ДИРЕКТИВА 2011/99/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 декември 2011 година
относно европейската заповед за защита
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 82, параграф 1, букви а) и г) от него,
като взеха предвид инициативата на Кралство Белгия, Република България, Република Естония, Кралство Испания, Френската република, Италианската република, Република Унгария, Република Полша, Португалската република, Румъния, Република Финландия и Кралство Швеция,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съюз си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие.
(2)
Член 82, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда, че съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси в Съюза се основава на принципа на взаимното признаване на присъдите и съдебните решения.
(3)
Съгласно Стокхолмската програма - Отворена и сигурна Европа в услуга и за защита на гражданите (2), взаимното признаване следва да обхване всички видове присъди и решения от съдебен характер, които, в зависимост от правната система, могат да бъдат наказателни или административни. С програмата също се призовават Комисията и държавите-членки да проучат възможностите за подобряване на законодателството и практическите мерки за подпомагане защитата на жертвите. В програмата се посочва още, че на жертвите на престъпления могат да се предлагат специални мерки за защита, които следва да бъдат ефективни в рамките на Съюза. Настоящата директива е част от последователен и цялостен набор от мерки, свързани с правата на жертвите.
(4)
Резолюцията на Европейския парламент от 26 ноември 2009 г. относно премахването на насилието срещу жените призовава държавите-членки да подобрят своето национално законодателство и политики, за да водят борба с всички форми на насилие над жените, както и да предприемат действия с цел справяне с причините за насилието над жените, не на последно място чрез използване на превантивни мерки, като призовава Съюза да гарантира правото на всички жертви на насилие да получат помощ и подкрепа. Резолюцията на Европейския парламент от 10 февруари 2010 г. относно равенството между жените и мъжете в Европейския съюз - 2009 г. одобрява предложението за въвеждане на европейската заповед за защита за жертвите.
(5)
В резолюцията си от 10 юни 2011 г. относно пътна карта за укрепване на правата и защитата на жертвите, по-специално в рамките на наказателното производство, Съветът заяви, че следва да се предприемат действия на равнището на Съюза, за да се укрепят правата и защитата на жертвите на престъпления, и призова Комисията да представи подходящи предложения за тази цел. В тази рамка следва да бъде създаден механизъм, който да осигурява взаимното признаване между държавите-членки на решенията относно мерките за защита на жертвите на престъпления. Съгласно тази резолюция настоящата директива, която се отнася до взаимното признаване на мерки за защита по наказателни дела, следва да се допълни с подходящ механизъм във връзка с мерките за защита по граждански дела.
(6)
В общото пространство на правосъдие без вътрешни граници е наложително да се направи необходимото защитата, предоставена на физическо лице в една държава-членка, да се запази и да продължи във всяка друга държава-членка, в която лицето отива или е отишло. Следва също да се гарантира, че законното упражняване от страна на гражданите на Съюза на правото им да се движат и пребивават свободно на територията на държавите-членки в съответствие с член 3, параграф 2 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и член 21 ДФЕС няма да доведе до загубване на тяхната защита.
(7)
С оглед постигането на тези цели настоящата директива следва да определи правила, в съответствие с които защитата, произтичаща от мярка за защита, приета съобразно правото на една държава-членка („издаващата държава“), може да бъде разширена до друга държава-членка, в която защитеното лице възнамерява да пребивава или да осъществи престой („изпълняваща държава“).
(8)
Настоящата директива отчита различните правни традиции на държавите-членки, както и факта, че ефективна защита може да се осигури посредством заповеди за защита, издадени от орган, различен от наказателен съд. Настоящата директива не създава задължения за изменение на националните системи за приемане на мерки за защита, нито създава задължения за въвеждане или изменение на наказателноправна система с цел изпълнение на европейска заповед за защита.
(9)
Настоящата директива се прилага за мерки за защита, които изрично целят защитата на дадено лице от престъпно деяние на друго лице, което може по някакъв начин да изложи на опасност живота му или физическата, психическата и сексуалната му неприкосновеност, например чрез предотвратяване на всякаква форма на тормоз, както и достойнството и личната свобода на това лице, например чрез предотвратяване на отвличания, преследване и други форми на непряка принуда, и които мерки целят предотвратяване на нови престъпни деяния или намаляване на последствията от вече извършени такива. Тези лични права на защитеното лице съответстват на основните ценности, признати и утвърдени във всички държави-членки. Въпреки това дадена държава-членка не е задължена да издаде европейска заповед за защита въз основа на наказателна мярка, която не служи изрично за защита на дадено лице, а има преди всичко други цели, например социалната реабилитация на извършителя на престъпление. Важно е да се подчертае, че настоящата директива се прилага за мерки за защита, целящи да защитят всички жертви, а не само жертвите на насилие, основаващо се на пола, като се отчитат особеностите на всеки съответен вид престъпление.
(10)
Настоящата директива се прилага за мерки за защита, приети по наказателни дела, и следователно не обхваща мерки за защита, приети по граждански дела. За да може да се изпълни мярка за защита в съответствие с настоящата директива, не е необходимо престъпното деяние да бъде установено с влязло в сила решение. Не е от значение и кой точно орган - наказателен, административен или граждански, приема мярката за защита. Настоящата директива не задължава държавите-членки да изменят националното си право, за да могат да приемат мерки за защита в контекста на наказателно производство.
(11)
Предвижда се настоящата директива да се прилага за мерки за защита, приети в полза на жертви или евентуални жертви на престъпления. Поради това настоящата директива не следва да са прилага за мерки, приети с оглед защитата на свидетели.
(12)
Ако мярка за защита по смисъла на настоящата директива е приета за защита на родственик на основното защитено лице, за този родственик може да бъде изискана и издадена европейска заповед за защита при спазване на условията, предвидени в настоящата директива.
(13)
Исканията за издаване на европейска заповед за защита следва да бъдат обработвани с подходяща бързина, като се отчитат особените обстоятелства по случая, включително неотложността на въпроса, предвидената дата на пристигане на защитеното лице на територията на изпълняващата държава и, по възможност, степента на опасност за защитеното лице.
(14)
Когато в съответствие с настоящата директива трябва да се предоставят сведения на защитеното лице или на лицето, създаващо опасност, тези сведения по целесъобразност следва също да бъдат предоставени на настойника или на представителя на съответното лице. Освен това следва да се отдели надлежно внимание на необходимостта защитеното лице, лицето, създаващо опасност, или настойникът или представителят в производството да получават информация, както е предвидено в настоящата директива, на език, който съответното лице разбира.
(15)
В процедурите за издаване и признаване на европейска заповед за защита компетентните органи следва да отчитат в подходяща степен нуждите на жертвите, включително на особено уязвимите лица, като непълнолетни лица или лица с увреждания.
(16)
За прилагането на настоящата директива мярка за защита може да е била наложена вследствие на съдебно решение по смисъла на Рамково решение 2008/947/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 г. за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции (3) или вследствие на акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на Рамково решение 2009/829/ПВР на Съвета от 23 октомври 2009 г. за прилагане между държавите-членки на Европейския съюз на принципа за взаимно признаване към актове за налагане на мерки за процесуална принуда като алтернатива на предварителното задържане (4). Ако в издаващата държава е прието решение въз основа на едно от тези рамкови решения, процедурата по признаване следва да се спазва съответно и в изпълняващата държава. Това обаче не следва да изключва възможността за предаване на европейска заповед за защита на друга държава-членка, различна от държавата, изпълняваща решенията, основаващи се на тези рамкови решения.
(17)
В съответствие с член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз на лицето, създаващо опасност, следва да се предостави правото да бъде изслушано и да оспорва мярката за защита или в рамките на процедурата, водеща до приемането на мярка за защита, или преди издаването на европейска заповед за защита.
(18)
За да се предотврати извършването на престъпление срещу жертвата в изпълняващата държава, тази държава следва да разполага с правните средства за признаване на решение, което вече е прието в издаващата държава в полза на жертвата, като се избегне също необходимостта жертвата да започва ново производство или отново да представя доказателства в изпълняващата държава, все едно издаващата държава не е приела решението. Признаването на европейска заповед за защита от изпълняващата държава предполага, inter alia, че компетентният орган на тази държава, при спазване на ограниченията, установени в настоящата директива, приема наличието и действителността на мярката за защита, приета в издаващата държава, отчита фактическото положение, описано в европейската заповед за защита, и е съгласен, че защита следва да бъде предоставена и следва да продължи да бъде предоставяна в съответствие с националното му право.
(19)
Настоящата директива съдържа изчерпателен списък на забраните и ограниченията, които, когато са наложени в издаващата държава и се съдържат в европейската заповед за защита, следва да бъдат признати и изпълнени в изпълняващата държава при спазване на ограниченията, установени в настоящата директива. Други видове мерки за защита може да съществуват на национално равнище, като например, ако е предвидено в националното право, задължението за лицето, създаващо опасност, да не напуска определено място. Такива мерки могат да бъдат наложени в издаващата държава в рамките на процедурата, водеща до приемането на една от мерките за защита, която в съответствие с настоящата директива може да бъде основание за европейска заповед за защита.
(20)
Тъй като в държавите-членки различни видове органи (граждански, наказателни или административни) са компетентни да приемат и прилагат мерки за защита, подходящо е да бъде осигурена висока степен на гъвкавост в механизма на сътрудничество между държавите-членки по настоящата директива. Поради това компетентният орган в изпълняващата държава не е длъжен във всички случаи да приема същата мярка за защита като тази, приета в издаващата държава, а трябва да има известна възможност за преценка да приема всяка мярка, която той счита за достатъчна и подходяща съгласно националното си право при сходни случаи за осигуряване на продължаваща защита на защитеното лице в контекста на мярката за защита, приета в издаващата държава, както е описана в европейската заповед за защита.
(21)
Забраните или ограниченията, за които се прилага настоящата директива, включват наред с другото мерки, насочени към ограничаване на личните контакти или контактите от разстояние между защитеното лице и лицето, създаващо опасност, например чрез налагане на известни условия за тези контакти или чрез налагане на ограничения по отношение на тяхното съдържание.
(22)
Компетентният орган на изпълняващата държава следва да информира лицето, създаващо опасност, компетентния орган на издаващата държава и защитеното лице за всяка мярка, приета на основание на европейската заповед за защита. При уведомяване на лицето, създаващо опасност, следва надлежно да се отчита интересът на защитеното лице да не се разкриват неговият адрес или други данни за контакт. Тези данни следва да бъдат изключени от уведомлението, при условие че адресът или другите данни за контакт не са включени в забраната или ограничението, наложени като изпълнителна мярка по отношение на лицето, създаващо опасност.
