РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Гърция за някои гръцки казина C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(нотифицирано под номер C(2011) 3504)
(само текстът на гръцки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/716/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 8 юли 2009 г. консорциумът DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (наричан по-долу „жалбоподателят“ или „Loutraki“) (2) подаде жалба до Комисията във връзка с гръцкото законодателство, с което се установява система от налози върху таксите за вход в казината, с мотива, че чрез системата е предоставена държавна помощ на трима оператори, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Regency Casino Thessaloniki“ (3). С електронно съобщение от 7 октомври 2009 г. жалбоподателят посочи, че не възразява да бъде разкрита самоличността му. На 14 октомври 2009 г. се проведе среща между служители на Комисията и представители на жалбоподателя. С писмо от 26 октомври 2009 г. жалбоподателят предостави допълнителни подробности в подкрепа на жалбата си.
(2)
На 21 октомври 2009 г. Комисията препрати жалбата на Гърция и поиска от Гърция да изясни повдигнатите в нея въпроси. С писмо от 17 ноември 2009 г. Гърция поиска повече време за отговор, което ѝ беше предоставено от Комисията с електронно съобщение от 18 ноември 2009 г. Гърция отговори на Комисията на 27 ноември 2009 г.
(3)
На 15 декември 2009 г. Комисията препрати на жалбоподателя отговора на Гърция. Жалбоподателят внесе коментар по отговора на Гърция на 29 декември 2009 г.
(4)
На 25 февруари, 4 и 23 март и на 13 април 2010 г. Комисията поиска допълнителна информация от Гърция, като Гърция отговори съответно на 10 март и на 1 и 21 април 2010 г.
(5)
С решение от 6 юли 2010 г. („решението за откриване на процедурата“) Комисията информира Гърция, че открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския Съюз, във връзка с мярка, която Гърция е привела в действие, а именно облагане на достъпа в някои казина с по-ниска данъчна ставка. Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) и заинтересованите страни бяха поканени да представят мненията си.
(6)
С писмо от 9 август 2010 г. Гърция поиска удължаване на крайния срок за отговор и Комисията даде разрешение за това с писмо от 18 август 2010 г. На 6 октомври 2010 г. Комисията получи мнението на Гърция относно решението за откриване на процедурата. На 12 октомври 2010 г. гръцките органи представиха допълнителна информация, свързана с оспорваната мярка.
(7)
След началото на разследването Комисията получи коментари от две заинтересовани страни: представителите на казино „Mont Parnès“, един от получателите на средства по мярката, изложиха своето мнение с писмо от 4 август 2010 г., а представителите на частното казино „Loutraki“ - с писма от 8 и 25 октомври 2010 г.
(8)
С писмо от 29 октомври 2010 г. Комисията препрати тези коментари на гръцките органи, за да им даде възможност да отговорят. С писмо от 6 декември 2010 г. гръцките органи представиха своето мнение по коментарите на третите страни, като целта, освен всичко друго, беше да се изяснят някои аспекти по прилагането на въпросната схема и по тълкуването на гръцкото законодателство, свързано с анализа на случая.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА, ПРЕДМЕТ НА ОЦЕНКА
II.1. Мярка
(9)
Мярката, предмет на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на някои казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на редица разпоредби (5), частично задължителни, с които:
-
се определя единен налог от 80 % върху цената на входния билет и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните,
като по този начин частните казина са поставени в неравностойно конкурентно положение.
(10)
От мярката се възползват публични казина и едно частно казино, „Thessaloniki“, на което по изключение е разрешен същия режим като при публичните казина, както е обяснено по-подробно по-долу.
II.2. Получатели
(11)
Получателите на средства по анализираната мярка са следните гръцки казина: „Mont Parnès“ (6), „Thessaloniki“ (7), „Corfu“ (8) и „Rhodes“ (9).
(12)
Към датата на решението за откриване на процедурата по-ниската регулирана цена за вход от 6 EUR се е прилагала само за три гръцки казина: „Mont Parnès“, 49 % от което са приватизирани, като 51 % от дяловете остават под контрола на държавата; „Thessaloniki“ - частно казино, третирано като държавно; и „Corfu“ - държавно казино. Казината в Родос и Корфу престават да се ползват от мярката съответно през април 1999 г. (10) и август 2010 г. (11), тъй като когато са били изцяло приватизирани и са спрели да прилагат по-ниска цена за вход.
II.3. Съответни разпоредби на гръцкото право
(13)
Преди либерализирането на пазара през 1994 г. в Гърция са работили само три казина, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“. По онова време казината са били публични предприятия, управлявани като притежавани от държавата клубове от Гръцката служба по туризма (EOT) (12). Цената за вход в тези казина е установена с решение на главния секретар на EOT, както следва (13):
-
„Mont Parnès“: през 1991 г. EOT установява цена за вход в размер на 2 000 GRD (около 6 EUR) (14);
-
„Corfu“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD, а през 1997 г. я променя на 2 000 GRD;
-
„Rhodes“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD.
(14)
Пазарът беше либерализиран през 1994 г. със Закон 2206/1994, като към съществуващите публични казина се присъединиха шест новосъздадени частни казина (15). В закона от 1994 г. беше предвидено предоставянето на общо 14 лиценза на трите съществуващи публични казина „Rhodes“, „Mont Parnès“ и „Corfu“ и на 11 бъдещи частни казина (16). От предвидените 11 нови частни казина обаче само шест получават лиценз и започват дейност, а именно казината в Халкидики, Лутраки, Тесалоники, Рио (Ахея), Ксанти (Тракия) и Сирос (през 1995 г. и 1996 г.); останалите пет лиценза са отменени.
(15)
В член 2, параграф 10 от Закон 2206/1994 се предвижда цената за вход в казината в някои региони да бъде установена с министерско решение; в същото решение следва да се определи процентът от цената, който да представлява приход за гръцката държава. На 16 ноември 1995 г. с решение на министъра на финансите (17) се постановява, че от 15 декември 1995 г. всички оператори на казина, обхванати от Закон 2206/1994, следва да вземат такса за вход (18) в размер на 5 000 GRD (19) (около 15 EUR) (20). Решението изисква от операторите на казина да заплащат на държавата 80 % от номиналната стойност на всеки билет като обществен налог, докато останалите 20 %, включително съответният ДДС, са приход за казиното (21). Решението предвижда казината да могат да предоставят достъп без входна такса (22). Независимо от това дали те в действителност вземат такса от клиентите обаче казината трябва да плащат на държавата 80 % от регулираната цена (23). С решението се изисква казината да заплащат налозите ежемесечно (24). В него също така се предвиждат и конкретни отстъпки за билети, валидни за 15 или 30 дни (25).
(16)
Всички нови частни казина, създадени след 1995 г. съгласно Закон 2206/1994, прилагат министерското решение от 1995 г. и по правило вземат, както е обяснено в предходния параграф, входна такса от 15 EUR, с изключение на „Thessaloniki“, както е обяснено допълнително по-долу.
(17)
До предоставянето на предвидените по Закон 2206/1994 лицензи публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ обаче са продължили да функционират като клубове на EOT (26) и не са прилагали законодателните актове от 1994 г. и 1995 г.
(18)
От представените от гръцките органи коментари и обяснения относно националните правила Комисията разбира, че на практика системата работи по следния начин.
(19)
Гръцките органи обясняват, че експлоатацията на казината в Гърция като цяло е уредена със Закон 2206/1994. Специалните разпоредби, приложими за публичните казина, съществували преди Закон 2206/1994, се считат за изключения от приложението на общите разпоредби на закона (и от действието на министерското решение от 1995 г.), докато тече приватизацията на тези казина и до издаването на предвидените от закона лицензи.
(20)
Поради това до датата на лицензирането им по Закон 2206/1994 министерското решение от 1995 г. не се счита за приложимо спрямо публичните казина както по отношение на входната такса от 15 EUR, така и по отношение на изискването за изплащане на 80 % от тази цена за държавата. Публичните казина започват да плащат тези 80 % едва след като предвидените по Закон 2206/1994 лицензи са предоставени (вж. параграф 23 и следващите по-долу). Дори тогава обаче, тъй като се счита, че вече съществуващите решения на EOT, с които се определя входна цена от 6 EUR, формират конкретно изключение (вече съществуващ lex specialis), което не е изменено от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и на министерското решение от 1995 г., цената за вход в публичните казина остава по изключение 6 EUR и тези казина плащат само 80 % от 6 EUR. Решенията на EOT са счетени за неприложими едва след приватизацията, когато казината вече не са изцяло собственост на държавата. Едва тогава казината започват да прилагат стандартна такса от 15 EUR и са задължени да плащат 80 % от 15 EUR като налог на държавата.
(21)
Въпреки че би следвало правилото да е такова, има изключение при частичната приватизация на казино „Mont Parnès“, потвърдено със Закон 3139/2003 (който предвижда възможност и за приватизацията на „Corfu“ на по-късна дата). В този закон изрично се постановява цената за вход в „Mont Parnès“ да остане 6 EUR.
(22)
През 2000 г. „Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis“ (гръцкото дружество за развитие на туризма, „ETA“), което е изцяло собственост на гръцката държава, сменя EOT като оператор на казината „Corfu“ и „Mont Parnès“ и от края на 2000 г. до 2003 г., когато управляваните от него казина са лицензирани съгласно Закон 2206/1994, ETA започва, първоначално доброволно, а по-късно в съответствие с член 24 от Закон 2919/2001, постепенно да се адаптира към определените със Закон 2206/1994 задължения на казината, за да подготви двата клуба, които преди това са били публична собственост, за пълно лицензиране и приватизация (27). През този преходен период ETA изплаща на държавата 80 % от цената на входните билети от 6 EUR за „Mont Parnès“ и „Corfu“.
(23)
През 2003 г. държавното казино „Mont Parnès“ е преобразувано в дружество с ограничена отговорност и 49 % от неговия капитал е продаден на частния сектор (28). Предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз за казино „Mont Parnès“ е даден в крайна сметка през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 1). Със същия закон се запазва входната цена за „Mont Parnès“ в размер на 6 EUR (член 1, параграф 1, vii).
(24)
В случая с казино „Corfu“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз първоначално е даден на ETA през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 3), така че ETA да може да го включи в по-късна приватизация. В същата разпоредба се предвижда входната цена за казино „Corfu“ да бъде определена с ново министерско решение, което предполага, че министерското решение от 1995 г. е неприложимо. Според информацията на Комисията не е издавано ново министерско решение и казино „Corfu“ е продължило да взема такса от 6 EUR до приватизация си през август 2010 г., когато е започнало да прилага цената от 15 EUR (29).
(25)
В случая с казино „Rhodes“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз е издаден през 1996 г. с Министерско решение Τ/633 от 29 май 1996 г. Казиното обаче е продължило да взема намалената входна такса и я променя на 15 EUR едва след своята приватизация през април 1999 г. До приватизацията му казиното работи под управлението на EOT и впоследствие прилага решението на EOT от 1992 г., с което се определя входна цена за казино „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (30).
(26)
Частното казино „Thessaloniki“ е създадено и лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (31). То винаги е таксувало намалената цена от 6 EUR, прилагана от публичните казина („Mont Parnès“ и „Corfu“), въз основа на Законодателен указ 2687/1953 (32), с който се предвижда предприятията, учредени с чуждестранни инвестиции, да се ползват с режим, който е поне толкова благоприятен, колкото прилагания режим спрямо други подобни предприятия в страната (33). Когато въпросът е бил повдигнат в един момент, управителят на казиното (т.е. „Hyatt Regency“) е отправил искане входната цена за казино „Thessaloniki“ да бъде определена на същото ниво като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR. След получаване на становище от Държавния правен съвет (Становище 631/1997), искането е било прието. От издаването на лиценза през 1995 г. насам казино „Thessaloniki“ е длъжно да отчислява на държавата 80 % от номиналната стойност на входните билети (34).
III. ОСНОВАНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО
(27)
Комисията започна официално разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС поради наличието на сериозни съмнения за дискриминационен режим на данъчно облагане на няколко конкретно определени казина в Гърция, ползващи се с по-благоприятни данъчни условия спрямо други казина в страната.
(28)
Комисията счете, че оспорваната мярка се е отклонила от общите законови правила за установяване на нормалното ниво на облагане на таксите за вход в казината, което е подобрило конкурентната позиция на получателите.
(29)
Оспорваната мярка изглежда представлява загуба на публични приходи за гръцката държава и дава предимство на казината с по-ниска такса за вход. На аргумента на гръцките органи, че тези, които се възползват пряко от по-ниската цена за вход, са клиентите, Комисията отговори, че субсидирането на клиенти може да представлява държавна помощ за предприятие, при положение че е обвързано с условие за използването на конкретна стока или услуга, предоставена от това предприятие (35).
(30)
Комисията също така отбеляза, че степента на данъчно облагане не е определена според обстоятелствата, свързани с конкретните казина (36); Комисията временно заключи, че мярката е селективна (37).
(31)
Комисията счете, че е възможно оспорваната мярка да нарушава конкуренцията между казината в Гърция и на пазара за придобиване на предприятия в Европа. Комисията заяви, че напълно зачита правото на държавите-членки да регулират хазартната дейност на територията си, като спазват правото на ЕС, но не се съгласи, че от това следва, че разглежданата мярка не може да нарушава конкуренцията и да влияе на търговията между държавите-членки. Операторите в сектора често са международни хотелиерски групи, чието решение за инвестиране може да бъде повлияно от мярката, и казината могат да бъдат притегателно средство за туристи да посетят Гърция. Ето защо Комисията заключи, че мярката би могла да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (38).
(32)
Комисията счете временно, че мярката представлява неправомерна помощ, тъй като е приведена в действие от гръцките органи без предварителното съгласие на Комисията и че помощта би могла да бъде възстановена съгласно разпоредбите на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО („процедурният регламент“) (39).
(33)
Комисията не констатира наличието на основания да счита оспорваната мярка за съвместима с вътрешния пазар; мярката изглежда представлява необоснована оперативна помощ за казината, които са се възползвали от нея (40).
(34)
Комисията отбеляза, че ако се потвърдят нейните съмнения, че в мярката се съдържа несъвместима държавна помощ, съгласно член 14, параграф 1 от процедурния регламент тя ще бъде длъжна да разпореди Гърция да възстанови помощта от получателите, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото (41).
IV. МНЕНИЯ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ГРЪЦКИТЕ ОРГАНИ И ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(35)
В хода на официалното разследване Комисията получи мнения от Гърция, от представителя на „Elliniko Kazino Parnithas AE“ („Mont Parnès“) и от представителите на частното казино в Loutraki („Loutraki“).
IV.1. Мнения на Гърция и на казино „Mont Parnès“
(36)
Мненията, внесени от представителя на казиното получател „Mont Parnès“, и тези, получени от гръцките органи, са идентични по същество и ще бъдат обобщени заедно в този раздел.
IV.1.1. Наличие на помощ
(37)
Както гръцките органи, така и казино „Mont Parnès“ отричат наличието на каквато и да било държавна помощ. Те твърдят, че държавата не пропуска никакви приходи, а ако пропуска, казината не печелят никакво предимство.
(38)
Гръцките органи твърдят, че диференцирането на цената е въпрос само на ценова регулация, тъй като събираният данък представлява еднакъв дял от съответната цена на издадените билети за вход.
(39)
Според гръцките органи целта при определянето на цена за вход и изискването за плащане към държавата не е да се съберат приходи за държавата, а да се възпрат лицата с ниски доходи да участват в хазартни игри. Фактът, че таксата за вход носи и държавен приход не променя характера ѝ на контролна мярка. Поради това гръцките органи са на мнение, че изискването входният билет да се издава с определена цена за клиентите, посещаващи игралните зони в казината, е административна контролна мярка, с която се налага такса, но която по същността си не е данък и не може да бъде считана за данъчна тежест, както е постановено в решение № 4027/1998 на Държавния съвет, Върховния административен съд в Гърция (42).
(40)
Що се отнася до разликите в цените за отделните казина, Гърция твърди, че икономическите и социалните обстоятелства в отделните казина са различни и не са съпоставими. Гръцките органи поддържат становището, че разликата в таксите е оправдана от съображения за обществения ред. По-специално те твърдят, че обстоятелствата на отделните казина оправдават и са в пълно съответствие с практиката за определяне на различна цена на билетите за казина, разположени в близост до големи градски центрове, и за казина в малките населени места, където живее най-вече селско население, което в по-голямата си част е с по-ниски доходи и степен на образование и което трябва да бъде разубедено да участва в хазартни игри в по-голяма степен, отколкото населението на градските региони.
(41)
Жалбоподателят „Loutraki“ отбелязва, че когато казино „Corfu“ е било приватизирано през 2010 г., цената за вход е била повишена от 6 EUR на 15 EUR, което според „Loutraki“ по-скоро противоречи на аргументите за обществения ред; гръцките органи отговарят, че отдалеченото географско местоположение на остров Корфу означава, че то не в конкуренция с никое от другите гръцки казина, така че конкуренцията не може да бъде нарушена. Освен това гръцките органи твърдят, че е наложително цената за вход да бъде възпираща, за да са защитени жителите на Корфу, тъй като промяната в условията за дейност на казиното след приватизацията неизбежно ще доведе до значително увеличаване на работното му време, общото му ниво на активност и привлекателността му.
(42)
Ако на казината с по-ниски цени е предоставено някакво предимство, в резултат на което те привличат повече клиенти, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват гледната точка, че непременно трябва да е налице загуба на държавни приходи. Също така не е сигурно, че ако цената за вход беше по-висока, предполагаемите получатели на помощ щяха да генерират повече приходи за държавата, така че предполагаемата загуба на приходи е хипотетична. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че ползата от по-ниската цена за вход е за клиента и че делът от цената, който казиното запазва, е по-голям в казината с такса за вход от 15 EUR, което е в полза на казината с по-високи цени.
(43)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че няма влияние върху конкуренцията или търговията, тъй като всяко казино обслужва местен пазар. Те оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, която се посочва като предполагаем вариант в решението за откриване на процедурата, и изтъкват, че понастоящем в Гърция хазартните игри по интернет са незаконни.
(44)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ поддържат становището, че дори и да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да влияе на решението на дадено чуждестранно дружество да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги може да се възползва от Законодателен указ 2687/1953, както направи „Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE“ с казино „Thessaloniki“.
(45)
Жалбоподателят твърди, че получателите имат възможност да предоставят безплатен вход, но въпреки това трябва да заплатят налога от 80 %, което според него показва много ясно, че мярката представлява държавна помощ; гръцките органи отговарят, че тази практиката се прилага по изключение, тъй като казината използват тази възможност, за да предложат безплатен вход най-вече на клиенти, които са VIP или известни личности, и че тази практика противоречи на данъчното право (Закон 2238/1994), защото плащането на 80 % от цената на билета на държавата от собствените ресурси на предприятието не се признава за продуктивен разход и не може да бъде приспаднат от приходите на дружеството, така че дружество, което прилага такава практика, понася съществена данъчна тежест.
(46)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ насочват допълнително вниманието на Комисията към други разлики между казината съгласно различни данъчни и регулаторни мерки. Според тях тези разлики са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и компенсират предимствата, от които се възползват получателите по мярката благодарение на по-ниската цена за вход. По-специално, всяко казино заплаща на държавата процент от годишната си брутна печалба, но съгласно закона „Loutraki“ заплаща по-малък процент от останалите. Комисията подчертава, че ако другите мерки, посочени от гръцките органи и „Mont Parnès“, наистина съществуват, те могат да представляват отделна мярка за помощ за „Loutraki“, при условие че са изпълнени всички условия на приложимото право на ЕС за държавните помощи. Във всеки случай обаче тези мерки са различни от оценяваната мярка и са извън обхвата на настоящото решение.
(47)
Накрая Гърция е посочила, че обмисля възможността за промяна в ценовата си политика за казината, за да няма дискриминация между тях. Тя обаче все още не е информирала Комисията, че се осъществява подобна промяна.
(48)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ не са представили никакви коментари във връзка със съвместимостта и законността на помощта.
IV.1.2. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(49)
От друга страна, гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да бъде констатирано, че оценяваната мярка е неправомерна и несъвместима държавна помощ, възстановяването на тази помощ би било в разрез с два принципа.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа за разумните очаквания на гражданите. Въпросът за цената за вход в казината, и по-специално степента, до която цената за вход следва да представлява финансова тежест за казината, беше поставен пред Държавния съвет преди около 15 години (43). Държавният съвет постанови съгласно националното право, че цената за вход няма характера на данък, което непряко доказва, че тя не представлява икономическа тежест за казината. Така казината получатели можеха с основание да действат, като допускат, че не може да става въпрос за държавна помощ, произтичаща от диференцираните цени, които не са счетени за икономическа тежест съгласно националното право.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че като подава жалба пред Комисията цели петнадесет години след приемането на спорната мярка (през 1995 г.), „Loutraki“ злоупотребява с правото си да се обръща към Комисията, за да защитава интересите и правата си съгласно правилата за държавната помощ от ДФЕС.
