РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 12 юли 2010 година
за разрешаване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла
(2010/405/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 329, параграф 1 от него,
като взе предвид исканията на Кралство Белгия, Република България, Федерална република Германия, Кралство Испания, Френската република, Италианската република, Република Латвия, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Малта, Република Австрия, Португалската република, Румъния и Република Словения,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид одобрението на Европейския парламент ,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие, в което се гарантира свободното движение на хора. За постепенното изграждане на такова пространство Съюзът трябва да приеме мерки по отношение на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранично въздействие, по-специално когато това е необходимо за правилното функциониране на вътрешния пазар.
(2)
По силата на член 81 от Договора за функционирането на Европейския съюз тези мерки трябва да включват насърчаване на съвместимостта на правилата, приложими в държавите-членки по отношение на стълкновението на закони, включително мерките, свързани със семейното право, които имат трансгранично въздействие.
(3)
На 17 юли 2006 г. Комисията прие предложение за регламент на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 2201/2003 по отношение на компетентността и за въвеждане на правила относно приложимото право по брачни дела (наричано по-нататък „предложението за регламент“).
(4)
На заседанието си на 5 и 6 юни 2008 г. Съветът прие политически насоки, които отчетоха липсата на единодушие по приемането на предложението за регламент и съществуват непреодолими трудности, които правят единодушието невъзможно в този момент и в близко бъдеще. Той констатира, че целите на предложения регламент не могат да бъдат постигнати в разумен срок чрез прилагане на съответните разпоредби на Договорите.
(5)
При тези обстоятелства Гърция, Испания, Италия, Люксембург, Унгария, Австрия, Румъния и Словения отправиха искане до Комисията с писма от 28 юли 2008 г., в които се посочва, че възнамеряват да установят засилено сътрудничество помежду си в областта на приложимото право по брачни въпроси, и че Комисията следва да внесе предложение до Съвета в този смисъл. С писмо от 12 август 2008 г. България отправи подобно искане до Комисията. Франция се присъедини с писмо от 12 януари 2009 г., Германия - с писмо от 15 април 2010 г., а Белгия - с писмо от 22 април 2010 г., Латвия - с писмо от 17 май 2010 г., Малта - с писмо от 31 май 2010 г. и Португалия по време на заседанието на Съвета от 4 юни 2010 г. На 3 март 2010 г. Гърция оттегли искането си. Общо четиринадесет държави-членки поискаха засилено сътрудничество.
(6)
Засиленото сътрудничество следва да предостави ясна и всеобхватна правна рамка в областта на развода и на законната раздяла в участващите държави-членки и да гарантира задоволителни решения за гражданите от гледна точка на правната сигурност, предвидимостта и гъвкавостта и да предотврати „надпреварата в избора на съд“.
(7)
Условията, установени в член 20 от Договора за Европейския съюз и в членове 326 и 329 от Договора за функционирането на Европейския съюз, са изпълнени.
(8)
Областта на засиленото сътрудничество, а именно приложимото право при развод и законна раздяла, е определена в член 81, параграф 2, буква в) и член 81, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз като една от областите в обхвата на Договорите.
(9)
Изискването за крайна мярка в член 20, параграф 2 от Договора за Европейския съюз е изпълнено, тъй като през юни 2008 г. Съветът установи, че целите на предложението за регламент не могат да бъдат постигнати в разумен срок от Съюза като цяло.
(10)
Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла има за цел да развива съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранично въздействие, като се основава на принципа на взаимно признаване на съдебните решения, и да гарантира съвместимостта на правилата, приложими в държавите-членки по отношение на стълкновението на закони. По този начин то благоприятства осъществяването на целите на Съюза, защитава неговите интереси и засилва процеса на интеграция, съгласно предвиденото в член 20, параграф 1 от Договора за Европейския съюз.