(23)
Когато компетентният орган в издаващата държава оттегля европейската заповед за защита, компетентният орган в изпълняващата държава следва да прекрати мерките, които е приел за изпълнение на европейската заповед за защита, като се приема, че компетентният орган в изпълняващата държава може - самостоятелно и в съответствие с националното си право - да приеме всяка мярка за защита съгласно националното си право, за да защити въпросното лице.
(24)
Като се има предвид, че настоящата директива засяга ситуации, в които защитеното лице отива в друга държава-членка, издаването или изпълнението на европейска заповед за защита не следва да предполага прехвърлянето на изпълняващата държава на каквито и да е правомощия, свързани с основни наказания, наказания, чието изпълнение е отложено, алтернативни, условни или допълнителни наказания, нито правомощия, свързани с мерки за сигурност, наложени на лицето, създаващо опасност, ако последното продължава да пребивава в държавата, приела мярката за защита.
(25)
Когато е целесъобразно, следва да могат да се използват електронни средства с оглед на практическото изпълнение на мерките, приети във връзка с прилагането на настоящата директива, в съответствие с националното право и процедури.
(26)
В контекста на сътрудничеството между органите, участващи в осигуряване защитата на защитеното лице, компетентният орган на изпълняващата държава следва да уведомява компетентния орган на издаващата държава за всяко нарушение на мерките, приети в изпълняващата държава във връзка с изпълнението на европейската заповед за защита. Това уведомяване следва да позволи на компетентния орган на издаващата държава да вземе бързо решение за подходящ отговор във връзка с мярката за защита, наложена в неговата държава на лицето, създаващо опасност. Такъв отговор може да включва по целесъобразност налагането на мярка за лишаване от свобода в замяна на първоначално приетата мярка без лишаване от свобода, например като алтернатива на превантивното задържане или като следствие от условното отлагане на наказанието. Приема се, че такова решение, тъй като не представлява налагане ex novo на наказание по отношение на ново престъпление, не влиза в противоречие с възможността изпълняващата държава да може, когато е приложимо, да налага санкции в случай на нарушение на мерките, приети в изпълнение на европейската заповед за защита.
(27)
Предвид различните правни традиции в държавите-членки, в случай че в изпълняващата държава не е предвидена мярка за защита за случаи, сходни с фактическото положение, описано в европейската заповед за защита, компетентният орган на изпълняващата държава следва да докладва на компетентния орган на издаващата държава за всяко нарушение на мярката за защита, описана в европейската заповед за защита, за което разполага с информация.
(28)
С цел осигуряване на безпрепятственото прилагане на настоящата директива във всеки конкретен случай компетентните органи на издаващата и на изпълняващата държава следва да упражняват своята компетентност в съответствие с разпоредбите на настоящата директива, като отчитат принципа ne bis in idem.
(29)
От защитеното лице не следва да се изисква поемането на разходи, свързани с признаване на европейската заповед за защита, които са непропорционални в сравнение с подобен случай на национално равнище. При изпълнение на настоящата директива държавите-членки следва да гарантират, че след признаване на европейската заповед за защита от защитеното лице не се изисква, като пряко следствие от признаването на европейската заповед за защита, да започне допълнително национално производство за получаване от компетентния орган на изпълняващата държава на решение за приемане на мярка, която би била налична при подобни случаи съгласно националното му право, с цел гарантиране на защитата на защитеното лице.
(30)
Като имат предвид принципа на взаимно признаване, върху който се основава настоящата директива, държавите-членки следва да насърчават в максимална степен прекия контакт между компетентните органи в процеса на прилагане на настоящата директива.
(31)
Без да се засягат независимостта на съдебната система и различията в нейната организация в рамките на Съюза, държавите-членки следва да обсъдят въпроса за изискване от лицата, отговарящи за обучението на съдии, прокурори, полицейски и съдебни служители, които участват в процедурите по издаване или признаване на европейска заповед за защита, да предоставят подходящо обучение във връзка с целите на настоящата директива.
(32)
С цел улесняване на оценката на прилагането на настоящата директива държавите-членки следва да съобщават на Комисията съответните данни, свързани с прилагането на националните процедури относно европейската заповед за защита, като това включва най-малкото броя на поисканите, издадените и/или признатите европейски заповеди за защита. Във връзка с това други видове данни, като например съответните видове престъпления, също биха били полезни.
(33)
Настоящата директива следва да допринася за защитата на лицата, които се намират в опасност, като по този начин допълва, без обаче да засяга, вече съществуващите в тази област инструменти, като Рамково решение 2008/947/ПВР и Рамково решение 2009/829/ПВР.
(34)
Когато решение, свързано с мярка за защита, попада в приложното поле на Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5), Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност (6) или на Хагската конвенция от 1996 г. за компетентността, приложимото право, признаването, изпълнението и сътрудничеството във връзка с родителската отговорност и мерките за закрила на децата (7), признаването и прилагането на това решение следва да бъде в съответствие с разпоредбите на съответния правен инструмент.
(35)
Държавите-членки и Комисията следва да включват информация относно европейската заповед за защита, когато е целесъобразно, в съществуващите образователни кампании и кампаниите за повишаване на осведомеността относно защитата на жертвите на престъпления.
(36)
Личните данни, обработвани в изпълнение на настоящата директива, следва да бъдат защитени в съответствие с Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 г. относно защитата на личните данни, обработвани в рамките на полицейското и съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси (8), и с принципите, установени в Конвенцията на Съвета на Европа за защита на лицата във връзка с автоматичната обработка на лични данни от 1981 г.
(37)
Настоящата директива следва да зачита основните права, гарантирани от Хартата на основните права на Европейския съюз и от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, в съответствие с член 6 ДЕС.
(38)
При изпълнението на настоящата директива държавите-членки се насърчават да вземат предвид правата и принципите, залегнали в Конвенцията на Организацията на обединените нации от 1979 г. за премахването на всички форми на дискриминация срещу жените.
(39)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно защитата на лица, които се намират в опасност, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради обхвата и последиците ѝ може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(40)
В съответствие с член 3 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Обединеното кралство е нотифицирало желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящата директива.
(41)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Ирландия не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.
(42)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
Настоящата директива установява правила, позволяващи на съдебен или равностоен орган в държава-членка, в която е приета мярка за защита с оглед да се защити дадено лице от престъпно деяние на друго лице, което може да постави в опасност неговия живот, физическа или психическа неприкосновеност, достойнство, лична свобода или сексуална неприкосновеност, да издава европейска заповед за защита, която дава възможност на компетентен орган в друга държава-членка да продължи защитата на лицето на територията на тази друга държава-членка след престъпно поведение или предполагаемо престъпно поведение в съответствие с националното право на издаващата държава.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„Европейска заповед за защита“ означава решение, взето от съдебен или равностоен орган на държава-членка във връзка с мярка за защита, на основата на което съдебен или равностоен орган на друга държава-членка взема всяка подходяща мярка или мерки според националното си право, за да продължи защитата на защитеното лице.
2.
„Мярка за защита“ означава решение по наказателни дела, прието в издаващата държава в съответствие с нейното национално право и процедури, с което една или повече от забраните или ограниченията, посочени в член 5, се налагат на лице, създаващо опасност, за защита на защитено лице от престъпно деяние, което може да постави в опасност неговия живот, физическа или психическа неприкосновеност, достойнство, лична свобода или сексуална неприкосновеност.
3.
„Защитено лице“ означава физическо лице, което е обект на защита, произтичаща от мярка за защита, приета от издаващата държава.
4.
„Лице, създаващо опасност“ означава физическо лице, на което са наложени една или повече от забраните или ограниченията, посочени в член 5.
5.
„Издаваща държава“ означава държавата-членка, в която е приета мярка за защита, която представлява основанието за издаване на европейска заповед за защита.
6.
„Изпълняваща държава“ означава държавата-членка, на която е изпратена европейска заповед за защита с оглед на нейното признаване.
7.
„Държава на надзор“ означава държавата-членка, на която е прехвърлено съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР.
Член 3
Определяне на компетентните органи
1. Всяка държава-членка уведомява Комисията кой съдебен или равностоен орган е компетентен съгласно нейното национално право да издава европейска заповед за защита и да признава такава заповед в съответствие с настоящата директива в случаите, когато тази държава-членка е издаващата държава или изпълняващата държава.
2. Комисията предоставя получената информация на всички държави-членки. Държавите-членки уведомяват Комисията за всяка промяна в информацията, посочена в параграф 1.
Член 4
Сезиране на централен орган
1. Всяка държава-членка може да определя централен орган или, когато правната ѝ система го предвижда, повече от един централен орган, който да подпомага компетентните органи.
2. Държавата-членка може, когато е необходимо с оглед вътрешната структура на съдебната ѝ система, да възлага на централния си орган или на централните си органи административните аспекти на предаването и получаването на европейски заповеди за защита, както и на цялата свързана с това официална кореспонденция. Следователно всички съобщения, консултации, обмен на информация, запитвания и уведомления между компетентните органи могат да се разглеждат, когато е целесъобразно, със съдействието на определения централен орган или на определените централни органи на съответната държава-членка.
3. Държавите-членки, които желаят да използват посочените в настоящия член възможности, предоставят на Комисията информацията, свързана с определения централен орган или определените централни органи. Указаната информация обвързва всички органи на издаващата държава.
Член 5
Необходимост от съществуване на мярка за защита съгласно националното право
Европейска заповед за защита може да бъде издадена, само ако в издаващата държава вече е била приета мярка за защита, която налага на лицето, създаващо опасност, една или повече от следните забрани или ограничения:
а)
забрана да посещава някои селища, места или определени райони, в които защитеното лице пребивава или посещава;
б)
забрана или регламентиране на контактите под каквато и да е форма със защитеното лице, включително по телефона, посредством електронна или обикновена поща, факс или всяко друго средство; или
в)
забрана или регламентиране на доближаването до защитеното лице на по-малко от определено разстояние.
Член 6
Издаване на европейска заповед за защита
1. Европейска заповед за защита може да бъде издадена, когато защитеното лице реши да пребивава или вече пребивава в друга държава-членка или когато защитеното лице реши да осъществи или вече осъществява престой в друга държава-членка. Когато взема решение за издаване на европейска заповед за защита, компетентният орган на издаващата държава отчита, inter alia, продължителността на периода или периодите на престоя, който защитеното лице предвижда да осъществи в изпълняващата държава, и колко сериозна е необходимостта от защита.
2. Съдебен или равностоен орган на издаващата държава може да издава европейска заповед за защита само по искане на защитеното лице и след като се увери, че мярката за осигуряване на защита отговаря на всички изисквания, установени в член 5.
3. Защитеното лице може да подава искане за издаване на европейска заповед за защита до компетентния орган на издаващата държава или до компетентния орган на изпълняващата държава. Ако това искане е подадено в изпълняващата държава, нейният компетентен орган го препраща незабавно на компетентния орган на издаващата държава.
