РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 282/2012 НА КОМИСИЯТА
от 28 март 2012 година
за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (1), и по-специално член 43, букви а), г), е) и й), член 47, параграф 2, член 134, член 143, буква б), член 148, член 161, параграф 3, член 171 и член 172, параграф 2 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 104/2000 на Съвета от 17 декември 1999 г. относно общата организация на пазарите на рибни продукти и продукти от аквакултури (2), и по-специално членове 37 и 38 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1216/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 г. за определяне на търговския режим, приложим за някои стоки, получени от преработката на селскостопански продукти (3), и по-специално член 4, параграф 4, член 6, параграф 4, член 7, параграф 3 и член 11, параграф 4 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (4), и по-специално член 25 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 73/2009 от 19 януари 2009 г. за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 247/2006, (ЕО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (5), и по-специално член 142, буква в) от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 2799/98 от 15 декември 1998 г. на Съвета за определяне на агромонетарния режим на еврото (6), и по-специално член 9 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 2220/85 на Комисията от 22 юли 1985 г. за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти (7) е бил неколкократно и съществено изменян (8). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Многобройни разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство изискват предоставяне на гаранция, с която да се осигури изплащането на дължимата сума при нарушение на поетите задължения. Опитът показва обаче, че това изискване се тълкува практически по много различни начини. Поради това, с цел да се избегнат неравностойни конкурентни условия, това изискване следва да бъде дефинирано.
(3)
По-специално е необходимо да се определи формата на гаранцията.
(4)
Редица разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство предвиждат дадената гаранция да бъде задържана при нарушаване на обезпеченото задължение, без да се прави разлика между нарушенията на главно, вторично или подчинено изискване. В интерес на равнопоставеността следва да се направи разграничение между последиците от нарушаване на главно изискване и тези, произтичащи от неизпълнението на вторично или подчинено изискване. По-специално следва да се предвиди, когато това е допустимо, задържането само на част от гаранцията в случаите, в които е налице фактическо изпълнение на главното изискване, но крайният срок за неговото изпълнение е незначително просрочен или при неизпълнение на вторично или подчинено изискване.
(5)
Не следва последиците от неизпълнение на дадено задължение да бъдат разграничавани според получаването или не на авансово плащане. Следователно дадените срещу авансови плащания гаранции следва да се уреждат от отделни правила.
(6)
Разходите по предоставянето на гаранцията както за лицето, даващо гаранцията, така и за компетентния орган могат да бъдат несравнимо по-големи от сумата, чието изплащане е обезпечено с гаранцията, ако тази сума е под определен размер. Компетентният орган следователно следва да има право да отмени изискването за гаранция при сума под този размер. Компетентните органи следва да бъдат оправомощени да отменят изискването за гаранция, когато статутът на лицето, отговорно за изпълнение на задължението, прави това изискване ненужно.
(7)
Компетентният орган следва да има право да откаже предложената гаранция, когато прецени, че тя е незадоволителна.
(8)
Необходимо е определянето на срок за предоставяне на доказателствата, необходими за освобождаване на гарантираната сума, в случай че такъв не е предвиден другаде.
(9)
Във връзка с обменния курс за конвертиране на гарантираната сума, изразена в EUR, в национална валута следва да се определи, в съответствие с Регламент (ЕО) № 1913/2006 на Комисията (9), правопораждащият факт, посочен в член 3 от Регламент (ЕО) № 2799/98.
(10)
Следва да се установи процедурата, която следва след задържане на гаранцията.
(11)
Комисията следва да може да наблюдава изпълнението на разпоредбите относно гаранциите.
(12)
Настоящият регламент определя общите правила, които трябва да се прилагат, освен ако специфично законодателство на Съюза предвижда различни правила.
(13)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на съответния управителен комитет за общата организация на селскостопанските пазари и са представени за информация на другите компетентни комитети,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРИЛОЖНО ПОЛЕ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Настоящият регламент определя правилата, регламентиращи гаранциите, които трябва да бъдат предоставени съгласно изброените по-долу регламенти или съгласно всички други регламенти за прилагане, освен ако други правила са установени от тези регламенти:
а)
регламенти, определящи обща организация на пазарите на някои селскостопански продукти:
-
Регламент (ЕО) № 104/2000 (рибни продукти и продукти от аквакултури),
-
Регламент (ЕО) № № 1234/2007 (Общ регламент за ООП);
б)
Регламент (ЕО) № 73/2009 (схеми за директно подпомагане);
в)
Регламент (ЕО) № 1216/2009 (търговски режим, приложим за някои продукти, получени чрез преработване на селскостопански продукти).
Член 2
Настоящият регламент се прилага във всички случаи, в които посочените в член 1 регламенти предвиждат гаранциите, определени в член 3, дори когато специфичният термин „гаранция“ не е употребен.
Настоящият регламент не се прилага за гаранции, които се дават, за да се осигури плащането на вносните и износните мита, посочени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета (10).
Член 3
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„гаранция“ е обезпечение, осигуряващо плащането на парична сума или задържането ѝ в полза на компетентен орган при нарушение на поето задължение;
б)
„блокова гаранция“ е обезпечение, предоставяно на компетентния орган с цел осигуряване изпълнението на повече от едно задължение;
в)
„задължение“ е изискване или съвкупност от изисквания, наложени от регламент, за изпълнение или въздържане от изпълнение на дадено действие;
г)
„компетентен орган“ е или страната, оправомощена да приеме гаранцията, или страната, оправомощена да вземе решение в съответствие със съответния регламент за освобождаването или задържането на гаранцията.
ГЛАВА II
ИЗИСКВАНЕ ЗА ГАРАНЦИЯ
Член 4
Гаранцията се предоставя от или от името на страната, отговорна да изплати дължимата парична сума при неизпълнение на задължение.
Член 5
1. Компетентният орган може да отмени изискването за гаранция, когато размерът на гарантираната сума е по-малък от 500 EUR.
2. Когато се използва възможността по параграф 1, заинтересованата страна поема писмено ангажимент да изплати сума, равна на тази, която би трябвало да изплати, ако беше предоставила гаранция и ако впоследствие тази гаранция беше частично или изцяло задържана.
Член 6
Компетентният орган може да отмени изискването за гаранция в случаите, когато страната, задължена да изпълни поетото задължение, е:
а)
обществена организация, упражняваща функциите на държавен орган; или
б)
частна организация, изпълняваща функциите, посочени в буква а), под контрола на държавата.