(50)
Относно изчисляването на сумата, подлежаща на възстановяване, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват предложеното от „Loutraki“ изчисление, според което разликата в данъка за клиент, таксуван в казината с висока цена и в казината с по-ниска цена, се умножава по броя на клиентите, посетили казината получатели. Те твърдят, че това изчисление е неправилно и произволно, тъй като не е сигурно дали въпросните казина получатели „Mont Parnès“, „Thessaloniki“ и „Corfu“ (44) биха имали същата клиентела при по-висока цена на билета.
IV.2. Мнения, получени от „Loutraki“
(51)
„Loutraki“ твърди, че мерките, предвидени от националното законодателство, представляват данъчна дискриминация в полза на някои казина, дотолкова доколкото към различни данъчни основи, а именно две различни цени за вход, определени от държавата, се прилага един данък в размер на 80 %, който трябва да се отчисли за държавата върху входа за казината. Цената за вход в казината получатели е значително по-ниска от цената в другите казина (6 EUR вместо 15 EUR), което представлява пропуснати приходи за държавата и предвид нарушената конкуренция, до която води, е равнозначна на държавна помощ.
(52)
По-нататък „Loutraki“ твърди, че мярката не е обективно обоснована, тъй като налагането на по-ниска цена за вход на казината получатели в действителност противоречи на социалната цел и на обосновката и спецификата на определянето на цена за вход в казината, което бе разгледано в Решение № 4027/1998 на Държавния съвет. „Loutraki“ е на мнение, че не може логично да се твърди, че е възможно да се постигнат административен контрол и социална защита чрез различно таксуване на билетите за вход - в казино „Mont Parnès“, само на около 20 км от центъра на Атина, входът струва 6 EUR, а в „Loutraki“, на около 85 км от центъра на Атина, входът струва 15 EUR; в казино „Thessaloniki“, само на 8 км от центъра на Солун, входът струва 6 EUR, а в Халкидики, на около 120 км от центъра на Солун, входът струва 15 EUR.
(53)
„Loutraki“ коментира, че преди Гърция е твърдяла, че намалената цена от 6 EUR за вход е оправдана от специалните обстоятелства за всяко казино получател, свързани главно с географското разположение (което определя дадени икономически, социални, демографски и други конкретни характеристики), но след приватизацията си през август 2010 г. казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR без никакво обяснение защо тези специални обстоятелства вече не важат.
(54)
Що се отнася до количественото изражение на сумата, подлежаща на възстановяване, „Loutraki“ отстоява мнението, че въпросната сума е разликата в отчисления данък за всеки клиент, умножена по броя на клиентите, посещаващи в казината получатели.
(55)
Що се отнася до отделните мерки, посочени от Гърция и „Mont Parnès“, които по тяхно мнение са в полза на „Loutraki“, основната мярка от които е, че „Loutraki“ плаща по-малък дял годишна брутна печалба на държавата отколкото други казина, „Loutraki“ е на мнение, че на практика то е платило същата сума като конкурентите си съгласно отделно споразумение с органите.
V. ОЦЕНКА
(56)
Мярката, подложена на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременно прилагане на редица разпоредби (45), чрез които се определят единен налог от 80 % върху цената за вход в казината и различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните, като по този начин частните казина се поставят в неблагоприятно конкурентно положение (46).
V.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(57)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, попадаща в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Комисията трябва да прецени дали са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от Договора. Член 107, параграф 1 гласи, че: „освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(58)
Съответно Комисията ще прецени дали оспорваната мярка изпълнява всички четири необходими условия, за да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1.
V.1.1. Предоставено предимство
(59)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако предоставя на получателите предимство, освобождаващо ги от такси, които по принцип трябва да бъдат поети от техните собствени бюджети.
(60)
Първоначално гръцките органи заявиха, че мярката е извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като равнището на вноската, която всички работещи казина в Гърция трябва да плащат на държавата е еднакво - 80 % от стойността на всеки билет за вход, като се има предвид, че елементът на разлика в режимите идва от ценовата политика, предвидена от законодателството от 1994 г. и 1995 г., с което се определя цена за вход от 15 EUR в лицензираните съгласно Закон 2206/1994 казина.
(61)
Гръцките органи твърдят също така, че таксата за вход е само административна контролна мярка и не представлява данък, тъй като съгласно Решение № 4025/1998 на Държавния съвет определянето на цена за вход в казината има социален характер и не е данъчна мярка.
(62)
Преди всичко следва да се отбележи, че определянето на цените със Закон 2206/1994 не може да бъде описано просто като типична ценова политика, тъй като изглежда всички казина са свободни да таксуват клиентите с по-ниска цена за вход или дори да предоставят безплатен вход, въпреки че във всички случаи остават подчинени на задължението да плащат на държавата 80 % от стойността на издадения билет за вход, независимо колко в действителност е платил клиентът.
(63)
Във всеки случай, когато се прилагат правилата на ЕС за държавна помощ, няма значение дали мярката, предмет на оценка, е данък или мярка за ценообразуване, тъй като член 107 се отнася за помощ „под каквато и да било форма“, която предоставя предимство. Фактът, че нейната основна цел не е да генерира данъчен приход, сам по себе си не е достатъчен, за да създаде предпоставка такава мярка да не бъде определена като държавна помощ.
(64)
Дори да се приеме, че определянето на цена за вход в казината може да има социална цел, въпросът дали това представлява предимство, равнозначно на държавна помощ, трябва да бъде оценен от гледна точка на ефекта върху отделните предприятия, за да се определи дали някои предприятия участват с по-малък дял в публичните приходи. Предвид факта, че освобождаването от прилагане на общата цена за вход от 15 EUR е предоставено индивидуално на конкретни казина, и по-специално че налогът от 80 % следва да се плаща на държавата въз основа на по-ниската цена, която тези казина са длъжни да изискват (по принцип, вж. по-горе), налице е предоставено предимство на тези казина.
(65)
Комисията признава правото на държавите-членки да определят дадена мярка като данъчна или друга мярка съгласно националното си законодателство. Оценката на Комисията не е насочена по-никакъв начин към тълкуване на националното законодателство. При все това ефектът от тази мярка е възможността за редовно постоянно плащане на държавата на 80 % от цената на всеки билет за вход, издаден от всяко казино. Освен това Комисията отбелязва, че съгласно националното законодателство (по-специално Закон 2206/1994 и министерското решение от 1995 г.) дължимите суми следва да бъдат внасяни в съответната служба за данък върху приходите (47). Поради това, докато определението на мярката според националното законодателство остава незасегнати, Комисията е на мнение, че мярката има ефект, подобен на този от данъчна мярка. Съответно, единствено за целите на настоящото решение и на оценката съгласно правото на ЕС в областта на публичните помощи Комисията ще нарича мярката „данъчна мярка“, „данък“ или „данъчно облагане“.
(66)
Оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от единния данък вход, наложен върху различни регулирани цени за вход, предоставя предимство на публичните казина в Гърция в сравнение с частните казина. Общият ефект от двете предприети от държавата действия е, че докато частните казина трябва да плащат на държавата данък вход от 12 EUR на човек (80 % от 15 EUR), публичните казина плащат само 4,80 EUR (80 % от 6 EUR). (48)
(67)
С тази мярка гръцката държава облекчава публичните казина от тежест, която те би трябвало да поемат, при положение че данъчното облагане е недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията. По принцип в Гърция е въведено недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията данъчно облагане със Закон 2206/1994 за създаване, организация, експлоатация и контрол на казината, с който се определя цена за вход от 15 EUR и дължим данък на държавата - 80 % от тази сума. Гръцката държава обаче не прилага тази недискриминационна и неутрална по отношение на конкуренцията система на данъчно облагане спрямо публичните казина (или частното казино „Thessaloniki“, което се третира по същия начин), и вместо това им е позволила да плащат само 4,80 EUR данък вход, като по този начин е облагодетелствала тези предприятия. Въпросните казина е трябвало да понасят по-лека данъчна тежест на посетител от общите си приходи. Общите им приходи включват не само приходи от вход (единствено от цената на билетите за вход), но и от другите им източници на доход като хазартни игри, настаняване, услуги, предоставяни от барове и ресторанти, представления и др.
(68)
Установена съдебна практика е концепцията за помощ да обхваща не само ползите, но и мерките, които в една или друга форма облекчават таксите, обикновено включени в бюджета на предприятието, и които по тази причина не са субсидии в строгия смисъл на думата, но са близки по характер и имат същия ефект (49). Такова предимство може да бъде предоставено чрез различни видове намаляване на данъчната тежест за предприятието, включително намаляване на данъчната основа.
(69)
В този случай казината „Corfu“, „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ (и казино „Rhodes“ до 1999 г.) (50) са получили предимство, подобно на намаляване на данъчната основа, тъй като, както беше обяснено по-горе, за тези казина има специални разпоредби, съгласно които данъкът, който плащат на посетител, е определен на по-ниско равнище от наложеното на другите казина.
(70)
Гръцките органи коментират, че клиентите пряко се облагодетелстват от по-ниската данъчна тежест. При все това, дори при положение че може да се твърди, че клиентите също са облагодетелствани в резултат от намалената данъчна тежест за вход, тъй като плащат по-ниска крайна цена, това не възпрепятства мярката да предоставя предимство на съответните предприятия, в този случай казината получатели, тъй като те плащат по-нисък по размер данък на посетител.
(71)
В свързаните с данъци дела е доказано, че освобождаването от данъци, които номинално се плащат от клиента, но се събират от доставчика, може евентуално да представлява държавна помощ, както могат да представляват такава помощ и други облекчения за клиентите при закупуване на определени стоки и услуги (51).
(72)
В съответствие с досегашната практика (52) Комисията смята, че намаленията на данъците за клиентите могат да представляват държавна помощ за предприятията, когато намалението зависи от използването на определена стока или услуга, предоставена от определено предприятие. Следователно аргументът, че клиентът се облагодетелства пряко, не е пречка да бъде констатирано наличие на държавна помощ.
(73)
Освен това, при положение че казината в Гърция спазват обичайната търговска практика да не таксуват входен билет и същевременно плащат данък вход на държавата (80 % от номиналната стойност на билета), предоставеното предимство на публичните казина от данъчната дискриминация е още по-голямо, тъй като разходът за допускане на клиент е значително по-висок за частните казина, където дължимият данък вход е 12 EUR, отколкото в публичните казина, които трябва да отчислят само 4,80 EUR от общите приходи от своята дейност.
(74)
Гръцките органи твърдят, че практиката да се предоставя безплатен вход в казината получатели в определени дни от седмицата е изключение. Тази практика обаче е специално предвидена в националното законодателство (министерското решение от 1995 г.). Гърция твърди, че практиката е предназначена за VIP лица или знаменитости, но Комисията има доказателства под формата на обществено достъпна информация, като листовки, предлагащи безплатен вход, разпространявани във вестници и в интернет, което показва, че безплатен вход се предоставя на всички клиенти в определени дни от седмицата всяка седмица като обичайна практика (казино „Thessaloniki“ например рекламира на своята интернет страница, че предоставя безплатен вход без прекъсване от неделя до четвъртък) (53). В такъв случай практиката за безплатен вход в казината получатели не изглежда изключение.
(75)
Гърция твърди, че практиката противоречи на националното данъчно право; Комисията посочва, че разрешението да се предоставя безплатен вход е изрично предвидено в националното законодателство относно казината и казината получатели очевидно се възползват от него.
(76)
Гърция твърди, че плащаните на държавата 80 % от цената на билета от собствените ресурси на казиното не се признават като продуктивни разходи и съгласно гръцкото данъчно законодателство не могат да бъдат приспаднати от приходите на дружеството, така че дружество, прилагащо такава практика, поема значителна данъчна тежест. Комисията е на мнение, че това разсъждение в действителност подкрепя твърдението на жалбоподателя, че поради значителната данъчна тежест в резултат от плащането на данък от собствените си приходи едно частно казино на практика не може да си позволи да предостави безплатен вход; това подкрепя аргумента, че е налице предимство за казината с по-ниска цена.
(77)
Гърция също така твърди, че тъй като казината запазват 20 % от неравностойната цена за вход, предимството се предоставя на казината с по-висока такса, което осигурява 3 EUR нетен приход, в сравнение с 1,20 EUR, получени от публичните казина. Този аргумент е подвеждащ, тъй като пренебрегва два факта от съществено значение за правилното разбиране на действителното антиконкурентно въздействие на мярката. От друга страна, фактът, че органите са определили по-ниско ниво на цените на билетите, включително данък вход, за някои казина, прави тези казина по-привлекателни за клиентите и това i) отклонява търсенето от модела, който би преобладавал, ако казината се конкурираха само според собствените си качества въз основа на индивидуалния обхват и качество на предлаганите услуги, и ii) ако се приеме, че всички останали условия са еднакви, това увеличава изкуствено броя на посетителите. От друга страна, както беше обяснено по-рано, приходите от вход са само ограничен дял от общите приходи, които привлеченият от казиното клиент генерира за предприятието, и от които казината трябва да плащат данък вход.
(78)
На последно място фактът, че данъчната дискриминация предоставя предимство, се признава в самите национални разпоредби в тази връзка. Както съобщават гръцките органи, на казино „Thessaloniki“ е позволено да взема по-ниска такса вход и да плаща по-нисък данък въз основа на Законодателния декрет от 1953 г., според който на предприятия, учредени с чуждестранен капитал, следва да бъде позволен най-благоприятният режим, определен за местните предприятия. Въпреки че гръцките органи отстояват мнението, че разглежданата мярка не предоставя предимство, те прилагат този законодателен акт по отношение на казино „Thessaloniki“ въз основа на това, че това е най-благоприятният режим, предоставен на местните предприятия, за разлика от по-тежкия, прилаган за частните казина.
(79)
От друга страна, гръцките органи и казино „Mont Parnès“ насочват вниманието към други различия между казината по отношение на данъчни или регулаторни мерки, които според тях са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и по този начин компенсират евентуалните предимства, от които се възползват получателите в резултат на по-ниската цена за вход (54). Комисията е на мнение, че твърдението, че една мярка (разлика в общото данъчно облагане) трябва да бъде компенсация за друга (разлика в цените за входни билети и съответно налагане на специален данък) не може да бъде приета като аргумент в подкрепа на становището, че оценяваната мярка не представлява помощ. Във всеки случай, както вече беше споменато, тези аспекти са различни от оценяваната мярка и са извън обхвана на настоящото решение (вж. параграф 46).
(80)
Комисията стига до заключението, че оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от прилагането на единен данък вход към различни регулирани цени, предоставя предимство за казината с по-ниски цени.
V.1.2. Публични ресурси и участие на държавата
(81)
Посоченото по-горе предимството може да се припише на държавата и се финансира с публични ресурси.
(82)
Както беше обяснено по-горе, данъчната дискриминация е в резултат на поредица от административни актове, укази и нормативни разпоредби, приети от гръцката държава, включително по-специално: Закон 2206/1994; Министерското решение от 1995 г.; Закон 3139 от 30 април 2003 г.; Законодателен декрет 2687/1953; решенията на главния секретар на EOT (който управлява публичните казина), издадени в съответствие със Закон 1624/1951 и Декрет 4109/1960, а именно Решение № 535633 на EOT от 21 ноември 1991 г., с което се определя цена за вход в казино „Mont Parnès“ в размер на 2 000 GRD, и Решение № 508049 на EOT от 24 март 1992 г., с което се определя цена за вход в казината „Corfu“ и „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (в случая на „Corfu“ по-късно цената е променена на 2 000 GRD с Решение № 532691 от 24 ноември 1997 г.); както и на лицензите, предоставени на всяко от казината съгласно националното законодателство, в които се потвърждава съответната цена за вход и задължението за плащане на 80 % от цената, приложима за всяко конкретно казино.
(83)
Освен това данъчната дискриминация се финансира с публични ресурси. Ако държавата пропусне приходи, които би трябвало да събере от дадено предприятие при нормални обстоятелства, съответната мярка се финансира с публични ресурси.
(84)
По отношение на данъците предоставеното предимство на публичните казина в този случай е в резултат на изкуственото намаляване на данъчната основа, върху която се начислява 80 % данък вход, от обща номинална стойност 15 EUR за входен билет до 6 EUR при публичните казина.
(85)
Съдът постанови, че такова дискриминационно намаляване на данъчната основа води до загуба на данъчни приходи за държавата, което е равностойно на използване на публични ресурси в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС (55). Като цяло в оценявания случай гръцката държава пропуска данъчни приходи от публичните казина в размер на 7,20 EUR на посетител, което представлява разликата между данъка в размер на 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина, и данъка в размер на 4,80 EUR на посетител, плащан на държавата от публичните казина. При оценката на предимството, получено от всяко казино получател, обаче могат да бъдат взети предвид някои изменения (обяснени по-подробно в раздел V.4 „Количествено изражение и възстановяване“: по-специално, изглежда, че до 2000 г. „Mont Parnès“ и „Corfu“ не са плащали никакъв данък вход на държавата, така че в този случай предимството възлиза на данъка от 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина).
(86)
Гърция твърди, че тъй като казината, прилагащи по-ниска цена, могат да привлекат повече клиенти, не е сигурно, че държавата пропуска приходи. Гърция е на мнение, че поради това мярката не представлява държавна помощ.
(87)
Както вече беше споменато в решението за откриване на процедурата, Комисията не приема този аргумент. В съответствие с досегашната си практика (56) Комисията счита, че фактът, че дадено намаление на данък по отношение на определени данъкоплатци може да доведе до увеличение на цялостното ниво на приходите, събрани чрез този данък, не означава непременно, че мярката не е финансирана от публични ресурси.
(88)
Аргументът на гръцките органи е погрешен по отношение на това, че критерият за сравнение, по който изпитват въздействието от данъчната дискриминация върху публичния бюджет, е повлиян от съдържащото се в мярката предимство. В доводите си гръцките органи вземат предвид динамичния ефект от намаление на цените, който би могъл да увеличи търсенето и в крайна сметка събрания данък, тъй като събраният данък е пропорционален на броя на посетителите. Но това сравнение е неточно, защото причината за нарастване на търсенето е самата неравнопоставеност, създадена от предимството, а именно фактът, че е налице по-ниска цена и от там по-ниска данъчна тежест на посетител.
(89)
Във всеки случай гръцките органи не представиха никакви доказателства, че чрез схемата за различни цени общите данъчни приходи от данък вход за казината се увеличават в максимална степен. Ако Комисията трябваше да приеме доводите, че намаляването на цената за вход на 6 EUR води до увеличаване на събирания данък, данъчните приходи щяха да са увеличени в максимална степен, ако всички билети за вход във всички казина, публични и частни, струват 6 EUR, което противоречи на гръцкото становище, че до това положение се достига в резултат на данъчната дискриминация, възникнала от различните цени.
(90)
Следователно оспорваното предимство е финансирано с публични ресурси.
V.1.3. Селективност
(91)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, за да представлява дадена мярка държавна помощ, тя трябва да бъде конкретна или селективна, тоест да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“.
(92)
Съгласно съдебната практика на Съда (57), „що се отнася до оценката на условието за селективност, което е съставна част от концепцията за държавна помощ, от установената съдебна практика става ясно, че член 87, параграф 1 от ДЕО [настоящ член 107, параграф 1 от ДФЕС] изисква оценка на всяка помощ под каквато и да било форма съгласно конкретна законова схема, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно и фактическо положение, съвместимо по смисъла на преследваната цел от въпросната система“ (58). Според постоянната съдебна практика на Съда в член 107, параграф 1 от ДФЕС не се прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а те се определят въз основа на резултатите си (59). Съгласно опита на Комисията и съдебната практика на ЕС в данъчните спорове съответното селективното предимство може да възниква в резултат на изключение от данъчните разпоредби от законодателен, регулаторен или административен характер или от дискреционна практика на данъчните органи. От друга страна, селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“ (60) и в такъв случай може да бъде счетено, че мярката не представлява държавна помощ.
(93)
На първо място Комисията констатира, че в случая, който се оценява, общата данъчна система е системата, която по принцип се прилага по отношение на всички казина, и е предвидена в Закон 2206/1994 и в решението на Министерския съвет за нейното прилагане от 1995 г. (факт, потвърден от гръцките органи; вж. параграф 19).
(94)
На второ място Комисията констатира, че въпросната мярка е в нарушение на общата данъчна система. Както е потвърдено от гръцките органи, специалните разпоредби, които се прилагат по отношение на публичните казина (и за частното казино „Thessaloniki“), се считат за изключения от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и решението на Министерския съвет за неговото прилагане от 1995 г. (вж. по-горе параграф 19 и следващите).