4. Преди да бъде издадена европейска заповед за защита, на лицето, създаващо опасност, се дава правото да бъде изслушано и правото да оспори мярката за защита, ако тези права не са му били предоставени по време на процедурата, довела до приемането на мярката за защита.
5. Когато компетентен орган приема мярка за защита, съдържаща една или повече от забраните или ограниченията, посочени в член 5, той уведомява защитеното лице по всякакъв подходящ начин в съответствие с процедурите по националното право относно възможността да поиска издаването на европейска заповед за защита, в случай че това лице реши да отиде в друга държава-членка, както и относно основните условия за подобно искане. Органът препоръчва на защитеното лице да подаде искане, преди да напусне територията на издаващата държава.
6. Ако защитеното лице има настойник или представител, този настойник или представител може да подаде искането, посочено в параграфи 2 и 3, от името на защитеното лице.
7. Ако искането за издаване на европейска заповед за защита е отхвърлено, компетентният орган на издаващата държава информира защитеното лице относно всички приложими средства за правна защита, които националното му право предвижда, срещу такова решение.
Член 7
Форма и съдържание на европейската заповед за защита
Европейската заповед за защита се издава в съответствие с формуляра, съдържащ се в приложение I към настоящата директива. Той съдържа по-специално следната информация:
а)
самоличност и гражданство на защитеното лице, както и самоличност и гражданство на настойника или представителя, ако защитеното лице е непълнолетно или е недееспособно;
б)
датата, от която защитеното лице възнамерява да пребивава или да осъществи престой в изпълняващата държава, и периода или периодите на престой, ако са известни;
в)
наименование, адрес, телефон, факс и електронна поща на компетентния орган на издаващата държава;
г)
посочване (например с номер и дата) на правния акт, съдържащ мярката за защита, на чието основание е издадена европейската заповед за защита;
д)
кратко описание на фактите и обстоятелствата, довели до приемане на мярката за защита в издаващата държава;
е)
забрани или ограничения, наложени в мярката за защита, въз основа на която е издадена европейската заповед за защита, на лицето, създаващо опасност, тяхната продължителност и указване на санкцията, ако има такава, в случай на нарушение на някоя забрана или ограничение;
ж)
използването на техническо устройство, ако има такова, което е предоставено на защитеното лице или на лицето, създаващо опасност, като средство за изпълнение на мярката за защита;
з)
самоличност и гражданство на лицето, създаващо опасност, както и неговите данни за контакт;
и)
когато тази информация е известна на компетентния орган на издаващата държава, без да са необходими допълнителни запитвания, дали на защитеното лице и/или на лицето, създаващо опасност, е била предоставена безплатна правна помощ в издаващата държава;
й)
описание, когато е целесъобразно, на други обстоятелства, които биха могли да повлияят върху оценяването на опасността за защитеното лице;
к)
изрично посочване, когато е приложимо, че съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР вече е препратен/о на държавата на надзор, когато тя е различна от държавата, изпълняваща европейската заповед за защита, и посочване на компетентния орган на тази държава за изпълнение на такова съдебно решение или акт за налагане на мерки за процесуална принуда.
Член 8
Процедура по предаване
1. Когато компетентният орган на издаващата държава предава европейска заповед за защита на компетентния орган на изпълняващата държава, това става по начин, позволяващ писмено документиране, за да се даде възможност на компетентния орган на изпълняващата държава да установи автентичността ѝ. Всички официални съобщения се обменят пряко между тези компетентни органи.
2. Ако компетентният орган на издаващата или на изпълняващата държава не е известен на компетентния орган на другата държава, последният извършва всички необходими запитвания, за да получи необходимата информация, включително чрез звената за съдебни контакти на Европейската съдебна мрежа, посочени в Решение 2008/976/ПВР на Съвета от 16 декември 2008 г. относно Европейската съдебна мрежа (9), чрез националния член на Евроюст или чрез националната система за координация на Евроюст на собствената му държава.
3. Когато орган на изпълняващата държава, получил европейска заповед за защита, не е компетентен да я признае, този орган изпраща ex officio европейската заповед за защита на компетентния орган и незабавно информира за това компетентния орган на издаващата държава по начин, позволяващ писмено документиране.
Член 9
Мерки в изпълняващата държава
1. При получаване на европейска заповед за защита, предадена в съответствие с член 8, компетентният орган на изпълняващата държава без необосновано забавяне признава тази заповед и взема решение за приемане на всяка мярка, предвидена в националното право при подобни случаи, за да гарантира защитата на защитеното лице, освен ако не реши да се позове на някое от основанията за непризнаване, посочени в член 10. Изпълняващата държава може да приложи наказателни, административни или граждански мерки в съответствие с националното си право.
2. Мярката, приета от компетентния орган на изпълняващата държава в съответствие с параграф 1, както и всяка друга мярка, предприета въз основа на последващо решение, посочено в член 11, отговаря във възможно най-голяма степен на мярката за защита, приета в издаващата държава.
3. Компетентният орган на изпълняващата държава уведомява лицето, създаващо опасност, компетентния орган на издаващата държава и защитеното лице за всяка мярка, приета в съответствие с параграф 1, както и за възможните правни последствия от нарушението на такава мярка съгласно предвиденото в националното право и в съответствие с член 11, параграф 2. Адресът или другите данни за контакт на защитеното лице не се съобщават на лицето, създаващо опасност, освен ако тези данни не са необходими с оглед на изпълнението на мярката, приета в съответствие с параграф 1.
4. Ако компетентният орган в изпълняващата държава сметне, че информацията, предадена с европейската заповед за защита в съответствие с член 7, е непълна, той незабавно информира компетентния орган на издаващата държава по начин, позволяващ писмено документиране, като посочва разумен срок, в който да му осигури липсващата информация.
Член 10
Основания за непризнаване на европейска заповед за защита
1. Компетентният орган на изпълняващата държава може да откаже да признае европейска заповед за защита при следните обстоятелства:
а)
европейската заповед за защита е непълна или не е попълнена в рамките на срока, определен от компетентния орган на изпълняващата държава;
б)
не са изпълнени изискванията, посочени в член 5;
в)
мярката за защита се отнася до деяние, което не съставлява престъпление според правото на изпълняващата държава;
г)
защитата произтича от изпълнението на наказание или мярка, които съгласно правото на изпълняващата държава са обхванати от амнистия, и е свързана с деяние или поведение, които попадат в рамките на нейната компетентност съгласно това право;
д)
съгласно правото на изпълняващата държава лицето, създаващо опасност, се ползва с имунитет, което прави невъзможно приемането на мерки на основание на европейска заповед за защита;
е)
наказателното преследване срещу лицето, създаващо опасност, за деяние или поведение, по отношение на което е била приета мярката за защита, е погасено по давност съгласно правото на изпълняващата държава, когато деянието или поведението попада в рамките на нейната компетентност съгласно националното право;
ж)
признаването на европейската заповед за защита би влязло в противоречие с принципа ne bis in idem;
з)
съгласно правото на изпълняващата държава лицето, създаващо опасност, не може, поради възрастта му, да бъде подведено под наказателна отговорност за деянието или поведението, във връзка с което е била приета мярката за защита.
и)
мярката за защита се отнася до престъпление, което съгласно правото на изпълняващата държава се счита за извършено изцяло или в голяма или съществена част на нейна територия.
2. Когато компетентният орган на изпълняващата държава откаже да признае европейска заповед за защита на едно от посочените в параграф 1 основания, той:
а)
информира издаващата държава и защитеното лице без необосновано забавяне относно този отказ и основанията за него;
б)
когато е приложимо, информира защитеното лице за възможността за подаване на искане за приемане на мярка за защита в съответствие с националното му право;
в)
информира защитеното лице за всички приложими средства за правна защита срещу такова решение, които са предвидени в националното му право.
Член 11
Приложимо право и компетентност в изпълняващата държава
1. Изпълняващата държава е компетентна да приема и изпълнява мерки в тази държава след признаването на европейска заповед за защита. Правото на изпълняващата държава се прилага за приемането и изпълнението на решението, предвидено в член 9, параграф 1, включително и за правилата относно средствата за правна защита срещу решения, приети в изпълняващата държава във връзка с европейска заповед за защита.
2. В случай на нарушение на една или повече от мерките, предприети от изпълняващата държава след признаването на европейска заповед за защита, компетентният орган на изпълняващата държава е оправомощен в съответствие с параграф 1:
а)
да налага наказания и да предприема всяко друго действие вследствие на нарушение, ако това нарушение съставлява престъпление съгласно правото на изпълняващата държава;
б)
да взема всякакви ненаказателни решения във връзка с нарушението;
в)
да приема всякакви спешни и временни мерки, за да сложи край на нарушението, когато е подходящо, в очакване на последващо решение от издаващата държава.
3. Ако в подобни случаи на национално равнище няма предвидена мярка, която да може да бъде предприета в изпълняващата държава, компетентният орган на изпълняващата държава докладва на компетентния орган на издаващата държава за всяко нарушение на мярката за защита, описана в европейската заповед за защита, за което разполага с информация.
Член 12
Уведомяване в случай на нарушение
Компетентният орган на изпълняващата държава уведомява компетентния орган на издаващата държава или на държавата на надзор за всяко нарушение на мярката или мерките, предприети на основание на европейска заповед за защита. Уведомяването се извършва със стандартния формуляр, предвиден в приложение II.
Член 13
Компетентност в издаващата държава
1. Компетентният орган на издаващата държава има изключителна компетентност да взема решения, отнасящи се до:
а)
подновяването, преразглеждането, изменението, отмяната и оттеглянето на мярката за защита и впоследствие на европейската заповед за защита;
б)
налагането на мярка за лишаване от свобода като следствие от отмяната на мярката за защита, при условие че мярката за защита е била приложена на основание на съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или на акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР.
2. За решения, приети в съответствие с параграф 1, се прилага правото на издаващата държава.
3. Когато съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР вече са препратени или се препращат след издаването на европейска заповед за защита на друга държава-членка, последващи решения, както е предвидено в тези рамкови решения, се вземат съобразно съответните разпоредби на тези рамкови решения.
4. Когато мярката за защита се съдържа в съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР, което е препратено или се препраща след издаването на европейска заповед за защита на друга държава-членка, и компетентният орган на държавата на надзор е взел последващи решения, оказващи влияние върху задълженията или указанията, съдържащи се в мярката за защита в съответствие с член 14 от посоченото рамково решение, компетентният орган на издаващата държава съответно подновява, преразглежда, изменя, отменя или оттегля незабавно европейската заповед за защита.
5. Компетентният орган на издаващата държава информира незабавно компетентния орган на изпълняващата държава за всяко решение, взето съгласно параграф 1 или 4.