ГЛАВА III
ВИДОВЕ ГАРАНЦИИ
Член 7
1. Гаранцията може да се предостави чрез:
а)
откриване на паричен депозит, както е посочено в членове 12 и 13; и/или
б)
поръчителство, както е определено в член 15, параграф 1.
2. По преценка на компетентния орган гаранцията може да се предостави чрез:
а)
учредяването на ипотека; и/или
б)
залог на парични депозити в банка; и/или
в)
залог на признати вземания от обществена организация или обществени фондове, които са дължими и изискуеми и по отношение на които няма привилегировано вземане; и/или
г)
залог на прехвърляеми ценни книжа в съответната държава-членка, при условие че те са емитирани или гарантирани от тази държава-членка; и/или
д)
залог на облигации, емитирани от асоциации за ипотечен кредит, регистрирани на фондовата борса и предназначени за продажба на свободния пазар, при условие че имат кредитен рейтинг, равен на кредитния рейтинг на държавните облигации.
3. Компетентният орган може да наложи допълнителни условия за приемането на гаранциите, изброени в параграф 2.
Член 8
Компетентният орган отказва да приеме или изисква заместването на всяка гаранция, която счита за неподходяща или недостатъчна или която не обезпечава покритие за достатъчен период.
Член 9
1. Активите, ипотекирани в съответствие с член 7, параграф 2, буква a), или ценните книжа или облигации, върху които е учреден залог в съответствие с член 7, параграф 2, букви г) и д), трябва да имат пазарна стойност, равняваща се най-малко на 115 % от стойността на изискваната гаранция към момента на нейното предоставяне.
Компетентният орган има право да приеме гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 2, букви a), г) и д), само ако страната, даваща гаранцията, поеме писмено ангажимент да предостави допълнителна гаранция или да замени първоначалната гаранция, ако пазарната стойност на съответните активи, ценни книжа или облигации е била по-малка от 105 % от стойността на изискваната гаранция в продължение на три месеца. Писмено поет ангажимент не се изисква в случаите, когато националното законодателство предвижда подобно условие. Компетентният орган прави редовна оценка на стойността на такива активи, ценни книжа и облигации.
2. Пазарната стойност на гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 2, букви a), г) и д), се оценява от компетентния орган, като се отчитат и разходите за продажба.
Пазарната стойност на ценните книжа и облигациите се оценява въз основа на последната налична котировка.
По искане на компетентния орган страната, предоставяща гаранцията, представя доказателство за нейната пазарна стойност.
Член 10
1. Всяка гаранция може да бъде заменена от друга.
Въпреки това съгласието на компетентния орган се изисква в следните случаи:
а)
когато първоначалната гаранция е била задържана, но все още не е осребрена; или
б)
когато заместващата гаранция е от видовете, изброени в член 7, параграф 2.
2. Блоковата гаранция може да бъде заменена с друга блокова гаранция, при условие че новата блокова гаранция покрива поне част от първоначалната блокова гаранция, предназначена към момента на замяната да осигури изпълнението на едно или повече непогасени задължения.
Член 11
1. Гаранциите, посочени в член 1, се учредяват в евро.
2. Независимо от параграф 1, когато гаранцията се приема в държава-членка извън еврозоната в национална валута, стойността на гаранцията в евро се обръща в тази валута в съответствие с член 10 от Регламент (ЕО) № 1913/2006. Ангажиментът, който съответства на гаранцията и на всяка сума, удържана в случай на нередности или нарушения, остава фиксиран в евро.
Член 12
Депозирането на парични средства чрез превод не се приема за учредяване на гаранция, докато компетентният орган не се увери, че разполага със сумата на гаранцията.
Член 13
1. Чек за сума, чието изплащане е гарантирано от призната за целта финансова институция от държавата-членка, където се намира съответният компетентен орган, се приема за паричен депозит. Компетентният орган не е длъжен да представи чека за плащане, освен когато наближава изтичането на срока на неговата валидност.
2. Чек, различен от посочения в параграф 1, представлява гаранция само в случаите, когато компетентният орган се увери, че разполага с неговия размер.
3. Таксите, наложени от финансова институция, се поемат от страната, предоставяща гаранцията.
Член 14
За гаранции, предоставени под формата на парични депозити, лихва не се начислява.
Член 15
1. Поръчителят трябва да има обичайно местожителство или да е установен в Съюза и, при спазване на разпоредбите на Договора относно свободата на предоставяне на услуги, той трябва да бъде одобрен от компетентния орган на държавата-членка, в която е дадена гаранцията. Поръчителят се задължава с писмен договор за поръчителство.
2. Писменият договор за поръчителство трябва да посочва поне:
а)
задължението или в случая на блокова гаранция - вида (видовете) задължение, чието изпълнение гарантира изплащането на парична сума;
б)
максималния размер на отговорността, която поръчителят приема;
в)
че поръчителят поема солидарна отговорност заедно с лицето, отговорно за изпълнението на задължението, да изплати в срок до 30 дни от получаване на искането за плащане от компетентния орган всяка сума в рамките на размера на гаранцията, дължима след задържането ѝ.
3. Компетентният орган може да приеме за писмена гаранция и писмена телекомуникация от поръчителя. В този случай компетентният орган предприема всички необходими мерки, с които да се увери в истинността на телекомуникацията.
4. В случаите на вече дадена писмена блокова гаранция компетентният орган определя процедурата, която трябва да се следва, за да бъде разпределена цялата блокова гаранция или част от нея за покриване на определено задължение.
Член 16
Остатъкът по блоковата гаранция се отчита веднага след прехвърлянето на част от нея за покриване на дадено задължение.
ГЛАВА IV
АВАНСОВИ ПЛАЩАНИЯ
Член 17
Разпоредбите на настоящата глава се прилагат във всички случаи, в които специфични правила на Съюза предвиждат възможност за авансово плащане на сумата преди изпълнение на задължението.
Член 18
1. Гаранцията се освобождава при следните условия:
а)
установяване на правото да се придобие окончателно сумата, платена като аванс; или
б)
изплащане на отпуснатата сума и добавките към нея, предвидени в специфичните правила на Съюза.
2. След като изтече крайният срок за доказване на правото да се придобие окончателно отпуснатата сума, без да са представени доказателствата за правото, компетентният орган незабавно прилага процедурата в член 28.
Крайният срок може да бъде отложен в случай на непреодолима сила.