(11)
Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла е в съответствие с Договорите и с правото на Съюза и не засяга вътрешния пазар и икономическото, социалното и териториалното сближаване. То не представлява пречка пред търговията между държавите-членки, не води до дискриминация в нея и не нарушава конкуренцията между държавите-членки.
(12)
Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла зачита компетентността, правата и задълженията на държавите-членки, които не участват в него. Общите стълкновителни норми в участващите държави-членки не засягат разпоредбите на неучастващите държави-членки. Съдилищата на неучастващите държави-членки продължават да прилагат своите съществуващи вътрешноправни стълкновителни норми при определянето на това кое е приложимото право при развод и законна раздяла.
(13)
По-конкретно засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла е в съответствие с правото на Съюза в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, тъй като засиленото сътрудничество не засяга никои от съществуващите от по-рано достижения на правото на ЕС.
(14)
Настоящото решение зачита правата, принципите и свободите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално член 21 от нея.
(15)
В засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла могат да се включат по всяко време всички държави-членки, в съответствие с член 328 от Договора за функционирането на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Разрешава се на Кралство Белгия, Република България, Федерална република Германия, Кралство Испания, Френската република, Италианската република, Република Латвия, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Малта, Република Австрия, Португалската република, Румъния и Република Словения да установят засилено сътрудничество помежду си в областта на приложимото право при развод и законна раздяла чрез прилагане на съответните разпоредби на Договорите.
Член 2
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Съставено в Брюксел на 12 юли 2010 година.
NÕUKOGU OTSUS,
12. juuli 2010,
tõhustatud koostöö lubamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas
(2010/405/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut ja eriti selle artikli 329 lõiget 1,
võttes arvesse Belgia Kuningriigi, Bulgaaria Vabariigi, Saksamaa Liitvabariigi, Hispaania Kuningriigi, Prantsusmaa Vabariigi, Itaalia Vabariigi, Läti Vabariigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi, Ungari Vabariigi, Malta, Austria Vabariigi, Portugali Vabariigi, Rumeenia ja Sloveenia Vabariigi taotlusi,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
ning arvestades järgmist:
(1)
Liit on seadnud eesmärgiks säilitada ning arendada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, kus on tagatud isikute vaba liikumine. Sellise ala järkjärguliseks loomiseks tuleb liidul piiriülese toimega tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö raames võtta meetmeid, eelkõige kui see on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks.
(2)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 81 kohaselt hõlmavad need meetmed liikmesriikides kohaldatavate rahvusvahelise eraõiguse normide kokkusobivuse edendamist, sealhulgas perekonnaõigust käsitlevaid piiriülese toimega meetmeid.
(3)
Komisjon võttis 17. juulil 2006. aastal vastu ettepaneku nõukogu määruse kohta, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2201/2003 seoses kohtualluvusega ning abieluasjades kohaldatavat õigust käsitlevate eeskirjade kehtestamisega (edaspidi „määruse ettepanek”).
(4)
Oma 5. ja 6. juuni 2008. aasta istungil võttis nõukogu vastu poliitilised suunised, milles võeti teadmiseks, et määruse ettepaneku väljatöötamise jätkamise osas puudus üksmeel ning ületamatute raskuste tõttu ei olnud üksmeelt võimalik tollal ega ka lähitulevikus saavutada. Nõukogu tegi kindlaks, et määruse ettepaneku eesmärke ei olnud aluslepingute asjakohaseid sätteid kohaldades võimalik saavutada mõistliku tähtaja jooksul.
(5)
Selle tulemusena esitasid Kreeka, Hispaania, Itaalia, Luksemburg, Ungari, Austria, Rumeenia ja Sloveenia komisjonile 28. juuli 2008. aasta kirjades taotluse, märkides, et nad kavatsevad sisse seada omavahelise tõhustatud koostöö abieluasjade suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas ja et komisjon peaks esitama nõukogule sellesisulise ettepaneku. Bulgaaria esitas 12. augusti 2008. aasta kirjas komisjonile sama taotluse. Prantsusmaa ühines taotlusega 12. jaanuari 2009. aasta kirjaga, Saksamaa 15. aprilli 2010. aasta kirjaga, Belgia 22. aprilli 2010. aasta kirjaga, Läti 17. mai 2010. aasta kirjaga, Malta 31. mai 2010. aasta kirjaga ning Portugal ühines taotlusega nõukogu 4. juuni 2010. aasta istungil. Kreeka võttis oma avalduse 3. märtsil 2010 tagasi. Tõhustatud koostööd taotlevad kokku 14 liikmesriiki.