6. Ако компетентният орган в издаващата държава отмени или оттегли европейска заповед за защита в съответствие с параграф 1, буква а) или с параграф 4, компетентният орган на изпълняващата държава прекратява мерките, приети в съответствие с член 9, параграф 1, веднага след като бъде надлежно уведомен от компетентния орган на издаващата държава.
7. Ако компетентният орган в издаващата държава измени европейска заповед за защита в съответствие с параграф 1, буква а) или с параграф 4, компетентният орган в изпълняващата държава, когато е целесъобразно:
а)
изменя мерките, приети на основание на европейската заповед за защита, действайки в съответствие с член 9; или
б)
отказва да изпълни изменената забрана или ограничение, когато те не попадат в кръга от забрани или ограничения, посочени в член 5, или ако информацията, предадена с европейската заповед за защита в съответствие с член 7, е непълна или не е била попълнена в рамките на срока, определен от компетентния орган на изпълняващата държава в съответствие с член 9, параграф 4.
Член 14
Основания за прекратяване на мерки, приети на основание на европейска заповед за защита
1. Компетентният орган на изпълняващата държава може да прекрати мерките, предприети в изпълнение на европейска заповед за защита:
а)
когато има ясни признаци, че защитеното лице не пребивава или не осъществява престой на територията на изпълняващата държава, или окончателно е напуснало нейната територия;
б)
когато съгласно националното му право максималният срок на действие на мерките, приети в изпълнение на европейската заповед за защита, е изтекъл;
в)
в случая, посочен в член 13, параграф 7, буква б); или
г)
когато съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР са вече препратени на изпълняващата държава след признаването на европейската заповед за осигуряване на защита.
2. Компетентният орган на изпълняващата държава незабавно информира компетентния орган на издаващата държава и, когато е възможно, защитеното лице за такова решение.
3. Преди прекратяване на мерките в съответствие с параграф 1, буква б) компетентният орган на изпълняващата държава може да отправи покана към компетентния орган на издаващата държава да предостави информация дали защитата, предвидена в европейската заповед за защита, е все още необходима предвид обстоятелствата на конкретния случай. Компетентният орган на издаващата държава отговаря незабавно на такова искане.
Член 15
Предимство при признаването на европейска заповед за защита
Европейската заповед за защита се признава със същото предимство, което би било приложимо за подобен случай на национално равнище, като се отчитат особените обстоятелства на случая, включително неотложността на въпроса, предвидената дата на пристигане на защитеното лице на територията на изпълняващата държава и, по възможност, степента на риск за защитеното лице.
Член 16
Консултации между компетентните органи
Когато е целесъобразно, компетентните органи на издаващата държава и на изпълняващата държава могат да се консултират взаимно, за да се улесни безпрепятственото и ефикасно прилагане на настоящата директива.
Член 17
Езици
1. Европейската заповед за защита се превежда от компетентния орган на издаващата държава на официалния език или на един от официалните езици на изпълняващата държава.
2. Посоченият в член 12 формуляр се превежда от компетентния орган на изпълняващата държава на официалния език или на един от официалните езици на издаващата държава.
3. При приемането на настоящата директива или на по-късен етап всяка държава-членка може да заяви в декларация, депозирана в Комисията, че ще приема превод на един или на повече други официални езици на Съюза.
Член 18
Разноски
Разноските, свързани с прилагането на настоящата директива, се поемат от изпълняващата държава в съответствие с националното ѝ право, с изключение на разноските, възникнали изключително на територията на издаващата държава.
Член 19
Връзка с други споразумения и договорености
1. Държавите-членки могат да продължат да прилагат двустранни или многостранни споразумения или договорености, действащи към момента на влизане в сила на настоящата директива, доколкото те позволяват да бъдат задълбочени или разширени целите на настоящата директива и способстват за по-нататъшното опростяване или улесняване на процедурите за приемане на мерки за защита.
2. Държавите-членки могат да сключват двустранни или многостранни споразумения или договорености след влизането в сила на настоящата директива, доколкото те позволяват да бъдат задълбочени или разширени целите на настоящата директива и способстват за опростяване или улесняване на процедурите за приемане на мерки за защита.
3. До 11 април 2012 г. държавите-членки нотифицират Комисията за съществуващите споразумения и договорености, посочени в параграф 1, които те желаят да продължат да прилагат. Държавите-членки уведомяват Комисията и за всички нови споразумения или договорености, посочени в параграф 2, в рамките на три месеца от подписването им.
Член 20
Връзка с други правни инструменти
1. Настоящата директива не засяга прилагането на Регламент (ЕО) № 44/2001, Регламент (ЕО) № 2201/2003, Хагската конвенция от 1996 г. за компетентността, приложимото право, признаването, изпълнението и сътрудничеството във връзка с родителската отговорност и мерките за закрила на децата или на Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца.
2. Настоящата директива не засяга прилагането на Рамково решение 2008/947/ПВР и на Рамково решение 2009/829/ПВР.
Член 21
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 11 януари 2015 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 22
Събиране на данни
С цел улесняване на оценката на прилагането на настоящата директива държавите-членки съобщават на Комисията съответните данни, свързани с прилагането на националните процедури относно европейската заповед за защита, като това включва най-малко данните относно броя на поискани, издадени и/или признати европейски заповеди за защита.
Член 23
Преглед
До 11 януари 2016 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на настоящата директива. Този доклад се придружава при необходимост от законодателни предложения.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 13 декември 2011 година.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2011/99/EL,
13. detsember 2011,
Euroopa lähenemiskeelu kohta
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 82 lõike 1 punkte a ja d,
võttes arvesse Belgia Kuningriigi, Bulgaaria Vabariigi, Eesti Vabariigi, Hispaania Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi, Itaalia Vabariigi, Ungari Vabariigi, Poola Vabariigi, Portugali Vabariigi, Rumeenia, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi algatust,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (1)
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Liit on seadnud endale eesmärgiks säilitada ja arendada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala.
(2)
Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikli 82 lõikes 1 sätestatakse, et liidus põhineb kriminaalasjades tehtav õigusalane koostöö kohtuotsuste ja õigusasutuste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttel.
(3)
Vastavalt dokumendile „Stockholmi programm - avatud ja turvaline Euroopa kodanike teenistuses ja nende kaitsel”, (2) tuleks vastastikuse tunnustamise põhimõtet laiendada igat liiki kohtulahenditele ja kohtulikele otsustele, mis õigussüsteemist sõltuvalt võivad olla tehtud kriminaalasjades või haldusasjades. Programmis kutsutakse komisjoni ja liikmesriike samuti üles uurima õigusaktide ja ohvrite kaitsmise praktiliste toetusmeetmete täiustamise võimalusi. Kõnealuses programmis märgitakse samuti, et kuriteoohvritele võib pakkuda spetsiaalseid kaitsemeetmeid, mis peaksid olema tõhusad kogu liidus. Käesolev direktiiv on osaks ühtsest ja laiaulatuslikust ohvrite õigusi käsitlevate meetmete kogumist.
(4)
Euroopa Parlamendi 26. novembri 2009. aasta resolutsioonis naistevastase vägivalla kaotamise kohta nõutakse, et liikmesriigid täiustaksid naistevastase vägivalla kõigi vormide vastu võitlemist käsitlevaid seadusi ja tegevuspõhimõtteid ning võtaksid meetmeid naistevastase vägivalla põhjustega võitlemiseks eelkõige ennetusmeetmete kaudu. Liitu kutsutakse üles tagama kõigile vägivalla ohvritele õigus abile ja toetusele. Euroopa Parlamendi 10. veebruari 2010. aasta resolutsioonis naiste ja meeste võrdõiguslikkuse kohta Euroopa Liidus 2009. aastal kiideti heaks ettepanek võtta ohvrite suhtes kasutusele Euroopa lähenemiskeeld.
(5)
Nõukogu märkis oma 10. juuni 2011. aasta resolutsioonis, mis käsitleb tegevuskava ohvrite õiguste tugevdamiseks ja kaitseks, eriti kriminaalmenetluses, et liidu tasandil tuleks võtta meetmeid kuriteoohvrite õiguste tugevdamiseks ja kaitseks, ning kutsus komisjoni üles esitama sel eesmärgil asjakohaseid ettepanekuid. Sellega seoses tuleks luua mehhanism, millega tagatakse, et liikmesriigid tunnustavad vastastikku kohtuotsuseid, mis käsitlevad kuriteoohvrite kaitsemeetmeid. Resolutsiooni kohaselt tuleks käesolevat direktiivi, mis käsitleb kriminaalasjades võetavate kaitsemeetmete vastastikust tunnustamist, täiendada asjakohase mehhanismiga, mis käsitleb tsiviilasjades võetavaid kaitsemeetmeid.
(6)
Ühisel sisepiirideta õigusalal on tarvis tagada, et kaitse, mis on füüsilisele isikule tagatud ühes liikmesriigis, oleks jätkuvalt sarnaselt tagatud ka kõigis teistes liikmesriikides, kuhu nimetatud isik liigub või on liikunud. Samuti tuleks tagada, et liidu kodanikud saaksid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artikli 3 lõikega 2 ja ELi toimimise lepingu artikliga 21 kasutada oma seaduslikku õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, ilma et see ohustaks nende kaitset.
(7)
Nimetatud eesmärkide saavutamiseks tuleks käesolevas direktiivis sätestada eeskirjad, mille kohaselt kaitset, mis tuleneb ühe liikmesriigi („otsuse teinud riik”) õiguse kohaselt võetud teatavatest kaitsemeetmetest, saab laiendada teisele liikmesriigile, kus kaitstav isik otsustab elama asuda või viibida („täidesaatev riik”).
(8)
Käesolev direktiiv arvestab liikmesriikide erinevaid õigustavasid ja asjaolu, et tõhusat kaitset saab pakkuda ka muu asutuse kui kriminaalkohtu poolt välja antud lähenemiskeelu abil. Käesoleva direktiiviga ei kohustata muutma riiklikke süsteeme, millega võetakse kaitsemeetmeid, ning samuti ei kehtestata direktiiviga kohustusi luua või muuta kriminaalõiguse süsteemi Euroopa lähenemiskeelu täitmiseks.
