ДИРЕКТИВА 2011/36/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 5 април 2011 година
относно предотвратяването и борбата с трафика на хора и защитата на жертвите от него и за замяна на Рамково решение 2002/629/ПВР на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 82, параграф 2 и член 83, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Трафикът на хора представлява тежко престъпление, често извършвано в рамките на организирана престъпна дейност, грубо нарушение на основните права и е изрично забранено съгласно Хартата на основните права на Европейския съюз. Предотвратяването и борбата с трафика на хора е приоритет за Съюза и за държавите-членки.
(2)
Настоящата директива е част от глобалните действия срещу трафика на хора, които включват действия с участието на трети държави, както се посочва в „Документ за действие за укрепване на външното измерение на ЕС за борба с трафика на хора; към глобално действие на ЕС за борба с трафика на хора“, одобрен от Съвета на 30 ноември 2009 г. В този контекст следва да се предприемат действия в трети държави, които са държави на произход или на транзитно преминаване на жертвите, с оглед повишаване на осведомеността, намаляване на уязвимостта, подкрепа и помощ за жертвите, борба с първопричините за трафика и подкрепа на тези трети държави за разработването на подходящо законодателство за борба с трафика.
(3)
Настоящата директива отчита, че трафикът е специфично от гледна точка на пола явление, като жените и мъжете често пъти са жертва на трафик за различни цели. По тази причина мерките за помощ и подкрепа също следва да са съобразени с пола, където е целесъобразно. Факторите, свързани с търсенето и предлагането, могат да бъдат различни в зависимост от съответните сектори, като трафик на хора в секс индустрията или с цел трудова експлоатация - например в строителството, селското стопанство или за принудително подчинение в домашни условия.
(4)
Съюзът е поел ангажимент за предотвратяването на трафика на хора и борбата с него и за защитата на правата на лицата, които са жертва на трафик. За тази цел бяха приети Рамково решение 2002/629/ПВР на Съвета от 19 юли 2002 г. относно борбата с трафика на хора (3) и Планът на ЕС за най-добри практики, стандарти и процедури за борба и предотвратяване на трафика на хора (4). Освен това приетата от Европейския съвет Стокхолмска програма - Отворена и сигурна Европа в услуга и за защита на гражданите (5) поставя ясен приоритет върху борбата с трафика на хора. Следва да се предвидят други мерки, като подкрепа за разработването на общи показатели на Съюза за идентифициране на жертвите на трафик, чрез обмен на най-добри практики между всички заинтересовани участници, особено обществените и частните социални служби.
(5)
Правоприлагащите органи на държавите-членки следва да продължат да си сътрудничат с оглед подобряване на борбата с трафика на хора. Във връзка с това тясното презгранично сътрудничество, включително обменът на информация и на най-добри практики, както и непрекъснат открит диалог между полицейските, съдебните и финансовите органи на държавите-членки, е от съществено значение. Координацията на разследването и наказателното преследване по дела за трафик на хора следва да бъде улеснена посредством засилено сътрудничество с Европол и Евроюст, създаване на съвместни екипи за разследване, както и чрез прилагане на Рамково решение 2009/948/ПВР на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно предотвратяване и уреждане на спорове за упражняване на компетентност при наказателни производства (6).
(6)
Държавите-членки следва да насърчават организациите на гражданското общество и да работят в тясно сътрудничество с тях, включително с признатите и действащи в тази област неправителствени организации, които работят с жертви на трафик, по-специално в рамките на инициативи за разработване на политика, информационни кампании и кампании за повишаване на осведомеността, изследователски и образователни програми, обучение, както и в рамките на мониторинг и оценка на въздействието на мерките за борба с трафика.
(7)
С настоящата директива се въвежда интегриран, цялостен подход, основан на правата на човека, по отношение на борбата с трафика на хора и при транспонирането ѝ следва да се вземат предвид Директива 2004/81/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. за издаване на разрешение за пребиваване на граждани на трети страни, които са жертви на трафик на хора или са били обект на помощ за незаконна имиграция и които сътрудничат с компетентните органи (7) и Директива 2009/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г. за предвиждане на минимални стандарти за санкциите и мерките срещу работодатели на незаконно пребиваващи граждани на трета държава (8). Директивата има за свои главни цели по-строги действия за предотвратяване, наказателно преследване и защита на правата на жертвите на трафик. Настоящата директива приема също контекстуално разбиране за различните форми на трафик и има за цел да гарантира, че борбата с всяка от тези форми се води с най-ефикасните мерки.
(8)
Децата са по-уязвими от възрастните и следователно съществува по-голям риск те да станат жертви на трафик на хора. При прилагане на настоящата директива трябва да се обръща първостепенно внимание на висшия интерес на детето в съответствие с Хартата на основните права на Европейския съюз и Конвенцията на Обединените нации за правата на детето от 1989 г.
(9)
Протоколът на Обединените нации от 2000 г. за предотвратяване, противодействие и наказване на трафика с хора, особено жени и деца, допълващ Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност, и Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора от 2005 г. са ключови стъпки в процеса на засилване на международното сътрудничество срещу трафика на хора. Следва да се отбележи, че Конвенцията на Съвета на Европа съдържа механизъм за оценка, който се състои от Експертната група за борба с трафика на хора (ГРЕТА) и Комитета на страните. С оглед избягване на дублирането на усилия следва да се насърчава координацията между международните организации, компетентни да предприемат действия за борба с трафика на хора.
(10)
Настоящата директива не засяга принципа на забрана за връщане (non-refoulement) в съответствие с Конвенцията за статута на бежанците от 1951 г. (Женевската конвенция) и е в съответствие с член 4 и член 19, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
(11)
За да се отчетат последните развития във връзка с явлението трафик на хора, настоящата директива възприема по-широко разбиране за това какво е трафик на хора, в сравнение с Рамково решение 2002/629/ПВР и поради това включва допълнителни форми на експлоатация. В контекста на тази директива принудителната просия следва да се разбира като форма на принудителен труд или услуги, както е определено в Конвенция № 29 на Международната организация на труда относно принудителния или задължителния труд от 1930 г. Ето защо експлоатацията, свързана с просия, включително използването на зависимо лице, обект на трафик, за просия, попада в обхвата на определението за трафик на хора само когато са налице всички елементи на принудителен труд или услуги. С оглед на съдебната практика, свързана с проблематиката, оценката на това доколко валидно е евентуалното съгласие за извършване на такъв труд или услуги следва да се прави за всеки отделен случай. Когато обаче е засегнато дете, евентуалното съгласие никога не следва да се счита за валидно. Понятието „експлоатация за престъпни дейности“ следва да се разбира като експлоатирането на лице да извършва, inter alia, джебчийство, кражби от магазини, трафик на наркотици и други подобни дейности, които са наказуеми и предполагат финансово облагодетелстване. Определението включва също трафика на хора с цел отнемане на телесни органи, което представлява тежко посегателство върху човешкото достойнство и физическа цялост, както и друго поведение като например случаи на незаконно осиновяване или принудителен брак, доколкото при тях са налице съставните елементи на трафика на хора.
(12)
Степента на наказанията в настоящата директива отразява все по-голямата загриженост сред държавите-членки във връзка с развитието на трафика на хора като явление. Ето защо настоящата директива използва като база степени 3 и 4 от Заключенията на Съвета от 24-25 април 2002 г. относно подхода, който трябва да се възприеме по отношение на сближаването на режима на наказанията. Когато престъплението е извършено при определени обстоятелства, например срещу особено уязвима жертва, наказанието следва да бъде по-тежко. В контекста на настоящата директива понятието „особено уязвими лица“ следва да включва най-малко всички деца. Други фактори, които биха могли да се вземат предвид при оценката на уязвимостта на жертвата, включват например пол, бременност, здравословно състояние и увреждания. Когато престъплението е особено тежко, например когато животът на жертвата е бил застрашен или престъплението е включвало сериозно насилие като изтезание, принудителна употреба на наркотични вещества/медикаменти, изнасилване или други тежки форми на психическо, физическо или сексуално насилие, или по друг начин е причинило особено сериозни вреди на жертвата, това следва също да води до по-тежко наказание. Когато в настоящата директива се говори за предаване, това позоваване следва да се тълкува в съответствие с Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 г. относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите-членки (9). Тежестта на извършеното престъпление би могло да бъде вземана предвид при изпълнението на присъдата.
(13)
В борбата с трафика на хора следва пълноценно да се използват съществуващите инструменти в областта на изземването и конфискацията на облаги от престъпления, като Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност и протоколите към нея, Конвенцията на Съвета на Европа относно изпиране, издирване, изземване и конфискация на облагите от престъпление от 1990 г., Рамково решение 2001/500/ПВР на Съвета от 26 юни 2001 г. относно прането на пари, идентифицирането, проследяването, замразяването, изземването и конфискацията на средствата и приходите от престъпна дейност (10) и Рамково решение 2005/212/ПВР на Съвета от 24 февруари 2005 г. относно конфискация на облаги, средства и имущество от престъпления (11). Следва да се насърчава използването на отнетите и конфискувани средства и приходи от престъпленията, посочени в настоящата директива, за финансиране на помощта и защитата на жертвите, включително на обезщетението на жертвите, и на презграничните правоприлагащи действия на Съюза за борба с трафика.
(14)
Жертвите на трафик на хора следва, в съответствие с основните принципи на правните системи на съответните държави-членки, да бъдат защитени от наказателно преследване или наказание за престъпни дейности, като например използването на фалшиви документи, или за престъпления съгласно законите относно проституцията или имиграцията, които те са били принудени да извършат като пряка последица от факта, че са били обект на трафик. Целта на тази защита е да се гарантират човешките права на жертвите, да се избегне по-нататъшното виктимизиране и те да бъдат насърчени да свидетелстват в наказателни производства срещу извършителите. Тази защита не изключва съдебно преследване или наказание за престъпления, които дадено лице е извършило или в които то е участвало по своя воля.
(15)
За да се гарантира успехът на разследването и наказателното преследване на престъпления, свързани с трафика на хора, тяхното образуване по принцип не следва да бъде обусловено от съобщаване или повдигане на обвинение от страна на жертвата. Когато естеството на деянието налага това, наказателното преследване следва да може да се проведе в достатъчен период от време, след като жертвата е навършила пълнолетие. Продължителността на този достатъчен период от време за наказателно преследване следва да бъде определена съгласно съответното национално право. Правоприлагащите служители и прокурорите следва да бъдат подходящо обучени, по-специално с оглед на подобряването на прилагането на международното право и съдебното сътрудничество. Лицата, които отговарят за разследването и преследването на такива престъпления, също следва да имат достъп до разследващите средства, използвани в случаи на организирана престъпна дейност или други случаи на тежки престъпления. Тези средства би могло да включват прихващането на съобщения, наблюдение под прикритие, включително електронно наблюдение, наблюдение на банкови сметки и други финансови разследвания.
(16)
С цел да се гарантира ефективно наказателно преследване на международни престъпни групи, чийто център на дейност е в държава-членка и които извършват трафик на хора в трети държави, следва да се установи компетентност по отношение на престъпление, свързано с трафик на хора, когато извършителят е гражданин на тази държава-членка и престъплението е извършено извън територията на тази държава-членка. Също така би могло да се установи компетентност, когато извършителят пребивава обичайно в държава-членка, жертвата е гражданин на държава-членка или нейното място на обичайно пребиваване е в държава-членка, или престъплението е било извършено в полза на юридическо лице със седалище на територията на държава-членка, и престъплението е извършено извън територията на тази държава-членка.