Когато обаче законодателството на Съюза предвижда това, доказателствата могат да бъдат представени след тази дата срещу частично възстановяване на гаранцията.
3. Следните допълнителни условия се прилагат, когато разпоредбите относно непреодолимата сила в законодателството на Съюза допускат възстановяване само на авансови плащания:
а)
компетентният орган се уведомява за обстоятелствата, заявени като непреодолима сила, не по-късно от тридесет дни от деня, в който заинтересованата страна е получила информация за обстоятелствата, които биха могли да представляват непреодолима сила; и
б)
заинтересованата страна връща изплатената авансово сума или съответната част от нея в срок тридесет дни от деня, в който компетентният орган е издал искането за плащане.
При неспазване на условията, определени в букви a) и б), изплащането на сумата се извършва при същите условия, както при липсата на непреодолима сила.
ГЛАВА V
ОСВОБОЖДАВАНЕ И ЗАДЪРЖАНЕ НА ГАРАНЦИИ, РАЗЛИЧНИ ОТ ПОСОЧЕНИТЕ В ГЛАВА IV
Член 19
1. Едно задължение може да включва главни, вторични и подчинени изисквания.
2. Главно изискване е изискването, основно за целите на наложилия го регламент, за изпълнение или въздържане от изпълнение на едно действие.
3. Вторично изискване е изискването за спазване на срока за изпълнение на главно изискване.
4. Подчинено изискване е всяко друго изискване, наложено от даден регламент.
5. Настоящата глава не се прилага, когато главните изисквания не са определени в специфичните правила на Съюза.
6. За целите на настоящата глава „съответната част от гарантираната сума“ означава тази част от сумата, съответстваща на количеството, за което е било нарушено изискването.
Член 20
Гаранцията се освобождава след представяне на доказателствата, предвидени в специфичните правила на Съюза, удостоверяващи, че всички главни, вторични и подчинени изисквания са били изпълнени.
Член 21
1. Гаранцията се задържа напълно за количеството, за което главното изискване не е изпълнено, освен ако непреодолима сила не е попречила на изпълнението.
2. Главното изискване се счита за неспазено, ако съответните доказателства не са представени в периода от време, определен за представянето на такива доказателства, освен ако непреодолима сила не е попречила на представянето на доказателствата в рамките на опредения срок от време. Процедурата по член 28 за събиране на задържаната сума се прилага незабавно.
3. На възстановяване подлежат 85 % от размера на задържаната сума, ако доказателството, потвърждаващо изпълнението на всички главни изисквания, бъде представено в рамките на осемнадесет месеца от изтичането на срока в параграф 2.
Ако доказателството за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено в рамките на осемнадесет месеца от изтичане на този срок при обстоятелства, при които съответното вторично изискване не е било спазено, сумата, подлежаща на възстановяване, е равна на сумата, която би била освободена съгласно член 22, параграф 2, намалена с 15 % от съответната част на гарантираната сума.
4. Възстановяване на сумата не се предвижда в случаите, когато доказателството за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено след изтичането на срока от осемнадесет месеца, посочен в параграф 3, освен ако непреодолима сила не е попречила на представянето на това доказателство в рамките на този срок.
Член 22
1. В случай че предвиденото в специфичните правила на Съюза доказателство за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено в установения за това срок при нарушение на вторично изискване, гаранцията подлежи на частично освобождаване, а остатъкът от гарантираната сума се задържа. Процедурата по член 28 за събиране на задържаната сума се изпълнява незабавно.
2. Частта от освободената гаранция е: гаранцията, покриваща съответната част от гарантираната сума, намалена с 15 %, и
а)
10 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок, равен на или по-малък от 40 дни;
ii)
не е спазен минимален срок, равен на или по-малък от 40 дни;
б)
5 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок от 41 до 80 дни;
ii)
не е спазен минимален срок от 41 до 80 дни;
в)
2 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок от 81 дни или повече;
ii)
не е спазен минимален срок от 81 дни или повече.
3. Настоящият член не се прилага за сроковете за подаване на заявленията за лицензиите за внос и износ и за сертификатите за предварително фиксиране, както и за използването на тези лицензии и сертификати или за сроковете, отнасящи се до определянето на вносните и износните мита и възстановяванията при износ чрез търг.
Член 23
1. Ако едно или повече подчинени изисквания не са спазени, се задържат 15 % от съответната част от гарантираната сума, освен ако непреодолима сила не е попречила на изпълнението.
2. Процедурата, определена в член 28, за събиране на задържаната сума се изпълнява незабавно.
3. Настоящият член не се отнася за обстоятелствата, при които се прилага член 21, параграф 3.
Член 24
Ако са представени доказателства, че всички главни изисквания са спазени, но едновременно са били нарушени вторично и подчинено изискване, членове 22 и 23 се прилагат и цялата сума, която подлежи на задържане, е сумата, задържана в съответствие с член 22, плюс 15 % от съответната част от гарантираната сума.
Член 25
Общата задържана сума не надхвърля 100 % от съответната част на гарантираната сума.
ГЛАВА VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 26
1. Гаранцията се освобождава частично при поискване, когато е представено съответното доказателство по отношение на част от определено количество продукти, при условие че тази част не е по-малка от минималното количество, определено в регламента, изискващ даването на гаранция.
В случаите, когато специфичните правила на Съюза не предвиждат минимално количество, компетентният орган може сам да ограничи случаите на частично освобождаване на всяка една гаранция и може да определи минималната сума за всяко освобождаване от този вид.
2. Компетентният орган може да поиска представянето на писмено искане за освобождаване преди пълното или частичното освобождаване на гаранцията.
3. Ако гаранциите покриват в съответствие с член 9, параграф 1 повече от 100 % от сумата, подлежаща на гарантиране, частта от гаранцията, надвишаваща 100 %, се освобождава след окончателното освобождаване или задържане на остатъка от гарантираната сума.
Член 27
1. Когато не е предвиден срок за представяне на доказателството, необходимо за освобождаването на гарантираната сума, този срок е:
а)
дванадесет месеца от изтичането на срока, определен за изпълнение на всички главни изисквания; или
б)
когато такъв срок не е определен, както е посочен в буква а) - дванадесет месеца от датата, до която всички главни изисквания са били изпълнени.
2. Определеният в параграф 1 срок не може да е по-дълъг от три години, считано от датата на учредяване на гаранцията за изпълнение на определено задължение, освен в случаите на непреодолима сила.