(9)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse kaitsemeetmete suhtes, mille konkreetne eesmärk on kaitsta isikut teise isiku kuriteo eest, mis võib mis tahes viisil ohustada isiku elu või kehalist, vaimset ja seksuaalset puutumatust (nt hoida ära mis tahes vormis esinevat ahistamist), väärikust või isikuvabadust (nt hoida ära isiku vastu tahtmist teise riiki toimetamist, ebaseaduslikku jälitamist ja muul kujul esinevat kaudset sundimist), ning hoida ära uusi kuritegusid või leevendada toime pandud kuritegude tagajärgi. Need kaitstava isiku isikuõigused vastavad kõigis liikmesriikides tunnistatavatele ja austatavatele põhiväärtustele. Liikmesriik ei ole siiski kohustatud Euroopa lähenemiskeeldu välja andma kriminaalõigusliku meetme alusel, mille konkreetseks eesmärgiks ei ole isiku kaitsmine, vaid mis on välja antud peamiselt teistel eesmärkidel, milleks on näiteks õigusrikkuja sotsiaalne rehabiliteerimine. Oluline on rõhutada, et käesolevat direktiivi kohaldatakse selliste kaitsemeetmete suhtes, mille eesmärk on kaitsta kõiki ohvreid ning mitte üksnes soopõhise vägivalla ohvreid, võttes arvesse iga asjaomase kuriteoliigi eripära.
(10)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse kriminaalasjades kehtestatud kaitsemeetmete suhtes ning seega ei kohaldata seda tsiviilasjades kehtestatud kaitsemeetmete suhtes. Selleks, et kaitsemeede oleks käesoleva direktiivi kohaselt täidetav, ei ole nõutav, et lõplikus otsuses oleks õigusrikkumine tunnistatud kuriteoks. Samuti ei ole oluline, kas kaitsemeetme võtab vastu kriminaal-, haldus- või tsiviilasju lahendav asutus. Käesoleva direktiiviga ei kohustata liikmesriike muutma nende siseriiklikku õigust, et võimaldada neil kehtestada kaitsemeetmeid kriminaalmenetluse kontekstis.
(11)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse kuriteoohvrite või võimalike ohvrite kaitseks kehtestatud kaitsemeetmete suhtes. Käesolevat direktiivi ei tuleks seega kohaldada tunnistajate kaitseks kehtestatud meetmete suhtes.
(12)
Kui käesoleva direktiivi kohaselt määratletud kaitsemeede on kehtestatud kaitstava isiku sugulase kaitsmiseks, võib see sugulane taotleda Euroopa lähenemiskeelu väljaandmist ja tema suhtes võidakse see ka välja anda tingimusel, et järgitakse käesolevas direktiivis sätestatud tingimusi.
(13)
Euroopa lähenemiskeelu väljaandmise taotlusi tuleks menetleda kohase kiirusega ning võttes arvesse juhtumi konkreetseid asjaolusid, sealhulgas küsimuse kiireloomulisust, kaitstava isiku täidesaatva riigi territooriumile kavandatava saabumise kuupäeva ja võimaluse korral kaitstava isiku ohustatuse määra.
(14)
Kui käesoleva direktiivi kohaselt tuleb kaitstavale isikule või ohustavale isikule esitada teavet, tuleb see asjakohastel juhtudel esitada ka asjaomase isiku eestkostjale või esindajale. Samuti tuleks nõuetekohast tähelepanu pöörata kaitstava isiku, ohustava isiku või nende eestkostjate või neid menetluses esindavate esindajate vajadusele saada käesolevas direktiivis ettenähtud teavet keeles, mida nad mõistavad.
(15)
Euroopa lähenemiskeelu väljaandmise ja tunnustamise menetluse käigus peaksid pädevad asutused pöörama nõuetekohast tähelepanu ohvrite vajadustele, sealhulgas eriti haavatavate isikute, st alaealiste ja puuetega inimeste vajadustele.
(16)
Käesoleva määruse kohaldamisel võib kaitsemeede olla kehtestatud kohtuotsusega nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/947/JSK (vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet) (3) tähenduses või järelevalvemeetmete rakendamise otsusega nõukogu 23. oktoobri 2009. aasta raamotsuse 2009/829/JSK (Euroopa Liidu liikmesriikides vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta järelevalvemeetmete rakendamise otsuste kui kohtueelse kinnipidamisega seotud alternatiivse võimaluse suhtes) (4) tähenduses. Kui otsuse teinud riigis tehti otsus vastavalt ühele nimetatud raamotsustest, tuleks täidesaatvas riigis läbiviidava tunnustamismenetluse puhul sama teha. Sellega ei tohiks aga välistada võimalust edastada Euroopa lähenemiskeeld liikmesriigile, kelle puhul ei ole tegemist riigiga, kes täidab nimetatud raamotsustel põhinevaid otsuseid.
(17)
Kooskõlas Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 6 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõiguga tuleks ohustavale isikule anda kas kaitsemeetme võtmiseni viivas menetluses või enne lähenemiskeelu väljaandmist võimalus esitada oma seisukohti ja võimalus kaitsemeede vaidlustada.
(18)
Selleks et ära hoida ohvri vastu kuriteo toimepanemist täidesaatvas riigis, peaks sellel riigil olema õiguslikud vahendid otsuse teinud riigis ohvri kaitseks varem tehtud otsuse tunnustamiseks, vältides samuti vajadust, et ohver peaks täidesaatvas riigis taas uue menetluse algatama või tõendeid esitama, justkui otsuse teinud riik ei oleks otsust teinud. Euroopa lähenemiskeelu tunnustamine täidesaatva riigi poolt tähendab muu hulgas, et kõnealuse riigi pädev asutus, võttes arvesse käesolevas direktiivis sätestatud piiranguid, tunnistab otsuse teinud riigis kehtestatud kaitsemeetme olemasolu ja kehtivust, kinnitab Euroopa lähenemiskeelus kirjeldatud tegelikku olukorda ning nõustub, et kaitset tuleks pakkuda ja kaitse pakkumist jätkata vastavalt tema siseriiklikule õigusele.
(19)
Käesolev direktiiv sisaldab ammendavat loetelu keeldudest ja piirangutest, mida juhul, kui need on kehtestanud otsuse teinud riik ja need sisalduvad Euroopa lähenemiskeelus, tuleks tunnustada ja jõustada täidesaatvas riigis, tingimusel et järgitakse käesoleva direktiiviga kehtestatud piiranguid. Siseriiklikult võib esineda ka teisi kaitsemeetmeid, näiteks võib siseriikliku õigusega kehtestada ohustava isiku kohustuse viibida kindlaksmääratud kohas. Selliseid meetmeid võib otsuse teinud riigis kehtestada sellise menetluse raames, mille tulemusel võetakse kaitsemeede, mis käesoleva direktiivi kohaselt võib olla Euroopa lähenemiskeelu aluseks.
(20)
Kuna liikmesriikides on eri laadi asutustel (kriminaal-, tsiviil- või haldusasjadega tegelevad asutused) pädevus kehtestada ja jõustada kaitsemeetmeid, on asjakohane, et käesoleva direktiivi kohases liikmesriikidevahelise koostöö mehhanismis tuleks võimaldada suurt paindlikkust. Seetõttu ei pea täidesaatva riigi pädev asutus alati kehtestama sama kaitsemeedet mis otsuse teinud asutus ja tal on teatav vabadus kohaldada mis tahes meedet, mis on tema meelest siseriikliku õiguse alusel samalaadse juhtumi puhul piisav ja asjakohane, et pakkuda kaitstavale isikule jätkuvat kaitset, võttes arvesse otsuse teinud riigis vastuvõetud kaitsemeedet Euroopa lähenemiskeelus kirjeldatud kujul.
(21)
Käesoleva direktiiviga reguleeritavate keeldude või piirangute hulka kuuluvad ka meetmed, mille eesmärk on piirata kaitstava ja ohustava isiku vahelisi isiklikke või kaugkontakte, nt seades isikute omavahelisele suhtlemisele teatavaid tingimusi või kehtestades piiranguid suhtlemise sisule.
(22)
Täidesaatva riigi pädev asutus peaks teavitama ohustavat isikut, otsuse teinud riigi pädevat asutust ja kaitstavat isikut igast Euroopa lähenemiskeelu alusel võetud meetmest. Ohustava isiku teavitamisel tuleks võtta nõuetekohaselt arvesse kaitstava isiku huvi mitte avalikustada tema aadressi või muid kontaktandmeid. Sellised üksikasjad tuleks teatisest välja jätta, kui aadress või muud kontaktandmed ei sisaldu ohustava isiku suhtes täitemeetmena kehtestatud keelus või piirangus.
(23)
Kui otsuse teinud riigi pädev asutus võtab Euroopa lähenemiskeelu tagasi, peaks täidesaatva riigi pädev asutus Euroopa lähenemiskeelu täitmiseks vastuvõetud meetme jõustamise lõpetama, mis tähendab, et täidesaatva riigi pädev asutus võib asjaomase isiku kaitseks võtta iseseisvalt ja oma siseriikliku õiguse alusel vastu oma siseriikliku õiguse kohase kaitsemeetme.
(24)
Arvestades seda, et käesolevas direktiivis käsitletakse olukordi, kus kaitstav isik liigub teise liikmesriiki, ei tohiks Euroopa lähenemiskeelu väljaandmine ega täitmine tähendada mis tahes volituste üleandmist täidesaatvale riigile seoses põhikaristuste, täitmisele mittepööratud karistuste, alternatiivsete mõjutusvahendite, tingimisi karistuste või lisakaristustega või seoses turvameetmetega, mida on kohaldatud ohustava isiku suhtes, kui viimane elab jätkuvalt kaitsemeetme välja andnud riigis.
(25)
Vajaduse korral peaks olema võimalik kasutada elektroonilisi vahendeid käesoleva direktiivi kohaldamisel kehtestatud meetmete rakendamiseks kooskõlas siseriikliku õiguse ja menetlustega.
(26)
Täidesaatva riigi pädev asutus peaks kaitstava isiku kaitse tagamisel osalevate asutuste vahelise koostöö raames teavitama otsuse teinud riigi pädevat asutust Euroopa lähenemiskeelu täitmise eesmärgil täidesaatvas riigis vastu võetud meetmete mis tahes rikkumisest. See teavitamine peaks võimaldama otsuse teinud riigi pädeval asutusel kiiresti otsustada, kuidas tema riigis ohustatud isiku suhtes kehtestatud kaitsemeetmega seoses asjakohaselt reageerida. Selline reageerimine võib vajaduse korral seisneda vabadusekaotusliku meetme kehtestamises algselt määratud vabadusekaotuseta meetme asemel, nt ennetava kinnipidamise alternatiivina või tulenevalt sellest, et karistuse täitmisele pööramine on tingimisi peatatud. Kuna selline otsus ei tähenda uue kuriteoga seoses sanktsiooni kehtestamist ex novo, ei takista see täidesaatval riigil vajaduse korral kehtestada sanktsioone Euroopa lähenemiskeelu täitmiseks vastu võetud meetmete rikkumise eest.