(17)
Докато Директива 2004/81/ЕО предвижда издаването на разрешение за пребиваване на жертви на трафик, които са граждани на трети държави, а Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите-членки (12) урежда упражняването на правото на свободно движение и пребиваване на територията на държавите-членки от гражданите на Съюза и техните семейства, включително защита от експулсиране, настоящата директива установява специфични мерки за защита на всички жертви на трафик на хора. Следователно настоящата директива не разглежда условията на пребиваване на жертвите на трафик на хора на територията на държавите-членки.
(18)
Необходимо е жертвите на трафик на хора да могат да упражняват ефективно своите права. Ето защо трябва да им бъде предоставяна подходяща помощ и подкрепа преди, по време и за подходящ период от време след наказателното производство. Държавите-членки следва да предвидят средства за помощ, подкрепа и защита на жертвите. Помощта и подкрепата, които се предоставят, следва да включват поне минимален набор от мерки, необходими, за да се даде възможност на жертвата да се възстанови и да избяга от своите трафиканти. Практическото осъществяване на такива мерки следва, въз основа на индивидуална оценка съгласно националните процедури, да отчита обстоятелствата, културния контекст и нуждите на засегнатото лице. Помощ и подкрепа следва да се предоставя на дадено лице веднага след като има разумни основания да се счита, че е възможно то да е било обект на трафик, независимо от готовността му да свидетелства. В случаите когато жертвата не пребивава законно в държавата-членка, следва безусловно да се оказва помощ и подкрепа поне в рамките на срока за размисъл. Ако след приключване на процеса на идентифициране или изтичане на срока за размисъл се установи, че жертвата не отговаря на условията за предоставяне на разрешение за пребиваване или не пребивава законно в дадена държава-членка на друго основание, или ако жертвата е напуснала територията на тази държава-членка, съответната държава-членка не е задължена да продължи да предоставя на това лице помощ и подкрепа въз основа на настоящата директива. Когато това е необходимо, предоставянето на помощ и подкрепа следва да продължи в рамките на подходящ срок след завършване на наказателното производство, например ако се провежда медицинско лечение поради тежки физически или психически последици от престъплението или сигурността на жертвата е застрашена поради дадените от жертвата показания в хода на наказателното производство.
(19)
Рамково решение 2001/220/ПВР на Съвета от 15 март 2001 г. относно правното положение в наказателното производство на жертвите от престъпления (13) установява набор от права на жертвите в наказателното производство, сред които правото на защита и на обезщетение. Освен това жертвите на трафика на хора следва да имат незабавен достъп до правни консултации и - съобразно ролята на жертвите в съответната съдебна система - до процесуално представителство, включително с цел предявяване на иск за обезщетение. Подобни правни консултации и процесуално представителство биха могли да бъдат предоставени и от компетентните органи за целите на предявяването на искове за обезщетение от държавата. Целта на правните консултации е жертвите да могат да получат информация и съвети за различните възможности, с които разполагат. Правните консултации следва да се предоставят от лице, получило подходящо юридическо обучение, без непременно да е юрист. Правните консултации и, съобразно ролята на жертвите в съответната съдебна система, процесуалното представителство следва да се предоставят безплатно най-малко в случаите, когато жертвата не разполага с достатъчно финансови средства, по начин, съвместим с вътрешните процедури на държавите-членки. Тъй като е малко вероятно по-специално децата - жертви да разполагат с такива средства, правните консултации и процесуалното представителство на практика ще бъдат безплатни за тях. Освен това, въз основа на индивидуална оценка на риска, извършена в съответствие с националните процедури, жертвите следва да бъдат защитени от действия, целящи отмъщение или сплашване, както и от риска да бъдат повторно подложени на трафик на хора.
(20)
Жертвите на трафик, които са били подложени на злоупотреби и унизително отношение, които често съпровождат престъплението трафик на хора - като сексуална експлоатация, сексуална злоупотреба, изнасилване, сходни с робството практики или отнемане на телесни органи - следва да бъдат защитени от вторично виктимизиране и по-нататъшно травмиране в хода на наказателното производство. Ненужните повторни разпити по време на разследването, наказателното преследване и съдебното производство следва да се избягват, например чрез изготвяне, когато е целесъобразно и на възможно най-ранен етап от производството, на видеозаписи на разпитите. За тази цел по време на наказателното разследване и производство жертвите на трафик на хора следва да бъдат третирани по начин, който съответства на индивидуалните нужди на всяко лице.Оценката на техните индивидуални нужди следва да бъде съобразена с обстоятелства като възраст, бременност, здравословно състояние, увреждания, които биха могли да имат, и други лични обстоятелства, както и с физическите и психологическите последици от престъпната дейност, на която жертвата е била подложена. Дали и как да се прилага специфично отношение се решава за всеки отделен случай в съответствие с определените в националното право основания и правилата за съдебна преценка, съдебна практика и насоки.
(21)
Мерките за помощ и подкрепа следва да се предоставят, след като жертвите бъдат информирани и дадат своето съгласие. Следователно жертвите следва да бъдат информирани за важните аспекти на тези мерки, като мерките не следва да им бъдат налагани. Отказът на жертвите да се възползват от мерки за помощ и подкрепа не следва да води до задължение за компетентните органи на съответните държави-членки да предоставят на жертвите алтернативни мерки.
(22)
В допълнение към мерките, които са на разположение за всички жертви на трафик, държавите-членки следва да осигурят наличието на специални мерки за помощ, подкрепа и защита за децата - жертви на трафик. Тези мерки следва да се предоставят с оглед на висшия интерес на детето и в съответствие с Конвенцията на ООН от 1989 г. за правата на детето. Когато възрастта на лицето, обект на трафик, е неустановена и има основания да се смята, че то е под 18 години, това лице следва да се приеме за дете и да получи незабавно помощ, подкрепа и защита. Мерките за оказване на помощ и подкрепа на децата - жертви следва да бъдат съсредоточени върху физическото и психо-социалното им възстановяване и към намиране на трайно решение за съответното лице. Достъпът до образование би помогнал на децата да се интегрират повторно в обществото. Като се отчита фактът, че децата - жертви на трафик са особено уязвими, следва да се предвидят допълнителни мерки на защита за тях по време на разпитите в хода на наказателното разследване и производство.
(23)
Особено внимание следва да се отделя на непридружените деца - жертва на трафик на хора, тъй като те се нуждаят от специална помощ и подкрепа поради особено уязвимото си положение. От момента, в който непридружено дете - жертва на трафик на хора, е идентифицирано, и до намирането на трайно решение държавите-членки следва да прилагат мерки за приемане с оглед на потребностите на детето и следва да осигуряват прилагането на съответните процесуални гаранции. Следва да се вземат необходимите мерки, за да се гарантира определяне на настойник и/или представител на непълнолетното лице, при необходимост, с цел да се защитава неговият висш интерес. Решение относно бъдещето на всяко непридружено дете - жертва следва да се взема в най-кратък срок с оглед намирането на трайни решения, основани на индивидуална оценка на висшия интерес на детето, на който следва да се обръща първостепенно внимание. Трайно решение би могло да бъде връщането или реинтеграцията в държавата на произход или държавата на връщане, интеграция в приемащото общество, предоставяне на статут на международна закрила или на друг статут в съответствие с националното право на държавите-членки.
(24)
Когато съгласно настоящата директива трябва да се определи настойник и/или представител на детето, тези функции могат да се изпълняват от едно и също лице или от юридическо лице, институция или орган.
(25)
Държавите-членки следва да разработят и/или укрепят съществуващите политики за предотвратяване на трафика на хора, включително мерки за обезсърчаване и намаляване на търсенето, което поощрява всички форми на експлоатация, и мерки за намаляване на риска хора да стават жертва на трафик, посредством научни изследвания, включително изследвания за нови форми на трафик на хора, информация, популяризиране на проблема и образование. В тези инициативи държавите-членки следва да възприемат подход, който зачита спецификите на пола и правата на детето. Служители, които има вероятност да влязат в контакт с жертви или потенциални жертви на трафик на хора, следва да бъдат подходящо обучени да идентифицират и да работят с такива жертви. Това задължение за обучение следва да се насърчава за членовете на следните категории, когато е вероятно да влязат в контакт с жертвите: полицейски служители, гранични служители, служители на имиграционните служби, прокурори, юристи, магистрати и съдебни служители, инспектори по труда, персонал на социалните и здравните служби и на службите за грижи за деца, както и консулски служители, но в зависимост от местните обстоятелства може да включва и други групи държавни служители, за които има вероятност да срещнат жертви на трафик в своята работа
(26)
Директива 2009/52/ЕО предвижда санкции за работодатели на незаконно пребиваващи граждани на трета държава, които макар да не им е повдигнато обвинение или да не са осъждани за трафик на хора, използват работа или услуги на лице, за което знаят, че е жертва на трафик. Освен това държавите-членки следва да разгледат възможността за налагането на санкции на потребителите на всяка услуга от лице, за което те знаят, че е жертва на трафик. Това допълнително криминализиране би могло да включва поведението на работодатели на законно пребиваващи граждани на трети държави и граждани на Съюза, както и потребителите на сексуални услуги от лице обект на трафик, независимо от гражданството им.
(27)
Държавите-членки следва да създадат - по начин, който считат за целесъобразен от гледна точка на вътрешната си уредба, и като отчитат необходимостта да се осигури минимална структура с определени задачи - национални системи за наблюдение, като национални органи за докладване или други подобни механизми, с цел оценяване на тенденциите в областта на трафика на хора, събиране на статистически данни, измерване на резултатите от действията за борба с трафика на хора и да докладват редовно. Тези национални органи за докладване или други подобни механизми вече са обединени в неофициална мрежа на Съюза, създадена въз основа на заключенията на Съвета относно създаване в рамките на ЕС на неофициална мрежа от национални органи за докладване или равностойни механизми по въпросите на трафика на хора от 4 юни 2009 г. Координаторът за борба с трафика би участвал в дейността на тази мрежа, която осигурява на Съюза и на неговите държави-членки обективна, надеждна, съпоставима и актуална стратегическа информация в областта на трафика на хора и обменя опит и добри практики в сферата на предотвратяването и борбата с трафика на хора на равнището на Съюза. Европейският парламент следва да има правото да участва в съвместните дейности на националните органи за докладване или други подобни механизми.
(28)
С оглед оценката на резултатите от действията, насочени срещу трафика на хора, Съюзът следва да продължи по-нататък работата си по методологиите и методите за събиране на данни за осигуряване на съпоставими статистически данни.
(29)
Предвид Стокхолмската програма и с цел разработване на консолидирана стратегия на Съюза срещу трафика на хора, насочена към по-нататъшно укрепване на ангажимента и усилията на Съюза и държавите-членки за предотвратяване и борба с този трафик, държавите-членки следва да улесняват дейността на координатора за борба с трафика, което може да включва например подобряване на координацията и съгласуваността, както и избягване на дублирането на усилията на институциите и на агенциите на Съюза, както и на държавите-членки и на международните участници, принос за разработване на съществуващи или нови политики и стратегии на Съюза, свързани с борбата с трафика на хора или докладване на институциите на Съюза.
(30)
Настоящата директива цели да измени и разшири разпоредбите на Рамково решение 2002/629/ПВР. Тъй като измененията, които трябва да се направят, са значителни по брой и по естество, с цел постигане на яснота Рамковото решение следва да се замени изцяло по отношение на държавите-членки, участващи в приемането на настоящата директива.
(31)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (14) държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Съюза свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране в националното законодателство, и да ги направят достъпни за обществеността.