Член 28
1. След като на компетентния орган са станали известни обстоятелствата, водещи до задържане на гаранцията, изцяло или частично, той незабавно изисква от страната, която трябва да изпълни задължението, да плати задържаната сума, в срок до не повече от 30 дни от датата на получаване на искането за плащане.
Когато плащането не е било извършено до края на този период, компетентният орган:
а)
незабавно осребрява всяка гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 1, буква a);
б)
незабавно изисква от гаранта, посочен в член 7, параграф 1, буква б), да плати в срок 30 дни от датата на получаване на искането за плащане;
в)
незабавно предприема необходимите мерки за:
i)
превръщане на гаранциите, посочени в член 7, параграф 2, букви a), в), г) и д), в достатъчно парични средства за възстановяване на дължимата сума;
ii)
прехвърляне на паричните депозити, посочени в член 7, параграф 2, буква б), по собствената си сметка.
Компетентният орган може незабавно да осребри всяка гаранция, посочена в член 7, параграф 1, буква a), без предварително да поиска от съответното лице да извърши плащането.
2. Компетентният орган може да се откаже от задържането на сума в размер, по-малък от 60 EUR, при условие че подобни правила са предвидени за сходни случаи в национални законови, подзаконови или административни разпоредби.
3. Без да се засяга параграф 1, когато решението за задържане на гаранция е взето, но след обжалване е отложено в съответствие с националното законодателство, заинтересованата страна заплаща лихва върху сумата, която действително е задържана, за срок, започващ 30 дни от деня на получаване на искането за плащане, посочено в параграф 1, първа алинея, и завършващ в деня, предхождащ плащането на действително задържаната сума.
Ако след резултата от процедурата по обжалване заинтересованата страна бъде помолена да плати в срок от 30 дни задържаната сума, държавата-членка може да реши, за целите на изчисляването на лихвата, плащането да бъде направено на двадесетия ден след датата на това искане.
Размерът на приложимата лихва се изчислява в съответствие с разпоредбите на националното законодателство, но в никакъв случай не е по-нисък от лихвения размер, приложим в случай на възстановяване на национални суми.
Разплащателните агенции приспадат платената лихва от разходите на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) или на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 352/78 на Съвета (11).
Държавите-членки могат периодично да претендират за добавка към гаранцията по отношение на приложимата лихва.
Когато гаранцията е задържана, а сумата вече е кредитирана на ЕФГЗ или на ЕЗФРСР и вследствие на резултата от процедурата по обжалването изцяло или отчасти задържаната сума, включително лихвата в размер, съответстващ на националното законодателство, подлежи на връщане, сумата за връщане се поема от ЕФГЗ или от ЕЗФРСР, освен ако изплащането на гаранцията се дължи на небрежност или груба грешка на административните органи или на други органи на държавата-членка.
Член 29
Комисията има право съгласно процедурата, посочена в член 195, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 и в съответстващите членове на другите съответни регламенти, да предвиди дерогация от предходните правила.
ГЛАВА VII
ИНФОРМАЦИЯ
Член 30
1. Държавите-членки държат на разположение на Комисията всяка година общия брой и сумата на задържаните гаранции, независимо от това до какъв стадий е достигнала процедурата по член 28, като във всеки случай правят разграничение между сумите, които постъпват в националните бюджети, и тези, които постъпват в бюджета на Съюза.
2. Информацията, посочена в параграф 1, се пази за всички задържани гаранции в размер, по-голям от 1 000 EUR, както и за всяка разпоредба на Съюза, изискваща даването на гаранция.
3. Информацията включва както сумите, платени директно от заинтересуваната страна, така и сумите, възстановени чрез реализация на гаранциите.
Член 31
Държавите-членки държат на разположение на Комисията следната информация:
а)
видовете институции, оправомощени да действат като гаранти, и установените изисквания;
б)
видовете гаранции, приемани съгласно член 7, параграф 2, и установените изисквания.
Член 32
Регламент (ЕИО) № 2220/85 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 33
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 28 март 2012 година.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 282/2012,
28. märts 2012,
millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad
(kodifitseeritud tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrust (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus), (1) eriti selle artikli 43 punkte a, d, f ja j, artikli 47 lõiget 2, artiklit 134, artikli 143 punkti b, artiklit 148, artikli 161 lõiget 3, artiklit 171 ja artikli 172 lõiget 2,
võttes arvesse nõukogu 17. detsembri 1999. aasta määrust (EÜ) nr 104/2000 kalandus- ja akvakultuuritooteturu ühise korralduse kohta, (2) eriti selle artikleid 37 ja 38,
võttes arvesse nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrust (EÜ) nr 1216/2009, millega nähakse ette põllumajandussaaduste töötlemisel saadud teatavate kaupadega kauplemise kord, (3) eriti selle artikli 4 lõiget 4, artikli 6 lõiget 4, artikli 7 lõiget 3 ja artikli 11 lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 30. jaanuari 2006. aasta määrust (EÜ) nr 247/2006, millega sätestatakse erimeetmed Euroopa Liidu äärepoolseimate piirkondade jaoks põllumajandusvaldkonnas, (4) eriti selle artiklit 25,
võttes arvesse nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrust (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003, (5) eriti selle artikli 142 punkti c,
võttes arvesse nõukogu 15. detsembri 1998. aasta määrust (EÜ) nr 2799/98, millega kehtestatakse põllumajanduse eurol põhinev valuutakord, (6) eriti selle artiklit 9,
ning arvestades, et:
(1)
Komisjoni 22. juuli 1985. aasta määrust (EMÜ) nr 2220/85, millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, (7) on korduvalt oluliselt muudetud (8). Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune määrus kodifitseerida.
(2)
Euroopa Liidu põllumajandusmääruste mitmete sätete kohaselt on tarvis anda tagatis, mis on vajalik, et tagada kohustuse täitmata jätmise korral ettenähtud summa maksmine. Kogemused on näidanud, et praktikas tõlgendatakse seda nõuet väga erineval viisil. Ebavõrdsetest konkurentsitingimustest hoidumiseks tuleks nõue määratleda.
(3)
Eelkõige tuleks määratleda tagatise vorm.