(27)
Võttes arvesse liikmesriikide erinevaid õigustavasid, peaks juhul, kui täidesaatvas riigis ei oleks Euroopa lähenemiskeelus kirjeldatud tegeliku olukorraga sarnase juhtumi korral olemas kaitsemeedet, täidesaatva riigi pädev asutus teavitama otsuse teinud riigi pädevat asutust Euroopa lähenemiskeelus kirjeldatud kaitsemeetme mis tahes rikkumisest, millest ta on teadlik.
(28)
Käesoleva direktiivi tõrgeteta kohaldamise tagamiseks iga konkreetse juhtumi puhul peaksid otsuse teinud riigi ja täidesaatva riigi pädevad asutused teostama oma pädevust kooskõlas käesoleva direktiivi sätetega, võttes arvesse ne bis in idem-põhimõtet.
(29)
Kaitstav isik ei peaks kandma Euroopa lähenemiskeelu tunnustamisega seotud kulusid, mis on ebaproportsionaalsed samalaadse siseriikliku juhtumiga võrreldes. Käesoleva direktiivi kohaldamisel peaksid liikmesriigid tagama, et pärast Euroopa lähenemiskeelu tunnustamist ja otseselt sellest tulenevalt ei pea kaitstav isik algatama täiendavaid siseriiklikke menetlusi, et täidesaatva riigi pädev asutus teeks Euroopa lähenemiskeelu tunnustamise otsesel tulemusel otsuse mis tahes meetme kehtestamise kohta, mis oleks samalaadse juhtumi korral tema siseriikliku õiguse kohaselt kättesaadav kaitstava isiku kaitse tagamise eesmärgil.
(30)
Pidades silmas vastastikuse tunnustamise põhimõtet, millele käesolev direktiiv tugineb, peaksid liikmesriigid edendama käesoleva direktiivi kohaldamisel võimalikult suures ulatuses pädevate asutuste vahelisi otsekontakte.
(31)
Ilma et see piiraks kohtulikku sõltumatust ja kohtusüsteemi erinevat korraldust liidus, peaksid liikmesriigid kaaluma võimalust nõuda neilt, kes vastutavad Euroopa lähenemiskeelu väljaandmise või tunnustamise menetlustes osalevate kohtunike, prokuröride, politsei- ja kohtutöötajate koolituse eest, käesoleva direktiivi eesmärkide kohase vajaliku koolituse andmist.
(32)
Käesoleva direktiivi kohaldamise hindamise hõlbustamiseks peaksid liikmesriigid edastama komisjonile asjaomased andmed, mis on seotud Euroopa lähenemiskeelu siseriiklike menetluste kohaldamisega ja mis hõlmavad vähemalt taotletud, väljaantud ja/või tunnustatud Euroopa lähenemiskeeldude arvandmeid. Sellega seoses oleksid kasulikud ka muud liiki andmed, näiteks andmed asjaomaste kuriteoliikide kohta.
(33)
Käesolev direktiiv peaks tugevdama ohustatud isikute kaitset, sel viisil täiendades, kuid mõjutamata juba selles valdkonnas kehtivaid õigusakte, nt raamotsuseid 2008/947/JSK ja 2009/829/JSK.
(34)
Kui kaitsemeetmega seotud otsus jääb nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades), (5) nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003 (mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega) (6) või vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitleva 1996. aasta Haagi konventsiooni (7) kohaldamisalasse, tuleks sellist otsust tunnustada ja jõustada vastavalt asjakohase õigusakti sätetele.
(35)
Vajaduse korral peaksid liikmesriigid ja komisjon lisama Euroopa lähenemiskeelu alase teabe olemasolevatesse haridus- ja üldsuse teadlikkuse suurendamise alastesse kampaaniatesse, mis käsitlevad kuriteoohvrite kaitset.
(36)
Käesoleva direktiivi rakendamisel töödeldavaid isikuandmeid tuleks kaitsta vastavalt nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsusele 2008/977/JSK (kriminaalasjades tehtava politsei- ja õigusalase koostöö raames töödeldavate isikuandmete kaitse kohta) (8) ja vastavalt põhimõtetele, mis on sätestatud Euroopa Nõukogu 1981. aasta konventsioonis üksikisikute kaitse kohta isikuandmete automatiseeritud töötlemisel.
(37)
Käesolevas direktiivis austatakse ELi lepingu artikli 6 kohaselt põhiõigusi, nagu need on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga.
(38)
Käesoleva direktiivi rakendamisel innustatakse liikmesriike võtma arvesse õigusi ja põhimõtteid, mis on sätestatud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 1979. aasta konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta.
(39)
Kuna liikmesriigid ei suuda piisavalt saavutada käesoleva direktiivi eesmärki, st kaitsta ohustatud isikuid, ning kavandatava meetme ulatuse ja toime tõttu saab seda paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas ELi lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(40)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on Ühendkuningriik teatanud oma soovist osaleda käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(41)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt, ja ilma et see piiraks kõnelause protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale Iirimaa käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning seepärast ei ole see tema suhtes siduv ega kohaldatav.
(42)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning seepärast ei ole see tema suhtes siduv ega kohaldatav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Eesmärk
Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad, mis võimaldavad anda selle liikmesriigi õigusasutusel või samaväärsel asutusel, kus on kehtestatud kaitsemeede eesmärgiga kaitsta isikut teise isiku kuriteo eest, mis võib ohustada isiku elu, kehalist või vaimset puutumatust, väärikust, isikuvabadust või seksuaalset puutumatust, välja Euroopa lähenemiskeeld, et võimaldada teise liikmesriigi pädeval asutusel jätkata asjaomase isiku kaitsmist selle teise liikmesriigi territooriumil pärast seda, kui otsuse teinud riigi siseriikliku õiguse kohaselt on toime pandud kuritegu või kuriteo toimepanemist oletatakse.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1) „Euroopa lähenemiskeeld”- liikmesriigi õigusasutuse või samaväärse asutuse poolt seoses kaitsemeetmega tehtud otsus, mille alusel võtab teise liikmesriigi õigusasutus või samaväärne asutus vastavalt oma siseriiklikule õigusele mis tahes asjakohase meetme või asjakohased meetmed eesmärgiga jätkata kaitstava isiku kaitsmist;
2) „kaitsemeede”- otsuse teinud riigis siseriikliku õiguse ja menetluste kohaselt kriminaalasjas tehtud otsus, millega kehtestatakse ohustava isiku suhtes üks või mitu artiklis 5 osutatud keeldu või piirangut, et kaitsta kaitstavat isikut ohustava isiku kuriteo eest, mis võib ohustada kaitstava isiku elu, kehalist või vaimset puutumatust, väärikust, isikuvabadust või seksuaalset puutumatust;
3) „kaitstav isik”- füüsiline isik, kes on kaitse objektiks tulenevalt otsuse teinud riigis kehtestatud kaitsemeetmest;
4) „ohustav isik”- füüsiline isik, kelle suhtes on kehtestatud üks või mitu artiklis 5 osutatud keeldu või piirangut;
5) „otsuse teinud riik”- liikmesriik, kus on kehtestatud kaitsemeede, mis on Euroopa lähenemiskeelu väljaandmise aluseks;
6) „täidesaatev riik”- liikmesriik, kellele Euroopa lähenemiskeeld on tunnustamiseks edastatud;
7) „järelevalvet teostav riik”- liikmesriik, kellele on edastatud kohtuotsus raamotsuse 2008/947/JSK artikli 2 tähenduses või järelevalvemeetmete rakendamise otsus raamotsuse 2009/829/JSK artikli 4 tähenduses.
Artikkel 3
Pädevate asutuste määramine
1. Iga liikmesriik teatab komisjonile, milline õigusasutus (või millised õigusasutused) või samaväärne asutus (või millised samaväärsed asutused) on tema siseriikliku õiguse alusel pädev (pädevad) käesoleva direktiivi kohaselt Euroopa lähenemiskeeldu välja andma ja sellist keeldu tunnustama, kui asjaomane liikmesriik on otsuse teinud riik või täidesaatev riik.
2. Komisjon teeb saadud teabe kättesaadavaks kõikidele liikmesriikidele. Liikmesriigid teavitavad komisjoni kõigist lõikes 1 osutatud teabega seotud muudatustest.
Artikkel 4
Keskasutuste kasutamine
1. Iga liikmesriik võib määrata oma pädevaid asutusi abistama keskasutuse või, kui see on tema õigussüsteemis nii sätestatud, mitu keskasutust.
2. Liikmesriik võib, kui see osutub vajalikuks tulenevalt tema kohtusüsteemi korraldusest, panna oma keskasutuse(d) vastutama Euroopa lähenemiskeelu edastamise ja vastuvõtmise haldamise ning kogu muu sellega seotud ametliku kirjavahetuse eest. Seetõttu võib kogu pädevate asutuste vahelise suhtluse, konsulteerimise, teabevahetuse ning päringute ja teadete esitamise korraldamiseks kasutada vajaduse korral asjaomase liikmesriigi määratud keskasutus(t)e abi.
3. Liikmesriik, kes soovib kasutada käesolevas artiklis osutatud võimalusi, edastab komisjonile määratud keskasutuse või keskasutustega seotud teabe. Edastatud andmed on otsuse teinud riigi kõigile asutustele siduvad.
Artikkel 5
Vajadus siseriikliku õiguse kohase kaitsemeetme järele
Euroopa lähenemiskeelu võib välja anda üksnes siis, kui varem on otsuse teinud riigis vastu võetud kaitsemeede, millega kehtestatakse ohustava isiku suhtes üks või mitu järgmist keeldu või piirangut:
a)
keeld siseneda teatavatesse paikadesse või kindlaksmääratud piirkondadesse, kus kaitstav isik elab või mida ta külastab;
b)
keeld otsida kaitstava isikuga mis tahes kontakti, sealhulgas telefoni, elektrooniliste vahendite, kirja, faksi või mis tahes muude vahendite teel, või selliste kontaktide reguleerimine, või
c)
keeld läheneda kaitstavale isikule lähemale kui ettenähtud kaugusele või sellise lähenemise reguleerimine.
Artikkel 6
Euroopa lähenemiskeelu väljaandmine
1. Euroopa lähenemiskeelu võib välja anda, kui kaitstav isik otsustab asuda elama teise liikmesriiki või juba elab seal või kui kaitstav isik otsustab viibida või juba viibib teises liikmesriigis. Euroopa lähenemiskeelu väljaandmise kohta otsuse tegemisel võtab otsuse teinud riigi pädev asutus muu hulgas arvesse selle ajavahemiku või nende ajavahemike pikkust, mille jooksul kaitstav isik kavatseb viibida täidesaatvas riigis, ja kaitsevajaduse tõsidust.