(32)
Тъй като целта на настоящата директива, а именно борбата с трафика на хора, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки, и следователно поради обхвата и последиците от действието може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(33)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-конкретно в Хартата на основните права на Европейския съюз, а именно човешкото достойнство, забраната на робството, принудителния труд и трафика на хора, забраната на изтезанието и нечовешкото или унизителното отношение или наказание, правата на детето, правото на свобода и сигурност, свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, защитата на личните данни, правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес и принципите на законност и пропорционалност на престъплението и наказанието. По-специално, настоящата директива има за цел да осигури пълното спазване на тези права и принципи и трябва да бъде прилагана в съответствие с тях.
(34)
В съответствие с член 3 от Протокола относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз, Ирландия е нотифицирала желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящата директива.
(35)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз, и без да се засяга член 4 от този протокол, Обединеното кралство не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързано от нея, нито от нейното прилагане.
(36)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящата директива, и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява минимални правила относно определението на престъпленията и наказанията в сферата на трафика на хора. С нея се въвеждат и общи разпоредби, като се отчитат спецификите на пола, за засилване предотвратяването на това престъпление и защитата на жертвите от него.
Член 2
Престъпления, свързани с трафик на хора
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че следните умишлени деяния са наказуеми:
набиране, превоз, прехвърляне, подслоняване или приемане на лица, включително размяна или прехвърляне на контрола над тези лица, посредством заплаха за или употреба на сила или други форми на принуда, посредством отвличане, измама, заблуда, злоупотреба с власт или с уязвимо положение, или посредством даване или получаване на плащания или облаги, с оглед получаване на съгласието на лице, което има контрол над друго лице, с цел експлоатация.
2. Уязвимо положение означава положение, при което засегнатото лице няма действителна или приемлива алтернатива освен да понесе тази злоупотреба.
3. Експлоатацията включва като минимум експлоатация на извършвана от други лица проституция или други форми на сексуална експлоатация, принудителен труд или услуги, включително просия, робство или практики, подобни на робството, принудително подчинение, или експлоатация за престъпни дейности, или отнемане на телесни органи.
4. Съгласието на жертвата на трафик на хора за експлоатация, независимо дали е планирана или действителна, е без значение, когато е използвано някое от средствата, посочени в параграф 1.
5. Когато поведението, посочено в параграф 1, е свързано с дете, то съставлява наказуемото деяние трафик на хора, дори и да не е използвано никое от средствата, посочени в параграф 1.
6. За целите на настоящата директива „дете“ означава всяко лице на възраст под 18 години.
Член 3
Подбудителство, помагачество и опит
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че подбудителството, помагачеството и опитът за извършване на престъпление, посочено в член 2, са наказуеми.
Член 4
Наказания
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че за престъпление, посочено в член 2, се предвижда наказание лишаване от свобода с максимален срок не по-малко от пет години.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че за престъпление, посочено в член 2, се предвижда наказание лишаване от свобода с максимален срок не по-малко от десет години, когато престъплението:
а)
е извършено срещу жертва, която е особено уязвима, което в контекста на настоящата директива включва най-малкото всички деца жертви;
б)
е извършено в рамките на престъпна организация по смисъла на Рамково решение 2008/841/ПВР на Съвета от 24 октомври 2008 г. относно борбата с организираната престъпност (15);
в)
е застрашило, умишлено или поради престъпна небрежност, живота на жертвата; или
г)
е извършено с особено насилие или е причинило особено тежки вреди на жертвата.
3. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че обстоятелството, че престъплението, посочено в член 2, е извършено от длъжностно лице при изпълнение на служебните му задължения, се смята за отегчаващо вината обстоятелство.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъплението, посочено в член 3, е наказуемо с ефективни, пропорционални и възпиращи наказания, които може да доведат до предаване на лицето.
Член 5
Отговорност на юридическите лица
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че юридическите лица могат да бъдат подведени под отговорност за посочените в членове 2 и 3 престъпления, които са извършени в тяхна полза от лице, действащо самостоятелно или в качеството си на член на орган на юридическото лице, и което заема ръководна длъжност в това юридическо лице, на следните основания:
а)
пълномощие да представлява юридическото лице;
б)
правомощие да взема решения от името на юридическото лице; или
в)
правомощие да упражнява контрол в рамките на юридическото лице.
2. Държавите-членки също гарантират, че юридическо лице може да бъде подведено под отговорност, когато липсата на надзор или контрол от страна на лице, посочено в параграф 1, е направила възможно извършването от негово подчинено лице на някое от престъпленията, посочени в членове 2 и 3, в полза на това юридическо лице.
3. Отговорността на юридическо лице по параграфи 1 и 2 не изключва образуването на наказателно производство срещу физически лица, които са извършители, подбудители или помагачи в престъпленията, посочени в членове 2 и 3.
4. За целите на настоящата директива „юридическо лице“ означава всяко образувание, което има правосубектност съгласно приложимото право, с изключение на държави или органи на публичната власт при упражняването на държавната власт, както и на публичните международни организации.
Член 6
Санкции за юридически лица
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че всяко юридическо лице, подведено под отговорност съгласно член 5, параграфи 1 или 2, подлежи на ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които включват глоби по наказателното право или друг вид глоби и може да включват други санкции като:
а)
лишаване от правото да се ползва от държавни облаги или помощи;
б)
временно или постоянно лишаване от правото да упражнява търговска дейност;
в)
поставяне под съдебен надзор;
г)
съдебна ликвидация;
д)
временно или постоянно затваряне на предприятия, използвани за извършване на престъплението.
Член 7
Отнемане и конфискация
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че компетентните им органи са оправомощени да отнемат и конфискуват средства и облаги от престъпленията, посочени в членове 2 и 3.
Член 8
Отказ от наказателно преследване и неприлагане на наказания към жертвата
В съответствие с основните принципи на своите правни системи държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че техните компетентни органи са оправомощени да не провеждат наказателно преследване или да не налагат наказания на жертвите на трафик на хора за участието им в престъпна дейност, която са били принудени да извършват като пряко следствие от обстоятелството, че са били обект на деяние, посочено в член 2.
Член 9
Разследване и наказателно преследване
1. Държавите-членки гарантират, че разследването или наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 2 и 3, не зависят от съобщаването или повдигането на обвинение от страна на жертвата и че наказателното производство може да продължи дори ако жертвата е оттеглила дадените от нея показания.
2. Когато естеството на деянието налага това, държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да се даде възможност за наказателно преследване на престъпление, посочено в членове 2 и 3, в достатъчно дълъг период от време, след като жертвата навърши пълнолетие.
3. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че лицата, структурите и службите, отговорни за разследването или наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 2 и 3, са преминали през съответно обучение.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че на лицата, структурите и службите, отговорни за разследването или наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 2 и 3, са предоставени ефективни инструменти за разследване като използваните в случаи на организирана престъпност или други случаи на тежки престъпления.
Член 10
Компетентност
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за установяване на своята компетентност по отношение на престъпленията, посочени в членове 2 и 3, когато:
а)
престъплението е извършено изцяло или отчасти на тяхна територия; или
б)
извършителят е един от техните граждани.
2. Дадена държава-членка уведомява Комисията, когато реши да разшири компетентността си по отношение на престъпления, посочени в членове 2 и 3, извършени извън нейната територия, inter alia когато:
а)
престъплението е извършено срещу гражданин на съответната държава-членка или лице, което обичайно пребивава на нейна територия;
б)
престъплението е извършено в полза на юридическо лице, установено на нейна територия; или
в)
извършителят обичайно пребивава на нейна територия.
3. За наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 2 и 3, и извършени извън територията на съответната държава-членка, всяка държава-членка предприема, в случаите, посочени в параграф 1, буква б), и може, в случаите, посочени в параграф 2, да предприеме необходимите мерки, за да гарантира, че нейната компетентност не е подчинена на едно от следните условия:
а)
деянията са престъпления на мястото, където са извършени; или
б)
наказателното преследване може да бъде образувано единствено след съобщение от страна на жертвата, подадено на мястото, където е извършено престъплението, или след уведомяване от страна на държавата, в която е мястото на извършване на престъплението.
Член 11
Помощ и подкрепа за жертвите на трафик на хора
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че на жертвите се предоставят помощ и подкрепа преди и по време на наказателното производство, както и в рамките на подходящ срок след завършване на наказателното производство, с цел те да бъдат в състояние да упражняват правата, установени в Рамково решение 2001/220/ПВР и в настоящата директива.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че на съответното лице се предоставят помощ и подкрепа от момента, в който компетентните органи имат разумни основания да считат, че е възможно то да е било обект на някое от престъпленията, посочени в членове 2 и 3.
3. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че помощта и подкрепата за жертвите не зависи от тяхното желание да сътрудничат при наказателното разследване, наказателното преследване или по време на съдебното производство, без да се засяга Директива 2004/81/ЕО или сходни национални разпоредби.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за установяване на подходящи механизми за ранно идентифициране и оказване на помощ и подкрепа на жертвите в сътрудничество със съответните организации за предоставяне на помощ.
5. Мерките за помощ и подкрепа, посочени в параграфи 1 и 2, се предприемат, след като жертвата бъде информирана и даде своето съгласие, и включват поне стандарт на живот, който може да осигури на жертвата средства за живеене, като осигуряването на подходящо и безопасно място за живеене и материална помощ, както и необходимото медицинско обслужване, включително психологическа помощ, консултации и информация и устен и писмен превод, когато това е необходимо.
6. Информацията по член 5 включва, когато е уместно, информация относно срока за размисъл и срока за възстановяване съгласно Директива 2004/81/ЕО, и информация относно възможността за предоставяне на международна закрила съгласно Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила (16) и Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 г. относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите-членки (17) или съгласно други международни правни инструменти или други сходни национални разпоредби.
7. Държавите-членки осигуряват грижи за жертвите със специални нужди, когато тези нужди са породени по-специално от бременност, здравословно състояние, увреждания, умствено или психично разстройство или от претърпени тежки форми на психическо, физическо или сексуално насилие.
Член 12
Защита на жертвите на трафик на хора в наказателното разследване и наказателното производство
1. Защитните мерки, посочени в настоящия член, се прилагат в допълнение към правата, установени в Рамково решение 2001/220/ПВР.
2. Държавите-членки гарантират, че жертвите на трафик на хора имат незабавен достъп до правни консултации и, в зависимост от ролята на жертвата в съответната правна система, до процесуално представителство, включително с цел предявяване на иск за обезщетение. Правните консултации и процесуалното представителство са безплатни, когато жертвата не разполага с достатъчно финансови средства.
3. Държавите-членки гарантират, че жертвите на трафик на хора се ползват с подходяща защита въз основа на индивидуална оценка на риска, като, inter alia, имат достъп до програми за защита на свидетели или други подобни мерки, ако това е уместно и е в съответствие с основанията, предвидени в националното право или процедури.
4. Без да се засягат правата на защита и въз основа на направена от компетентните органи индивидуална оценка на личните обстоятелства на жертвата, държавите-членки гарантират, че жертвите на трафик на хора са обект на специално отношение с цел предотвратяване на евентуално вторично виктимизиране, като в рамките на възможното и в съответствие с основанията, определени в националното право, както и с правилата за съдебна преценка, съдебна практика и насоки, се избягва следното:
а)
повторни разпити по време на разследването, наказателното преследване или съдебното производство, когато това не е необходимо;
б)
визуалният контакт между жертвите и обвиняемите, включително при даването на показания, например при разпит или кръстосан разпит, чрез подходящи средства, включително чрез използване на подходящи комуникационни технологии;
в)
даването на показания в открито заседание на съда; както и
г)
задаването на въпроси за личния живот, когато това не е необходимо.