(95)
Комисията посочва, че изискването да се плаща 80 % от цената за вход не се е прилагало по отношение на казината „Mont Parnès“ и „Corfu“ до 2003 г. Както бе отбелязано по-горе, изискването е започнало да се прилага по отношение на казината „Thessaloniki“ и „Rhodes“ след лицензирането им съгласно Закон 2206/1994, както следва - „Thessaloniki“ през 1995 г. и „Rhodes“ през 1996 г. Цената за вход от 6 EUR се запазва до настоящия момент за „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ и е останала 6 EUR до приватизацията на „Corfu“ през август 2010 г. и на „Rhodes“ през 1999 г. Изискването за плащане на 80 % и цената от 15 EUR за вход са станали обаче задължителни по закон за другите казина през 1995 г. и се изпълняват от този момент насам.
(96)
Поради това Комисията счита, че мярката е селективна.
(97)
На трето място Комисията констатира, че селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“, тоест от степента, до която изключенията от данъчната система или разграниченията в рамките на системата възникват пряко от основните или от ръководните принципи на системата в съответната държавата-членка (това е третата стъпка от анализа на селективността). В съответствие с установената съдебна практика на Съда (61) Комисията счита, че мерки, създаващи разграничаване между предприятията, не представляват държавна помощ, когато това разграничаване произтича от характера и общата схема на системата на облагане, към която принадлежат. Тази обосновка въз основа на характера или цялостната структура на данъчната система отразява съответствието на конкретна данъчна мярка на присъщата логика на данъчната система като цяло. От друга страна, при практиката на Комисията и съдебната практика на Съда се използва тясно ограничен подход при такъв тип обосновка. Основанието, на което се позовават, трябва да е присъщо на данъчната система.
(98)
Гръцките органи заявяват, че индивидуалните особености на всяко едно казино са различни и че цените за вход са определени във връзка с тях, като целта е да се определи цена, която да възпира лица с ниски доходи да участват в хазартни игри.
(99)
Комисията не може да приеме тези аргументи. Доводът, че размерът на цената е определен и обоснован въз основа на особеностите на всяко едно казино, като целта е да се възпрат лица с ниски доходи да участват в хазартни игри, е несъвместим с факта, че и двете казина „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“, които прилагат цена от 6 EUR, са в близост до големи населени места. Този довод е несъвместим и с разпоредбата, която изрично позволява допускането на клиенти без заплащане, при условие че 80 % от цената така или иначе се плаща на държавата.
(100)
Комисията констатира също така, че не е ясно защо тази по-ниска цена е необходима специално в случая с тези казина, а не се налага по отношение на останалите. Гръцките органи не обясняват икономическите изчисления за определяне на по-ниската цена за вход от 6 EUR вместо друга междинна сума или, ако се приеме, че все пак има специфични особености - които според Гърция се състоят главно в географското местоположение на конкретното казино - защо всички казина получатели са задължени да прилагат еднаква цена за вход (като общо правило, вж. по-горе) вместо цена, определена според тяхната индивидуална ситуация. Например, ако се твърди, че по-ниската цена за вход е обоснована от фактори, характерни за географското местоположение на всяко едно казино, тази причина по никакъв начин не може да се отнесе към казино „Thessaloniki“, което се ползва от този режим не във връзка с географското си местоположение, а във връзка с национална разпоредба, която позволява на предприятия, създадени с чуждестранен капитал, възможно най-благоприятния режим, прилаган спрямо местните предприятия. Следователно при определяне на цената за вход в казино „Thessaloniki“ неговото географско местоположение изглежда не е взето под внимание в нито един момент. Като друг пример казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR за вход след приватизацията си през август 2010 г. Гръцките органи не обясниха по задоволителен начин защо специалните условия, посочени по-горе, вече не се прилагат и съответно защо по-ниската цена на билетите за вход вече не е била необходима.
(101)
Комисията заключава, че селективният характер на мярката, предмет на оценка, не се обосновава от характера или от общата схема на системата. Комисията счита, че оспорваната мярка включва елемент на дискриминация под формата на намаляване на данъчната основа, което води до създаване на данъчно предимство в полза на отделни избрани казина, и че тази дискриминация не се обосновава от логиката на съответната обща данъчна система в Гърция.
(102)
Комисията прави заключение, че е изпълнен критерият за селективност за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.1.4. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(103)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако засяга конкуренцията и търговията между държавите-членки. Независимо от правния статут на получателя или от начините на финансиране този критерий предполага, че получателят на средства по мярката извършва стопанска дейност.
(104)
Съгласно съдебната практика на Съда „за целта на категоризирането на дадена национална мярка като забранена държавна помощ, не е необходимо да се установи, че помощта има реално въздействие върху търговията между държавите-членки и че конкуренцията е действително нарушена, а само да се провери дали е възможно помощта да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията. По-конкретно, когато помощ, предоставена от дадена държава-членка, укрепва позицията на едно предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността, то тази търговия трябва да бъде считана за засегната от помощта. … Освен това не е необходимо самото предприятие получател да извършва търговска дейност в рамките на Общността. Помощ, предоставена от държава-членка на дадено предприятие, може да помогне за поддържане или разрастване на дейността в рамките на държавата и в резултат на това предприятия, създадени в друга държава-членка, имат по-малък шанс да навлязат на пазара на въпросната държава-членка“ (62). Освен това съгласно установената съдебна практика (63), за да се счита, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция в рамките на вътрешния пазар (64). Комисията счита, че условията, определени в съдебната практика, са налице в конкретния случай поради следните причини.
(105)
Оспорваната мярка облекчава данъците, които получателят трябва да плаща в сравнение с другите казина в Гърция, като по този начин засилва относителната им финансова позиция и увеличава печалбата от инвестициите им в сравнение с положението, което би възникнало, ако се основават само на собствените си качества.
(106)
Както вече бе споменато, съгласно установената съдебна практика критерият, че помощта трябва да може да засяга търговията, е изпълнен, ако предприятието получател извършва стопанска дейност, която включва търговия между държавите-членки. За да се направи заключението, че е засегната търговията в рамките на Общността, е достатъчно помощта да укрепва позицията на предприятието в сравнение с тази на други дружества, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността. Помощта може да е относително малка по размер, предприятието получател може да е средно по мащаб или неговият дял от пазара на Общността да е много малък, а би могло и получателят да не извършва износ или да изнася почти цялата си продукция извън пазара на Европейския съюз - нито едно от тези неща по никакъв начин не променя този извод (65).
(107)
Гърция твърди, че местоположението на казината и разстоянията между тях означава, че всяко обслужва определен местен пазар и следователно мярката не може да наруши конкуренцията или да засегне търговията между държавите-членки. Съгласно съдебната практика обаче не съществува праг, който да определя действителното или потенциалното въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите-членки и поради това критерият за приложимостта на член 107, параграф 1 не зависи от местния или регионалния характер на предоставените услуги, нито от обхвата на сферата на въпросната дейност (66).
(108)
Гърция твърди също така, че пазарът на хазартни игри не е хармонизиран между държавите-членки, които следователно са свободни да го регулират на национално ниво. Гърция цитира съдебната практика на Съда, която позволява ограничаване на единния пазар за хазартни услуги с цел защита на потребителите от измама и престъпления (67).
(109)
Комисията напълно уважава правото на държавите-членки да определят целите на своите политики в сферата на хазарта, при условие че всички ограничения на свободата за предоставяне на услуги са уместни за постигане на набелязаните цели, не надхвърлят границата на необходимото за постигането им и се прилагат по недискриминационен начин. При все това Комисията не е съгласна с извода, че въпросната мярка не може да наруши конкуренцията и че не засяга търговията между държавите-членки.
(110)
Операторите в тази икономическа сфера на дейност често са международни групи хотели (68), конкуриращи се помежду си, чиито решения да инвестират в казина или в други хотелски съоръжения могат да бъдат засегнати от мярката, тъй като тя оказва влияние върху относителната рентабилност на групите и техните инвестиции. Казината често се отбелязват в туристическите дестинации, което показва, че наличието на казино може да привлече туристите да посетят Гърция. Министерството, което отговаря за казината в Гърция, е Министерството на туризма. Комисията отбелязва също така, че има и известно трансгранично движение на клиенти. Казината работят и в трансгранични условия - например казина, които предоставят подобни услуги на круизни кораби, свързващи Гърция с Италия и с други дестинации. В по-общ план лицата, които желаят да участват в хазартни игри, биха могли да избират дали да правят това в казино или по интернет. Хазартът по интернет е международен бизнес и участниците в Гърция могат да получат достъп до такъв вид услуги, предоставяни от оператори в други държави-членки. Всъщност хазартът по интернет е предмет на решението, на което се позовава Гърция (вж. параграф 108). Гръцките органи оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, цитирани в решението за откриване на процедурата, като посочват, че хазартът по интернет е незаконен в Гърция. При все това въпреки настоящата законодателна уредба в Гърция гръцките органи сами признават че хазартът по интернет е придобил „неконтролируеми размери“ (69). Трябва да се направи позоваване и на решението на Съда по дело Комисия/Гърция C-65/05, в което Съдът постанови, че Закон 3037/2002, предвиждащ забрана на хазарта по интернет в Гърция, поставя необосновано ограничение пред свободното създаване на дружества и пред свободното предоставяне на услуги (70).
(111)
Освен това общата икономическа криза засяга навиците на потребителите и средствата, с които разполагат за развлечения, като например ползването на услугите на казината. В този конкретен смисъл разграничаването в цените за вход има дори още по-силно неблагоприятно въздействие върху избора на потребителите и така дори е по-вероятно да се наруши конкуренцията на пазара на казината.
(112)
Органите и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да повлияе на решението на дадено чуждестранно дружество дали да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги би могло да се възползва от Законодателен указ 2687/1953; Комисията отбелязва, че прилагането на указа не се извършва автоматично и всъщност би позволило по-благоприятен режим за казината получатели (т.е. по-ниската цена за вход от 6 EUR) да бъде предоставен и на други предприятия. Така тази мярка може да задълбочи дори в по-голяма степен данъчната дискриминация, която се оценява тук Освен това Комисията отбелязва, че макар други казина да са могли да се позоват на Законодателен указ 2687/1953, ако са внесли капитал от чужбина и са подали заявление в указания срок, неговото прилагане е предмет на специфични произволни правила, което го превръща в селективна мярка. Единственият друг пример за потенциалното прилагане на закона, представен на вниманието на Комисията, се отнася за казиното на о. Сирос, което е подало заявление, но е получило отказ, тъй като заявлението е подадено след внасяне на чуждия капитал, а не преди това.
(113)
Освен това при приватизацията на казино „Mont Parnès“ договорът за продажба предвижда конкретно възможността за лиценз за второ казино в същия регион. Несъмнено вероятността за инвестиции в подобна дейност би зависила от условията за конкуренция със съществуващия оператор. Тъй като не може да се изключи възможността, че казината могат да се конкурират със сходни предприятия в други държави-членки, условието в член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъде счетено за изпълнено.
(114)
Комисията прави заключение, че оспорваната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки, като потенциално подобрява оперативните условия на получателите, участващи пряко в стопанска дейност и задължени да плащат този данък вход за казината в Гърция.
V.1.5. Заключение
(115)
Комисията заключава, че критериите за наличието на помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС са изпълнени и че мярката представлява държавна помощ в полза на казината с по-ниска цена за вход. Това са казината „Mont Parnès“, „Corfu“, „Thessaloniki“ и „Rhodes“. Комисията разбира, че казино „Rhodes“ вече не е получател, тъй като е прекратило налагането на по-ниска цена за вход, след като е приватизирано през април 1999 г. Комисията счита, че нито гръцките органи, нито „Mont Parnès“ са представили някакви доказателства, които да са достатъчни за промяна на това заключение.
V.2. Съвместимост на държавната помощ
(116)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, Комисията счита, че мярката не отговаря на нито едно от изключенията, описани в член 106 или в член 107 от ДФЕС.
(117)
До момента Гърция твърди, че не става въпрос за държавна помощ и не е предложила никакъв аргумент, с който да покаже защо определена помощ може да е съвместима.
(118)
Както беше обяснено по-горе, Комисията признава правото на държавите-членки да регламентират хазарта на своята територия при спазване на законодателството на ЕС и приема, че такова регламентиране, целящо да контролира и да ограничава хазарта, е законосъобразна цел на обществения ред. От друга страна, дори ако все пак това е била целта на помощта, Комисията не счита, че тя попада в приложното поле на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Така или иначе, както беше отбелязано по-горе, аргументът, че мярката има за цел да ограничи хазарта, не може да се съвмести с факта, че казината, прилагащи 6 EUR за вход, са разположени най-близо до основни населени места в Гърция. Това не може да се съвмести и с изричната разпоредба, която позволява на казината да допускат клиенти без заплащане, предвид факта, че 80 % от цената така или иначе се внася в държавата.
(119)
Изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, които се отнасят за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, и помощи, предоставяни на отделни региони на Федерална република Германия, не са приложими в този случай.
(120)
Изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква а), което допуска отпускането на помощи за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, също е неприложимо, тъй като мярката, предмет на оценка, не съдържа условие получателите да извършват някаква дейност в региони със специални условия (71).
(121)
По същия начин оспорваната мярка не може да бъде считана за насърчаваща изпълнението на проект от общоевропейски интерес или че е насочена към преодоляване на сериозни затруднения в гръцката икономика, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква б). Освен това мярката няма за цел да насърчава културата и опазването на наследството, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква г).
(122)
Оспорваната мярка на последно място трябва да се разгледа по смисъла на член 107, параграф 3, буква в), с който се урежда разрешаването на помощи, имащи за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Трябва обаче да се отбележи, че оспорваната мярка не попада в никой от случаите, за които Комисията приема, че се отнася тази буква, или в насоките или рамките, определящи условията, при които даден вид помощи могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(123)
Оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която изкуствено засилва конкурентната позиция на определени предприятия в сравнение с други подобни предприятия и която не зависи от извършването от страна на получателите на някакво конкретно действие, насочено към постигането на цели на политика от общ интерес.
(124)
По-конкретно, предимството, предоставено от оспорваната мярка, не е свързано с инвестиции, със създаване на работни места или с конкретни проекти. Мярката само облекчава въпросните предприятията от таксите, които по принцип се плащат от подобни предприятия, и поради това трябва да бъде считана за оперативна помощ. Като общо правило, оперативната помощ не отговаря на критериите на член 107, параграф 3, буква в), тъй като нарушава конкуренцията в секторите, в които се отпуска, и същевременно поради своята същност не може да постигне нито една от целите, предвидени в тази разпоредба (72). Въпреки че по изключение такава помощ може да бъде предоставена в региони, които са допустими съгласно изключението в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, и въпреки че определени региони в Гърция са допустими по този член, Комисията има сериозни съмнения дали критериите, които биха позволили подобна оперативна помощ да бъде считана за съвместима, са изпълнени в този случай. В стандартната практика на Комисията такава помощ не може да бъде считана за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не улеснява развитието на никакви дейности или икономически региони, не е ограничена във времето, не е планирано постепенно намаляване и не е пропорционална на това, което е необходимо, за да се разреши конкретен икономически проблем на въпросните региони.
(125)
Трябва да се направи заключение, че мярката, предмет на оценка, е несъвместима с вътрешния пазар.
V.3. Законосъобразност на помощта
(126)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, първите закони, пораждащи данъчната дискриминация между казината, са от 1994 г. и 1995 г. и съобразно с това Комисията разгледа въпроса дали мярката в нейната цялост представлява „съществуваща помощ“ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(127)
Данъчната дискриминация е била въведена незаконно - тоест от гледна точка на законодателството на ЕС относно публичните помощи - когато през 1995 г. гръцките органи решиха да освободят определени казина от общото правило, произтичащо от Закон 2206/1994 и от Министерското решение от 1995 г. По-конкретно, гръцките органи разрешиха на публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ да продължат да налагат по-ниска цена за вход от 6 EUR вместо стандартната цена от 15 EUR и през 1995 г. също така специално предоставиха такъв по-благоприятен режим на казино „Thessaloniki“ съгласно Законодателния указ за чуждестранния капитал от 1953 г. Стандартната сума от 15 EUR беше наложена и действително е била спазвана от останалите пет частни казина, създадени и лицензирани съгласно Закон 2206/1994 от 1995 г. Освен това съгласно Закон 3139/2003 по-ниската цена за вход от 6 EUR специално се запази за казината „Mont Parnès“ и „Corfu“, което доведе до незаконно удължаване и утвърждаване на данъчната дискриминация. Казино „Thessaloniki“ се облагодетелства в резултат на дискриминацията, тъй като се ползва със същия режим като „Mont Parnès“ и „Corfu“, което е потвърдено с Указ 290/1995 на президента, издаден съгласно закона от 1953 г., както беше обяснено по-горе. Разпоредбите, които се прилагат за „Thessaloniki“, са тясно свързани с тези, прилагани за „Mont Parnès“ и „Corfu“. Гръцките органи съобщиха, че въпросът с цената за вход е бил повдигнат след 1995 г. и че управителят на казино „Thessaloniki“ е отправил молба цената в „Thessaloniki“ да бъде определена в същия размер като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR; след получаване на мнение от Държавния правен съвет (становище 631/1997) молбата му е била приета (73). Следователно може да се допусне, че ако режимът за „Mont Parnès“ и „Corfu“ беше променен през 2003 г., така че да бъдат задължени да прилагат цена от 15 EUR, тогава режимът за казино „Thessaloniki“ също щеше да бъде променен. Това обаче не се е случило и данъчната дискриминация е била запазена съгласно националните разпоредби.
(128)
Комисията никога не е била уведомявана и не е одобрявала никоя от гореописаните мерки, облагодетелствали конкретните казина, и със сигурност това не е извършено съгласно правилата на ЕС за публичните помощи.
(129)
Член 15 от Процедурния регламент (74) гласи, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ подлежат на давностен срок от 10 години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ бъде предоставена на получателя, било то като индивидуална помощ или като помощ по схема за помощи. Всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок. След всяко прекъсване срокът започва отново да тече. Давностният срок спира да тече, ако решението на Комисията е предмет на производство, висящо пред Съда на Европейския съюз. Всяка помощ, чийто давностен срок е изтекъл, се счита за „съществуваща помощ“. От друга страна, съгласно член 1, буква в) от същия регламент всички изменения на „съществуваща помощ“ представляват „нова помощ“.
(130)
Комисията констатира, че съгласно съдебната практика на съдилищата на ЕС „давностният срок, предвиден в член 15 от регламента за установяване на подробни правила за държавната помощ … по никакъв начин не изразява общ принцип, при който новата помощ се превръща в съществуваща помощ, а само изключва възможността за възстановяване на помощ, установена повече от 10 години преди Комисията да се намеси за първи път“ (75).
(131)
В настоящия случай нито Комисията е предприемала действие, нито Гърция е действала по искане на Комисията до 2009 г. Комисията предприема действие на 21 октомври 2009 г., когато препраща жалбата на Гърция и отправя искане към нея да поясни повдигнатите въпроси.
(132)
Следователно всяка помощ съгласно тази мярка, предоставена на 21 октомври 1999 г. или след тази дата (което е десет години преди датата, на която Комисията препраща жалбата на гръцката държава и отправя запитване за информация), е нова и неправомерна помощ, влязла в сила без предварително уведомление или решение на Комисията при спазване на член 15 от процедурния регламент относно възстановяването на помощта, както е обяснено подробно по-долу.
V.4. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(133)
Оспорваната мярка е била въведена без предварително уведомяване на Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС. Следователно мярката представлява неправомерна помощ.
(134)
Член 14 от Процедурния регламент гласи, че когато се установи, че неправомерно предоставена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар, помощта трябва да бъде възстановена от получателя, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото. Възстановяването на помощта има за цел да възстанови конкурентното положение, съществувало преди предоставянето на помощта, доколкото това е възможно. Нито един от аргументите на гръцките органи или на „Mont Parnès“ не оправдават неспазването на този основен принцип.
(135)
Член 14, параграф 1 от процедурния регламент гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. В съдебната практика на Съда и практиката на Комисията във връзка с вземането на решения е установено по-специално, че дадено определение за възстановяване на помощ би нарушило общия принцип на правото на ЕС, ако с действията си Комисията е създала оправдани правни очаквания от страна на получателя, че помощта е предоставена съгласно правото на ЕС (76).
(136)
В определението на Първоинстанционния съд по дело Forum 187 asbl/Комисия е постановено, че „право да разчита на принципа за защита на оправданите правни очаквания има всяко лице в ситуация, в която органите на Общността са го накарали да има основателни очаквания. При все това дадено лице не може да пледира за нарушаване на принципа, освен ако не са му били дадени конкретни уверения от страна на администрацията … По същия начин, ако даден разумен и съзнателен оператор е могъл да предвиди приемането на мярка на Общността, която вероятно би засегнала интересите му, той не би могъл да пледира за този принцип, ако мярката е приета“ (77).