2. Otsuse teinud riigi õigusasutus või samaväärne asutus võib Euroopa lähenemiskeelu välja anda ainult kaitstava isiku taotlusel ja pärast seda, kui ta on kontrollinud, et kaitsemeede vastab artiklis 5 sätestatud nõuetele.
3. Kaitstav isik võib esitada taotluse Euroopa lähenemiskeelu väljaandmiseks kas otsuse teinud riigi pädevale asutusele või täidesaatva riigi pädevale asutusele. Kui selline taotlus esitatakse täidesaatvas riigis, siis edastab selle riigi pädev asutus kõnealuse taotluse otsuse teinud riigi pädevale asutusele.
4. Enne Euroopa lähenemiskeelu väljaandmist antakse ohustavale isikule õigus esitada oma seisukohti ja õigus kaitsemeede vaidlustada, kui talle ei antud neid õigusi kaitsemeetme kehtestamiseni viinud menetluses.
5. Kui pädev asutus võtab vastu kaitsemeetme, mis sisaldab ühte või mitut artiklis 5 osutatud keeldu või piirangut, teavitab ta kaitstavat isikut asjakohasel viisil vastavalt siseriikliku õiguse kohastele menetlustele võimalusest taotleda Euroopa lähenemiskeeldu, kui see isik kavatseb liikuda teise liikmesriiki, ning sellisele taotlusele esitatavatest põhitingimustest. Kõnealune asutus soovitab kaitstaval isikul esitada taotlus enne otsuse teinud riigi territooriumilt lahkumist.
6. Kui kaitstaval isikul on eestkostja või esindaja, võib kõnealune eestkostja või esindaja esitada lõigetes 2 ja 3 osutatud taotluse kaitstava isiku nimel.
7. Kui Euroopa lähenemiskeelu väljaandmise taotlus lükatakse tagasi, teavitab otsuse teinud riigi pädev asutus kaitstavat isikut kõikidest õiguskaitsevahenditest, mida saab vastavalt tema siseriiklikule õigusele sellise otsuse vastu kasutada.
Artikkel 7
Euroopa lähenemiskeelu vorm ja sisu
Euroopa lähenemiskeeld antakse välja käesoleva direktiivi I lisas esitatud kujul. See sisaldab eelkõige järgmisi andmeid:
a)
kaitstava isiku isikuandmed ja kodakondsus, samuti eestkostja või esindaja isikuandmed ja kodakondsus, kui kaitstav isik on alaealine või piiratud teovõimega;
b)
kuupäev, millest alates kaitstav isik kavatseb asuda elama täidesaatvas riigis või seal viibida, ning teises riigis viibimise ajavahemik(ud), kui see on teada;
c)
otsuse teinud riigi pädeva asutuse nimi, aadress, telefoni- ja faksinumber ning e-posti aadress;
d)
viide (nt number ja kuupäev) õigusaktile, millega on kehtestatud kaitsemeede, mille alusel antakse välja Euroopa lähenemiskeeld;
e)
kokkuvõte faktidest ja asjaoludest, mis on tinginud otsuse teinud riigis kaitsemeetme kehtestamise;
f)
Euroopa lähenemiskeelu aluseks oleva kaitsemeetmega ohustava isiku suhtes kehtestatud keelud või piirangud, nende kestus ning viide sanktsioonile, kui see on ette nähtud asjaomase keelu või piirangu rikkumise korral;
g)
vajaduse korral selliste tehnoloogiliste vahendite kasutamine, mis on antud kaitstava isiku või ohustava isiku käsutusse kaitsemeetme jõustamise eesmärgil;
h)
ohustava isiku isikuandmed, kodakondsus ja kontaktandmed;
i)
teave selle kohta, kas otsuse teinud riigis on kaitstavale isikule ja/või ohustavale isikule osutatud tasuta õigusabi, juhul kui otsuse teinud riigi pädev asutus valdab sellist teavet ning selle saamine ei eelda täiendavat järelepärimist;
j)
vajaduse korral selliste muude asjaolude kirjeldus, mis võiksid mõjutada kaitstavat isikut ähvardava ohu hindamist;
k)
kui see on asjakohane, selgesõnaline viide sellele, et kohtuotsus raamotsuse 2008/947/JSK artikli 2 tähenduses või järelevalvemeetmete rakendamise otsus raamotsuse 2009/829/JSK artikli 4 tähenduses on juba edastatud järelevalvet teostavale riigile, mis ei ole Euroopa lähenemiskeeldu täitev riik, ning sellise kohtuotsuse või otsuse jõustamist teostava pädeva asutuse andmed.
Artikkel 8
Edastamise kord
1. Kui otsuse teinud riigi pädev asutus edastab Euroopa lähenemiskeelu täidesaatva riigi pädevale asutusele, teeb ta seda mis tahes kirjalikku jälge jätval viisil, mis võimaldab täidesaatva riigi pädeval asutusel selle autentsust kindlaks teha. Nimetatud pädevad asutused edastavad kõik ametlikud teated teineteisele samuti otse.
2. Kui kas täidesaatva riigi või otsuse teinud riigi pädev asutus on kõnealuse teise riigi pädevale asutusele teadmata, teeb viimane vajaliku teabe saamiseks kõik vajalikud järelepärimised, sealhulgas nõukogu 16. detsembri 2008. aasta otsuses 2008/976/JSK (Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku kohta) (9) osutatud Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku kontaktasutuste, Eurojusti liikmesriikide liikmete või kõnealuse riigi Eurojusti töö koordineerimise riikliku süsteemi kaudu.
3. Kui täidesaatva riigi asutus, kes saab Euroopa lähenemiskeelu, ei ole pädev seda tunnustama, edastab kõnealune asutus Euroopa lähenemiskeelu ex officio pädevale asutusele ja teavitab viivitamata otsuse teinud riigi pädevat asutust vastavalt mis tahes kirjalikku jälge jätval viisil.
Artikkel 9
Täidesaatvas riigis võetavad meetmed
1. Täidesaatva riigi pädev asutus tunnustab artikli 8 kohaselt edastatud Euroopa lähenemiskeelu kättesaamisel viivitamata seda lähenemiskeeldu ning teeb otsuse, millega võtab kõik meetmed, mis oleksid võimalikud selle riigi õiguse alusel samalaadsel juhul, et tagada kaitstava isiku kaitse, välja arvatud juhul, kui ta otsustab tugineda mõnele artiklis 10 sätestatud mittetunnustamise põhjusele. Täidesaatev riik võib oma siseriikliku õiguse kohaselt võtta kriminaal-, haldus- või tsiviilmeetmeid.
2. Täidesaatva riigi pädeva asutuse poolt lõike 1 kohaselt võetud meede või mis tahes muu artiklis 11 osutatud hilisema otsuse alusel võetud meede vastab võimalikult suures ulatuses otsuse teinud riigis võetud kaitsemeetmele.
3. Täidesaatva riigi pädev asutus teavitab ohustavat isikut, otsuse teinud riigi pädevat asutust ja kaitstavat isikut kõigist lõike 1 kohaselt võetud meetmetest ja selliste meetmete rikkumise võimalikest õiguslikest tagajärgedest vastavalt siseriiklikule õigusele ja kooskõlas artikli 11 lõikega 2. Kaitstava isiku aadressi või muid kontaktandmeid ei avalikustata ohustavale isikule, välja arvatud juhul, kui need andmed on vajalikud lõike 1 kohaldamisel võetud meetme jõustamiseks.
4. Kui täidesaatva riigi pädev asutus leiab, et Euroopa lähenemiskeelus vastavalt artiklile 7 edastatud teave ei ole täielik, teavitab ta sellest viivitama otsuse teinud riigi pädevat asutust mis tahes kirjalikku jälge jätval viisil ning määrab mõistliku tähtaja puuduva teabe esitamiseks.
Artikkel 10
Euroopa lähenemiskeelu mittetunnustamise alused
1. Täidesaatva riigi pädev asutus võib keelduda Euroopa lähenemiskeelu tunnustamisest järgmistel asjaoludel:
a)
Euroopa lähenemiskeeld ei ole täielik või seda ei ole täiendatud täidesaatva riigi pädeva asutuse määratud tähtaja jooksul;
b)
artiklis 5 sätestatud nõuded ei ole täidetud;
c)
kaitsemeede on seotud teoga, mis ei ole täidesaatva riigi õiguse alusel kuritegu;
d)
kaitse tuleneb sellise karistuse või meetme kohaldamisest, mis on täidesaatva riigi õiguse kohaselt hõlmatud amnestiaga ning seotud teo või käitumisega, mis kuulub kõnealuse õiguse alusel selle riigi pädevusse;
e)
täidesaatva riigi õiguse alusel on ohustaval isikul puutumatus, mis muudab Euroopa lähenemiskeelu alusel meetmete võtmise võimatuks;
f)
kriminaalmenetlust ei saa ohustava isiku suhtes alustada, kuna tegu või käitumine, millega seoses on võetud kaitsemeede, on täidesaatva riigi õiguse alusel aegunud, kui tegu või käitumine kuulub siseriikliku õiguse alusel tema pädevusse;
g)
Euroopa lähenemiskeelu tunnustamine on vastuolus ne bis in idem põhimõttega;
h)
täidesaatva riigi õiguse kohaselt ei saa ohustavat isikut tema vanuse tõttu võtta kriminaalvastutusele teo või käitumise eest, millega seoses on võetud kaitsemeede;
i)
kaitsemeede on seotud kuriteoga, mis täidesaatva riigi õiguse kohaselt on täielikult või suures või olulises osas toime pandud tema territooriumil.
2. Kui täidesaatva riigi pädev asutus keeldub ühel lõikes 1 osutatud alusel Euroopa lähenemiskeelu tunnustamisest, teeb ta järgmist:
a)
teavitab otsuse teinud riiki ja kaitstavat isikut viivitamata sellisest keeldumisest ja selle põhjustest;
b)
kui see on asjakohane, teavitab kaitstavat isikut oma siseriiklikus õiguses ettenähtud võimalusest taotleda kaitsemeetme võtmist;
c)
kui see on asjakohane, teavitab kaitstavat isikut kõikidest õiguskaitsevahenditest, mida saab vastavalt tema siseriiklikule õigusele sellise otsuse vastu kasutada.
Artikkel 11
Kohaldatav õigus ja täidesaatva riigi pädevus
1. Täidesaatval riigil on pädevus võtta pärast Euroopa lähenemiskeelu tunnustamist oma riigis meetmeid ja neid jõustada. Täidesaatva riigi õigust kohaldatakse artikli 9 lõikes 1 ettenähtud otsuse vastuvõtmise ja täitmise suhtes, sealhulgas eeskirju, mis käsitlevad õiguskaitsevahendeid otsuste vastu, mis on täidesaatvas riigis tehtud seoses Euroopa lähenemiskeeluga.