Член 13
Общи разпоредби относно мерките за оказване на помощ, подкрепа и защита на децата - жертви на трафик на хора
1. На децата - жертви на трафик на хора, се оказва помощ, подкрепа и защита. При прилагането на разпоредбите на настоящата директива първостепенно внимание се обръща на висшия интерес на детето.
2. Държавите-членки гарантират, че когато възрастта на лице, което е обект на трафик на хора, е неустановена и има основания да се счита, че лицето е дете, това лице се смята за дете, за да му бъде предоставен незабавен достъп до помощ, подкрепа и защита в съответствие с членове 14 и 15.
Член 14
Помощ и подкрепа за децата жертви
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че специфичните действия за оказване на помощ и подкрепа на децата - жертви на трафик на хора, в краткосрочен и дългосрочен план, при тяхното физическо и психо-социално възстановяване, се предприемат след индивидуална оценка на специалните обстоятелства на всяко дете жертва, като се отчитат надлежно възгледите, нуждите и опасенията на детето, така че да се намери трайно решение за него. В съответствие с националното си право държавите-членки предоставят в разумен срок достъп до образование на децата жертви и на децата на жертви, които получават помощ и подкрепа в съответствие с член 11.
2. Държавите-членки определят настойник или представител на детето - жертва на трафик на хора, от момента, в който детето е идентифицирано от органите, когато според националното право носителите на родителска отговорност са лишени от възможността да защитават висшия интерес на детето и/или да го представляват поради конфликт на интереси между тях и детето жертва.
3. Държавите-членки предприемат, при необходимост и възможност, мерки за оказване на помощ и подкрепа на семейството на дете - жертва на трафик на хора, когато семейството се намира на територията на държавите-членки. По-конкретно, при необходимост и възможност, държавите-членки прилагат член 4 от Рамково решение 2001/220/ПВР спрямо семейството.
4. Настоящият член се прилага, без да се засяга член 11.
Член 15
Защита на децата - жертви на трафик на хора в наказателното разследване и наказателното производство
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че в наказателното разследване и наказателното производство, и в зависимост от ролята на жертвата в съответната правна система, компетентните органи определят представител на дете - жертва на трафик на хора, когато според националното право носителите на родителска отговорност са лишени от възможността да представляват детето поради конфликт на интереси между тях и детето жертва.
2. В зависимост от ролята на жертвата в съответната правна система, държавите-членки гарантират, че децата - жертви на трафик на хора, имат незабавен достъп до безплатни правни консултации и до безплатно процесуално представителство, включително с цел предявяване на иск за обезщетение, освен ако разполагат с достатъчно финансови средства.
3. Без да се засягат правата на защита, държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при наказателното разследване и наказателното производство във връзка с престъпленията, посочени в членове 2 и 3:
а)
разпитите на децата жертви се провеждат без неоснователно забавяне след съобщаването на фактите на компетентните органи;
б)
при необходимост разпитите на децата жертви се провеждат в помещения, предназначени или приспособени за тази цел;
в)
когато е необходимо, разпитите на децата жертви се извършват от или посредством професионалисти, специално обучени за тази цел;
г)
при възможност и необходимост всички разпити на детето жертва се извършват от едно и също лице;
д)
броят на разпитите е ограничен до възможния минимум и разпити се провеждат само доколкото това е необходимо за целите на наказателното разследване и наказателното производство;
е)
детето жертва може да бъде придружено от представител или, когато това е уместно, от възрастен по избор на детето, освен ако е взето обосновано решение за обратното по отношение на това лице.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при наказателно разследване на престъпленията, посочени в членове 2 и 3, всички разпити на детето жертва, или когато това е уместно - на детето свидетел, могат да бъдат записвани на видео и такива видеозаписи на разпитите могат да бъдат използвани като доказателство в съдебното производство в съответствие с разпоредбите на националното им законодателство.
5. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при съдебното производство, свързано с престъпленията, посочени в членове 2 и 3, може да бъде разпоредено:
а)
разпитът да се проведе без присъствието на публика; както и
б)
детето жертва да бъде изслушано в съдебната зала, без то да присъства, по-конкретно чрез използване на подходящи комуникационни технологии.
6. Настоящият член се прилага, без да се засяга член 12.
Член 16
Помощ, подкрепа и защита на непридружени деца - жертви на трафик на хора
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че посочените в член 14, параграф 1 специфични действия за оказване на помощ и подкрепа на децата - жертви на трафик на хора са надлежно съобразени с личните и специалните обстоятелства на непридруженото дете жертва.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за намиране на трайно решение въз основа на индивидуална оценка на висшия интерес на детето.
3. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при необходимост на непридруженото дете - жертва на трафик на хора се определя настойник.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че в зависимост от ролята на жертвата в съответната правна система, в хода на наказателното разследване и на наказателното производство компетентните органи определят представител на детето, когато то не е придружено или е разделено от семейството си.
5. Настоящият член се прилага, без да се засягат членове 14 и 15.
Член 17
Обезщетение на жертвите
Държавите-членки правят необходимото жертвите на трафик на хора да имат достъп до съществуващите режими за обезщетение на жертвите на насилствени умишлени престъпления.
Член 18
Превенция
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, например чрез образование и обучение, с цел възпиране и намаляване на търсенето, което поощрява различните форми на експлоатация, свързани с трафика на хора.
2. Държавите-членки предприемат подходящи действия, включително чрез интернет, като информационни кампании и кампании за повишаване на осведомеността, изследователски и образователни програми, когато е уместно - в сътрудничество със съответните организации на гражданското общество и други заинтересовани страни, с цел да се повиши осведомеността и да се намали рискът за хората, и особено децата, да станат жертви на трафик на хора.
3. Държавите-членки насърчават редовното обучение на служителите, за които има вероятност да влязат в контакт с жертви или потенциални жертви на трафик на хора, включително полицейските служители от първа линия, което да улесни дейността им по идентифициране и работа с жертвите и потенциалните жертви на трафик на хора.
4. За да се повиши ефективността на превенцията и борбата с трафика на хора чрез обезсърчаване на търсенето, държавите-членки разглеждат възможността за предприемане на мерки за криминализиране на ползването на услуги, които са предмет на експлоатация съгласно посоченото в член 2, със знанието, че лицето е жертва на престъпление, посочено в член 2.
Член 19
Национални органи за докладване или подобни механизми
Държавите-членки вземат необходимите мерки за създаването на национални органи за докладване или други подобни механизми. Задачите на тези механизми включват извършване на оценка на тенденциите в областта на трафика на хора, измерване на резултатите от действията за борба с трафика на хора, включително събиране на статистически данни в тясно сътрудничество със съответните организации на гражданското общество, действащи в тази област, и докладване.
Член 20
Координиране на стратегията на Съюза за борба с трафика на хора
За да се допринесе за установяването на координирана и консолидирана стратегия на Съюза за борба с трафика на хора, държавите-членки подпомагат задачите на координатора за борба с трафика. По-конкретно държавите-членки предоставят на координатора за борба с трафика информацията, посочена в член 19, въз основа на която координаторът дава своя принос за докладването от Комисията на всеки две години относно постигнатия напредък в борбата с трафика на хора.
Член 21
Замяна на Рамково решение 2002/629/ПВР
Рамково решение 2002/629/ПВР относно борбата с трафика на хора се заменя с настоящата директива по отношение на държавите-членки, които участват в нейното приемане, без това да засяга задълженията на държавите-членки, свързани със срока за транспониране на рамковото решение в националното право.
За държавите членки, които участват в приемането на настоящата директива, позоваванията на Рамково решение 2002/629/ПВР се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 22
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 6 април 2013 г.
2. Държавите-членки предават на Комисията текста на разпоредбите, с които въвеждат в националното си право задълженията, възложени им с настоящата директива.
3. Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се придружава от подобно позоваване при официалното им публикуване. Условията и редът за извършване на подобно позоваване се определят от държавите-членки.
Член 23
Докладване
1. До 6 април 2015 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за оценка на степента, в която държавите-членки са взели необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива, което включва описание на мерките, предприети в съответствие с член 18, параграф 4, придружен при необходимост от законодателни предложения.
2. До 6 април 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за оценка на въздействието на действащото национално право, криминализиращо ползването на услуги, които са предмет на експлоатация, свързана с трафика на хора, върху предотвратяването на трафика на хора, придружен при необходимост от подходящи предложения.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 5 април 2011 година.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2011/36/EL,
5. aprill 2011,
milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset ja millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/629/JSK
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 82 lõiget 2 ja artikli 83 lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
olles konsulteerinud Regioonide Komiteega,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Inimkaubandus on raske kuritegu, mis pannakse sageli toime organiseeritud kuritegevuse raames, ja põhiõiguste ränk rikkumine ning see on sõnaselgelt keelatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga. Inimkaubanduse tõkestamine ja sellevastane võitlus on liidu ja liikmesriikide prioriteet.
(2)
Käesolev direktiiv on osa inimkaubandusevastastest meetmetest, mille hulka kuuluvad kolmandaid riike hõlmavad meetmed, nagu on kindlaks määratud nõukogus 30. novembril 2009. aastal heaks kiidetud „Meetmedokumendis liidu välismõõtme tugevdamise kohta inimkaubandusevastaste meetmete alal; ELi ülemaailmsete inimkaubandusevastaste meetmete suunas”. Selles kontekstis tuleks kolmandates ohvrite lähte- ja üleviimisriikides tegutseda eesmärgiga tõsta teadlikkust, vähendada haavatavust, toetada ja abistada ohvreid, võidelda inimkaubanduse algpõhjuste vastu ja toetada neid kolmandaid riike asjakohaste inimkaubandusevastaste õigusaktide väljatöötamisel.
(3)
Käesolevas direktiivis tunnistatakse inimkaubanduse soospetsiifilisust ning asjaolu, et meeste ja naistega kaubitsetakse sageli eri eesmärkidel. Seepärast peaks abi ja toetusmeetmed olema samuti soospetsiifilised, kui see on asjakohane. Nn tõuke- ja tõmbetegurid võivad olla erinevad, sõltuvalt sektorist, nagu inimkaubandus seksitööstusesse või tööjõu ekspluateerimiseks näiteks ehitustöödel, põllumajandussektoris või majapidamistöödes.
(4)
Liit on võtnud endale ülesande tõkestada inimkaubandust ja selle vastu võidelda ning kaitsta inimkaubanduse ohvrite õigusi. Sel eesmärgil võeti vastu nõukogu 19. juuli 2002. aasta raamotsus 2002/629/JSK inimkaubanduse vastu võitlemise kohta (3) ning ELi kava inimkaubanduse tõkestamise ja sellevastase võitluse heade tavade, standardite ning korra kohta (4). Lisaks seab Euroopa Ülemkogus vastu võetud Stockholmi programm „Avatud ja turvaline Euroopa kodanike teenistuses ja nende kaitsel” (5) inimkaubandusevastase võitluse selgelt prioriteediks. Tuleks ette näha ka teisi meetmeid, nagu toetus inimkaubanduse ohvrite tuvastamise ühiste näitajate väljaarendamiseks liidus, mis väljendub parimate tavade vahetamises vastavate osalejate, eelkõige avalik-õiguslike ja eraõiguslike sotsiaalteenistuste vahel.
(5)
Liikmesriikide õiguskaitseasutused peaksid jätkama koostööd inimkaubandusevastase võitluse tugevdamiseks. Selles osas on esmatähtis tihe piiriülene koostöö, kaasa arvatud teabe ja parima tava jagamine, samuti avatud dialoog liikmesriikide politsei, kohtu- ja finantsasutuste vahel. Koostööd inimkaubandusega seotud süütegude uurimise ja kohtumenetluste vallas tuleks lihtsustada Europoli ja Eurojusti koostööga, moodustades ühised uurimisrühmad, samuti nõukogu 30. novembri 2009. aasta raamotsuse 2009/948/JSK (kohtualluvuskonflikti vältimise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses) (6) rakendamisega.