(137)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че всяко възстановяване на помощта в случая би било в противовес с принципа за оправданото доверие на гражданите в контекста на решение, прието от гръцкия Държавен съвет съгласно националното законодателство. Комисията констатира, че това е стъпка, предприета от националните органи, а не от органите на ЕС в рамките на съдебната практика, цитирана по-горе. Освен това решението на Държавния съвет се е основавало единствено на националното законодателство и в него не се разглеждат никакви въпроси за държавна помощ, нито класифицирането на мерки като публични помощи. Поради това Комисията не може да освободи страните от възстановяване на помощта въз основа на тези аргументи.
(138)
Гърция и „Mont Parnès“ твърдят, че „Loutraki“ се е забавило преди да подаде жалба до Комисията и по този начин е нарушило принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Комисията заявява, че закъснението от страна на жалбоподателя по никакъв начин не може да попречи на възстановяването на неправомерната помощ, като се има предвид десетгодишният давностен срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(139)
Съобразно с това Комисията не може да приеме аргументите, изложени от гръцките органи и „Mont Parnès“, за освобождаване от възстановяване на помощта по изключение.
(140)
Както е обяснено в настоящото решение, националните мерки от 1994 г. и 1995 г. налагат както изискването да се плаща на държавата 80 % от стойността на входните такси, така и стандартна цена от 15 EUR за входен билет за всички казина. От друга страна, нито изискването за плащане на 80 %, нито стандартната цена от 15 EUR са се прилагали за казината получатели, въпреки че и двете изисквания се прилагат за останалите казина от 1995 г. насам и се осъществяват на практика оттогава (всички частни казина получават лиценз през 1995 г. или през 1996 г. и започват да прилагат мярката по това време с изключение единствено на „Thessaloniki“). Тъй като данъчната дискриминация, породена от разликата в цените на входните билети и свързаните с нея плащания на 80 % на държавата, е започнала всъщност през 1995 г., може да се счита, че периодът, през който помощта е била предоставяна, е започнал през 1995 г.
(141)
Съгласно заключението, до което се стига в раздел V.3 „Законосъобразност на държавната помощ“, Комисията счита, че поради давностния срок от 10 години, предвиден в член 15 от Процедурния регламент, се изключва възстановяване на каквато и да е помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г.
(142)
Определянето на сумата за възстановяване трябва да се основава на факта, че, както е обяснено в настоящото решение (вж. също параграф 85), гръцката държава се е отказвала от приходи от данъци от публичните казина в размер на 7,20 EUR на входен билет, което представлява разликата между данъка от 12 EUR на входен билет, плащан на държавата от частните казина, и данъка от 4,80 EUR на входен билет, плащан на държавата от публичните казина.
(143)
При определянето на сумата, която да бъде възстановена от всяко казино, трябва обаче да се вземат под внимание определени аспекти, свързани със ситуацията на всяко отделно казино, както е обяснено по-долу:
-
Както бе обяснено в настоящото решение, изискването 80 % от цената за входен билет да се плащат на държавата, наложено с министерско решение от 1995 г., се е прилагало както за казино „Corfu“, така и за „Mont Parnès“ от датата, на която са били лицензирани съгласно Закон 2206/1994, т.е през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003. От друга страна, от края на 2000 г. до лицензирането му през 2003 г. предприятието ETA е започнало доброволно да внася в държавата 80 % от цената на входните билети (като тази цена е 6 EUR) (78). От тази информация, предоставена от гръцките органи и предмет на по-нататъшни констатации, които гръцките органи биха могли да направят (потвърждаващи или противоречащи на горното), може да се направи заключение, че до 2000 г. не е плащан никакъв данък вход, дори на по-ниската стойност (80 % от 6 EUR). Следователно през първия период (от 21 октомври 1999 г. до края на 2000 г.) сумата, която трябва да бъде възстановена, трябва да се определи въз основа на сумата от 12 EUR, която е пълният размер на данъка, плащан от частните казина по времето, когато публичните казина изобщо не са плащали никакъв данък, умножена по броя на издадените билети през този период.
-
Казино „Thessaloniki“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (79) Изискването за плащане на държавата на 80 % от цената на билетите за вход се прилага за казино „Thessaloniki“ от лицензирането му през 1995 г. „Thessaloniki“ прилага по-ниската цена от 6 EUR за вход, каквато е в казината „Mont Parnès“ и „Corfu“. Сумата, която трябва да се възстанови от „Thessaloniki“, следва да бъде изчислена, като се умножи броят на издадените билети от 21 октомври 1999 г. насам по 7,20 EUR.
-
Казино „Rhodes“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1996 г. От този момент то е започнало да продава входните билети на цена от 6 EUR, но я променя на 15 EUR след приватизацията си през април 1999 г. От коментарите, направени по време на официалното разследване, Комисията разбира, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател по тази мярка след приватизирането си през април 1999 г., така че възстановяването на помощ от това казино не може да бъде осъществено поради давностния срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(144)
Комисията не разполага с достатъчно данни, за да може да определи с точност сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино получател. Нито една разпоредба от законодателството на ЕС обаче не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на държавата-членка и на предприятието получател да определят размера сами без излишни затруднения. По тази причина Комисията има законно право да се ограничи до това да изтъкне, че е налице задължение за връщане на въпросната помощ и да остави на националните органи да изчислят точните суми, които да бъдат изплатени въз основа на насоките, дадени от Комисията в нейното решение.
(145)
Въз основа на информацията, представена от държавата-членка, Комисията предоставя необходимите насоки за възстановяване на помощта, както е посочено по-долу.
(146)
В таблицата по-долу се представя общ преглед на броя на билетите, издадени от всяко казино през всяка година (както е отбелязано в таблицата, представената информация е непълна), и предварително изчисление на сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино, като това е предмет на допълнителни доказателства, които Гърция може да предостави, след като направи своите изчисления относно възстановяването.
Предполагаем брой билети, издадени от всяко казино
ГОДИНА
КАЗИНО
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
1999 г.
(22.10.1999 г. - 31.12.1999 г.)
Липсва информация
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2001 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2002 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2003 г.
Липсва информация до 1 май 2003 г.
На 1 май 2003 г.:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2005 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2006 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2007 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2008 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 г. (до 22.10.2009 г.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо до 22.10.2009 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
Билети, издадени след 22.10.2009 г.
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Предварителна прогноза за сумата, която трябва бъде възстановена, по казина
(в млн. EUR, закръглено)
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
Алгоритъм и изчисление
За 22.10.1999 г. -2000 г. (82):
брой билети
(х1) × 12 = A1
За 22.10.1999 г. -2000 г.:
брой билети
([…] билети) × 12 = A2 ([…] EUR)
За 22.10.1999 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Неприложимо
За 2000 г. - 22.10.2009 г.:
брой билети
(y1) × 7,20 = B1
За 2000 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z1) × 7,20 = C1
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z2) × 7,20 = C2
За 22.10.2009 г. -30.8.2010 г. (83):
брой билети
(z3) × 7,20 = C3
Обща сума за възстановяване
A1 + B1 + C1
Следва да се изчисли
A2 + B2 + C2
Следва да се изчисли
AB3 + C3
Следва да се изчисли
Неприложимо
Обща сума за възстановяване
Следва да се изчисли
(147)
В допълнение Комисията констатира, че член 108, параграф 3 от ДФЕС има суспензивно действие. Комисията не е получила никаква информация, с която да се потвърди, че оспорваната мярка е спряна до решението за откриване на процедурата. Следователно вероятно мярката се прилага от гръцките органи и към настоящия момент (84). Гърция следва да възстанови от получателите всяка помощ, предоставена до приемането на настоящото решение. Комисията отбелязва, че казино „Corfu“ е спряло да прилага цена от 6 EUR за вход и я увеличава на 15 EUR след приватизацията си през август 2010 г. Следователно при изчисляване на сумата, която следва да бъде възстановена, трябва да бъде взет под внимание само периодът до август 2010 г.
(148)
Предвид всички изложени по-горе аргументи Комисията следва да нареди на Гърция да възстанови несъвместимата държавна помощ, предоставена неправомерно на получателите. Комисията отбелязва, че Гърция трябва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно оценяваната мярка, считано от датата на приемане на настоящото решение.
(149)
Що се отнася до бъдещето, Гърция отбеляза, че проучва евентуално изменение в ценовата политика на казината, което ще има за цел да премахне дискриминацията между тях. Според Гърция оценяваната мярка ще бъде премахната с новия закон. При все това Гърция нито е уведомила Комисията за постигането на какъвто и да е напредък в тази насока, нито за осъществяването на някаква действителна промяна. Комисията счита, че приемането на такъв нов закон е изключително важно за разрешаването на проблемите с дискриминацията между казината в Гърция и насърчава Гърция незабавно да предприеме необходимите стъпки.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(150)
В контекста на съображенията, изложени по-горе, както и на съответната съдебна практика и характерните особености на случая, Комисията счита, че оспорваната мярка, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на няколко разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети, и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казината, а именно 6 EUR за публичните казината и 15 EUR за частните,
представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията счита също така, че оспорваната мярка се прилага в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и следователно представлява неправомерна помощ.
(151)
Комисията отбелязва, че съгласно член 14 от процедурния регламент всяка неправомерна помощ може да бъде възстановена от получателя и ще нареди на Гърция да възстанови неправомерната помощ, получена от всяко едно от казината получатели. Комисията отбелязва, че давностният срок от десет години, предвиден в член 15 от процедурния регламент, не позволява възстановяване на помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г. Гърция следва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно мярката, която е предмет на настоящото решение, считано от датата на приемане на настоящото решение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която Гърция е привела в действие чрез едновременното прилагане на няколко частично задължителни разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети,
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казина съответно от 6 EUR и от 15 EUR,
е била приведена неправомерно в действие в разрез с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като е предоставила на казината получатели „Regency Casino Mont Parnès“, „Regency Casino Thessaloniki“ и „Corfu“ (като се приема, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател през април 1999 г.) неправомерно конкурентно предимство.
Член 2
1. Гърция възстановява от казината получатели несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е била предоставяна от 21 октомври 1999 г. насам.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с индексация съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (85).
4. Гърция прекратява цялата останала данъчна дискриминация, породена от помощта, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация на Комисията:
а)
списък с получателите, които са получили помощ по схемата, описана в член 1, и общия размер на получената от всеки един от тях помощ по силата на оспорваната мярка, изчислен съгласно насоките, съдържащи се в настоящото решение;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да бъде възстановена от всеки получател;
в)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията Гърция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Гърция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
24. mai 2011,
riigiabi kohta, mida Kreeka andis teatavatele Kreeka kasiinodele (riigiabi C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09))
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 3504 all)
(Ainult kreekakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/716/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool viidatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse,
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Ettevõtja DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (edaspidi „kaebuse esitaja” või „Loutraki”) (2) esitas 8. juulil 2009 komisjonile kaebuse kasiinode sissepääsutasude pealt makstavate maksude süsteemi käsitlevate Kreeka õigusaktide kohta, väites, et selle süsteemi raames anti riigiabi kolmele ettevõtjale, nimelt Regency Casino Mont Parnèsile, Kérkyra kasiinole ja Regency Casino Thessaloníkile (3). Kaebuse esitaja kinnitas 7. oktoobri 2009. aasta e-kirjaga, et ta ei ole vastu enda isiku avalikustamisele. 14. oktoobril 2009 toimus komisjoni ametnike ja kaebuse esitaja esindajate vaheline kohtumine. Kaebuse esitaja esitas 26. oktoobri 2009. aasta kirjaga täiendavad üksikasjad oma kaebuse toetuseks.
(2)
21. oktoobril 2009 edastas komisjon kõnealuse kaebuse Kreekale ja palus Kreekal selles tõstatatud küsimusi selgitada. Kreeka palus 17. novembri 2009. aasta kirjaga vastamiseks lisaaega, mida komisjon võimaldas 18. novembri 2009. aasta e-kirjaga. Kreeka vastas komisjonile 27. novembril 2009.
(3)
15. detsembril 2009 edastas komisjon Kreeka vastuse kaebuse esitajale. Kaebuse esitaja esitas oma märkused Kreeka vastuse kohta 29. detsembril 2009.
(4)
Komisjon küsis 25. veebruaril, 4. ja 23. märtsil ning 13. aprillil 2010 Kreekalt lisateavet ja Kreeka vastas 10. märtsil ning 1. ja 21. aprillil 2010.
(5)
Komisjon teatas 6. juuli 2010. aasta otsusega (edaspidi „menetluse algatamise otsus”) Kreekale, et ta algatab Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse seoses Kreeka rakendatud meetmega, mis seisnes madalama määraga maksu võtmises teatavate kasiinode sissepääsutasudelt. Menetluse algatamise otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas ja huvitatud isikutel paluti esitada oma märkused (4).
(6)
Kreeka palus 9. augusti 2010. aasta kirjaga anda vastamiseks lisaaega, mille komisjon võimaldas 18. augusti 2010. aasta kirjaga. Komisjon sai Kreeka märkused menetluse algatamise otsuse kohta 6. oktoobril 2010. Kreeka ametiasutused esitasid vaidlustatud meetme kohta lisateavet 12. oktoobril 2010.
(7)
Komisjon sai pärast uurimise algatamist märkusi kahelt huvitatud isikult: Mont Parnèsi kasiino (üks meetme abisaajatest) esindajad esitasid oma märkused 4. augusti 2010. aasta kirjaga ja eraõigusliku Loutraki kasiino esindajad esitasid oma märkused 8. ja 25. oktoobri 2010. aasta kirjaga.
(8)
Komisjon edastas 29. oktoobri 2010. aasta kirjaga need märkused Kreeka ametiasutustele, et anda neile võimalus vastata. Kreeka ametiasutused esitasid 6. detsembri 2010. aasta kirjaga oma selgitused kolmandate isikute märkuste kohta, püüdes muu hulgas selgitada kõnealuse süsteemi kohaldamise teatavaid aspekte ning juhtumi analüüsimise seisukohast oluliste Kreeka õigusaktide tõlgendamist.
II. HINNATAV MEEDE
II.1. Meede
(9)
Hinnatav meede hõlmab teatavaid kasiinosid soodustavat maksualast diskrimineerimist, mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut osaliselt kohustuslikku sätet, millega
-
kehtestati ühtne 80 % suurune maks pääsmehinnale ja
-
nähti avalik-õiguslikele kasiinodele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud pääsmehinnad, nimelt 6 eurot avalik-õiguslikele kasiinodele ja 15 eurot eraõiguslikele kasiinodele,
pannes seega eraõiguslikud kasiinod ebasoodsasse konkurentsiolukorda (5).
(10)
Meetmest saavad kasu avalik-õiguslikud kasiinod ja üks eraõiguslik kasiino, Thessaloníki kasiino, millele võimaldati erandkorras samasugune kohtlemine kui avalik-õiguslikele kasiinodele, nagu edaspidi põhjalikumalt selgitatakse.
II.2. Abisaajad
(11)
Analüüsitava meetme abisaajad on järgmised Kreeka kasiinod: Mont Parnès, (6) Thessaloníki, (7) Kérkyra (8) ja Rhodos (9).
(12)
Menetluse algatamise otsuse tegemise ajal kohaldati väiksemat, 6 euro suurust reguleeritud sissepääsutasu üksnes kolme Kreeka kasiino suhtes: Mont Parnèsi, millest 49 % oli erastatud, kuid mille aktsiatest 51 % jäi avaliku sektori kontrolli alla, Thessaloníki, mis oli eraõiguslik kasiino, kuid mida koheldi kui avalik-õiguslikku kasiinot, ja Kérkyra kasiino suhtes, mis oli avalik-õiguslik kasiino. Rhodosel ja Kérkyral asuvad kasiinod said meetme raames abi vastavalt üksnes 1999. aasta aprillini (10) ja 2010. aasta augustini, (11) sest pärast nende täielikku erastamist lõpetasid nad väiksema sissepääsutasu võtmise.
II.3. Asjaomased Kreeka õiguse sätted
(13)
Enne turu liberaliseerimist 1994. aastal tegutses Kreekas üksnes kolm kasiinot - Mont Parnès, Kérkyra ja Rhodos. Sel ajal olid kasiinod avalik-õiguslikud ettevõtjad ja nende kui riigile kuuluvate klubide tegevust juhtis Kreeka turismiamet (EOT) (12). Kõnealuste kasiinode sissepääsutasu kehtestati EOT peasekretäri otsusega järgmiselt (13):
-
Mont Parnès: EOT kehtestas 1991. aastal sissepääsutasuks 2 000 Kreeka drahmi (ligikaudu 6 eurot) (14);
-
Kérkyra: EOT kehtestas 1992. aastal sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi ja tõstis selle 1997. aastal 2 000 Kreeka drahmini;
-
Rhodos: EOT kehtestas 1992. aastal sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi.
(14)
Turg liberaliseeriti 1994. aastal seaduse nr 2206/1994 kohaselt ja senistele avalik-õiguslikele kasiinodele lisandus kuus vastasutatud eraõiguslikku kasiinot (15). 1994. aasta seadusega nähti ette 14 litsentsi väljastamine kolmele olemasolevale avalik-õiguslikule kasiinole (Rhodos, Mont Parnès ja Kérkyra) ning 11 asutatavale eraõiguslikule kasiinole (16). Kavandatud 11 uuest eraõiguslikust kasiinost sai litsentsi ja alustas tegevust siiski üksnes kuus kasiinot, nimelt Chalkidikes, Loutrakis, Thessaloníkis, Rio’s (Ahhaia), Xanthis (Traakia) ja Sýrosel (1995. ja 1996. aastal) asuvad kasiinod; ülejäänud viis litsentsi tühistati.
(15)
Seaduse nr 2206/1994 artikli 2 lõikes 10 on sätestatud, et teatavates piirkondades asuvate kasiinode sissepääsutasu kehtestatakse ministri otsusega; sama otsusega määratakse ka kindlaks see osa sissepääsutasust, mis läheb Kreeka riigi tuludesse. Rahandusministri 16. novembri 1995. aasta otsusega (17) nähti ette, et alates 15. detsembrist 1995 peavad kõik seaduse nr 2206/1994 reguleerimisalasse kuuluvate kasiinode pidajad küsima 5 000 Kreeka drahmi (18) suurust sissepääsutasu (19) (ligikaudu 15 eurot) (20). Otsuse kohaselt peavad kasiinoettevõtjad maksma 80 % iga pääsme nimiväärtusest riikliku maksuna riigile, samal ajal kui ülejäänud 20 %, sh asjaomane käibemaks, on kasiino tulu (21). Otsusega nähakse ette, et kasiinod võivad võimaldada tasuta sissepääsu (22). Olenemata sellest, kui suurt sissepääsutasu kasiinod oma klientidelt küsivad, peavad nad siiski maksma riigile 80 % reguleeritud hinnast (23). Otsuse kohaselt peavad kasiinod tasuma maksu kord kuus (24). Samuti nähakse sellega ette konkreetsed allahindlused pääsmetele, mis kehtivad 15 või 30 päeva (25).
(16)
Kõik alates 1995. aastast seaduse nr 2206/1994 alusel asutatud uued eraõiguslikud kasiinod on ministri 1995. aasta otsust kohaldanud ja küsinud (üldjuhul, nagu eelmises punktis selgitatud) 15 euro suurust sissepääsutasu, välja arvatud Thessaloníki, nagu edaspidi põhjalikumalt selgitatakse.
(17)
Riigile kuuluvad Mont Parnèsi, Kérkyra ja Rhodose kasiino jätkasid siiski tegutsemist EOT klubidena (26) ega kohaldanud 1994. ja 1995. aasta õigusakte seni, kuni said seaduse nr 2206/1994 kohase litsentsi.
(18)
Kreeka ametiasutuste esitatud märkuste ja siseriiklike eeskirjade selgituste põhjal toimib kõnealune süsteem komisjoni arvates tegelikult järgmiselt.
(19)
Kreeka ametiasutused selgitasid, et kasiinode tegevust reguleerib Kreekas üldiselt seadus nr 2206/1994. Erisätteid, mida kohaldatakse enne seaduse nr 2206/1994 kehtestamist olemas olnud avalik-õiguslike kasiinode suhtes, käsitatakse erandina kõnealuse seaduse üldsätetest (ja ministri 1995. aasta rakendusotsusest) seni, kuni need kasiinod erastatakse ja neile antakse seadusega ettenähtud litsents.
(20)
Seega kuni asjaomased avalik-õiguslikud kasiinod said seaduse nr 2206/1994 kohase litsentsi, ei kohaldatud nende suhtes ministri 1995. aasta otsust, st tavapärast 15 euro suurust sissepääsutasu ja nõuet kanda riigile üle 80 % sellest tasust. Avalik-õiguslikud kasiinod hakkasid seda 80 % suurust maksu maksma alles siis, kui nad said seadusega nr 2206/1994 ettenähtud litsentsi (vt allpool punkt 23 jj). Kuna varasemaid EOT otsuseid, millega kehtestati 6 euro suurune sissepääsutasu, käsitati konkreetse erandina (varem kehtinud erisättena), mida ei muudetud seaduse nr 2206/1994 üldsätetega ega ministri 1995. aasta otsusega, jäi avalik-õiguslike kasiinode sissepääsutasuks isegi siis erandlikult 6 eurot ja need kasiinod maksid üksnes 80 % 6 euro pealt. EOT otsuseid peeti mittekohaldatavaks alles pärast erastamist, kui kasiinod ei kuulunud enam täielikult riigile. Alles siis hakkasid kasiinod võtma tavapärast 15 euro suurust sissepääsutasu ja pidid maksma riigile maksu 80 % 15 euro pealt.