(4)
Mitmed Euroopa Liidu põllumajandusmäärused näevad tagatisega seotud kohustuse rikkumise korral ette antud tagatise kaotamise, kusjuures ei tehta vahet põhikohustuse või teisejärgulise või madalama järgu kohustuste rikkumiste vahel. Võrdse kohtlemise huvides tuleks vahet teha põhikohustuse või teisejärgulise või madalama järgu kohustuse rikkumisest tulenevate tagajärgede vahel. Eelkõige tuleks ette näha tagatise osalise kaotamise võimalus, kui põhikohustus on täidetud, kuid selle täitmise tähtaega on vähesel määral ületatud, või kui täitmata on jäetud teisejärguline või madalama järgu kohustus.
(5)
Kohustuse täitmata jätmisest tulenevate tagajärgede vahel ei tuleks vahet teha selle põhjal, kas ettemakse on tehtud või mitte. Sellest lähtuvalt tuleks reguleerida ettemakse vastu antavaid tagatisi eraldi eeskirjadega.
(6)
Nii tagatist andva isiku kui ka pädeva asutuse tagatise andmisega seotud kulud ei tarvitse olla vastavuses tagatava summaga, kui see summa on väiksem kui teatav ülemmäär. Pädevatel asutustel peaks seetõttu olema õigus loobuda kõnealusest ülemmäärast väiksema summa tagatisenõudest. Peale selle peaks pädev asutus olema volitatud loobuma tagatisenõudest, kui kõnealune nõue ei ole kohustuse täitmise eest vastutava isiku olemuse tõttu vajalik.
(7)
Pädeval asutusel peaks olema õigus pakutavast tagatisest keelduda, kui ta peab tagatist nõuetele mittevastavaks.
(8)
Tuleks ette näha tagatissumma tagastamiseks vajalike tõendite esitamise tähtaeg, kui sellist tähtaega ei ole mujal ette nähtud.
(9)
Seoses vahetuskursiga, mida tuleb kasutada eurodes väljendatud tagatissumma ümberarvestamisel riigi vääringusse, tuleks säilitada määruse (EÜ) nr 2799/98 artiklis 3 nimetatud rakendusjuht kooskõlas komisjoni määrusega (EÜ) nr 1913/2006 (9).
(10)
Tuleks sätestada tagatise kaotamise korral kehtiv kord.
(11)
Komisjonile tuleks anda võimalus jälgida tagatisi käsitlevate sätete rakendamist.
(12)
Käesoleva määrusega nähakse ette üldeeskirjad kohaldamiseks, kui Euroopa Liidu vastavaid sektoreid käsitlevates õigusaktides ei nähta ette teisiti.
(13)
Käesoleva määrusega ettenähtud meetmed on kooskõlas põllumajandusturgude ühise korralduse komitee arvamusega ja on saadetud teadmiseks asjaomastele komiteedele,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
REGULEERIMISALA JA MÕISTED
Artikkel 1
Käesoleva määrusega nähakse ette kas järgmiste määruste või nimetatud määruste alusel vastu võetud määruste kohaselt antavaid tagatisi reguleerivad eeskirjad, kui kõnealustes määrustes ei ole sätestatud teisiti:
a)
määrused, mis sätestavad teatavate põllumajandustoodete turgude ühise korralduse:
-
nõukogu määrus (EÜ) nr 104/2000 (kala- ja akvakultuuritooted),
-
nõukogu määrus (EÜ) nr 1234/2007 (ühise turukorralduse ühtne määrus);
b)
määrus (EÜ) nr 73/2009 (otsetoetuskavad);
c)
nõukogu määrus (EÜ) nr 1216/2009 (põllumajandustoodete töötlemisel saadud teatavatele kaupadele kohaldatav kauplemise kord).
Artikkel 2
Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi artiklis 1 nimetatud määrustega ettenähtud tagatiste puhul, mis on määratletud artiklis 3, olenemata sellest, kas terminit „tagatis” kasutatakse või mitte.
Käesolevat määrust ei kohaldata tagatiste suhtes, mis esitatakse nõukogu määruses (EMÜ) nr 2913/92 (10) osutatud impordi- või eksporditollimaksude tasumise tagamiseks.
Artikkel 3
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) „tagatis”- kinnitus rahasumma pädevale asutusele maksmise või pädevalt asutuselt kinnipidamise kohta, kui teatavat konkreetset kohustust ei täideta;
b) „üldtagatis”- tagatis, mis antakse pädevale asutusele eesmärgiga tagada mitme kohustuse täitmine;
c) „kohustus”- määrusega kehtestatud nõue või nõuete kogum seoses teatava toimingu sooritamise või sooritamata jätmisega;
d) „pädev asutus”- asutus, kes on volitatud tagatist vastuvõetavaks tunnistama, või asutus, kes on volitatud asjakohase määruse alusel otsustama tagatise tagastamise või selle kaotamise üle.
II PEATÜKK
TAGATISENÕUE
Artikkel 4
Tagatise annab isik, või see antakse isiku kasuks, kes vastutab kohustuse täitmata jätmise puhul rahasumma maksmise eest.
Artikkel 5
1. Pädev asutus võib loobuda tagatisenõudest, kui tagatissumma on väiksem kui 500 eurot.
2. Kui kasutatakse lõikes 1 ettenähtud võimalust, siis võtab asjaomane isik kirjaliku kohustuse maksta selle summaga võrdne summa, mis tal oleks tulnud maksta tagatise andmise puhul, mis hiljem kas osaliselt või täielikult kaotati.
Artikkel 6
Pädev asutus võib loobuda tagatisenõudest, kui kohustuse täitmise eest vastutav isik on kas:
a)
avalik-õiguslik asutus, mis täidab riigiasutuse ülesandeid, või
b)
eraõiguslik asutus, mis täidab punktis a nimetatud ülesandeid riigi kontrolli all.
III PEATÜKK
TAGATISE VORM
Artikkel 7
1. Tagatise võib anda:
a)
artiklites 12 ja 13 nimetatud sularaha sissemaksena ja/või
b)
artikli 15 lõikes 1 nimetatud garandina.
2. Pädeva asutuse äranägemisel võib tagatise anda:
a)
hüpoteegina ja/või
b)
rahalise hoiuse pantimise teel ja/või
c)
mis on esitatud avalik-õiguslike asutuste või avalike fondide tähtajaliste võlgnevuste kohta esitatud tunnustatud nõuete pantimise teel, kui kõnealuste nõuete suhtes ei esitata ülimuslikke nõudeid, ja/või
d)
asjaomase liikmesriigi kaubeldavate väärtpaberite pantimise teel, tingimusel et kõnealune liikmesriik on need emiteerinud või garanteerinud, ja/või
e)
hüpoteeklaenuliitude poolt välja lastud, avalikul börsil registreeritud ja turul vabalt müüdavate võlakirjade pantimise teel, tingimusel et nende krediidireiting on võrdne riigi võlakirjade krediidireitinguga.