2. Täidesaatva riigi poolt pärast Euroopa lähenemiskeelu tunnustamist võetud ühe või mitme meetme rikkumise korral on täidesaatva riigi pädeval asutusel lõike 1 kohaselt pädevus teha järgmist:
a)
määrata sellise meetme rikkumise tulemusena kriminaalkaristusi ja võtta mis tahes muid meetmeid, kui rikkumine on täidesaatva riigi õiguse alusel käsitatav kuriteona;
b)
teha rikkumise kohta muid otsuseid, mis ei ole kriminaalõiguslikud;
c)
võtta mis tahes kiireloomulisi ja ajutisi meetmeid rikkumise lõpetamiseks, asjakohastel juhtudel kuni otsuse teinud riigi poolt vastava otsuse tegemiseni.
3. Kui täidesaatvas riigis ei ole samalaadse juhtumi korral võimalik siseriiklikku meedet võtta, teavitab täidesaatva riigi pädev asutus otsuse teinud riigi pädevat asutust Euroopa lähenemiskeelus kirjeldatud kaitsemeetme mis tahes rikkumisest, millest ta on teadlik.
Artikkel 12
Rikkumisest teavitamine
Täidesaatva riigi pädev asutus teavitab otsuse teinud riigi pädevat asutust või järelevalvet teostava riigi pädevat asutust igast Euroopa lähenemiskeelu alusel võetud meetme või meetmete rikkumisest. Teatamisel kasutatakse II lisas esitatud tüüpvormi.
Artikkel 13
Otsuse teinud riigi pädevus
1. Otsuse teinud riigi pädeval asutusel on ainupädevus teha otsuseid, mis on seotud järgmisega:
a)
kaitsemeetme ja sellest tulenevalt Euroopa lähenemiskeelu pikendamine, läbivaatamine, muutmine, tühistamine ja tagasivõtmine;
b)
kaitsemeetme tühistamise tulemusel vabadusekaotusliku meetme määramine, tingimusel et kaitsemeedet on kohaldatud kohtuotsuse (raamotsuse 2008/947/JSK artikli 2 tähenduses) või järelevalvemeetmete rakendamise otsuse (raamotsuse 2009/829/JSK artikli 4 tähenduses) alusel.
2. Lõike 1 kohaselt tehtud otsuste suhtes kohaldatakse otsuse teinud riigi õigust.
3. Kui kohtuotsus raamotsuse 2008/947/JSK artikli 2 tähenduses või järelevalvemeetmete rakendamise otsus raamotsuse 2009/829/JSK artikli 4 tähenduses on teisele liikmesriigile juba edastatud või edastatakse pärast Euroopa lähenemiskeelu väljaandmist, võetakse kõnealuste raamotsustega ettenähtud edasised otsused kooskõlas kõnealuste raamotsuste asjakohaste sätetega.
4. Kui kaitsemeede sisaldub kohtuotsuses raamotsuse 2008/947/JSK artikli 2 tähenduses ja see on edastatud või see edastatakse teise liikmesriiki pärast Euroopa lähenemiskeelu väljaandmist, ning kui järelevalvet teostava riigi pädev asutus on kõnealuse raamotsuse artikli 14 kohaselt teinud edasisi otsuseid, mis mõjutavad kaitsemeetmes sisalduvaid kohustusi või korraldusi, teeb otsuse teinud riigi pädev asutus viivitamata vastavalt ühe järgmistest toimingutest: pikendab Euroopa lähenemiskeeldu, vaatab selle läbi, muudab seda, tühistab selle või võtab selle tagasi.
5. Otsuse teinud riigi pädev asutus teavitab täidesaatva riigi pädevat asutust viivitamata kõigist lõike 1 või 4 kohaselt tehtud otsustest.
6. Kui otsuse teinud riigi pädev asutus on Euroopa lähenemiskeelu vastavalt lõike 1 punktile a või lõikele 4 tühistanud või tagasi võtnud, lõpetab täidesaatva riigi pädev asutus artikli 9 lõike 1 kohaselt võetud meetmete täitmise kohe, kui otsuse teinud riigi pädev asutus on teda nõuetekohaselt teavitanud.
7. Kui otsuse teinud riigi pädev asutus on Euroopa lähenemiskeeldu lõike 1 punkti a või lõike 4 kohaselt muutnud, teeb täidesaatva riigi pädev asutus vajaduse korral järgmist:
a)
muudab Euroopa lähenemiskeelu alusel võetud meetmeid, toimides kooskõlas artikliga 9, või
b)
keeldub muudetud keelu või piirangu jõustamisest, kui tegemist ei ole artiklis 5 osutatud liiki keelu või piiranguga või kui artikli 7 kohaselt Euroopa lähenemiskeeluga edastatud teave ei ole täielik või kui puuduvat teavet ei ole esitatud tähtajaks, mille täidesaatva riigi pädev asutus on määranud artikli 9 lõike 4 kohaselt.
Artikkel 14
Euroopa lähenemiskeelu alusel võetud meetmete täitmise lõpetamise alused
1. Täidesaatva riigi pädev asutus võib lõpetada Euroopa lähenemiskeelu alusel võetud meetmete täitmise:
a)
kui on piisavalt alust arvata, et kaitstav isik ei ela või ei viibi täidesaatva riigi territooriumil või on kõnealuselt territooriumilt lõplikult lahkunud;
b)
kui Euroopa lähenemiskeelu täitmiseks võetud meetmete maksimaalne kehtivus on vastavalt siseriiklikule õigusele lõppenud;
c)
artikli 13 lõike 7 punktis b osutatud juhul või
d)
kui kohtuotsus raamotsuse 2008/947/JSK artikli 2 tähenduses või järelevalvemeetmete rakendamise otsus raamotsuse 2009/829/JSK artikli 4 tähenduses on saadetud täidesaatvale riigile pärast Euroopa lähenemiskeelu tunnustamist.
2. Täidesaatva riigi pädev asutus teavitab otsuse teinud riigi pädevat asutust ja võimaluse korral ka kaitstavat isikut viivitamata sellisest otsusest.
3. Enne meetmete täitmise lõpetamist lõike 1 punkti b kohaselt võib täidesaatva riigi pädev asutus taotleda otsuse teinud riigi pädevalt asutuselt teavet selle kohta, kas Euroopa lähenemiskeeluga pakutav kaitse on asjaomase juhtumi asjaolusid arvestades jätkuvalt vajalik. Otsuse teinud riigi pädev asutus vastab sellisele taotlusele viivitamata.
Artikkel 15
Euroopa lähenemiskeelu tunnustamise prioriteetsus
Euroopa lähenemiskeelu tunnustamist käsitatakse sama prioriteetsena kui samalaadse siseriikliku juhtumi menetlemist ning arvesse võetakse juhtumi konkreetseid asjaolusid, sealhulgas küsimuse kiireloomulisust, kaitstava isiku täidesaatva riigi territooriumile kavandatava saabumise kuupäeva ja võimaluse korral kaitstava isiku ohustatuse määra.
Artikkel 16
Pädevate asutuste vahelised konsultatsioonid
Kui see on asjakohane, võivad otsuse teinud riigi ja täidesaatva riigi pädevad asutused üksteisega konsulteerida, et hõlbustada käesoleva direktiivi sujuvat ja tõhusat kohaldamist.
Artikkel 17
Keeled
1. Otsuse teinud riigi pädev asutus tõlgib Euroopa lähenemiskeelu täidesaatva riigi ametlikku keelde või ühte tema ametlikest keeltest.
2. Täidesaatva riigi pädev asutus tõlgib artiklis 12 osutatud vormi otsuse teinud riigi ametlikku keelde või ühte tema ametlikest keeltest.
3. Iga liikmesriik võib kas käesoleva direktiivi vastuvõtmisel või hiljem kinnitada avalduses, mille ta annab hoiule komisjoni, et ta tunnistab tõlget ühte või mitmesse liidu ametlikku keelde.
Artikkel 18
Kulud
Käesoleva direktiivi kohaldamisest tulenevad kulud kannab täidesaatev riik vastavalt oma siseriiklikule õigusele, välja arvatud kulud, mis tekivad eranditult otsuse teinud riigi territooriumil.
Artikkel 19
Seos muude lepingute ja kokkulepetega
1. Liikmesriigid võivad jätkata selliste kahe- või mitmepoolsete lepingute või kokkulepete kohaldamist, mis kehtivad käesoleva direktiivi jõustumise ajal, kui need lepingud ja kokkulepped võimaldavad laiendada käesoleva direktiivi eesmärke ning aitavad lihtsustada või hõlbustada kaitsemeetmete võtmise menetlusi.
2. Liikmesriigid võivad pärast käesoleva direktiivi jõustumist sõlmida kahe- või mitmepoolseid lepinguid või kokkuleppeid, kui need lepingud ja kokkulepped võimaldavad laiendada käesoleva direktiivi eesmärke ning aitavad lihtsustada või hõlbustada kaitsemeetmete võtmise menetlusi.
3. Liikmesriigid teatavad komisjonile hiljemalt 11. aprilliks 2012, milliste lõikes 1 osutatud olemasolevate lepingute ja kokkulepete kohaldamist nad soovivad jätkata. Samuti teatavad liikmesriigid komisjonile kõigist lõikes 2 osutatud uutest lepingutest või kokkulepetest kolme kuu jooksul pärast neile allakirjutamist.
Artikkel 20
Seos muude õigusaktidega
1. Käesolev direktiiv ei mõjuta määruse (EÜ) nr 44/2001, määruse (EÜ) nr 2201/2003, vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitleva 1996. aasta Haagi konventsiooni ega rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamist.
2. Käesolev direktiiv ei mõjuta raamotsuse 2008/947/JSK ega raamotsuse 2009/829/JSK kohaldamist.
Artikkel 21
Rakendamine
1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 11. jaanuariks 2015. Nad teatavad neist viivitamata komisjonile.
Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi sätestavad liikmesriigid.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetavate peamiste siseriiklike õigusnormide teksti.
Artikkel 22
Andmete kogumine
Käesoleva direktiivi kohaldamise hindamise hõlbustamiseks edastavad liikmesriigid komisjonile asjaomased andmed, mis seonduvad Euroopa lähenemiskeelu siseriiklike menetluste kohaldamisega, mis hõlmavad vähemalt taotletud, väljaantud ja/või tunnustatud Euroopa lähenemiskeeldude arvandmeid.
Artikkel 23
Läbivaatamine
Komisjon esitab hiljemalt 11. jaanuariks 2016 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva direktiivi kohaldamise kohta. Vajaduse korral lisatakse aruandele seadusandlikud ettepanekud.
Artikkel 24
Jõustumine
Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 25
Adressaadid
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele kooskõlas aluslepingutega.
Strasbourg, 13. detsember 2011