(21)
Kuigi tundub, et see kord oleks pidanud üldiselt kehtima, tehti Mont Parnèsi kasiino osalisel erastamisel erand, mis kinnitati seadusega nr 3139/2003 (millega nähti ette ka Kérkyra kasiino erastamine hilisemal kuupäeval): selles seaduses on sõnaselgelt sätestatud, et Mont Parnèsi kasiino sissepääsutasu on endiselt 6 eurot.
(22)
2000. aastal sai EOT Kérkyra ja Mont Parnèsi kasiino pidajaks Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Kreeka turismi arendamise ettevõte, edaspidi „ETA”), mis kuulus täielikult Kreeka riigile, ning alates 2000. aasta lõpust kuni 2003. aastani, mil ETA kasiinod said seaduse nr 2206/1994 kohase litsentsi, kohandas ETA algul vabatahtlikult ja hiljem seaduse nr 2919/2001 artikli 24 kohaselt kasiinod järk-järgult seadusega nr 2206/1994 kasiinodele kehtestatud nõuetele, et valmistada mõlemad varem riigile kuulunud klubid ette täielikuks litsentsimiseks ja erastamiseks (27). Selle üleminekuperioodi ajal maksis ETA riigile 80 % 6 euro suurusest Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino pääsme hinnast.
(23)
2003. aastal muudeti avalik-õiguslik Mont Parnèsi kasiino aktsiaseltsiks ning 49 % selle kapitalist müüdi erasektorile (28). Seadusega nr 2206/1994 ettenähtud Mont Parnèsi kasiino litsents anti lõpuks 2003. aastal seaduse nr 3139/2003 (artikli 1 lõige 1) alusel. Sama seadusega jäeti alles 6 euro suurune Mont Parnèsi kasiinosse sissepääsu tasu (artikli 1 lõike 1 punkt vii).
(24)
Kérkyra kasiino puhul anti seadusega nr 2206/1994 ettenähtud litsents lõpuks 2003. aastal seaduse nr 3139/2003 (artikli 1 lõige 3) alusel ETA-le, nii et ETA sai selle hilisemal erastamisel kasutusele võtta. Sama sättega nähti ette, et Kérkyra kasiinosse sissepääsu tasu kehtestatakse ministri uue otsusega, viidates seega sellele, et ministri 1995. aasta otsus ei ole kohaldatav. Uut ministri otsust komisjoni andmetel kunagi ei tehtud ja Kérkyra kasiino jätkas 6 euro suuruse sissepääsutasu võtmist kuni erastamiseni 2010. aasta augustis, mil ta hakkas kohaldama 15 euro suurust sissepääsutasu (29).
(25)
Rhodose kasiinole anti seadusega nr 2206/1994 ettenähtud litsents 1996. aastal ministri 29. mai 1996. aasta otsusega T/633. Kasiino jätkas siiski väiksema sissepääsutasu võtmist ja läks 15 euro suurusele sissepääsutasule üle alles pärast erastamist 1999. aasta aprillis: ta tegutses erastamiseni EOT kontrolli all ja tema suhtes kohaldati seega EOT 1992. aasta otsust, millega kehtestati Rhodose kasiino sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi (30).
(26)
Eraõiguslik Thessaloníki kasiino asutati ja talle anti seaduse nr 2206/1994 alusel litsents 1995. aastal (31). Kõnealune kasiino on alati võtnud avalik-õiguslikele kasiinodele (Mont Parnès ja Kérkyra) kohaldatud vähendatud 6 euro suurust sissepääsutasu, tuginedes seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953, (32) milles on sätestatud, et välisinvesteeringuga loodud ettevõtteid tuleb kohelda vähemalt sama soodsalt kui muid riigis asuvaid samalaadseid ettevõtteid (33). Kui see küsimus ühel hetkel tõstatati, esitas kasiinot pidav ettevõtja (st Hyatt Regency) taotluse, et Thessaloníki kasiino sissepääsutasu kehtestataks samal tasemel kui Mont Parnèsi kasiino sissepääsutasu, nimelt 6 eurot. Pärast Riikliku Õigusnõukogu arvamuse (arvamus nr 631/1997) saamist see taotlus rahuldati. Alates litsentsi väljastamisest 1995. aastal kohaldatakse Thessaloníki kasiino suhtes nõuet kanda 80 % kasiinopääsme nimiväärtusest üle riigile (34).
III. UURIMISE ALGATAMISE PÕHJUSED
(27)
Komisjon algatas ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase ametliku uurimise, sest tal olid tõsised kahtlused, et tegemist võib olla mitut Kreekas asuvat konkreetselt tuvastatud kasiinot soodustava maksualase diskrimineerimisega, kuna nende kasiinode maksustamise kord oli soodsam kui muude riigis asuvate kasiinode oma.
(28)
Komisjon leidis, et vaidlustatud meede kaldus kõrvale üldistest õigusnormidest, millega kehtestati kasiinode sissepääsutasudele tavapärased maksumäärad, ja seega parandati sellega abisaajate konkurentsivõimet.
(29)
Vaidlustatud meede vähendas Kreeka riigi tulusid ja sellega anti eelis väiksema sissepääsutasuga kasiinodele. Komisjon vastas Kreeka ametiasutuste väitele, mille kohaselt said väiksemast sissepääsutasust otsestelt kasu kliendid, et tarbijate toetamine võib endast kujutada ettevõtjatele riigiabi andmist, kui see sõltub selle ettevõtja tarnitava kauba või osutatava teenuse kasutamisest (35).
(30)
Samuti märkis komisjon, et maksustamise taset ei määratud kindlaks vastavalt iga üksiku kasiino olukorrale; (36) komisjon järeldas esialgu, et meede oli valikuline (37).
(31)
Komisjon leidis, et vaidlustatud meetmega moonutati konkurentsi kasiinode vahel Kreekas ja ettevõtete omandamise turul Euroopas. Komisjoni sõnul austab ta täielikult liikmesriikide õigust reguleerida oma territooriumil hasartmänguvaldkonda kooskõlas ELi õigusega, kuid ta ei nõustu sellest tuleneva järeldusega, et kõnealune meede ei saanud moonutada konkurentsi ega mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust. Asjaomase majandusharu ettevõtjad on sageli rahvusvahelised hotellikontsernid, kelle investeerimisotsuseid võib kõnealune meede mõjutada, ja turistid võivad Kreekat külastada just kasiinode pärast. Sestap järeldas komisjon, et meede võis moonutada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust (38).
(32)
Komisjon leidis esialgu, et meede oli ebaseaduslik abi, sest Kreeka ametiasutused rakendasid seda komisjoni eelneva heakskiiduta, ja et abi tuleb võib-olla kooskõlas nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (39) (edaspidi „menetlusmäärus”) artikliga 15 tagasi nõuda.
(33)
Komisjoni arvates ei olnud alust arvata, et vaidlustatud meede on siseturuga kokkusobiv; meede tundus olevat põhjendamatu tegevusabi sellest kasu saanud kasiinodele (40).
(34)
Komisjon märkis, et kui tema kahtlused, et meede sisaldas siseturuga kokkusobimatut riigiabi, leiavad kinnitust, on ta menetlusmääruse artikli 14 lõike 1 alusel kohustatud andma Kreekale korralduse abi abisaajatelt tagasi nõuda, välja arvatud juhul, kui see oleks vastuolus õiguse üldpõhimõttega (41).
IV. KREEKA AMETIASUTUSTE JA HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(35)
Komisjon sai ametliku uurimise käigus märkusi Kreekalt, Elliniko Kazino Parnithas AE (edaspidi „Mont Parnès”) esindajatelt ja Loutrakis asuva eraõigusliku kasiino (edaspidi „Loutraki”) esindajatelt.
IV.1. Kreeka ja Mont Parnèsi märkused
(36)
Abisaaja Mont Parnèsi kasiino esindaja märkused ja Kreeka ametiasutuste märkused on põhimõtteliselt ühesugused ning need esitatakse kokkuvõtlikult käesolevas osas.
IV.1.1. Abi olemasolu
(37)
Nii Kreeka ametiasutused kui ka Mont Parnès eitavad riigiabi olemasolu. Nad väidavad, et riigil ei jää tulu saamata või kui jääb, siis kasiinod ei saa mingit eelist.
(38)
Kreeka ametiasutused väidavad, et hinnaerinevus on üksnes hindade reguleerimise küsimus, sest kehtestatud maksu võetakse väljastatud pääsmete hinnalt ühtse määra alusel.
(39)
Kreeka ametiasutuste sõnul on sissepääsutasu kehtestamise ja riigile maksu maksmise nõude eesmärk takistada väikese sissetulekuga isikuid mängimast hasartmänge, mitte koguda riigile tulu. Asjaolu, et sissepääsutasu võtmisega kogutakse riigile ka tulu, ei muuda selle kui kontrollimeetme olemust. Sellest tulenevalt leiavad Kreeka ametiasutused, et nõue, mille kohaselt tuleb pääse väljastada kasiino hasartmängualale sisenevale kliendile kindlaksmääratud hinna eest, on halduskontrollimeede, millega kehtestatakse tasu, mis ei ole maks ja mida ei saa käsitada maksukoormusena, nagu on sedastatud Riiginõukogu (Kreeka kõrgeim halduskohus) otsuses nr 4027/1998 (42).
(40)
Eri kasiinode hindade erinevuse kohta väidab Kreeka, et eri kasiinode majanduslik ja sotsiaalne olukord on erinev ning see ei ole võrreldav. Kreeka ametiasutused väidavad, et tasude erinevust õigustab üldine huvi: nad väidavad eelkõige, et eri kasiinode olukord õigustab eri pääsmehindade kehtestamist kasiinodele, mis asuvad suurlinnade lähedal, ja kasiinodele, mis asuvad sellises maapiirkonnas, kus elab peamiselt maaelanikkond, kelle sissetulekud on (enamasti) väiksemad ja haridustase madalam ja keda tuleb rohkem takistada hasartmänge mängimast kui linnaelanikke, ning on sellise tavaga täielikult kooskõlas.
(41)
Kaebuse esitaja Loutraki on märkinud, et kui Kérkyra kasiino 2010. aastal erastati, tõusis selle sissepääsutasu 6 eurolt 15 eurole, mis on Loutraki sõnul üsnagi vastuolus üldise huvi argumendiga; Kreeka ametiasutused vastavad, et Kérkyra saare kõrvaline geograafiline asukoht tähendab seda, et kõnealune kasiino ei konkureeri muude Kreeka kasiinodega, nii et see ei saa konkurentsi moonutada. Kreeka ametiasutused väidavad lisaks, et Kérkyra elanike kaitsmise eesmärgil on oluline muuta sissepääsutasu hoiatavaks, sest kasiino tegutsemistingimuste erastamisjärgne muutmine pikendab vältimatult märkimisväärselt selle lahtiolekuaegu ning tõstab tegevuse üldist taset ja suurendab kasiino atraktiivsust.
(42)
Kui väikese sissepääsutasuga kasiinodele antigi eelis, sest need meelitavad ligi rohkem kliente, siis Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès vaidlustavad seisukoha, et sellega kaasnes tingimata riigitulude vähenemine. Samuti ei ole kindel, et kui sissepääsutasu oleks suurem, tooksid väidetavad abisaajad riigile suuremat tulu, nii et väidetav tuludest ilmajäämine on oletuslik. Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et väiksemast sissepääsutasust saavad kasu kliendid ja et kasiinole jääv hinnaosa on suurem kasiinodes, mille sissepääsutasu on 15 eurot, mis on kasulik suurema sissepääsutasuga kasiinodele.
(43)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et mõju konkurentsile ja kaubandusele puudub, sest iga kasiino teenindab kohalikku turgu. Nad vaidlustavad menetluse algatamise otsuses väidetud konkurentsivõimaluse muude hasartmänguliikidega ja juhivad tähelepanu sellele, et Interneti-põhiste hasartmängude harrastamine on Kreekas praegu ebaseaduslik.
(44)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et isegi kui nõustuda sellega, et 6 euro suurune vähendatud sissepääsutasu võis või võib veel mõjutada välisriigi äriühingu otsust investeerida Kreekas asuvasse kasiinosse, saaks välisriigi äriühing alati tugineda seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953, nagu Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloníki) AE tegi Thessaloníki kasiino puhul.
(45)
Kaebuse esitaja väidab, et abisaajad saavad võimaldada tasuta sissepääsu, samal ajal kui tuleb ikkagi tasuda 80 % suurune maks, mis kaebuse esitaja sõnul näitab väga selgelt, et kõnealune meede on riigiabi; Kreeka ametiasutuste sõnul on selline tava erandlik, sest kasiinod kasutavad seda võimalust selleks, et võimaldada tasuta sissepääs peamiselt VIPidele või kuulsatest isikutest klientidele, ja selline tava on vastuolus maksuseadusega (seadus nr 2238/1994), sest pääsmehinnast 80 % maksmist riigile ettevõtte enda vahenditest ei peeta tootlikuks kulutuseks ning seda ei saa äriühingu tuludest maha arvata, nii et selliselt tegutseval äriühingul on suur maksukoormus.
(46)
Ametiasutused ja Mont Parnès juhivad komisjoni tähelepanu ka muudele kasiinodevahelistele erinevustele, mis tulenevad mitmesugustest maksu- ja reguleerivatest meetmetest. Nende sõnul annavad kõnealused erinevused eelise kaebuse esitajale Loutrakile ja tasakaalustavad eelised, mida abisaajad saavad tänu väiksemale sissepääsutasule. Iga kasiino maksab riigile osa oma aastasest brutokasumist, kuid Loutraki maksab seaduse kohaselt väiksema osa kui teised. Komisjon juhib kõigepealt tähelepanu sellele, et kui Kreeka ametiasutuste ja Mont Parnèsi viidatud muud meetmed on tõepoolest olemas, võivad need kujutada endast eraldi abimeedet Loutraki kasuks, kui kõik ELis kohaldatava riigiabiõiguse tingimused on täidetud. Need on igal juhul siiski hinnatavast meetmest erinevad ega kuulu käesoleva otsuse reguleerimisalasse.
(47)
Lisaks on Kreeka märkinud, et ta kaalub võimalust muuta kasiinode suhtes kohaldatavat hinnapoliitikat, eesmärgiga kaotada nendevaheline diskrimineerimine. Ta ei ole komisjoni sellise muudatuse elluviimisest siiski veel teavitanud.
(48)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnèsi kasiino ei ole esitanud märkusi abi kokkusobivuse ega õiguspärasuse kohta.
IV.1.2. Abi suuruse väljaselgitamine ja abi tagasinõudmine
(49)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad teise võimalusena, et isegi kui leitakse, et hinnatav meede kujutas endast ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut riigiabi, oleks kõnealuse abi tagasinõudmine vastuolus kahe põhimõttega.
-
See oleks vastuolus kodanike põhjendatud ootuste põhimõttega. Kasiinode sissepääsutasu suuruse küsimus ja eriti see, millises ulatuses peaks sissepääsutasu olema kasiinodele finantskoormus, esitati Riiginõukogule ligikaudu 15 aastat tagasi (43). Riiginõukogu otsustas siseriiklike õigusaktide alusel, et sissepääsutasu ei ole oma olemuselt maks, mis viitas kaudselt sellele, et see ei ole kasiinodele majanduslik koormus. Abi saanud kasiinod võisid seega mõistlikult tegutseda eeldusel, et selliste hindade erinevuse puhul, mida ei peeta siseriiklike õigusaktide alusel majanduslikuks koormuseks, ei saa olla tegemist riigiabiga.
-
See oleks vastuolus põhimõttega, et õigust ei tohiks kuritarvitada. Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et kuna Loutraki esitas komisjonile kaebuse alles 15 aastat pärast vaidlusaluse meetme vastuvõtmist (1995. aastal), kuritarvitas ta oma õigust pöörduda oma huvide ja õiguste kaitseks ELi toimimise lepingu riigiabieeskirjade alusel komisjoni poole.
(50)
Seoses tagasi nõutava summa arvutamisega vaidlustavad Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès Loutraki väljapakutud arvutusmeetodi, mille kohaselt tuleks suurema sissepääsutasuga kasiinode ja väiksema sissepääsutasuga kasiinode poolt ühe kliendi kohta makstud maksu vahe korrutada abi saanud kasiinodesse sisenenud klientide arvuga. Nende sõnul on selline arvutusmeetod puudulik ja meelevaldne, sest ei ole kindel, et väidetavalt abi saanud kasiinode (Mont Parnès, Thessaloníki ja Kérkyra) (44) klientide arv oleks suurema pääsmehinna korral sama.
IV.2. Loutraki märkused
(51)
Loutraki väidab, et siseriiklikes õigusaktides sätestatud meetmed kujutavad endast maksualast diskrimineerimist teatavate kasiinode kasuks, niivõrd kui ühtset 80 % suurust maksu, mis tuleb tasuda riigile kasiinode sissepääsutasu pealt, kohaldatakse eri maksubaaside suhtes, nimelt riigi kehtestatud kahe eri sissepääsutasu suhtes. Abi saanud kasiinode sissepääsutasu on oluliselt väiksem kui muude kasiinode sissepääsutasu (15 euro asemel 6 eurot), mistõttu jääb riigil tulu saamata, ja sellest tulenevat konkurentsimoonutust arvesse võttes kujutab see endast riigiabi.
(52)
Peale selle väidab Loutraki, et meede ei ole objektiivselt põhjendatud, sest väiksema sissepääsutasu kehtestamine abi saanud kasiinodele on tegelikult vastuolus sotsiaalse eesmärgiga ning Riiginõukogu otsuses nr 4027/1998 käsitletud kasiinode sissepääsutasu kehtestamise põhjenduste ja tunnustega. Loutraki sõnul ei ole alust väita, et halduskontrolli ja sotsiaalkaitset saab tagada eri hinnaga pääsmete kaudu - Mont Parnèsi kasiinos, mis asub üksnes ligikaudu 20 km kaugusel Ateena kesklinnast, maksab sissepääs 6 eurot, samal ajal kui Loutraki kasiinos, mis asub ligikaudu 85 km kaugusel Ateena kesklinnast, maksab sissepääs 15 eurot ning Thessaloníki kasiinos, mis asub ligikaudu 8 km kaugusel Thessaloníki kesklinnast, maksab sissepääs 6 eurot, samal ajal kui Chalkidike kasiinos, mis asub ligikaudu 120 km kaugusel Thessaloníki kesklinnast, maksab sissepääs 15 eurot.
(53)
Loutraki sõnul on Kreeka varem väitnud, et alandatud, 6 euro suurune sissepääsutasu oli põhjendatud iga abi saanud kasiino konkreetse olukorraga, mis oli peamiselt seotud selle geograafilise asukohaga (mis määrab teatavad majanduslikud, sotsiaalsed, demograafilised ja muud iseärasused), kuid kui Kérkyra kasiino 2010. aasta augustis erastati, hakkas ta võtma sissepääsu eest 15 eurot ega selgitanud, miks see eriolukord enam ei kehtinud.
(54)
Tagasi nõutava summa suuruse väljaselgitamise kohta väidab Loutraki, et see summa on iga kliendi kohta sisse nõutud maksu vahe, mis tuleb korrutada abi saanud kasiinodesse sisenenud klientide arvuga.
(55)
Loutraki väidab Kreeka ja Mont Parnèsi kasiino viidatud eraldi meetmete kohta, mis annavad nende arvates Loutrakile eelise, kusjuures peamine eelis seisneb selles, et Loutraki maksab riigile väidetavalt väiksema osa aastasest brutokasumist kui teised kasiinod, et ta on ametiasutustega sõlmitud eraldi kokkuleppe alusel tasunud tegelikult sama suure summa kui tema konkurendid.
V. HINNANG
(56)
Hinnatav meede hõlmab teatavaid kasiinosid soodustavat maksualast diskrimineerimist, mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut sätet, (45) millega kehtestati ühtne 80 % suurune maks kasiinode sissepääsutasu pealt ning nähti avalik-õiguslikele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud pääsmehinnad, nimelt 6 eurot avalik-õiguslikele kasiinodele ja 15 eurot eraõiguslikele kasiinodele, pannes seega eraõiguslikud kasiinod ebasoodsasse konkurentsiolukorda (46).
V.1. Riigiabi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
(57)
Selleks et teha kindlaks, kas meede kujutab endast riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu tähenduses, peab komisjon hindama, kas see vastab kõnealuse lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimustele. Artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(58)
Sellest tulenevalt analüüsib komisjon seda, kas vaidlustatud meede vastab kõigile neljale tingimusele, et olla riigiabi artikli 107 lõike 1 tähenduses.