3. Pädev asutus võib kehtestada täiendavaid tähtaegu seoses lõikes 2 loetletud liiki tagatiste vastuvõetavaks tunnistamisega.
Artikkel 8
Pädev asutus keeldub tagatist vastuvõetavaks tunnistamast, või nõuab selle asendamist juhul, kui tagatis on tema arvates ebapiisav, ei vasta nõuetele või ei hõlma piisavalt pikka ajavahemikku.
Artikkel 9
1. Vastavalt artikli 7 lõike 2 punktile a hüpoteegitud vara või vastavalt artikli 7 lõike 2 punktidele d ja e panditud väärtpaberite või võlakirjade kasutusväärtus peab tagatise andmise hetkel olema vähemalt 115 % nõutava tagatise väärtusest.
Pädev asutus võib artikli 7 lõike 2 punktides a, d või e loetletud liiki tagatise vastuvõetavaks tunnistada ainult juhul, kui tagatist pakkuv isik kirjalikult kohustub andma kas täiendava tagatise või asendama algtagatise, kui kõnealuse vara, väärtpaberite või võlakirjade kasutusväärtus on kolme kuu jooksul olnud alla 105 % nõutava tagatise väärtusest. Kirjalikku kohustust ei ole tarvis juhul, kui siseriiklikud õigusaktid seda juba ette näevad. Pädev asutus kontrollib reeglipäraselt sellist vara, väärtpabereid ja võlakirju.
2. Pädev asutus hindab artikli 7 lõike 2 punktides a, d ja e nimetatud tagatise kasutusväärtust realiseerimiskulusid arvesse võttes.
Väärtpaberite või võlakirjade kasutusväärtus arvestatakse viimase kasutusel oleva noteeringu alusel.
Tagatist andev isik tõendab pädeva asutuse taotluse korral tagatise kasutusväärtuse.
Artikkel 10
1. Tagatise võib teise tagatisega asendada.
Pädeva asutuse luba on tarvis juhul, kui:
a)
algtagatis on kinni peetud, kuid veel realiseerimata, või
b)
asendav tagatis on artikli 7 lõikes 2 loetletud liiki.
2. Üldtagatise võib teise üldtagatisega asendada tingimusel, et uus üldtagatis hõlmab vähemalt seda osa algsest üldtagatisest, mis asendamise ajal on määratud tagama ühe või mitme seni veel täitmata kohustuse täitmist.
Artikkel 11
1. Artiklis 1 osutatud tagatised esitatakse eurodes.
2. Erandina lõikest 1, kui tagatis võetakse vastu eurotsooni mittekuuluvas liikmesriigis omavääringus, konverteeritakse eurodes esitatud tagatissumma kõnealuse liikmesriigi omavääringusse vastavalt määruse (EÜ) nr 1913/2006 artiklile 10. Tagatisele vastav kohustus ja eeskirjade eiramise või neist kõrvalekaldumise korral kinnipeetav summa jääb kinnitatuks eurodesse.
Artikkel 12
Sularahaülekande puhul loetakse tagatis antuks siis, kui pädev asutus veendub, et summa on tema kontole laekunud.
Artikkel 13
1. Tšekki summale, mille maksmise garanteerib asjaomase pädeva asutuse liikmesriigi poolt selleks volitatud rahaasutus, käsitatakse sularaha sissemaksena. Pädev asutus võib sellise tšeki väljamaksmiseks esitada alles enne tagatise kehtivusaja lõppu.
2. Tšekk, v.a lõikes 1 nimetatud tšekk, loetakse tagatiseks ainult siis, kui pädev asutus veendub, et summa on tema kontole laekunud.
3. Kõik rahaasutuse poolt arvestatavad kulud jäävad tagatist andva isiku kanda.
Artikkel 14
Sularaha vormis tagatise andnud isikule ei maksta intressi.
Artikkel 15
1. Garant peab olema ühenduse resident või tal peab olema registreeritud asukoht Euroopa Liidu territooriumil ning garandil peab olema tagatise andnud liikmesriigi pädeva asutuse poolt saadud tegevusluba, kui asutamislepingu teenuste osutamise vabadust käsitlevates sätetes ei nähta ette teisiti. Garant on seotud kirjaliku tagatisega.
2. Kirjalik tagatis sisaldab vähemalt järgmisi andmeid:
a)
kohustus või, üldtagatise puhul, kohustuse liik (liigid), mille täitmist rahasumma väljamaksega tagatakse;
b)
garandi poolt aktsepteeritav maksimaalne maksmisele kuuluv summa;
c)
garandi kohustus solidaarselt maksekohustuse täitmise eest vastutava isikuga 30 päeva jooksul pädeva asutuse nõudest arvates maksta tagatise piires ettenähtud summa, kui tagatis kaotatakse.
3. Pädev asutus võib garandi telekommunikatsiooni teel saadud kirjalikku dokumenti kirjaliku garantiina aktsepteerida. Aktsepteerimise puhul teeb pädev asutus kõiki nõuetekohaseid meetmeid võttes kindlaks telekommunikatsioonivahendite abil saadud dokumendi ehtsuse.
4. Kui kirjalik üldtagatis on juba antud, määrab pädev asutus kindlaks korra, mille alusel tagatis tervikuna või tagatise osa seotakse konkreetsete kohustustega.
Artikkel 16
Pärast üldtagatise osa sidumist konkreetse kohustusega arvestatakse välja ülejäänud üldtagatise saldo.
IV PEATÜKK
ETTEMAKSED
Artikkel 17
Käesoleva peatüki sätteid kohaldatakse kõigi Euroopa Liidu erieeskirjadega sätestatud juhtude suhtes, mille puhul saab ettemakse teha enne, kui kohustus on täidetud.
Artikkel 18
1. Tagatis tagastatakse, kui:
a)
ettemaksesumma saamise õigus on kindlaks tehtud või
b)
ettemaksesumma ning Euroopa Liidu erieeskirjadega ettenähtud täiendavad summad on tagasi makstud.
2. Kui ületatakse ettemaksesumma saamise õiguse tõestamiseks määratud tähtaeg ning ei esitata õiguse saamist kinnitavaid tõendeid, siis toimib pädev asutus viivitamata artiklis 28 ettenähtud korras.