(6)
Liikmesriigid peaksid julgustama ja tegema tihedat koostööd kodanikuühiskonna organisatsioonidega, sealhulgas selle valdkonna tunnustatud ja aktiivsete valitsuseväliste organisatsioonidega, mis töötavad inimkaubanduse ohvritega, eeskätt poliitiliste algatuste koostamisel, teavitus- ja teadlikkuse suurendamise kampaaniates ning teadus- ja haridusprogrammides, koolituste korraldamisel ning inimkaubandusevastaste meetmete mõju järelevalvel ja hindamisel.
(7)
Käesolevas direktiivis võetakse vastu inimkaubandusvastast võitlust käsitlev ühtne, terviklik ja inimõigusi arvestav lähenemisviis ning direktiivi rakendamisel tuleks võtta arvesse nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/81/EÜ (elamisloa väljaandmise kohta pädevate asutustega koostööd tegevatele kolmandate riikide kodanikele, kes on inimkaubanduse ohvrid või kelle ebaseaduslikule sisserändele on kaasa aidatud) (7) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta direktiivi 2009/52/EÜ (millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded) (8). Inimkaubanduse senisest jõulisem tõkestamine, süüdistuste esitamine ja ohvrite õiguste kaitse on käesoleva direktiivi peamised eesmärgid. Käesolevas direktiivis võetakse kasutusele inimkaubanduse eri vormide mõistelised käsitlused ja seatakse eesmärgiks iga vormi tõkestamine kõige tõhusamate meetmete abil.
(8)
Lapsed on kaitsetumad kui täiskasvanud ja seepärast ähvardab neid suurem oht inimkaubanduse ohvriks langeda. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tuleb esikohale seada lapse huvid, nagu see on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ja 1989. aasta ÜRO lapse õiguste konventsioonis.
(9)
2000. aastal vastu võetud riikidevahelise organiseeritud kuritegevuse vastast ÜRO konventsiooni täiendav ÜRO protokoll inimestega, eelkõige naiste ja lastega, kauplemise takistamise, sellise kauplemise vastu võitlemise ja selle eest karistamise kohta ning 2005. aasta Euroopa Nõukogu inimkaubandusevastane konventsioon on olulised sammud inimkaubandusevastase võitluse alal tehtava koostöö parandamisel. Tuleks märkida, et Euroopa Nõukogu konventsioon sisaldab hindamismehhanismi, mis koosneb inimkaubandusevastase võitluse eksperdirühmast (GRETA) ja osaliste komiteest. Tuleks toetada koordineerimist inimkaubandusevastase võitlusega tegelevate rahvusvaheliste organisatsioonide vahel, et hoida ära jõupingutuste kattumist.
(10)
Käesolev direktiiv ei piira mittetagasisaatmise põhimõtte kohaldamist kooskõlas 1951. aastal vastu võetud pagulasseisundi konventsiooniga (Genfi konventsioon) ning on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 4 ja artikli 19 lõikega 2.
(11)
Selleks et seista vastu inimkaubanduse praegustele arengusuundadele, määratletakse käesoleva direktiiviga inimkaubanduse mõiste laiemalt, kui seda on tehtud raamotsuses 2002/629/JSK, ja seega lisatakse uusi ärakasutamise vorme. Käesoleva direktiivi raames tuleks sunniviisilist kerjamist käsitada sunniviisilise töö või teenusena, nagu see on määratletud Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni 1930. aasta sunniviisilise või kohustusliku töö konventsioonis nr 29. Seega kuulub kerjamine ärakasutamise vormina, sealhulgas inimkaubanduse ohvriks langenud sõltuva isiku ärakasutamine kerjamise otstarbel, inimkaubanduse määratluse alla ainult juhul, kui sellel on kõik sunniviisilise töö või teenuse tunnused. Asjaomast kohtupraktikat arvestades tuleks sellise töö või teenuse osutamiseks antud võimaliku nõusoleku kehtivust hinnata iga juhtumi puhul eraldi. Kui sellist teenust osutab laps, ei tohiks võimalikku nõusolekut ühelgi juhul kehtivaks pidada. Termini „ärakasutamine kuritegelikuks tegevuseks” all tuleks mõista isiku ärakasutamist muu hulgas tasku- ja poevarguste, uimastikaubanduse ning muu samalaadse tegevuse toimepanemiseks, mis on karistatav ja millega on seotud rahalise kasu saamine. Määratlus hõlmab ka inimkaubandust elundite eemaldamise eesmärgil, millega rikutakse rängalt inimväärikust ja füüsilist puutumatust, samuti muid tegusid, näiteks ebaseaduslikku adopteerimist või sundabielu, juhul kui nende puhul on olemas inimkaubanduse tunnused.
(12)
Käesolevas direktiivis sätestatud karistusmäärad vastavad liikmesriikide kasvavale murele inimkaubanduse kui nähtuse arengu pärast. Seepärast võetakse käesolevas direktiivis aluseks nõukogu 24. ja 25. aprilli 2002. aasta järeldused karistuste ühtlustamisel kohaldatava lähenemisviisi kohta (karistustasemed 3 ja 4). Kui süütegu pannakse toime teatavatel asjaoludel, näiteks eriti kaitsetu ohvri suhtes, tuleks määrata tavalisest karmim karistus. Käesoleva direktiivi raames tuleks eriti kaitsetute isikute hulka arvata vähemalt kõik lapsed. Muudeks teguriteks, mida võib eriti kaitsetute isikute kindlaksmääramisel arvesse võtta, on näiteks sugu, rasedus, tervislik seisund ja puue. Eriti raske süüteo korral, kui seati näiteks ohtu ohvri elu või kui kasutati rasket vägivalda nagu piinamine, sunniviisiline uimastite/ravimite manustamine, vägistamine või muu psühholoogiline, füüsiline või seksuaalne vägivald või põhjustati ohvrile muul viisil eriti raske kahju, sealhulgas meeste vägivald naiste vastu, tuleks vastavalt määrata karmim karistus. Kui käesolevas direktiivis viidatakse üleandmisele, tuleks sellist viidet tõlgendada vastavalt nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsusele 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (9). Karistuse täideviimisel tuleks arvesse võtta toimepandud süüteo raskust.
(13)
Inimkaubandusevastases võitluses tuleks täies ulatuses ära kasutada olemasolevaid vahendeid kriminaaltulu konfiskeerimiseks ja arestimiseks, nagu riikidevahelise organiseeritud kuritegevuse vastane ÜRO konventsioon ja selle protokollid, rahapesu ning kriminaaltulu avastamist, arestimist ja konfiskeerimist käsitlev Euroopa Nõukogu 1990. aasta konventsioon, nõukogu 26. juuni 2001. aasta raamotsus 2001/500/JSK, milles käsitletakse rahapesu ning kuriteovahendite ja kuritegelikul teel saadud tulu kindlakstegemist, uurimist, blokeerimist, arestimist ja konfiskeerimist, (10) ning nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsust 2005/212/JSK, mis käsitleb kuritegevusega seotud tulu, kuriteovahendite ja omandi konfiskeerimist (11). Tuleks julgustada käesolevas direktiivis viidatud arestitud ja konfiskeeritud kuriteovahendite ja kriminaaltulu kasutamist ohvrite toetamiseks ja kaitseks, sealhulgas hüvitise maksmiseks ohvritele ning inimkaubandusevastaseks liidu piiriüleseks õiguskaitseks.
(14)
Inimkaubanduse ohvrid peaksid asjaomaste liikmesriikide õigussüsteemide aluspõhimõtete kohaselt olema kaitstud süüdistuse esitamise või karistuse määramise eest nii sellise kuritegeliku tegevuse puhul nagu valedokumentide kasutamine kui ka prostitutsiooni ja sisserännet käsitlevates õigusaktides nimetatud süütegude puhul, mida nad on olnud sunnitud toime panema otseselt inimkaubanduse ohvriks langemise tõttu. Sellise kaitse eesmärk on tagada ohvritele inimõigused, hoida ära nende järjekordne ohvriks langemine ja julgustada neid esinema tunnistajatena kriminaalmenetluses nende suhtes toimepandud kuriteo täideviijate vastu. Selline kaitsemeede ei tohiks välistada süüdistuse esitamist ega karistuse määramist süütegude puhul, mille on isik tahtlikult toime pannud või milles vabatahtlikult osalenud.
(15)
Selleks et tagada inimkaubandusega seotud süütegude edukas uurimine ja nende eest süüdistuse esitamine, ei tohiks nende algatamine põhimõtteliselt sõltuda ohvripoolsest süüteost teatamisest ega süüdistuse esitamisest. Kui toimepandud süüteo olemus seda nõuab, peaks süüdistuse esitamine olema lubatud piisava aja jooksul pärast ohvri täisealiseks saamist. Sellise süüdistuse esitamiseks piisava aja pikkus tuleks kindlaks määrata kooskõlas vastavate riiklike õigusaktidega. Õiguskaitsetöötajad ja prokurörid peaksid olema asjakohaselt koolitatud eelkõige selleks, et tõhustada rahvusvahelist õiguskaitset ja õigusalast koostööd. Isikutele, kelle ülesandeks on uurida kõnealuseid süütegusid ja esitada nende eest süüdistus, peaksid olema kättesaadavad ka organiseeritud kuritegevuse või muude raskete kuritegude puhul kasutatavad uurimisvahendid. Nende vahendite hulka võivad kuuluda teabe pealtkuulamine või -vaatamine, varjatud jälgimine, sealhulgas elektrooniline jälgimine, ning pangakontode kontrollimine või muu finantsuurimine.
(16)
Selleks et tagada tõhus süüdistuse esitamine rahvusvahelistele kuritegelikele ühendustele, kelle tegevus on koondunud liikmesriiki ja kes tegelevad inimkaubandusega kolmandates riikides, tuleks kehtestada jurisdiktsioon inimkaubanduse kui süüteo puhul juhuks, kui teo toimepanija on selle liikmesriigi kodanik või alaline elanik ja kui süütegu on toime pandud väljaspool selle liikmesriigi territooriumi. Samuti võiks kehtestada jurisdiktsiooni juhuks, kui teo toimepanija on liikmesriigi alaline elanik, ohvriks on liikmesriigi kodanik või alaline elanik või kui süütegu on toime pandud liikmesriigi territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks ja kui süütegu on toime pandud väljaspool selle liikmesriigi territooriumi.
(17)
Kui direktiiviga 2004/81/EÜ on nähtud ette elamisloa andmine kolmandate riikide kodanikest inimkaubanduse ohvritele ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil) (12) reguleeritud liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, pakkudes sealhulgas kaitset väljasaatmise eest, siis käesoleva direktiiviga kehtestatakse konkreetsed kaitsemeetmed kõikide inimkaubanduse ohvrite jaoks. Seega ei käsitleta käesolevas direktiivis inimkaubanduse ohvritele elamisloa saamise tingimusi liikmesriikide territooriumil.