V.1.1. Antud eelis
(59)
Selleks et meede oleks riigiabi, peab see andma abisaajatele eelise, vabastades nad kulutustest, mida nad peaksid tavaliselt katma oma eelarvest.
(60)
Kreeka ametiasutused on esiteks väitnud, et meede ei kuulu riigiabieeskirjade reguleerimisalasse, sest tasu, mida kõik Kreekas tegutsevad kasiinod peavad riigile maksma, on ühtne - 80 % iga pääsme hinnast, samal ajal kui erinev kohtlemine tuleneb 1994. ja 1995. aasta õigusaktides sätestatud hinnapoliitikast, millega kehtestati seaduse nr 2206/1994 alusel litsentsi saanud kasiinode sissepääsutasuks 15 eurot.
(61)
Kreeka ametiasutused väidavad ka, et sissepääsutasu on üksnes halduskontrollimeede, mitte maks, sest Riiginõukogu otsuse nr 4025/1998 kohaselt on kasiinodesse sissepääsu tasu kehtestamine oma olemuselt sotsiaalne, mitte maksualane meede.
(62)
Kõigepealt tuleks märkida, et hindade kehtestamist seadusega nr 2206/1994 ei saa kirjeldada lihtsalt kui tüüpilist hinnapoliitikat, sest kõikidel kasiinodel näib olevat õigus küsida klientidelt väiksemat sissepääsutasu või võimaldada neile isegi tasuta sissepääs, kuid nad on igal juhul kohustatud maksma riigile 80 % väljastatud pääsme väärtusest, olenemata sellest, kui suurt tasu kliendilt tegelikult nõuti.
(63)
Igal juhul on ELi riigiabieeskirjade kohaldamisel tähtsusetu, kas hinnatav meede on maksu- või hinnakujundusmeede, sest artiklit 107 kohaldatakse „ükskõik missugusel kujul” antava abi suhtes, millega antakse eelis. Asjaolu, et selle peamine eesmärk ei ole luua maksutulu, ei ole iseenesest piisav sellise meetme liigitamiseks muuks kui riigiabiks.
(64)
Isegi kui nõustuda, et kasiinode sissepääsutasu kehtestamisel võib olla sotsiaalne eesmärk, tuleb küsimust, kas sellega antakse eelis, mis kujutab endast riigiabi, hinnata üksikutele ettevõtjatele avalduva mõju põhjal, et teha kindlaks, kas mõni ettevõtja osales vähem riigitulu loomisel. Kuna vabastus üldise 15 euro suuruse sissepääsutasu kohaldamisest anti individuaalselt konkreetsetele kasiinodele ja eelkõige kuna 80 % suurune maks tuleb maksta riigile selle madalama hinna alusel, mida kõnealused kasiinod peavad (põhimõtteliselt, vt eespool) küsima, siis anti nendele kasiinodele eelis.
(65)
Komisjon tunnistab liikmesriikide õigust määratleda meede maksumeetmena või muul viisil kooskõlas oma siseriikliku õigusega. Komisjoni hinnang ei kujuta endast mingil moel siseriikliku õiguse tõlgendamist. Kõnealusel meetmel on siiski selline mõju, mis võimaldab teha riigile korrapäraseid pidevaid makseid 80 % ulatuses iga kasiino väljastatud pääsme hinnast. Lisaks märgib komisjon, et siseriikliku õiguse (eelkõige seadus nr 2206/1994 ja ministri 1995. aasta otsus) kohaselt tuleb makstavad summad tasuda asjaomasele tulumaksuametile (47). Kuigi see ei mõjuta meetme liigitust siseriikliku õiguse alusel, märgib komisjon seega, et meetmel on samasugune mõju nagu maksumeetmel. Sellest tulenevalt viitab komisjon käesolevas otsuses üksnes selle kohaldamise ja ELi riigiabiõiguse kohase hindamise eesmärgil meetmele kui maksumeetmele, maksule või maksustamisele.
(66)
Hinnatav meede, nimelt maksualane diskrimineerimine, mille põhjustas ebavõrdsetele reguleeritud sissepääsutasudele ühtse sissepääsumaksu kohaldamise ühine mõju, annab Kreeka riigile kuuluvatele kasiinodele eraõiguslike kasiinode ees eelise. Riigi võetud meetmete ühine mõju seisneb selles, et kui eraõiguslikud kasiinod peavad maksma riigile sissepääsumaksu 12 eurot (80 % 15 eurost) inimese kohta, siis riigile kuuluvad kasiinod maksavad üksnes 4,80 eurot (80 % 6 eurost) (48).
(67)
Kreeka riik vabastab selle meetmega avalik-õiguslikud kasiinod koormast, mida nad muidu peaksid kandma, kui maksustamine oleks mittediskrimineeriv ja konkurentsi seisukohast neutraalne. Mittediskrimineeriv ja konkurentsi seisukohast neutraalne maksustamine kehtestati Kreekas põhimõtteliselt seadusega nr 2206/1994 kasiinode loomise, töökorralduse, haldamise ja järelevalve kohta, millega nähti ette 15 euro suurune sissepääsutasu ja riigile tasutav maks 80 % ulatuses sellelt tasult. Kreeka riik ei ole seda mittediskrimineerivat ja konkurentsi seisukohast neutraalset maksustamist siiski avalik-õiguslike kasiinode suhtes (või eraõigusliku Thessaloníki kasiino suhtes, mida koheldakse samal viisil) kohaldanud ja on selle asemel võimaldanud neil tasuda üksnes 4,80 euro suurust sissepääsumaksu: selle tulemusena on ta andnud neile ettevõtjatele eelise. Kõnealused kasiinod on pidanud oma kogutulust kandma väiksemat maksukoormust inimese kohta. Nende kogutulu hõlmab nii sissepääsust (üksnes pääsmete hinnast) saadavat tulu kui ka muudest tuluallikatest, nagu hasartmängudelt, majutuselt, baari- ja restoraniteenustelt, etendustelt jm saadavat tulu.
(68)
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab riigiabi mõiste nii konkreetset kasu kui ka eri vormis meetmeid, mis leevendavad ettevõtja eelarvet tavaliselt koormavaid kohustusi ja mis seepärast ei ole küll toetused selle sõna otseses tähenduses, ent on siiski samalaadsed ja samasuguse mõjuga (49). Sellise eelise võib anda ettevõtja maksukoormuse mitmesuguse vähendamise, sh maksubaasi alandamise kaudu.
(69)
Käesoleval juhul said Kérkyra, Mont Parnèsi ja Thessaloníki kasiino (ja 1999. aastani ka Rhodose kasiino) (50) maksubaasi alandamisega sarnase eelise, sest, nagu eespool selgitati, nende kasiinode suhtes kehtestati erisätted, mille kohaselt nad peavad maksma ühe sisselastud kliendi kohta väiksemat maksu kui teised kasiinod.
(70)
Kreeka ametiasutused märkisid, et väiksemast maksukoormusest saavad otseselt kasu kliendid. Isegi kui saab väita, et kliendid saavad kasu ka väiksemast maksukoormusest ühe sisselastud kliendi kohta, sest nad maksavad väiksemat koguhinda, ei välista see siiski võimalust, et meetmega anti asjaomastele ettevõtjatele (käesoleval juhul abi saanud kasiinodele) eelis, kuna nad maksavad kliendi kohta väiksema maksusumma.
(71)
Maksujuhtumite raames on tõendatud, et vabastus maksudest, mida nime poolest maksavad tarbijad, kuid mida koguvad tarnijad, võib kujutada endast riigiabi, nagu ka muud tarbijatele konkreetsete kaupade või teenuste ostmiseks antavad soodustused (51).
(72)
Komisjon usub enda otsustuspraktikast lähtudes, et tarbijate pealt tasutavate maksude vähendamine võib kujutada endast ettevõtjatele antud riigiabi, kui maksuvähendus sõltub teatava ettevõtja tarnitava kauba või osutatava teenuse kasutamisest (52). Väide, et otseseks abisaajaks on klient, ei välista seega võimalust, et tegemist on riigiabiga.
(73)
Pealegi kui võtta arvesse Kreeka kasiinode väljakujunenud äritava loobuda sissepääsutasust, makstes samal ajal riigile sissepääsumaksu (80 % pääsme nimiväärtusest), on avalik-õiguslikele kasiinodele maksualase diskrimineerimise kaudu antud eelis isegi suurem, sest kliendi sisselaskmise kulud on eraõiguslikes kasiinodes, kus sissepääsumaks on 12 eurot, palju suuremad kui avalik-õiguslikes kasiinodes, kes peavad oma äritegevuse kogutulust maksma selleks üksnes 4,80 eurot.
(74)
Kreeka ametiasutused väidavad, et abi saanud kasiinodesse tasuta sissepääsu võimaldamine teatavatel nädalapäevadel on erandlik tava. See on siiski siseriiklikes õigusaktides konkreetselt sätestatud (ministri 1995. aasta otsus). Kreeka väitis, et seda tava rakendatakse üksnes VIPide või kuulsate isikute puhul, kuid komisjonil on tõendid avalikult kättesaadava teabe näol, näiteks tasuta sissepääsu pakkuvad reklaamlehed, mida levitatakse ajalehtede vahel ja Internetis, mis tõendab, et tasuta sissepääs antakse tavapäraselt kõigile klientidele teatavatel nädalapäevadel igal nädalal (Thessaloníki kasiino kuulutab näiteks oma veebisaidil, et võimaldab pidevalt tasuta sissepääsu pühapäevast neljapäevani) (53). Abi saanud kasiinode puhul ei tundu seega tasuta sissepääsu võimaldamine olevat erandlik tava.
(75)
Kreeka on väitnud, et kõnealune tava on vastuolus siseriikliku maksuõigusega; komisjon juhib tähelepanu sellele, et tasuta sissepääsu võimaldamise õigus on sõnaselgelt sätestatud kasiinosid käsitlevas siseriiklikus õiguses ja abi saanud kasiinod kasutavad seda ilmselgelt ära.
(76)
Kreeka on väitnud, et 80 % pääsmehinnast, mida kasiinod maksavad riigile enda vahenditest, ei käsitata tootliku kulutusena ja Kreeka maksuõiguse kohaselt ei saa seda äriühingu tuludest maha arvata, nii et selliselt tegutsev äriühing tekitab endale suure maksukoormuse. Komisjon sõnul toetab selline arutluskäik tegelikult kaebuse esitaja väidet, et eraõiguslik kasiino ei saa tasuta sissepääsu tegelikkuses võimaldada, sest kui ta maksab maksu enda tuludest, on tema maksukoormus väga suur; see kinnitab seega väidet, et väiksema sissepääsutasuga kasiinodele anti eelis.
(77)
Kreeka on ka väitnud, et kuna kasiinod jätavad endale 20 % ebavõrdsest sissepääsutasust, antakse eelis suuremat tasu küsivatele kasiinodele, kelle puhastulu on 3 eurot, samas kui avalik-õiguslike kasiinode puhastulu on 1,20 eurot. See väide on eksitav, sest see eirab kaht meetme tõelise konkurentsivastase mõju täieliku mõistmise seisukohast olulist asjaolu. Ühest küljest muudab asjaolu, et ametiasutused on kehtestanud teatavatele kasiinodele madalamad pääsmehinnad, sealhulgas väiksema sissepääsumaksu, need kasiinod klientidele ligitõmbavamaks, ja see i) muudab nõudluse erinevaks sellest, milline see oleks siis, kui kasiinod peaksid konkureerima üksnes objektiivsete näitajate alusel, st pakutavate teenuste ulatuse ja kvaliteedi alusel, ning ii) suurendab kõigi muude tingimuste püsimisel võrdsena kunstlikult kõnealustesse kasiinodesse sisse lastud klientide arvu. Teisalt, nagu eespool selgitatud, moodustab pääsmetest saadav tulu üksnes väikese osa kogutulust, mida kasiino poolt ligi meelitatud klient asjaomasele ettevõtjale toob ja millest kasiino peab maksma sissepääsumaksu.
(78)
Asjaomased siseriiklikud õigusnormid ise kinnitavad, et maksualane diskrimineerimine annab eelise. Nagu Kreeka ametiasutused on teatanud, on Thessaloníki kasiinol õigus küsida väiksemat sissepääsutasu ja maksta väiksemat maksu 1953. aasta seadusandliku dekreedi alusel, mille kohaselt on väliskapitaliga asutatud ettevõtjatel õigus kõige soodsamale kohtlemisele, mis on omamaistele ettevõtjatele võimaldatud. Kuigi Kreeka ametiasutused väidavad, et kõnealune süsteem ei anna eelist, kohaldavad nad seda õigusakti siiski Thessaloníki kasiino suhtes põhjendusega, et see kujutab endast kõige soodsamat kohtlemist, mida omamaistele ettevõtjatele võimaldatakse võrreldes muude eraõiguslike kasiinode suhtes kohaldatava koormavama süsteemiga.
(79)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès juhivad teise võimalusena tähelepanu muudele maksu- või reguleerivate meetmete valdkonnas esinevatele kasiinodevahelistele erinevustele, mis nende sõnul annavad eelise kaebuse esitajale Loutrakile ja tasakaalustavad seega kõik eelised, mida abisaajad saavad tänu väiksemale sissepääsutasule; (54) komisjoni sõnul ei saa väitega, et üks meede (erinev üldine maksustamine) peaks tasakaalustama teise meetme (pääsmehindade ja neile kehtestatud konkreetsete maksude erinevus), toetada seisukohta, et hinnatav meede ei ole riigiabi. Nagu juba märgitud, on need aspektid igal juhul siiski hinnatavast meetmest erinevad ega kuulu käesoleva otsuse reguleerimisalasse (vt punkt 46).
(80)
Komisjon leiab, et hinnatavast meetmest, nimelt ebavõrdsete reguleeritud hindade suhtes ühtse sissepääsumaksu kohaldamise koostoimest tulenev maksualane diskrimineerimine annab eelise väiksema sissepääsutasuga kasiinodele.
V.1.2. Riigi ressursid ja riigiga seostatavus
(81)
Eespool nimetatud eelist saab seostada riigiga ja seda rahastatakse riigi ressurssidest.
(82)
Nagu eespool selgitatud, tuleneb maksualane diskrimineerimine mitmest Kreeka riigi vastu võetud haldusaktist, dekreedist ja määrusest ning eelkõige järgmistest õigusaktidest: seadus nr 2206/1994, ministri 1995. aasta otsus, 30. aprilli 2003. aasta seadus nr 3139, seadusandlik dekreet nr 2687/1953, EOT (haldab avalik-õiguslikke kasiinosid) peasekretäri otsused, mis tehti kooskõlas seadusega nr 1624/1951 ja dekreediga nr 4109/1960, nimelt EOT 21. novembri 1991. aasta otsus nr 535633, millega kehtestatakse Mont Parnèsi kasiino sissepääsutasuks 2 000 Kreeka drahmi, ja EOT 24. märtsi 1992. aasta otsus nr 508049, millega kehtestatakse Kérkyra ja Rhodose kasiino sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi (hiljem, 24. novembri 1997. aasta otsusega nr 532691 suurendati Kérkyra kasiino sissepääsutasu 2 000 Kreeka drahmini), ja litsentsid, mis anti igale kasiinole siseriikliku õiguse alusel, millega kinnitati asjaomane sissepääsutasu ja kohustus maksta 80 % konkreetses kasiinos kohaldatavat tasust.
(83)
Lisaks sellele rahastatakse maksualast diskrimineerimist riigi ressurssidest. Kui riigil jääb saamata tulu, mida ta oleks tavatingimustes muidu ettevõtjalt saanud, rahastatakse asjaomast meedet riigi ressurssidest.
(84)
Maksustamise seisukohast tulenes avalik-õiguslikele kasiinodele kõnealusel juhul antud eelis selle maksubaasi kunstlikust vähendamisest, mille suhtes kohaldatakse 80 % suurust maksumäära, sest pääsme üldise 15 euro suuruse nimiväärtuse asemel kehtestati avalik-õiguslike kasiinode pääsme nimiväärtuseks 6 eurot.
(85)
Euroopa Kohus on leidnud, et maksubaasi sellise diskrimineeriva vähendamise tõttu kaotab riik maksutulu, mis on samaväärne riigi ressursside kasutamisega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses (55). Hinnatava juhtumi puhul jääb Kreeka riigil üldiselt avalik-õiguslikelt kasiinodelt saamata maksutulu kokku 7,20 eurot pääsme kohta, s.o eraõiguslike kasiinode poolt riigile iga pääsme pealt tasutud 12 euro suuruse maksu ja avalik-õiguslike kasiinode poolt riigile ühe pääsme pealt tasutud 4,80 euro suuruse maksu vahe. Hinnates iga abi saanud kasiino saadud eelist, tuleb siiski arvesse võtta teatavaid kohandusi (täpsemalt selgitatud jaos V.4 „Abi summa väljaselgitamine ja abi tagasinõudmine”: eelkõige tundub, et Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino ei maksnud 2000. aastani riigile sissepääsumaksu, nii et sel juhul on eelis võrdne 12 euro suuruse maksuga, mille eraõiguslikud kasiinod riigile iga sisselastud kliendi pealt tasusid).
(86)
Kreeka on väitnud, et kuna madalamat hinda küsivad kasiinod võivad sellega ligi meelitada rohkem kliente, ei ole kindel, et riigil jääb tulu saamata. Kreeka väidab, et asjaomane meede ei ole seega riigiabi.
(87)
Nagu menetluse algatamise otsuses juba märgitud, ei nõustu komisjon selle väitega. Kooskõlas enda varasema otsustuspraktikaga leiab komisjon, et asjaolu, et maksu vähendamine teatavate maksumaksjate puhul võib suurendada selle maksu kaudu saadava tulu üldist taset, et tähenda ilmtingimata seda, et asjaomast meedet ei rahastata riigi ressurssidest (56).
(88)
Kreeka ametiasutuste väide on ekslik, sest võrdlusalust, mille abil nad kontrollivad maksualase diskrimineerimise mõju riigieelarvele, mõjutab meetmes sisalduv eelis. Kreeka ametiasutused on oma selgitustes võtnud arvesse hinna vähendamise dünaamilist mõju, mis võib suurendada nõudlust ja lõpuks kogutud maksusummat, sest kogutav maks on proportsionaalne sisselastud klientide arvuga. See võrdlus on siiski puudulik, sest nõudlust suurendab just kõnealuse eelisega loodud ebavõrdsus, nimelt väiksema tasu ja seega väiksema maksukoormuse olemasolu sisselastud kliendi kohta.
(89)
Kreeka ametiasutused ei ole igatahes esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et ebavõrdsete hindade süsteem suurendab kasiinodelt küsitavast sissepääsumaksust saadavat üldist maksutulu. Kui komisjon lähtuks selgitusest, et sissepääsutasu vähendamine 6 euroni suurendab kogutavat maksusummat, suureneks maksutulu nii palju kui võimalik, kui nii avalik-õiguslike kui ka eraõiguslike kasiinode pääse maksaks 6 eurot, mis on vastuolus Kreeka väitega, et maksutulu suurendamine saavutatakse ebavõrdsetest hindadest tuleneva maksualase diskrimineerimise tulemusena.
(90)
Järelikult rahastatakse vaidlustatud eelist riigi ressurssidest.
V.1.3. Valikulisus
(91)
Selleks et meede oleks riigiabi, peab see ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt olema konkreetne või valikuline, sest soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist”.
(92)
Euroopa Kohtu praktika (57) kohaselt: „mis puudutab riigiabi mõistes sisalduvale olemuslikule valikulisusele antavat hinnangut, tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt EÜ artikli 87 lõike 1 [nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 1] alusel kindlaks teha, kas antud õigusliku korra raames võetud siseriiklik meede soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” võrreldes teistega, kes asuvad nimetatud korra eesmärki silmas pidades võrreldavas õiguslikus ja faktilises olukorras” (58). Euroopa Kohus on ka mitmel korral leidnud, et ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 1 ei erista riigiabimeetmeid nende põhjuste või eesmärkide alusel, vaid määratleb neid nende mõju põhjal (59). Komisjoni enda otsustuspraktika ja ELi maksualase kohtupraktika kohaselt võib asjaomane valikuline eelis tuleneda maksualasest õigus- või haldusnormist vabastamisest või maksuameti suvakohasest tegevusest. Meetme valikulisust võib siiski põhjendada „süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega” ja sel juhul ei saa meedet pidada riigiabiks (60).
(93)
Esiteks märgib komisjon, et hinnatava juhtumi puhul on üldine maksusüsteem süsteem, mida kohaldatakse põhimõtteliselt kõigi kasiinode suhtes ja mis on sätestatud seaduses nr 2206/1994 ning ministri 1995. aasta rakendusotsuses (seda kinnitasid Kreeka ametiasutused, vt punkt 19).