(6)
Tõhustatud koostöö peaks looma osalevate liikmesriikide jaoks abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas selge ja tervikliku õigusliku raamistiku, tagama kodanikele õiguskindluse, etteaimatavuse ja paindlikkuse põhimõttest lähtudes asjakohased lahendused ning vältima „võidujooksu kohtusse”.
(7)
Euroopa Liidu lepingu artiklis 20 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklites 326 ja 329 sätestatud tingimused on täidetud.
(8)
Tõhustatud koostöö, täpsemalt abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatav õigus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 81 lõike 2 punkti c ja artikli 81 lõike 3 kohaselt üks aluslepingutega reguleeritud valdkondi.
(9)
Euroopa Liidu lepingu artikli 20 lõike 2 „viimase abinõu” nõue on täidetud sellega, et nõukogu tegi 2008. aasta juunis kindlaks, et Euroopa Liit tervikuna ei ole võimeline määruse ettepaneku eesmärke mõistliku aja jooksul saavutama.
(10)
Abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas tehtava tõhustatud koostöö eesmärk on õigusalase koostöö arendamine piiriülese toimega tsiviilasjades, lähtudes kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttest, ning liikmesriikides kohaldatavate kollisiooninormide kokkusobivuse tagamine. Seega edendab koostöö liidu eesmärke, kaitseb tema huve ja tugevdab tema integratsiooniprotsessi, nagu on nõutud Euroopa Liidu lepingu artikli 20 lõikes 1.
(11)
Abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas tehtav tõhustatud koostöö on kooskõlas aluslepingute ja liidu õigusega ning see ei kahjusta siseturgu ega majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust. See ei kujuta endast takistavat ega diskrimineerivat tegurit liikmesriikidevahelises kaubanduses ega moonuta nendevahelist konkurentsi.
(12)
Abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas tehtav tõhustatud koostöö austab nende liikmesriikide pädevust, õigusi ja kohustusi, kes selles ei osale. Osalevate liikmesriikide ühised kollisiooninormid ei mõjuta mitteosalevate liikmesriikide norme. Mitteosalevate liikmesriikide kohtud kohaldavad abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse määramiseks jätkuvalt oma kehtivaid siseriiklikke kollisiooninorme.
(13)
Abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas tehtav tõhustatud koostöö on tsiviilasjades tehtavat õigusalast koostööd käsitleva liidu õigusega kooskõlas eelkõige selles mõttes, et tõhustatud koostöö ei mõjuta olemasolevat acquis’d.
(14)
Käesolevas otsuses järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud õigusi, põhimõtteid ja vabadusi, ning eelkõige selle artiklit 21.
(15)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 328 kohaselt on abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas tehtav tõhustatud koostöö igal ajal avatud kõikidele liikmesriikidele,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Belgia Kuningriigile, Bulgaaria Vabariigile, Saksamaa Liitvabariigile, Hispaania Kuningriigile, Prantsusmaa Vabariigile, Itaalia Vabariigile, Läti Vabariigile, Luksemburgi Suurhertsogiriigile, Ungari Vabariigile, Maltale, Austria Vabariigile, Portugali Vabariigile, Rumeeniale ja Sloveenia Vabariigile antakse luba seada omavahel sisse tõhustatud koostöö abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas, kohaldades aluslepingute asjakohaseid sätteid.
Artikkel 2
Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.
Brüssel, 12. juuli 2010