Vääramatu jõu korral võib tähtaega pikendada.
Kui Euroopa Liidu õigusaktis nii ette nähakse, võib tõendeid tagatise osalise tagasimaksu kohta esitada ka pärast kõnealust kuupäeva.
3. Kui vääramatut jõudu käsitlevates Euroopa Liidu õigusaktides sätestatakse, et tagasimaks piirdub ainult ettemaksega, siis kehtivad järgmised lisatingimused:
a)
vääramatu jõuna esinevatest asjaoludest tuleb pädevale asutusele teatada hiljemalt 30 päeva arvates asjaomasele isikule vääramatu jõuga seotud asjaoludest teatamise päevast, ja
b)
asjaomane isik maksab tagasi ettemakstud summa või selle asjakohase osa 30 päeva jooksul arvates pädeva asutuse poolt väljastatud tagasimaksenõude kuupäevast.
Punktides a ja b ettenähtud tingimuste täitmata jätmise korral kehtivad sellised tagasimaksetingimused nagu juhul, kui vääramatut jõudu ei esine.
V PEATÜKK
TAGATISTE TAGASTAMINE JA TAGATISTE, V.A IV PEATÜKIS NIMETATUD TAGATISTE KAOTAMINE
Artikkel 19
1. Kohustus võib sisaldada esmajärgulisi, teisejärgulisi ja madalama järgu nõudeid.
2. Esmajärguline on sellise toimingu sooritamise või sooritamata jätmise nõue, mis kõnealuse nõude kehtestanud määruse kohaldamisel on põhilise tähtsusega.
3. Teisejärguline nõue on esmajärgulise nõude täitmiseks ettenähtud tähtajast kinnipidamise nõue.
4. Madalama järgu nõue on iga muu määruses ettenähtud nõue.
5. Käesolevat peatükki ei kohaldata juhul, kui esmajärgulised nõuded on asjakohastes Euroopa Liidu erieeskirjades määratlemata.
6. Käesoleva peatüki kohaldamisel tähendab „tagatissumma asjakohane osa” tagatissumma osa selle koguse ulatuses, millega seotud nõuet on rikutud.
Artikkel 20
Tagatis kaotatakse niipea, kui Euroopa Liidu erieeskirjades ettenähtud tõendid esmajärguliste, teisejärguliste ja madalama järgu nõuete täitmise kohta on esitatud.
Artikkel 21
1. Tagatisest jäädakse täielikult ilma selle koguse ulatuses, millega seotud esmanõuet on rikutud, välja arvatud vääramatu jõu korral.
2. Esmanõude rikkumisena käsitatakse asjakohaste tõendite esitamata jätmist selleks ettenähtud aja jooksul, v.a juhul, kui vääramatu jõud takistas kõnealuste tõendite esitamist tähtaja jooksul. Artiklis 28 ettenähtud korda kinnipeetud summa sissenõudmiseks rakendatakse viivitamata.
3. Kui tõendid esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse 18 kuu jooksul lõikes 2 ettenähtud tähtajast arvates, makstakse tagasi 85 % kinni peetud summast.
Kui tõendid esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse 18 kuu jooksul kõnealusest tähtajast arvates, kuid asjakohased teisejärgulised nõuded on täitmata, siis võrdub tagasimaksmisele kuuluv summa artikli 22 lõike 2 alusel tagasi maksmisele kuuluva summaga, millest arvatakse maha 15 % tagatissumma asjakohasest osast.
4. Tagasimakset ei tehta, kui tõendid esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse pärast lõikes 3 nimetatud 18 kuu möödumist, v.a juhul, kui vääramatu jõud takistas kõnealuste tõendite esitamist tähtaja jooksul.
Artikkel 22
1. Kui erimääruses ettenähtud tõendid kõigi esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse kindlaksmääratud aja jooksul, kuid rikutud on teisejärgulist nõuet, tagastatakse tagatis osaliselt ning ülejäänud summa peetakse kinni. Asutakse viivitamata täitma kinni peetud summa artiklis 28 ettenähtud sissenõudmise korda.
2. Tagatisest osalise vabastamise määr on: võrdne tagatissumma asjakohast osa hõlmava tagatisega, millest arvatakse maha 15%, ja
a)
10 % summast, mis jääb üle pärast 15 % mahaarvamist päevas:
i)
maksimaalselt 40 päeva pikkuse või lühema tähtaja ületamise korral,
ii)
kui ei ole kinni peetud vähemalt 40 päeva pikkusest või lühemast tähtajast;
b)
5 % summast, mis jääb üle pärast 15 % mahaarvamist päevas:
i)
maksimaalselt 41-80 päeva pikkuse tähtaja ületamise korral,
ii)
kui ei ole kinni peetud minimaalselt 41-80 päeva pikkusest tähtajast;
c)
2 % summast, mis jääb üle pärast 15 % mahaarvamist päevas:
i)
maksimaalselt 81 päeva pikkuse või pikema tähtaja ületamise korral,
ii)
kui ei ole kinni peetud vähemalt 81 päeva pikkusest või pikemast tähtajast.
3. Käesolevat artiklit ei kohaldata impordi- ja ekspordilitsentside taotlemise või kasutamisega seotud tähtaegade, impordi- ja ekspordimaksude ning pakkumise teel kindlaks määratavate eksporditoetuste kindlaksmääramisega seotud tähtaegade suhtes.
Artikkel 23
1. Ühe või mitme alama järgu nõude rikkumise tulemusena kaotatakse 15 % tagatissumma asjakohasest osast, v.a vääramatu jõu korral.
2. Tuleb viivitamata rakendada mahaarvatud summa artiklis 28 ettenähtud sissenõudmise korda.
3. Käesolevat artiklit ei kohaldata artikli 21 lõike 3 rakendamise korral.
Artikkel 24
Kui esitatakse tõendid kõigi esmanõuete täitmise kohta, kuid rikutud on nii teisejärguliste kui ka alama järgu nõuete täitmist, kohaldatakse artikleid 22 ja 23 ning kaotatav kogusumma on võrdne artikli 22 alusel kaotatava summaga, millele lisatakse 15 % tagatissumma asjakohasest osast.
Artikkel 25
Mahaarvatav kogusumma ei tohi olla suurem kui 100 % tagatissumma asjakohasest osast.