(94)
Teiseks märgib komisjon, et kõnealune meede kujutab endast erandit üldisest maksusüsteemist. Nagu Kreeka ametiasutused kinnitasid, peetakse avalik-õiguslike kasiinode (ja eraõigusliku Thessaloníki kasiino) suhtes kohaldatavaid erisätteid erandiks seaduse nr 2206/1994 üldsätetest ja ministri 1995. aasta rakendusotsusest (vt eespool punkt 19 jj).
(95)
Komisjon juhib tähelepanu sellele, et nõuet maksta 80 % sissepääsutasust ei kohaldatud Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino suhtes kuni 2003. aastani. Nagu eespool märgitud, hakati seda nõuet Thessaloníki ja Rhodose kasiino suhtes rakendama pärast neile seaduse nr 2206/1994 alusel litsentsi andmist: Thessaloníki kasiinole 1995. aastal ja Rhodose kasiinole 1996. aastal. Mont Parnèsi ja Thessaloníki kasiino sissepääsutasu on praeguseni 6 eurot ning Kérkyra kasiino puhul oli see 6 eurot kuni kasiino erastamiseni 2010. aasta augustis ja Rhodose kasiino puhul kuni kasiino erastamiseni 1999. aastal. Muudele kasiinodele olid nii 80 % maksmise nõue kui ka 15 euro suurune sissepääsutasu siiski 1995. aastast alates kohustuslikud ja neid nõudeid ka rakendati.
(96)
Sellest tulenevalt leiab komisjon, et meede on valikuline.
(97)
Kolmandaks märgib komisjon, et meetme valikulisust võib põhjendada „süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega”, st niivõrd kui maksusüsteemist tehtavad erandid või süsteemisisene vahetegemine tulenevad otseselt asjaomase liikmesriigi süsteemi alus- või juhtpõhimõtetest (see on meetme valikulisuse analüüsi kolmas etapp). Komisjon leiab kooskõlas Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikaga, et riigiabi mõiste ei hõlma meetmeid, millega kehtestatakse ettevõtjate erinev kohtlemine, kui selline erinev kohtlemine tuleneb selle maksusüsteemi olemusest ja üldisest ülesehitusest, millesse need meetmed kuuluvad (61). See maksusüsteemi olemusel või üldisel ülesehitusel põhinev põhjendus näitab konkreetse maksumeetme kooskõla üldise maksusüsteemi sisemise loogikaga. Komisjoni otsustuspraktikas ja Euroopa Kohtu praktikas on sellise põhjenduse suhtes kohaldatud siiski väga piiravat lähenemisviisi. Tugineda võib üksnes asjaoludele, mis on maksusüsteemile omased.
(98)
Kreeka ametiasutused on märkinud, et iga kasiino olukord on erinev ja sissepääsutasud kehtestatakse seda olukorda arvesse võttes, pidades silmas põhimõtet, et eesmärk on kehtestada hind, mis takistaks väikese sissetulekuga inimesi hasartmänge mängimast.
(99)
Komisjon ei saa nende väidetega nõustuda. Väide, mille kohaselt määratakse hind ja põhjendatakse seda iga üksiku kasiino olukorra arvesse võtmisega, pidades silmas põhimõtet, et eesmärk on kehtestada hind, mis takistaks väikese sissetulekuga inimesi hasartmänge mängimast, ei ole kooskõlas sellega, et Mont Parnèsi ja Thessaloníki kasiino, kes küsivad 6 euro suurust sissepääsutasu, asuvad mõlemad suurlinna lähedal. Samuti ei ole see kooskõlas sättega, mis lubab sõnaselgelt võimaldada klientidele tasuta sissepääsu tingimusel, et riigile kantakse sellest hoolimata üle 80 % hinnast.
(100)
Komisjon märgib ka, et on selgusetu, miks selline madalam hind on vajalik just nende kasiinode ja mitte muude kasiinode puhul. Kreeka ametiasutused ei ole selgitanud majanduslikke arvutusi, mille alusel kehtestati väiksemaks sissepääsutasuks 6 eurot, mitte aga mõni muu vahepealne hind, või - eeldades, et eksisteerivad tõepoolest erandlikud asjaolud (milleks on Kreeka sõnul peamiselt konkreetse kasiino geograafiline asukoht) -, miks kõik abi saanud kasiinod peavad küsima (üldjuhul, vt eespool) sama suurt sissepääsutasu, mitte nende eriolukorrale vastavat tasu. Kui näiteks väidetakse, et väiksem sissepääsutasu on põhjendatud iga kasiino geograafilisele asukohale iseloomulike teguritega, ei kehti selline põhjendus mingil juhul Thessaloníki kasiino suhtes, mille puhul tundub, et kasiino sellise kohtlemise aluseks ei ole tema geograafiline asukoht, vaid siseriiklik õigusnorm, mis võimaldab väliskapitaliga loodud ettevõtjatele kõige soodsamat kohtlemist, mida saab omamaistele ettevõtjatele võimaldada. Seega tundub, et Thessaloníki kasiino sissepääsutasu kehtestamisel ei ole kunagi arvesse võetud kasiino geograafilist asukohta. Teiseks näiteks on Kérkyra kasiino, kes hakkas küsima 15 euro suurust sissepääsutasu pärast erastamist 2010. aasta augustis. Kreeka ametiasutused ei ole rahuldavalt selgitanud, miks eespool nimetatud erandlikud asjaolud enam ei kehtinud ja miks ei olnud madalam pääsmehind seega enam vajalik.
(101)
Komisjon järeldab, et hinnatava meetme valikulisust ei saa põhjendada süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega. Komisjon leiab, et vaidlustatud meede hõlmab diskrimineerimist maksubaasi vähendamise näol, mille tulemusena said individuaalselt kindlaks määratud kasiinod maksueelise, ja et sellist diskrimineerimist ei saa põhjendada asjaomase Kreeka üldise maksusüsteemi loogikaga.
(102)
Komisjon järeldab, et valikulisuse kriteerium ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses on täidetud.
V.1.4. Konkurentsi moonutamine ja mõju kaubandusele
(103)
Selleks et meede oleks riigiabi, peab see kahjustama konkurentsi ja liikmesriikidevahelist kaubandust. See kriteerium eeldab, et meetmest abi saaja teostab majandustegevust, olenemata abisaaja õiguslikust seisundist või rahastamisallikatest.
(104)
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei tule „selleks et siseriiklikku meedet keelatud riigiabiks lugeda, […] tõendada abi tegelikku mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja tegelikku konkurentsimoonutamist, vaid üksnes uurida, kas abi võib mõjutada seda kaubandust ja kahjustada konkurentsi. Eelkõige siis, kui liikmesriigi antud abi tugevdab ettevõtja olukorda ühendusesiseses kaubanduses teiste konkureerivate ettevõtjate suhtes, tuleb lugeda, et abi viimaseid mõjutab […]. Lisaks ei ole vajalik, et kasu saav ettevõtja ise osaleks ühendusesiseses kaubanduses. Kui liikmesriik annab ettevõtjale abi, võidakse siseriiklikku tegevust säilitada või suurendada, mille tagajärjel vähenevad teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjate võimalused siseneda selle liikmesriigi turule” (62). Pealegi piisab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika (63) kohaselt konkurentsi moonutamiseks sellest, kui abisaaja konkureerib teiste ettevõtjatega konkurentsile avatud turgudel (64). Komisjon leiab, et kohtupraktikas sätestatud tingimused on käesoleva juhtumi puhul täidetud järgmisena kirjeldatud põhjustel.
(105)
Vaidlustatud meede vähendab makse, mida abisaajad peavad maksma võrreldes muude Kreeka kasiinodega, tugevdades seega nende võrreldavat finantsseisundit ja suurendades nende investeeringute tulusust rohkem, kui see oleks üksnes objektiivsetel tingimustel võimalik.
(106)
Nagu juba märgitud, on kriteerium, et abi peab kahjustama kaubandust, väljakujunenud kohtupraktika kohaselt täidetud, kui abi saava ettevõtja majandustegevus hõlmab ka liikmesriikidevahelist kaubandust. Jõudmaks järeldusele, et meede kahjustab ELi-sisest kaubandust, piisab sellest, kui abi tugevdab ettevõtja seisundit võrreldes muude temaga ELi-siseses kaubanduses konkureerivate ettevõtjate seisundiga. Abisumma võib olla suhteliselt väike, abisaaja võib olla tagasihoidliku suurusega ja tema turuosa Euroopa turul võib olla väga väike ning võib olla, et abisaaja ei ekspordi või ekspordib praktiliselt kogu oma toodangu väljapoole Euroopa turgu: seda järeldust ei muuda neist asjaoludest ükski (65).
(107)
Kreeka on väitnud, et kasiinode asukoht ja nendevaheline kaugus tähendavad, et iga kasiino teenindab kohalikku turgu, ja meede ei saa seega moonutada konkurentsi ega kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust. Euroopa Kohtu praktika kohaselt puudub siiski künnis, mille alusel saaks kindlaks määrata konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele avalduva tegeliku või võimaliku mõju, ning see artikli 107 lõike 1 kohaldatavuse kriteerium ei sõltu seega osutatud teenuste kohalikust või piirkondlikust olemusest ega asjaomase tegevusala ulatusest (66).
(108)
Kreeka on ka väitnud, et hasartmängude turg ei ole liikmesriikide vahel ühtlustatud ja liikmesriikidel on seega õigus seda riigisisesel tasandil vabalt reguleerida. Kreeka viitab Euroopa Kohtu praktikale, mis võimaldab piirata hasartmänguteenuste ühtset turgu, et kaitsta tarbijaid pettuse ja kuritegude eest (67).
(109)
Komisjon austab täielikult liikmesriikide õigust määrata kindlaks oma hasartmängupoliitika eesmärgid, tingimusel et kõik teenuste osutamise vabaduse piirangud on taotletavate eesmärkide saavutamiseks sobivad, ei lähe kõnealuste eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale ja neid kohaldatakse mittediskrimineerivalt. Komisjon ei nõustu siiski järeldusega, et kõnealune meede ei saa moonutada konkurentsi ega mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust.
(110)
Asjaomase majandusharu ettevõtjad on sageli üksteisega konkureerivad rahvusvahelised hotellikontsernid, (68) kelle otsuseid investeerida kasiinodesse või muudesse hotellirajatistesse võib meede mõjutada, sest see mõjutab kontsernide ja nende investeeringute võrreldavat tulusust. Kasiinod asuvad sageli turismisihtkohtades, mis viitab sellele, et turistid võivad Kreekasse tulla just kasiinode pärast. Kasiinod kuuluvad Kreekas turismiministeeriumi vastutusalasse. Komisjon märgib ka, et klientidele on iseloomulik teatav piiriülene liikuvus. Kasiinoteenuseid osutatakse piiriüleses keskkonnas - kasiinod osutavad selliseid teenuseid näiteks ristluslaevadel, mis sõidavad Kreeka ja Itaalia ning muude sihtkohtade vahel. Üldisemalt öeldes võivad hasartmänge mängida soovivad isikud teha seda kas kasiinos või Interneti teel. Interneti-põhised hasartmängud on rahvusvaheline äri ja Kreekas asuvatel hasartmängijatel on juurdepääs muude liikmesriikide ettevõtjate pakutavate seda laadi teenustele. Kreeka viidatud kohtuotsuses käsitleti tõepoolest Interneti-põhiseid hasartmänge (vt punkt 108). Kreeka ametiasutused on vaidlustanud konkurentsivõimaluse muude hasartmänguliikidega, mida väidetakse menetluse algatamise otsuses, ja juhtinud tähelepanu sellele, et Interneti-põhiste hasartmängude harrastamine on Kreekas praegu ebaseaduslik. Hoolimata Kreeka praegusest õiguslikust olukorrast on Kreeka ametiasutused ise siiski tunnistanud, et Interneti-põhised hasartmängud on kasvanud „kontrollimatus ulatuses” (69). Viidata tuleks ka Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas C-65/05, komisjon vs. Kreeka, milles Euroopa Kohus leidis, et seadus nr 3037/2002, millega püütakse keelata Interneti-põhiste hasartmängude harrastamist Kreekas, kujutab endast põhjendamatut takistust asutamisvabadusele ja teenuste osutamise vabadusele (70).
(111)
Lisaks sellele mõjutab üleilmne majanduskriis tarbijate harjumusi ja sissetulekuid, mida nad saavad kasutada meelelahutuseks, näiteks kasiinoteenuste kasutamiseks. Käesoleval juhul on sissepääsutasude diferentseerimisel tarbijate valikutele veelgi suurem moonutav mõju ja seega on veelgi tõenäolisem, et see võib moonutada konkurentsi kasiinode turul.
(112)
Ametiasutused ja Mont Parnès on väitnud, et isegi kui nõustuda, et alandatud 6 euro suurune sissepääsutasu võis või võib veel mõjutada välismaise äriühingu otsust investeerida Kreekas asuvasse kasiinosse või mitte, on välismaisel äriühingul alati võimalus tugineda seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953; komisjon märgib, et kõnealuse dekreedi kohaldamine ei ole automaatne ja see annab tegelikult võimaluse kohaldada abi saanud kasiinodele võimaldatud soodsamat kohtlemist (st väiksem, 6 euro suurune sissepääsutasu) ka teistele ettevõtjatele. Kõnealune meede võib seega hinnatavat maksualast diskrimineerimist veelgi levitada. Lisaks sellele märgib komisjon, et kuigi muud kasiinod oleksid võinud tugineda seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953, kui nad oleksid saanud kapitali välisriigist ja esitanud õigel ajal taotluse, sõltub meetme kohaldamine suvalistest erieekirjadest ja seega on tegemist valikulise meetmega. Komisjonile on teatatud ainult ühest kõnealuse seaduse võimaliku kohaldamise juhtumist, mis on seotud Sýrosel asuva kasiinoga, kes esitas taotluse, mis jäeti rahuldamata, sest see esitati pärast, mitte enne väliskapitali sissetoomist.
(113)
Mont Parnèsi kasiino erastamisel nähti müügilepinguga konkreetselt ette võimalus saada litsents samas piirkonnas asuva teise kasiino jaoks. Sellisesse tegevusse investeerimise tõenäosus sõltub selgelt olemasoleva ettevõtjaga konkureerimise tingimustest. Kuna ei saa välistada, et kasiinod võivad konkureerida sarnaste äriühingutega muudes liikmesriikides, tuleb seda ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohast nõuet pidada täidetuks.
(114)
Komisjon järeldab, et vaidlustatud meede võib moonutada konkurentsi ja kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust, sest see võib parandada selliste abisaajate tegutsemistingimusi, kes teostavad otseselt majandustegevust ja peavad maksma Kreekas asjaomast sissepääsumaksu.
V.1.5. Järeldus
(115)
Komisjon leiab, et abi olemasolu kriteerium ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses on täidetud ja meede kujutab endast väiksema sissepääsutasuga kasiinodele antud riigiabi. Kõnealused kasiinod on Mont Parnès, Kérkyra, Thessaloníki ja Rhodos. Komisjon mõistab, et Rhodose kasiino ei ole enam abisaaja, sest ta lõpetas väiksema sissepääsutasu võtmise pärast erastamist 1999. aasta aprillis. Komisjon leiab, et Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès ei esitanud piisavaid väiteid selle järelduse muutmiseks.
V.2. Abi kokkusobivus
(116)
Nagu menetluse algatamise otsuses on märgitud, on komisjon seisukohal, et meede ei kuulu ühegi ELi toimimise lepingu artiklis 106 või artiklis 107 sätestatud erandi alla.
(117)
Kreeka on senini väitnud, et tegemist ei olnud riigiabiga, ega ole esitanud ühtegi väidet, mis tõendaks seda, miks abi võiks olla siseturuga kokkusobiv.
(118)
Nagu eespool selgitatud, tunnistab komisjon liikmesriikide õigust reguleerida oma territooriumil hasartmänguvaldkonda kooskõlas ELi õigusega ja nõustub, et selline reguleerimine, mille eesmärk on kontrollida ja takistada hasartmängude mängimist, on üldise huvi õiguspärane eesmärk. Isegi kui see oli tõepoolest abi eesmärk, ei usu komisjon siiski, et kõnealune abi võiks seepärast kuuluda ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 reguleerimisalasse. Nagu eespool märgitud, ei ole väide, et meetme eesmärk on takistada hasartmängude mängimist, siiski mingil juhul kooskõlas asjaoluga, et 6 euro suurust sissepääsutasu küsivad kasiinod on muu hulgas need, mis asuvad kõige lähemal Kreeka suurlinnadele. Samuti ei ole see kooskõlas sõnaselge sättega, mis lubab kasiinodel võimaldada klientidele tasuta sissepääsu tingimusel, et riigile kantakse sellest hoolimata üle 80 % sissepääsutasust.
(119)
Käesoleval juhul ei ole ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 seoses üksiktarbijatele antava sotsiaalabiga, loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks antava abiga ja Saksamaa Liitvabariigi teatud piirkondadele antava abiga sätestatud erandid kohaldatavad.
(120)
Samuti ei ole kohaldatav artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erand, mille kohaselt võib abi anda majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus, sest hinnatav meede ei sõltu sellest, kas abisaaja teostab mingisugust tegevust eriolukorras olevates piirkondades (71).
(121)
Vaidlustatud meedet ei saa ka käsitada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b sätestatud abina üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projekti elluviimiseks või Kreeka majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks. Samuti ei ole selle meetme eesmärk edendada kultuuri ja säilitada kultuuripärandit, nagu on sätestatud artikli 107 lõike 3 punktis d.
(122)
Viimaks tuleb vaidlustatud meedet hinnata artikli 107 lõike 3 punkti c seisukohast, mille kohaselt on abi lubatud anda teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Siiski tuleb juhtida tähelepanu sellele, et vaidlustatud meede ei kuulu ühegi juhtumi alla, mille puhul komisjon on möönnud, et see punkt on kohaldatav, ega ühegi suunise või raamistiku reguleerimisalasse, milles on määratletud tingimused, mille puhul võib teatavat liiki abi käsitada siseturuga kokkusobivana.
(123)
Vaidlustatud meede on tegevusabi, millega parandatakse kunstlikult teatavate ettevõtjate konkurentsipositsiooni võrreldes teiste samalaadsete ettevõtjatega ja mis ei sõltu sellest, kas abisaajad võtavad konkreetseid meetmeid eesmärgiga saavutada ühist huvi pakkuvaid poliitilisi eesmärke.
(124)
Eelkõige ei ole vaidlustatud meetmega antud eelis seotud investeeringu, töökohtade loomise ega konkreetsete projektidega. Sellega vähendatakse lihtsalt asjaomaste ettevõtjate makse, mida samalaadsed ettevõtjad tavaliselt maksavad, ja seepärast tuleks seda käsitada tegevusabina. Tegevusabi ei vasta üldjuhul artikli 107 lõike 3 punkti c tingimustele, sest see moonutab konkurentsi sektorites, kus seda antakse, ega ole oma olemuse tõttu võimeline saavutama ühtegi kõnealuses sättes seatud eesmärki (72). Kuigi sellist abi võib erandkorras anda nendes piirkondades, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandi alusel abikõlblikud ja kuigi teatavad Kreeka piirkonnad on selle erandi alusel abikõlblikud, kahtleb komisjon tõsiselt, kas käesoleval juhul on täidetud need tingimused, mille alusel võib sellist tegevusabi pidada siseturuga kokkusobivaks. Komisjoni tavapärase otsustuspraktika kohaselt ei saa sellist abi pidada siseturuga kokkusobivaks, sest see ei soodusta teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengut ega ole ajaliselt piiratud, selle järk-järgulist vähendamist ei ole kavandatud ja see ei ole proportsionaalne määral, mis oleks vajalik konkreetse majandusliku mahajäämuse kõrvaldamiseks asjaomastes piirkondades.
(125)
Seega tuleb järeldada, et hinnatav meede ei ole siseturuga kokkusobiv.
V.3. Abi õiguspärasus
(126)
Nagu menetluse algatamise otsuses on märgitud, võeti esimesed kasiinodevahelist maksualast diskrimineerimist sätestavad õigusaktid vastu 1994. ja 1995. aastal, ning komisjon on sellest tulenevalt kaalunud, kas meede tervikuna kujutab endast olemasolevat abi ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 tähenduses.