(18)
On vajalik, et inimkaubanduse ohvritel oleks võimalus oma õigusi tõhusalt kasutada. Seepärast tuleks ohvritele pakkuda abi ja toetust enne kriminaalmenetlust, selle ajal ning asjakohase aja jooksul pärast seda. Liikmesriigid peaksid eraldama vahendeid, et toetada ohvrite abistamist, toetamist ja kaitset. Pakutav abi ja toetus peaksid hõlmama vähemalt minimaalsel hulgal meetmeid, mis on vajalikud, et anda ohvrile võimalus taastuda ja inimkauplejate käest pääseda. Selliste meetmete praktilisel kohaldamisel tuleks lähtuvalt riiklike menetluste kohaselt korraldatud erihindamisest arvesse võtta asjaomase isiku olukorda, kultuurilist konteksti ja vajadusi. Isikutele tuleks abi ja toetust pakkuda kohe, kui on mõistlikku alust arvata, et ta võib olla inimkaubanduse ohver, ja hoolimata sellest, kas ta soovib esineda tunnistajana. Juhtudel, kui ohver ei ela seaduslikult asjaomases liikmesriigis, tuleks tingimusteta abi ja toetust osutada vähemalt järelemõtlemisaja jooksul. Kui pärast tuvastamismenetluse lõpuleviimist või järelemõtlemisaja möödumist ei tunnistata ohvrit liikmesriigi elamisloa saamise tingimustele vastavaks või tal ei ole muude tingimuste kohaselt riigis seaduslikku elukohta või kui ohver on selle liikmesriigi territooriumilt lahkunud, ei ole asjaomane liikmesriik kohustatud jätkama abi ja toetuse pakkumist sellele isikule käesoleva direktiivi alusel. Vajaduse korral tuleks abi ja toetuse pakkumist jätkata asjakohase aja jooksul pärast kriminaalmenetluse lõppu, näiteks juhul, kui kuriteo raskete füüsiliste või psüühiliste tagajärgede tõttu on käimas ravi või kui ohvri turvalisus on kriminaalmenetluse käigus ohvri antud ütluste tõttu ohus.
(19)
Nõukogu 15. märtsi 2001. aasta raamotsusega 2001/220/JSK (ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses) (13) on sätestatud ohvrite õigused kriminaalmenetluses, sealhulgas õigus kaitsele ja hüvitisele. Lisaks tuleks inimkaubanduse ohvritele viivitamata pakkuda õigusnõustamist ja vastavalt ohvrite rollile asjaomases õigussüsteemis juriidilist esindamist, sealhulgas hüvitise taotlemise korral. Sellist õigusnõustamist ja esindamist võiksid pädevad asutused pakkuda ka hüvitise taotlemiseks riigilt. Õigusnõustamise eesmärk on anda ohvritele võimalus saada teavet ja nõu nende käsutuses olevate erinevate võimaluste kohta. Õigusnõustamist peaks andma isik, kes on saanud vastava õigusliku koolituse, kuid kes ei pea tingimata olema jurist. Õigusnõustamist ja esindamist vastavalt ohvri rollile asjaomases õigussüsteemis tuleks pakkuda vastavalt liikmesriikide endi menetlustele tasuta vähemalt juhul, kui ohvril ei ole piisavalt rahalisi vahendeid. Kuna selliseid vahendeid ei ole tõenäoliselt eelkõige lapsohvritel, pakutaks neile õigusnõustamist ja esindamist tegelikkuses tasuta. Lisaks peaksid ohvrid lähtuvalt riiklike menetluste kohaselt korraldatud riskihindamisest olema kaitstud kättemaksu, hirmutamise ja uuesti inimkaubanduse ohvriks langemise eest.
(20)
Inimkaubanduse ohvrid, kes on juba kannatanud inimkaubandusega üldiselt kaasneva kuritarvitamise ning alandava kohtlemise nagu seksuaalse ärakasutamise, seksuaalse kuritarvitamise, vägistamise, orjusega samalaadsete tingimuste või elundite eemaldamise all, peaksid kriminaalmenetluse ajal olema kaitstud uue ohvriks langemise ja lisatraumade eest. Vältida tuleks tarbetut küsitlemist uurimise, süüdistuse esitamise ja kohtuliku arutamise käigus, kasutades vajadusel menetluse jooksul selliste intervjuude videosalvestusi. Sel eesmärgil tuleks inimkaubanduse ohvreid kriminaaluurimise ja -menetluste ajal kohelda viisil, mis arvestab nende konkreetseid vajadusi. Konkreetsete vajaduste hindamisel tuleks arvesse võtta selliseid asjaolusid nagu ohvri vanus, kas ta on rase, tema tervislik seisund, tema võimalik puue ja muud temaga seotud asjaolud ning ohvri suhtes toimepandud kuriteo füüsilised ja psüühilised tagajärjed. Erikohtlemise ja selle viisi üle otsustatakse igal üksikjuhul eraldi vastavalt riigisisestes õigusaktides kindlaksmääratud tingimustele, kohtu kaalutlusõigusele, praktikale ja juhistele.
(21)
Abi- ja toetusmeetmeid tuleks ohvrile pakkuda teadlikult ja konsensuse alusel. Seetõttu tuleks ohvreid teavitada selliste meetmete olulistest aspektidest ning neid meetmeid ei tohiks ohvritele peale sundida. Kui ohver keeldub abist või toetusest, siis ei tohiks see liikmesriigi asjaomaste asutuste jaoks kaasa tuua kohustust pakkuda ohvrile alternatiivseid meetmeid.
(22)
Lisaks kõikidele inimkaubanduse ohvrite käsutuses olevatele meetmetele peaksid liikmesriigid tagama, et lapsohvritele pakutakse erilisi abi-, toetus- ja kaitsemeetmeid. Neid meetmeid tuleks võtta lapse huvidest lähtudes ja kooskõlas 1989. aastal vastuvõetud ÜRO lapse õiguste konventsiooniga. Kui inimkaubanduse ohvriks langenud isiku vanus ei ole teada ja on põhjust arvata, et isik on alla 18 aasta vana, tuleks seda isikut käsitada lapsena ning ta peaks saama viivitamata abi, toetust ja kaitset. Lapsohvritele suunatud abi- ja toetusmeetmed peaksid keskenduma ohvrite füüsilisele ja psüühilisele taastumisele ja asjaomase isiku olukorra püsivale lahendamisele. Ligipääs haridusele aitaks lastel taas ühiskonda integreeruda. Arvestades, et inimkaubanduse ohvriks langenud lapsed on eriti kaitsetud, tuleks tagada täiendavad kaitsemeetmed, et kaitsta neid kriminaaluurimise ja -menetluse osaks olevate vestluste ajal.
(23)
Erilist tähelepanu tuleks pöörata inimkaubanduse ohvriks langenud saatjata lastele, kuna nemad on eriti haavatavas olukorras ja vajavad erilist abi ja toetust. Alates hetkest, kui inimkaubanduse ohvriks langenud saatjata laps on tuvastatud, ning kuni püsiva lahenduse leidmiseni peaksid liikmesriigid kohaldama lapse vajadustele vastavaid vastuvõtumeetmeid ning kindlustama, et kohaldatakse asjakohaseid menetluslikke tagatisi. Tuleks võtta vajalikud meetmed, et alaealise huvide kaitsmiseks tagada talle vajadusel hooldaja ja/või esindaja määramine. Otsus iga inimkaubanduse ohvriks langenud saatjata lapse tuleviku kohta tuleks langetada võimalikult lühikese ajaga, et leida püsiv lahendus, mis põhineb konkreetse olukorra hindamisel, kusjuures eelkõige tuleks aluseks võtta lapse huvid. Püsivaks lahenduseks võib olla tagasipöördumine päritoluriiki või naasmisriiki ja seal taasintegreerimine, integreerimine vastuvõtvasse ühiskonda, rahvusvahelise kaitse saaja staatuse andmine või mõne muu staatuse andmine vastavalt liikmesriigi riigisisestele õigusaktidele.
(24)
Kui vastavalt käesolevale direktiivile tuleks lapsele määrata hooldaja ja/või esindaja, siis võib neid ülesandeid täita üks ja seesama isik või juriidiline isik, institutsioon või asutus.
(25)
Liikmesriigid peaksid välja töötama inimkaubandusvastase poliitika, sealhulgas meetmed kõigi ärakasutamise vormide aluseks oleva nõudluse ja inimkaubanduse ohvriks langemise riski vähendamiseks, ja/või neid tugevdama, kasutades selleks teadustegevuse, sealhulgas inimkaubanduse uusi vorme käsitlevate uurimistööde, teavitamise, teadlikkuse suurendamise ja hariduse pakutavaid vahendeid. Kõnealuste meetmete puhul peaksid liikmesriigid võtma arvesse soolisi aspekte ja lapse õigusi. Ametnikud, kes puutuvad tõenäoliselt kokku inimkaubanduse ohvrite või võimalike ohvritega, peaksid olema asjakohaselt koolitatud, et nad oskaksid tuvastada sellised ohvrid ja nendega tegeleda. Sellist koolituskohustust tuleks edendada järgmiste ametnikekategooriate puhul, kui nad võivad kokku puutuda ohvritega: politsei- ja piirivalveametnikud, migratsiooniteenistuste ametnikud, prokurörid, advokaadid, kohtunikud ja kohtute töötajad, tööinspektorid, sotsiaal-, lastekaitse- ja tervishoiutöötajad ning konsulaartöötajad, kuid kohalikest oludest lähtuvalt võiks see hõlmata ka muid avaliku võimu kandjate rühmi, kes oma töö raames puutuvad tõenäoliselt kokku inimkaubanduse ohvritega.
(26)
Direktiivis 2009/52/EÜ on sätestatud karistused ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele, kes vaatamata sellele, et neile ei ole esitatud süüdistust ja neid ei ole mõistetud süüdi, kasutavad teadlikult inimkaubanduse ohvri tööd või teenuseid. Lisaks sellele peaksid liikmesriigid arvestama võimalusega kehtestada sanktsioonid teadlikult inimkaubanduse ohvri pakutavaid teenuseid kasutavate isikute suhtes. Nimetatud täiendav kriminaliseerimine võiks hõlmata nii seaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide ja liidu kodanike tööandjate tegevust kui ka inimkaubanduse ohvrite pakutavate seksuaalteenuste ostjaid, sõltumata nende kodakondsusest.
(27)
Liikmesriigid peaksid oma riigisisesest korraldusest lähtudes asjakohasel viisil ning arvesse võttes vajadust minimaalse struktuuri ja kindlaksmääratud ülesannete järele looma riiklikud järelevalvesüsteemid, näiteks määrama riiklikud raportöörid või samaväärsed mehhanismid, et hinnata inimkaubandusealaseid suundumusi, koguda statistilisi andmeid, mõõta inimkaubandusevastaste meetmete tulemuslikkust ja anda korrapäraselt aru. Nimetatud riiklikud raportöörid või samaväärsed mehhanismid on juba esindatud mitteametlikus liidu võrgustikus, mis loodi 4. juuni 2009. aasta nõukogu järelduste (inimkaubandust käsitlevate riiklike raportööride või samaväärsete mehhanismide mitteametliku ELi võrgustiku loomise kohta) alusel. Inimkaubandusevastase võitluse koordinaator osaleks kõnealuse võrgustiku töös, mida kasutatakse liidule ja liikmesriikidele objektiivse, usaldusväärse, võrreldava ja ajakohase strateegilise teabe andmiseks inimkaubanduse valdkonnas ning inimkaubanduse tõkestamise ja sellevastase võitluse alaste kogemuste ja parimate tavade vahetamiseks liidu tasandil. Euroopa Parlamendil peaks olema õigus osaleda riikide raportööride või samaväärsete mehhanismide ühistegevuses.
(28)
Et hinnata inimkaubandusevastase tegevuse tulemusi, peaks liit võrreldavate statistiliste andmete saamiseks jätkama tööd metodoloogia ja andmete kogumise meetodite arendamisel.