VI PEATÜKK
ÜLDSÄTTED
Artikkel 26
1. Taotluse korral tagastatakse tagatis osaliselt, kui esitatakse tootekoguse osaga seotud asjakohased tõendid, tingimusel et kõnealune osa ei ole väiksem kui tagatisenõuet sätestava määrusega kindlaks määratud miinimumkogus.
Kui asjakohastes Euroopa Liidu erieeskirjades ei ole miinimumkogust ette nähtud, siis võib pädev asutus ise piirata iga tagatise osaliselt tagastamiste arvu ning kindlaks määrata iga sellise tagastamisega seotud minimaalse summa.
2. Enne tagatise osalist või täielikku tagastamist võib pädev asutus nõuda kirjalikku tagastamistaotlust.
3. Kui tagatis vastavalt artikli 9 lõikele 1 hõlmab üle 100 % nõutavast tagatissummast, siis tagastatakse üle 100 % ulatuv osa tagatisest, kui ülejäänud tagatissumma lõplikult tagastatakse või maha arvatakse.
Artikkel 27
1. Kui tagatissumma tagastamiseks vajalike tõendite esitamise tähtaega ei ole ette nähtud, siis rakendatakse järgmist tähtaega:
a)
12 kuud kõigi esmajärguliste nõuete täitmiseks kindlaksmääratud tähtajast arvates või
b)
juhul kui punktis a nimetatud tähtaega ei ole kindlaks määratud, siis 12 kuud arvates kõigi esmajärguliste nõuete täitmiseks ettenähtud kuupäevast.
2. Lõikes 1 ettenähtud tähtaeg ei tohi olla pikem kui kolm aastat tagatise konkreetse kohustusega sidumise ajast arvates, v.a juhul, kui tegemist on vääramatu jõuga.
Artikkel 28
1. Pädev asutus, kes saab teate tagatise osalist või täielikku kaotamist ajendanud asjaolude kohta, nõuab viivitamata kohustuse täitmisega seotud isikult mahaarvatava summa väljamaksmist kuni 30 päeva jooksul maksenõude kättesaamise kuupäevast arvates.
Kui makse ei ole selleks ajaks tehtud, siis pädev asutus:
a)
kannab iga artikli 7 lõike 1 punktis a kirjeldatud liiki tagatise viivitamata asjakohasele kontole;
b)
nõuab viivitamata artikli 7 lõike 1 punktis b kirjeldatud garandi maksmist kuni 30 päeva jooksul maksunõude kättesaamise kuupäevast arvates;
c)
võtab viivitamata meetmed:
i)
artikli 7 lõike 2 punktides a, c, d ja e kirjeldatud tagatiste ümberarvestamiseks sularahasse, millest piisab maksta oleva summa katmiseks;
ii)
selleks, et kanda artikli 7 lõike 2 punktis b nimetatud panditud sularahasissemaksed oma kontole.
Pädev asutus võib asjaomaselt isikult makse tegemist nõudmata iga artikli 7 lõike 1 punktis a kirjeldatud liiki tagatise viivitamata asjakohasele kontole kanda.
2. Pädev asutus võib alla 60 euro suuruse summa tagastamata jätmisest loobuda tingimusel, et õigusaktidega on samalaadseteks juhtudeks sätestatud samasugused siseriiklikud sätted.
3. Ilma et see piiraks lõike 1 kohaldamist, maksab asjaomane pool juhul, kui on tehtud otsus tagatise tagastamata jätmise kohta ja kui seda on taotluse korral kooskõlas siseriiklike õigusaktidega edasi lükatud, intressi ajavahemiku eest, mis algab 30 päeva pärast lõike 1 esimeses lõigus osutatud maksenõude saamist ja lõpeb tegelikult tagastamata jäetud summa maksmisele eelneval päeval.
Kui apellatsioonimenetluse tulemustest lähtudes nõutakse, et asjaomane pool peab maksma 30 päeva jooksul kinni peetud summa, võib liikmesriik intressi arvutamise eesmärgil käsitada makse tegemise päevana kõnealuse nõude kuupäevale järgnevat 20. päeva.
Kohaldatav intressimäär arvutatakse vastavalt siseriiklikele õigusaktidele, kuid see ei tohi mingil juhul olla madalam kui selle riigi poolt kohaldatav väljamaksete sissenõudmisel kehtiv intressimäär.
Makseasutused lahutavad makstud intressid Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) poolt finantseeritud kulutustest kooskõlas nõukogu määruse (EMÜ) nr 352/78 (11) sätetega.
Liikmesriigid võivad kindlate ajavahemike järel nõuda intresside osas täiendava tagatise esitamist.
Kui tagatisest on ilma jäädud ja kui vastav summa on juba kantud Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi arvele ning kui apellatsioonimenetluse tulemusel tuleb ilma jäädud summa täielikult või osaliselt tagasi maksta, kannab selle kulu EAGF, välja arvatud juhul, kui tagatisest ilmajäämise põhjuseks on liikmesriigi haldusasutuste või muude asutuste tõsine hooletus või viga.
Artikkel 29
Komisjon võib määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 195 lõikes 2 ning muude asjakohaste turgude ühist korraldust käsitlevate määruste vastavates artiklites sätestatud korras anda erandi seoses eespool nimetatud sätetega.
VII PEATÜKK
TEAVE
Artikkel 30
1. Liikmesriigid hoiavad komisjoni jaoks kättesaadavana igal aastal kaotatud tagatiste üldarvu ja kogusumma, olenemata artiklis 28 osutatud menetluse etapist, eristades mõlemal juhul riigieelarvesse krediteeritud ja Euroopa Liidu eelarvesse krediteeritud tagatised.
2. Lõikes 1 osutatud teave hoitakse kättesaadavana kõikide kaotatud tagatiste puhul, mille summa ületab 1 000 eurot, ja Euroopa Liidu iga sätte puhul, millega nähakse ette tagatise esitamine.
3. Teave hõlmab nii huvitatud isiku poolt otse makstud rahasummasid kui ka tagatise realiseerimisel sisse nõutud summasid.
Artikkel 31
Liikmesriigid hoiavad komisjoni jaoks kättesaadavana järgmise teabe:
a)
asutused, kellel on lubatud tegutseda garandina, ja sätestatud nõuded;
b)
vastavalt artikli 7 lõikele 2 vastu võetavate tagatiste liigid ja sätestatud nõuded.
Artikkel 32
Määrus (EMÜ) nr 2220/85 tunnistatakse kehtetuks.
Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele kooskõlas II lisas esitatud vastavustabeliga.
Artikkel 33
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 28. märts 2012