(127)
Maksualane diskrimineerimine kehtestati ebaseaduslikult (st ELi riigiabiõiguse kohaldamisel) 1995. aastal, kui Kreeka ametiasutused otsustasid anda teatavatele kasiinodele vabastuse seadusest nr 2206/1994 ja ministri 1995. aasta otsusest tulenevast üldnormist. Eelkõige lubasid Kreeka ametiasutused avalik-õiguslikel Mont Parnèsi, Kérkyra ja Rhodose kasiinol jätkata väiksema, 6 euro suuruse sissepääsutasu kohaldamist 15 euro suuruse tavahinna asemel, ja 1995. aastal võimaldasid nad sellise soodsama kohtlemise ka Thessaloníki kasiinole vastavalt 1953. aasta seadusandlikule dekreedile väliskapitali kohta. 15 euro suurune tavahind oli kehtestatud viie ülejäänud eraõigusliku kasiino suhtes, mis olid loodud ja litsentsi saanud alates 1995. aastast seaduse nr 2206/1994 alusel, ning need kasiinod kohaldasid ka tegelikult seda hinda. Lisaks sellele jäeti seadusega nr 3139/2003 väiksem, 6 euro suurune sissepääsutasu kehtima spetsiaalselt Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino suhtes ning sellega pikendati ja kinnitati ebaseaduslikult maksualast diskrimineerimist. Thessaloníki kasiino saab diskrimineerimisest kasu, sest talle võimaldati samasugune kohtlemine nagu Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiinole, mida kinnitati 1953. aasta seaduse alusel vastu võetud presidenti dekreediga nr 290/1995, nagu eespool selgitatud. Thessaloníki kasiino suhtes kohaldatav kord on tihedalt seotud Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino suhtes kohaldatava korraga. Kreeka ametiasutused on teatanud, et pärast 1995. aastat tõstatati sissepääsutasu küsimus ja Thessaloníki kasiino haldaja esitas taotluse, et Thessaloníki kasiino sissepääsutasu kehtestataks samal tasemel nagu Mont Parnèsi sissepääsutasu, nimelt 6 eurot; pärast Riikliku Õigusnõukogu arvamuse (arvamus 631/1997) saamist see taotlus rahuldati (73). Seega võib oletada, et kui 2003. aastal oleks Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino kohtlemist muudetud, nii et nad oleksid pidanud küsima 15 euro suurust sissepääsutasu, siis oleks muutunud ka Thessaloníki kasiino kohtlemine. Seda aga ei tehtud ja maksualane diskrimineerimine jäi siseriiklike õigusnormide alusel kehtima.
(128)
Komisjonile ei teatatud ühestki teatavaid kasiinosid toetavast eespool kirjeldatud meetmest ja komisjon ei kiitnud ühtegi neist heaks, kindlasti mitte ELi riigiabieeskirjade alusel.
(129)
Menetlusmääruse (74) artiklis 15 on sätestatud, et komisjonil on õigus abi tagasi nõuda kümneaastase aegumistähtaja jooksul. Tähtaja kulg algab päevast, mil abisaajale antakse ebaseaduslikku abi kas individuaalse abina või abikava raames. Igasugune komisjonipoolne või komisjoni nõudmise peale liikmesriigipoolne ebaseadusliku abiga seotud tegevus katkestab nimetatud tähtaja kulgemise. Katkenud aegumistähtaja kulg algab iga kord uuesti. Tähtaja kulg peatub ajaks, mil komisjoni otsus on arutusel Euroopa Kohtus. Abi, mille suhtes aegumistähtaeg on möödunud, käsitatakse olemasoleva abina. Sama määruse artikli 1 punkti c kohaselt kujutavad kõik olemasoleva abi muudatused endast siiski uut abi.
(130)
Komisjon märgib, et ELi kohtute praktika kohaselt „[välistab] kümneaastane tähtaeg, mis on ette nähtud riigiabimenetluse määruse artiklis 15, kordamata uue abi olemasoleva abina käsitamise üldist põhimõtet, […] antud abi tagasinõudmise ainult siis, kui komisjoni esmakordsest sekkumisest on möödunud kümme aastat” (75).
(131)
Käesoleval juhul ei võtnud komisjon ühtegi meedet ja Kreeka ei tegutsenud komisjoni nõudmise peale enne 2009. aastat. Komisjon hakkas tegutsema 21. oktoobril 2009, kui ta edastas kaebuse Kreekale ja palus Kreekal tõstatatud küsimusi selgitada.
(132)
Sellest tulenevalt on kõnealuse meetme alusel 21. oktoobril 1999 (s.o kümme aastat enne kuupäeva, mil komisjon edastas kaebuse Kreeka riigile ja nõudis teavet) või pärast seda kuupäeva antud abi uus ja ebaseaduslik abi, mis anti komisjoni eelnevalt teavitamata või komisjoni eelneva otsuseta ja mille suhtes kohaldatakse tagasinõudmisega seoses menetlusmääruse artiklit 15, nagu on üksikasjalikumalt selgitatud allpool.
V.4. Abi suuruse määramine ja abi tagasinõudmine
(133)
Vaidlustatud meedet rakendati sellest komisjoni ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohaselt eelnevalt teavitamata. Meede kujutab endast seega ebaseaduslikku abi.
(134)
Menetlusmääruse artiklis 14 on sätestatud, et kui leitakse, et ebaseaduslikult antud abi ei ole siseturuga kokkusobiv, tuleb abi abisaajalt tagasi nõuda, välja arvatud juhul, kui see on vastuolus liidu õiguse üldpõhimõttega. Abi tagasinõudmise eesmärk on taastada võimaluse korral enne abi andmist valitsenud konkurentsiolukord. Üldist kõrvalekaldumist sellest üldpõhimõttest ei õigusta ükski Kreeka ametiasutuste ega Mont Parnèsi esitatud väide.
(135)
Menetlusmääruse artikli 14 lõikes 1 on sätestatud, et „komisjon ei noua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega”. Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ning komisjoni enda otsustuspraktikale on abi tagasinõudmise korraldus ELi õiguse üldpõhimõttega vastuolus, kui komisjoni tegevuse tulemusena on abisaajal õiguspärased ootused selle suhtes, et abi on antud kooskõlas ELi õigusega (76).
(136)
Euroopa Kohus sedastas kohtuasjas „Forum 187” tehtud otsuses, et „igal õigussubjektil, kelles ühenduse institutsioon on tekitanud põhjendatud lootusi, on õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele. Muu hulgas ei saa õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele toetuda halduse poolt antud konkreetsete tagatiste puudumisel. Samuti, kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja võib ette näha tema huve mõjutada võiva ühenduse õigusnormi vastuvõtmist, ei saa ta sellele põhimõttele tugineda, kui see meede vastu võetakse” (77).
(137)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès on väitnud, et käesoleval juhul oleks abi tagasinõudmine vastuolus kodanike piisava kindluse põhimõttega, võttes arvesse Kreeka Riiginõukogu poolt siseriikliku õiguse alusel vastu võetud otsust; komisjon märgib, et see on samm, mille astus riigi ametiasutus riigi tasandil, mitte ELi asutus eespool viidatud kohtupraktika raames. Lisaks sellele põhines Riiginõukogu otsus üksnes siseriiklikul õigusel ja selles ei käsitletud riigiabi küsimusi ega meetme liigitamist riigiabiks. Sellest tulenevalt ei saa komisjon Kreekat nende väidete alusel abi tagasinõudmise kohustusest vabastada.
(138)
Kreeka ja Mont Parnès on väitnud, et Loutraki viivitas komisjonile kaebuse esitamisega ja rikkus seega põhimõtet, et õigust ei tohi kuritarvitada; komisjon märgib, et kaebuse esitaja viivitus ei saa kuidagi takistada ebaseadusliku abi tagasinõudmist, pidades silmas menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud kümneaastast aegumistähtaega.
(139)
Sellest tulenevalt ei saa komisjon nõustuda väidetega, mille Kreeka ametiasutused ja Mont Parnèsi kasiino esitasid tagasinõudmisest erandkorras loobumise toetuseks.
(140)
Nagu käesolevas otsuses selgitatud, kehtestati 1994. ja 1995. aastal vastu võetud siseriiklike meetmetega kõikide kasiinode suhtes nii nõue maksta 80 % sissepääsutasust kui ka 15 euro suurune tavapärane pääsmehind. Abi saanud kasiinod ei kohaldanud siiski ei 80 % maksmise nõuet ega 15 euro suurust tavapärast pääsmehinda, kuigi mõlemad nõuded kehtisid muude kasiinode suhtes alates 1995. aastast ja neid on sellest aastast alates ka tegelikult rakendatud (kõik eraõiguslikud kasiinod said litsentsi 1995. või 1996. aastal ja hakkasid meedet sel ajal ka rakendama, välja arvatud Thessaloníki kasiino). Kuna sissepääsutasude erinevusest ja riigile 80 % maksmisest tulenev maksualane diskrimineerimine sai alguse tegelikult 1995. aastal, võib abi andmise perioodi alguseks pidada 1995. aastat.
(141)
Kooskõlas jaos V.3 „Abi õiguspärasus” tehtud järeldusega leiab komisjon, et menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud kümneaastase aegumistähtaja tõttu on enne 21. oktoobrit 1999 antud abi tagasinõudmine keelatud.
(142)
Tagasi nõutava summa arvutamine peab põhinema asjaolul, et - nagu käesolevas otsuses selgitatud (vt punkt 85) - Kreeka riigil jäi avalik-õiguslikelt kasiinodelt saamata maksutulu kokku 7,20 eurot sisselastud kliendi kohta, mis on eraõiguslike kasiinode poolt riigile iga sisselastud kliendi kohta tasutud 12 euro suuruse maksu ja avalik-õiguslike kasiinode poolt riigile iga sisselastud kliendi kohta makstud 4,80 euro suuruse maksu vahe.
(143)
Arvutades igalt kasiinolt tagasi nõutavat summat, tuleb siiski arvesse võtta teatavaid konkreetse kasiino olukorraga seotud aspekte, nagu selgitatakse allpool.
-
Nagu käesolevas otsuses selgitatud, kohaldati ministri 1995. aasta otsusega kehtestatud nõuet maksta 80 % pääsmehinnast riigile, Kérkyra ja Mont Parnèsi kasiino suhtes alates päevast, mil need kasiinod said litsentsi vastavalt seadusele nr 2206/1994, st seaduse nr 3139/2004 kohaselt alates 2003. aastast. Alates 2000. aasta lõpust kuni kõnealustele kasiinodele litsentsi andmiseni 2003. aastal hakkas ETA siiski vabatahtlikult riigile maksma 80 % pääsmehinnast (hind oli 6 eurot) (78). Selle Kreeka ametiasutuste esitatud teabe alusel ja muude Kreeka ametiasutuste võimalike märkuste põhjal (mida nad võivad esitada, kinnitades või vaidlustades eespool esitatud teavet), võib järeldada, et kuni 2000. aastani ei makstud üldse sissepääsumaksu, isegi mitte alandatud sissepääsutasu pealt (80 % 6 eurost). Esimese perioodi (21. oktoobrist 1999 kuni 2000. aasta lõpuni) kohta tagasi nõutav summa tuleks seega arvutada 12 euro põhjal, s.o maksu kogusumma, mida eraõiguslikud kasiinod tol ajal maksid, samal ajal kui avalik-õiguslikud kasiinod ei maksnud üldse maksu, korrutades selle asjaomasel perioodil väljastatud pääsmete arvuga.
-
Thessaloníki kasiino sai litsentsi seaduse nr 2206/1994 alusel 1995. aastal (79). Nõuet maksta riigile 80 % pääsmehinnast kohaldati Thessaloníki kasiino suhtes alates sellele litsentsi andmisest 1995. aastal. Thessaloníki kasiino küsis väiksemat, 6 euro suurust sissepääsutasu, nagu ka Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino. Thessaloníki kasiinolt tagasi nõutav summa tuleks seega arvutada, korrutades alates 21. oktoobrist 1999 väljastatud pääsmete arvu 7,20 euroga.
-
Rhodose kasiino sai litsentsi seaduse nr 2206/1994 alusel 1996. aastal. Sel ajal hakkas ta kohaldama 6 euro suurust sissepääsutasu, kuid hakkas pärast erastamist 1999. aasta aprillis küsima 15 euro suurust sissepääsutasu. Ametliku uurimise ajal esitatud märkuste põhjal mõistab komisjon, et Rhodose kasiino ei olnud pärast erastamist 1999. aasta aprillis enam abisaaja, nii et sellelt kasiinolt abi tagasinõudmine on menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud aegumistähtaja tõttu keelatud.
(144)
Komisjonil ei ole piisavalt andmeid, et hinnata täpselt igalt abi saanud kasiinolt tagasi nõutava summa suurust. Kui komisjon annab korralduse siseturuga kokkusobimatuks kuulutatud abi tagasi nõuda, ei pea ta siiski ühegi ELi õiguse sätte kohaselt kindlaks määrama tagasi nõutava abi täpset summat. Piisab sellest, kui komisjoni otsuses on esitatud piisav teave, mis võimaldab liikmesriigil ja abi saanud ettevõtjal ise liigsete raskusteta selle summa välja selgitada. Komisjon võib seega õiguspäraselt piirduda kõnealuse abi tagasinõudmise kohustuse kinnitamisega ning jätta tagastatava summa täpse suuruse väljaarvutamise komisjoni poolt oma otsuses antavate suuniste alusel liikmesriigi ametiasutustele.
(145)
Komisjon annab vajalikud tagasinõudmissuunised allpool, tuginedes liikmesriikide esitatud teabele.
(146)
Järgmises tabelis on esitatud üldine ülevaade iga kasiino poolt igal aastal väljastatud pääsmete arvu kohta (nagu tabelis on märgitud, ei ole esitatud teave täielik) ja esialgne hinnang summade kohta, mis tuleb igalt kasiinolt tagasi nõuda, kusjuures Kreekal on õigus teha pärast tagasi nõutavate summade arvutamist täiendavaid märkusi.
Iga kasiino väljastatud pääsmete hinnanguline arv
AASTA
KASIINO
Mont Parnès
Kérkyra
Thessaloníki
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Andmed puuduvad
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Andmed puuduvad
[…]
[…]
[…]
2001
Andmed puuduvad
[…]
[…]
[…]
2002
Andmed puuduvad
[…]
[…]
[…]
2003
Andmed puuduvad 1. maini 2003
1. mail 2003:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (kuni 22.10.2009):
[…]
[…]
[…]
[…]
Kokku kuni 22.10.2009
[…]
[…]
[…]
[…]
Pärast 22.10.2009 väljastatud pääsmed
Andmed puuduvad
Andmed puuduvad
Andmed puuduvad
Andmed puuduvad
Igalt kasiinolt tagasi nõutava summa esialgne hinnanguline suurus
(miljonites eurodes, ümardatuna)
Mont Parnès
Kérkyra
Thessaloníki
Rhodos
Valem ja arvutamine
Ajavahemikul 22.10.1999-2000 (82):
pääsmete arv
(x1) × 12 = A1
Ajavahemikul 22.10.1999-2000:
pääsmete arv
([…] pääset) × 12 = A2 ([…] eurot)
Ajavahemikul 22.10.1999-22.10.2009:
pääsmete arv
([…] pääset) × 7,20 = AB3 ([…] eurot)
Andmed puuduvad
Ajavahemikul 2000-22.10.2009:
pääsmete arv
(y1) × 7,20 = B1
Ajavahemikul 2000-22.10.2009:
pääsmete arv
([…] pääset) × 7,20 = B2 ([…] eurot)
Ajavahemikul 22.10.2009 - tänaseni:
pääsmete arv
(z1) × 7,20 = C1
Ajavahemikul 22.10.2009 - tänaseni:
pääsmete arv
(z2) × 7,20 = C2
Ajavahemikul 22.10.2009-30.8.2010 (83):
pääsmete arv
(z3) × 7,20 = C3
Tagasi nõutav kogusumma
A1 + B1 + C1
Tuleb arvutada
A2 + B2 + C2
Tuleb arvutada
AB3 + C3
Tuleb arvutada
Andmed puuduvad
Tagasi nõutav kogusumma
Tuleb arvutada
(147)
Lisaks märgib komisjon, et ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikel 3 on peatav mõju. Komisjon ei ole saanud teavet, et vaidlustatud meetme kohaldamine on pärast menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist peatatud. Seepärast järeldab ta, et Kreeka ametiasutused on kuni praeguseni meedet pidevalt rakendanud (84). Kreeka peab käesoleva otsuse vastuvõtmiseni antud abi abisaajatelt tagasi nõudma. Komisjon märgib, et Kérkyra kasiino lõpetas 6 euro suuruse sissepääsutasu küsimise ja hakkas nõudma 15 euro suurust sissepääsutasu pärast erastamist 2010. aasta augustis. Tagasi nõutava summa arvutamisel tuleks seega arvesse võtta üksnes perioodi kuni 2010. aasta augustini.
(148)
Eespool esitatud väiteid arvesse võttes peaks komisjon andma Kreekale korralduse abisaajatele ebaseaduslikult makstud ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi tagasi nõuda. Komisjon juhib tähelepanu sellele, et Kreeka peab tühistama kõik hinnatava meetme alusel antud kehtivad maksusoodustused alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast.
(149)
Kreeka on edasise kohta märkinud, et ta kaalub kasiinode hinnapoliitika võimalikku muutmist, millega püütakse kaotada kasiinodevaheline diskrimineerimine. Kreeka sõnul lõpetatakse selle uue õigusaktiga hinnatava meetme rakendamine. Kreeka ei ole komisjoni selles suunas tehtud edusammudest ega tegelikult tehtud muudatustest siiski teavitanud. Komisjon usub, et sellise uue õigusakti vastuvõtmine on Kreekas kasiinodevahelise diskrimineerimise probleemi lahendamise seisukohast oluline, ja innustab Kreekat võtma viivitamata vajalikke meetmeid.
VI. KOKKUVÕTE
(150)
Võttes arvesse eeltoodud kaalutlusi, asjaomast kohtupraktikat ja juhtumi eripära, leiab komisjon, et vaidlustatud meede, mis seisneb maksualases diskrimineerimises teatavate kasiinode kasuks ja mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut sätet, millega
-
kehtestati 80 % suurune maks kasiinopääsmete hinnale ja
-
nähti avalik-õiguslikele kasiinodele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud hinnad, nimelt 6 eurot avalik-õiguslikele kasiinodele ja 15 eurot eraõiguslikele kasiinodele,
on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Komisjon leiab ka, et vaidlustatud meetme rakendamisel on rikutud ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3 ning seega kujutab see endast ebaseaduslikku abi.
(151)
Komisjon märgib, et menetlusmääruse artikli 14 kohaselt võib igasuguse ebaseadusliku abi abisaajalt tagasi nõuda, ja annab Kreekale korralduse iga abi saanud kasiino saadud ebaseaduslik abi tagasi nõuda. Komisjon märgib, et menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud kümneaastase aegumistähtaja tõttu on enne 21. oktoobrit 1999 antud abi tagasinõudmine keelatud. Kreeka peaks tühistama kõik käesoleva otsuse reguleerimisalasse kuuluva meetmega antud kehtivad maksusoodustused alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Riigiabi, mis seisneb maksualases diskrimineerimises teatavate kasiinode kasuks ja mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut osaliselt kohustuslikku sätet, millega
-
kehtestati 80 % suurune maks kasiinopääsmete hinnale ja
-
nähti avalik-õiguslikele kasiinodele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud hinnad, vastavalt 6 eurot ja 15 eurot,
on antud ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, ja on siseturuga kokkusobimatu, sest see andis abi saanud kasiinodele, st Regency Casino Mont Parnèsile, Regency Casino Thessaloníkile ja Kérkyra kasiinole (võttes arvesse seda, et Rhodose kasiino ei olnud 1999. aasta aprillist enam abisaaja), põhjendamatu konkurentsieelise.
Artikkel 2
1. Kreeka peab artiklis 1 osutatud siseturuga kokkusobimatu abi, mida ta on andnud alates 21. oktoobrist 1999, abi saanud kasiinodelt tagasi nõudma.
2. Tagasi nõutavatelt summadelt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil need anti abisaaja käsutusse, kuni nende tegeliku tagasimaksmiseni.
3. Intress arvutatakse liitintressina vastavalt määruse (EÜ) nr 794/2004 (85) V peatükile.
4. Kreeka tühistab artiklis 1 osutatud abist tuleneva maksualase diskrimineerimise alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast.
Artikkel 3
1. Artiklis 1 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Kreeka tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul pärast otsuse teatavakstegemise kuupäeva.
Artikkel 4
1. Kreeka esitab kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist komisjonile järgmise teabe:
a)
artiklis 1 osutatud kava alusel abi saanute loetelu ja neist igaühele vaidlustatud meetme alusel antud abi kogusumma, arvutatuna kooskõlas käesolevas otsuses antud suunistega;
b)
igalt abisaajalt tagasi nõutav kogusumma (põhisumma ja intressid);
c)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
d)
dokumendid, mis tõendavad, et abisaajatele on antud korraldus abi tagasi maksta.
2. Kreeka teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud siseriiklike meetmete edenemisest, kuni artiklis 1 osutatud abi on täies ulatuses tagasi makstud. Kreeka esitab komisjoni taotlusel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Ta esitab ka üksikasjaliku teabe abisaajate tagasi makstud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 5
Käesolev otsus on adresseeritud Kreeka Vabariigile.
Brüssel, 24. mai 2011