(29)
Stockholmi programmi arvesse võttes ja liidu ühtse strateegia väljatöötamiseks inimkaubandusevastases võitluses, mille eesmärk on liidu ja liikmesriikide suurem pühendumine inimkaubanduse tõkestamisele ja sellevastasele võitlusele ning selleks jõupingutuste tegemisele, peaksid liikmesriigid hõlbustama liidu inimkaubandusevastase võitluse koordinaatori tööd, näiteks parandades liidu institutsioonide ja asutuste ning liikmesriikide ja rahvusvaheliste osalejate tegevuse koordineerimist ja ühtsust, vältides samas töö dubleerimist, aidates kaasa olemasolevate või uute liidu inimkaubandusevastast võitlust käsitlevate poliitikasuundade ja strateegiate väljatöötamisele või andes aru liidu institutsioonidele.
(30)
Käesoleva direktiivi eesmärk on muuta ja laiendada raamotsust 2002/629/JSK. Kuna tehtavad muudatused on arvukad ja sisulised, siis tuleks raamotsus selguse huvides täielikult asendada selles osas, mis käsitleb käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevaid liikmesriike.
(31)
Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (14) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja liidu huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning tegema need üldsusele kättesaadavaks.
(32)
Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt võidelda inimkaubanduse vastu, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning selle ulatuse ja toime tõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(33)
Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eelkõige inimväärikust, orjuse, sunniviisilise töö ja inimkaubanduse keelustamist, piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeldu, lapse õigusi, õigust vabadusele ja turvalisusele, sõna- ja teabevabadust, isikuandmete kaitset, õigust tõhusale õiguskaitsele ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtet. Eelkõige on käesoleva direktiivi eesmärk tagada nimetatud õiguste täielik austamine ja sellest tuleb lähtuda ka direktiivi rakendamisel.
(34)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on Iirimaa teatanud oma soovist osaleda käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(35)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt ning ilma et see piiraks kõnealuse protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale Ühendkuningriik käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.
(36)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva direktiiviga kehtestatakse miinimumeeskirjad kuritegude ja sanktsioonide määratlemiseks inimkaubanduse puhul. Samuti kehtestatakse direktiiviga üldsätted, milles võetakse arvesse soolist aspekti, et tugevdada kõnealuste kuritegude tõkestamist ja nende kuritegude ohvrite kaitset.
Artikkel 2
Inimkaubandusega seotud süüteod
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike tegude karistatavus:
isiku värbamine, transportimine, üleviimine, varjamine või vastuvõtmine, sealhulgas kõnealuse isiku üle saavutatud kontrolli vahetamine või üleandmine, milleks kasutatakse ähvardusi, jõudu või muid sunnimeetodeid, inimröövi, kelmust, pettust, võimu või kaitsetu seisundi kuritarvitamist või teise isiku üle kontrolli omava isiku nõusoleku saavutamiseks raha või hüvitiste võtmist või andmist ärakasutamise eesmärgil.
2. Kaitsetu seisund tähendab olukorda, kui asjaomasel isikul puudub reaalne või vastuvõetav alternatiiv väärkohtlemisele allumisele.
3. Ärakasutamine hõlmab vähemalt isiku kasutamist prostituudina või muid seksuaalse ärakasutamise vorme, sunniviisilist tööd või pealesunnitud teenuseid, sealhulgas kerjamine, orjust või muid samalaadseid tingimusi, sunnitööd, ärakasutamist kuritegelikuks tegevuseks või elundite eemaldamist.
4. Inimkaubanduse ohvri nõusolek kavandatud või tegelikuks ärakasutamiseks ei ole tähtis, kui on kasutatud mõnd lõikes 1 nimetatud vahendit.
5. Kui lõikes 1 osutatud tegu on seotud lapsega, käsitatakse seda karistatava inimkaubandusena isegi juhul, kui ühtegi lõikes 1 nimetatud vahendit ei ole kasutatud.
6. Käesolevas direktiivis tähendab „laps” alla 18 aasta vanust isikut.
Artikkel 3
Süüteole õhutamine ja kaasaaitamine ning süüteokatse
Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 nimetatud süütegudele õhutamine ja kaasaaitamine ning selliste süütegude katse on karistatav.
Artikkel 4
Karistused
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 osutatud süütegude eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt viieaastane vangistus.
2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 osutatud süütegude eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt kümneaastane vangistus, kui kõnealune süütegu:
a)
pandi toime isiku vastu, kes on eriti kaitsetu, mis tähendab käesolevas direktiivis vähemalt lapsohvrit;
b)
pandi toime kuritegeliku ühenduse raames nõukogu 24. oktoobri 2008. aasta raamotsuse 2008/841/JSK (organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse kohta) (15) tähenduses;
c)
süüteoga seati tahtlikult või raske ettevaatamatuse tõttu ohtu ohvri elu või
d)
pandi toime rasket vägivalda kasutades või sellega põhjustati ohvrile eriti suur kahju.
3. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et juhul kui artiklis 2 osutatud süüteo pani toime ametnik oma ametikohustuste täitmisel, on tegemist raskendava asjaoluga.
4. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 3 osutatud süütegude eest määratakse tõhus, proportsionaalne ja hoiatav karistus, mis võib hõlmata teo toimepanija üleandmist.
Artikkel 5
Juriidilise isiku vastutus
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude eest, mille on tema kasuks toime pannud eraisikuna või juriidilise isiku organi liikmena tegutsenud isik, kes on juriidilise isiku juures juhtival kohal, ühel järgmistest alustest:
a)
õigus esindada juriidilist isikut;
b)
õigus teha otsuseid juriidilise isiku nimel või
c)
õigus kontrollida juriidilist isikut.
2. Liikmesriigid tagavad ka, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta juhul, kui lõikes 1 osutatud isiku järelevalve või kontrolli puudumise tõttu on kõnealuse juriidilise isiku alluvuses oleval isikul osutunud võimalikuks tema kasuks toime panna mõni artiklites 2 ja 3 nimetatud süütegu.
3. Juriidilise isiku lõigete 1 ja 2 kohane vastutus ei välista kriminaalmenetlust füüsiliste isikute suhtes, kes on mõne artiklites 2 ja 3 nimetatud süüteo täideviijad või sellele kihutajad või kaasaaitajad.
4. Käesolevas direktiivis tähendab „juriidiline isik” üksust, millel on kohaldatava õiguse alusel juriidilise isiku staatus, välja arvatud riigid või avalik-õiguslikud asutused, kes teostavad riigivõimu, ning avalik-õiguslikud rahvusvahelised organisatsioonid.
Artikkel 6
Juriidilise isiku suhtes kohaldatavad sanktsioonid
Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 5 lõigete 1 või 2 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid sanktsioone, mille hulka kuuluvad kriminaalõiguslikud ja muud trahvid ning võivad kuuluda muud sanktsioonid, näiteks:
a)
riiklike hüvitiste või abi saamise õigusest ilmajätmine;
b)
ajutine või alaline ettevõtluskeeld;
c)
kohtuliku järelevalve alla võtmine;
d)
sundlõpetamine;
e)
süüteo toimepanekuks kasutatud üksuste ajutine või lõplik sulgemine.
Artikkel 7
Arestimine ja konfiskeerimine
Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et nende pädevatel asutustel on õigus arestida ja konfiskeerida artiklites 2 ja 3 osutatud süütegudeks kasutatud vahendid ja kuritegelikul teel saadud tulu.
Artikkel 8
Ohvrile süüdistuse esitamata jätmine või ohvri karistamata jätmine
Liikmesriigid võtavad vastavalt oma õigussüsteemi aluspõhimõtetele vajalikud meetmed tagamaks, et pädevatel riiklikel asutustel on volitused jätta inimkaubanduse ohvrile süüdistus esitamata või karistus määramata kuritegelikus tegevuses sunnitud osalemise eest, kui see tulenes otseselt asjaolust, et tema suhtes oli toime pandud mõni artiklis 2 nimetatud tegu.
Artikkel 9
Uurimine ja süüdistuse esitamine
1. Liikmesriigid tagavad, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude uurimine ja nende eest süüdistuse esitamine ei sõltu ohvri antud tunnistusest ega süüdistusest ning et kriminaalmenetlust võib jätkata ka juhul, kui ohver on oma avalduse tagasi võtnud.
2. Juhul kui toimepandud süüteo olemus on selleks piisav, võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed, et piisava aja jooksul pärast ohvri täisealiseks saamist oleks võimalik esitada süüdistus mis tahes artiklites 2 ja 3 osutatud süüteo eest.
3. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et isikud, üksused või asutused, kelle ülesandeks on artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine, oleksid saanud nõuetekohase koolituse.
4. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada organiseeritud kuritegevuse või muude raskete kuritegude puhul kasutatavate tõhusate uurimisvahendite kättesaadavus isikutele, üksustele või asutustele, kelle ülesandeks on artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine.
Artikkel 10
Jurisdiktsioon
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et kehtestada oma jurisdiktsioon artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude puhul, kui:
a)
süütegu on tervikuna või osaliselt toime pandud liikmesriigi territooriumil või
b)
teo toimepanija on selle liikmesriigi kodanik.
2. Liikmesriik teavitab komisjoni, kui ta otsustab kehtestada lisajurisdiktsiooni artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude üle, mis on toime pandud väljaspool tema territooriumi, muu hulgas näiteks kui:
a)
süütegu on toime pandud selle liikmesriigi kodaniku vastu või isiku vastu, kelle peamine elukoht asub selle liikmesriigi territooriumil;
b)
süütegu on toime pandud selle liikmesriigi territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks või
c)
süüteo toimepanija peamine elukoht asub selle liikmesriigi territooriumil.
3. Artiklites 2 ja 3 osutatud, väljaspool asjaomase liikmesriigi territooriumi toimepandud süütegude eest süüdistuse esitamisel võtab iga liikmesriik lõike 1 punktis b osutatud juhtudel (ja võib seda teha lõikes 2 osutatud juhtudel) vajalikud meetmed tagamaks, et tema jurisdiktsioon ei sõltu kummastki järgmisest tingimusest:
a)
sellist tegu käsitatakse teo toimepanemise kohas kuriteona või
b)
süüdistuse saab esitada ainult pärast ohvri avalduse esitamist süüteo toimepanemise kohas või pärast süüteost teatamist riigi poolt, kelle territooriumil süütegu toime pandi.
Artikkel 11
Inimkaubanduse ohvri abistamine ja toetamine
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et ohvrile pakutakse abi ja toetust enne kriminaalmenetlust, selle ajal ning asjakohase ajavahemiku jooksul pärast menetluse lõpetamist, et tal oleks võimalik kasutada raamotsuses 2001/220/JSK ja käesolevas direktiivis sätestatud õigusi.
2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et isikule pakutakse abi ja toetust kohe, kui pädevatel asutustel on põhjendatult alust arvata, et isiku suhtes võib olla toime pandud mõni artiklites 2 ja 3 osutatud süütegudest.
3. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et ohvrile pakutav abi ja toetus ei sõltu sellest, kas ta soovib teha koostööd kriminaaluurimises, süüdistuse esitamisel või kohtumenetluses, ilma et see piiraks direktiivi 2004/81/EÜ või sarnaste riigisiseste eeskirjade kohaldamist.
4. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et luua koostöös asjaomaste tugiorganisatsioonidega nõuetekohased mehhanismid ohvrite varajaseks tuvastamiseks, toetamiseks ja abistamiseks.
5. Lõigetes 1 ja 2 osutatud abi ja toetust pakutakse ohvri nõusolekul ja teadmisel ning sellega kindlustatakse vähemalt ohvri toimetulekut tagav elatustase, sealhulgas nõuetekohane ja turvaline majutus ning materiaalne abi, vajalik arstiabi, mis hõlmab ka psühholoogilist abi, nõustamine ja teavitamine ning vajaduse korral suulise ja kirjaliku tõlke teenused.
6. Lõikes 5 osutatud teavitamine hõlmab vajadusel teavet direktiiviga 2004/81/EÜ sätestatud järelemõtlemiseks ja taastumiseks ette nähtud aja kohta ning teavet võimaluse kohta pakkuda rahvusvahelist kaitset nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, (16) ja nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta (17) või muude rahvusvaheliste vahendite või muude sarnaste riigisiseste eeskirjade alusel.
7. Liikmesriigid hoolitsevad erivajadustega ohvri eest, eelkõige kui erivajaduse põhjuseks on isiku rasedus, tema tervislik seisund, puue, võimalik vaimne või psühholoogiline häire või kui nad on kannatanud jõhkra psühholoogilise, füüsilise või seksuaalse vägivalla all.
Artikkel 12
Inimkaubanduse ohvri kaitse kriminaaluurimises ja -menetluses
1. Käesolevas artiklis viidatud kaitsemeetmeid kohaldatakse lisaks raamotsuses 2001/220/JSK sätestatud õigustele.
2. Liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohvrile pakutakse viivitamata õigusnõustamist ja vastavalt ohvrite rollile asjaomases õigussüsteemis juriidilist esindamist, sealhulgas hüvitise taotlemise korral. Kui ohvril ei ole piisavalt rahalisi vahendeid, pakutakse õigusnõustamist ja esindamist tasuta.
3. Liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohver saab võimaluse korral lähtuvalt riskihindamisest ja kooskõlas riikliku õiguse või menetlustega asjakohast kaitset, muu hulgas võimaluse osaleda tunnistajakaitse programmides või muudes samalaadsetes meetmetes.
4. Piiramata kaitseõigust ja lähtuvalt pädevate asutuste teostatud ohvri isikliku olukorra hindamisest, tagavad liikmesriigid, et inimkaubanduse ohvrit koheldakse eriliselt, et takistada tema teistkordset ohvriks langemist, vältides nii palju kui võimalik ning kooskõlas riiklikus õiguses kindlaksmääratud tingimuste, kohtu kaalutlusõiguse, praktika ja juhistega järgmist:
a)
tarbetut küsitlemist uurimise, süüdistuse esitamise ja kohtuliku arutamise käigus;
b)
silmsidet ohvri ja süüdistatava vahel, sealhulgas tunnistuste andmisel, näiteks küsitlemise ja ristküsitluse ajal, kasutades selleks asjakohaseid vahendeid, sealhulgas asjakohast kommunikatsioonitehnoloogiat;
c)
tunnistuste andmist avalikul kohtuistungil ja
d)
tarbetuid küsimusi eraelu kohta.
Artikkel 13
Üldsätted inimkaubanduse lapsohvrile pakutavate abi-, toetus- ja kaitsemeetmete kohta
1. Inimkaubanduse lapsohvrile pakutakse abi, toetust ja kaitset. Käesoleva direktiivi kohaldamisel on esmatähtis lapse huvide kaitse.
2. Liikmesriigid tagavad, et kui inimkaubanduse ohvriks langenud isiku vanus ei ole teada ja on põhjust arvata, et isik on laps, käsitatakse isikut lapsena, et ta saaks kooskõlas artiklitega 14 ja 15 viivitamata abi, toetust ja kaitset.
Artikkel 14
Lapsohvri abistamine ja toetamine
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et erimeetmed inimkaubanduse lapsohvri lühi- ja pikaajaliseks abistamiseks ja toetamiseks tema füüsilise ja psühhosotsiaalse taastumise raames võetakse pärast iga lapsohvri konkreetse olukorra hindamist, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse lapse seisukohti, vajadusi ja huve, et leida lapse jaoks püsiv lahendus. Liikmesriigid tagavad lapsohvritele ja ohvrite lastele, kellele pakutakse abi ja toetust vastavalt artiklile 11, mõistliku aja jooksul juurdepääsu haridusele kooskõlas oma riigisiseste õigusaktidega.
2. Kui riiklike õigusaktide kohaselt vanemliku vastutuse kandjad ei saa tagada lapse huvide järgimist ja/või last esindada enda ja lapsohvri huvide konflikti tõttu, määravad liikmesriigid inimkaubanduse lapsohvrile hooldaja või seadusliku esindaja alates hetkest, mil riigiasutused on ohvri tuvastanud.
3. Liikmesriigid võtavad vajaduse ja võimaluse korral meetmed, et pakkuda abi ja toetust inimkaubanduse lapsohvri perekonnale, kui see asub liikmesriigi territooriumil. Eelkõige kohaldavad liikmesriigid vajaduse ja võimaluse korral perekonna suhtes raamotsuse 2001/220/JSK artiklit 4.
4. Käesoleva artikli kohaldamine ei piira artikli 11 kohaldamist.
Artikkel 15
Inimkaubanduse lapsohvri kaitse kriminaaluurimises ja -menetluses
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et pädevad asutused määravad inimkaubanduse lapsohvrile vastavalt ohvri rollile asjaomases õigussüsteemis kriminaaluurimises ja -menetluses esindaja, kui riigisiseste õigusaktide kohaselt vanemliku vastutuse kandjad ei saa last esindada enda ja lapsohvri huvide konflikti tõttu.
2. Liikmesriigid tagavad, et lapsohvrile pakutakse vastavalt ohvri rollile asjaomases õigussüsteemis viivitamata õigusnõustamist ja esindamist, sealhulgas hüvitise taotlemise korral, välja arvatud juhul, kui ohvril on piisavalt rahalisi vahendeid.
3. Piiramata kaitseõigust, võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude kriminaaluurimises ja -menetluses:
a)
toimuvad vestlused lapsohvriga põhjendamatu viivituseta pärast asjaoludest teatamist pädevatele asutustele;
b)
toimuvad vestlused lapsohvriga vajaduse korral selleks loodud või kohandatud ruumides;
c)
juhib vajaduse korral vestlust lapsohvriga või viibib selle juures selleks koolitatud spetsialist;
d)
juhivad võimaluse ja vajaduse korral kõiki lapsohvriga peetavaid vestlusi samad isikud;
e)
peetakse võimalikult vähe vestlusi ja neid korraldatakse ainult äärmise vajaduse korral kriminaaluurimise ja -menetluse eesmärgil;
f)
võib lapsohvriga kaasas olla tema esindaja või vajaduse korral lapse valitud täiskasvanu, kui selle isiku suhtes ei ole tehtud vastupidist põhjendatud otsust.
4. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude kriminaaluurimise raames võib filmida kõiki lapsohvriga või vajaduse korral lapstunnistajaga peetavaid vestlusi ning et selliseid filmitud vestlusi võib vastavalt riigisisestes õigusaktides sätestatud eeskirjadele kasutada kriminaalmenetluses tõendina.
5. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegudega seotud kriminaalmenetluses võib teha järgmise otsuse:
a)
ärakuulamine toimub kinnisel kohtuistungil ja
b)
lapsohver kuulatakse ära kohtusse toomata, kasutades selleks eelkõige asjakohast sidetehnoloogiat.
6. Käesoleva artikli kohaldamine ei piira artikli 12 kohaldamist.
Artikkel 16
Inimkaubanduse saatjata lapsohvrite abistamine, toetamine ja kaitse
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 14 lõikes 1 osutatud erimeetmete puhul inimkaubanduse lapsohvri abistamiseks ja toetamiseks võetakse nõuetekohaselt arvesse iga saatjata lapsohvri konkreetset olukorda.
2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et leida püsiv lahendus, mille aluseks on iga lapse huvide hindamine.
3. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et vajaduse korral määratakse inimkaubanduse saatjata lapsohvrile hooldaja.
4. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et pädevad asutused määravad vastavalt ohvrite rollile asjaomases õigussüsteemis kriminaaluurimise ja kriminaalmenetluse ajal inimkaubanduse lapsohvrile esindaja, kui laps on saatjata või oma perekonnast lahutatud.
5. Käesoleva artikli kohaldamine ei piira artiklite 14 ja 15 kohaldamist.
Artikkel 17
Hüvitise maksmine ohvritele
Liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohvritel on juurdepääs olemasolevatele tahtliku vägivaldse kuriteo ohvrite hüvitusskeemidele.
Artikkel 18
Ennetusmeetmed
1. Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, näiteks haridus- ja koolitusmeetmed, et takistada ja vähendada kõikide inimkaubandusega seotud ärakasutamise vormide aluseks olevat nõudlust.
2. Liikmesriigid võtavad teadlikkuse suurendamise ja inimeste, eelkõige laste, inimkaubanduse ohvriks langemise ohu vähendamise eesmärgil asjakohaseid meetmeid, sealhulgas interneti vahendusel, nagu näiteks teavitus- ja teadlikkuse suurendamise kampaaniad ning teadus- ja haridusprogrammid, mida vajaduse korral korraldatakse koostöös asjaomaste kodanikuühiskonna organisatsioonidega ja teiste sidusrühmadega.
3. Liikmesriigid edendavad korrapäraste koolituste korraldamist inimkaubanduse ohvrite või võimalike ohvritega tõenäoliselt kokku puutuvatele ametnikele, sealhulgas politseiametnikele, et nad oskaksid tuvastada inimkaubanduse ohvreid ja nendega tegeleda.
4. Et tõhustada inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust nõudmise kahandamise teel, kaaluvad liikmesriigid meetmete võtmist selleks, et kriminaliseerida artiklis 2 osutatud ärakasutamisega seotud teenuste kasutamine juhul, kui ollakse teadlik, et teenust pakkuv isik on mõne artiklis 2 osutatud süüteo ohver.
Artikkel 19
Riiklik raportöör või samaväärne mehhanism
Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et määrata riiklikud raportöörid või luua muud samaväärsed mehhanismid. Kõnealuste mehhanismide ülesandeks on hinnata inimkaubandusealaseid suundumusi, mõõta inimkaubandusevastaste meetmete tulemuslikkust, sealhulgas koguda statistilisi andmeid tihedas koostöös selles valdkonnas tegutsevate asjakohaste kodanikeühiskonna organisatsioonidega, ja koostada aruandeid.
Artikkel 20
Liidu inimkaubandusevastase strateegia kooskõlastamine
Et kaasa aidata inimkaubandusevastase ühtse ja kooskõlastatud liidu strateegia väljatöötamisele, hõlbustavad liikmesriigid ELi inimkaubandusevastase võitluse koordinaatori tööd. Eelkõige edastavad liikmesriigid inimkaubandusevastase võitluse koordinaatorile artiklis 19 osutatud teavet, mille põhjal koordinaator aitab komisjonil koostada aruande inimkaubandusevastases võitluses tehtud edusammude kohta, mis koostatakse iga kahe aasta tagant.
Artikkel 21
Raamotsuse 2002/629/JSK asendamine
Raamotsus 2002/629/JSK (inimkaubanduse vastu võitlemise kohta) asendatakse käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide jaoks, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud raamotsuse ülevõtmise tähtaegadega.
Käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide osas tõlgendatakse viiteid raamotsusele 2002/629/JSK viidetena käesolevale direktiivile.
Artikkel 22
Ülevõtmine
1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 6. aprillil 2013.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile sätete teksti, millega võetakse riigisisestesse õigusaktidesse üle käesolevast direktiivist tulenevad kohustused.
3. Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
Artikkel 23
Aruandlus
1. Komisjon esitab hiljemalt 6. aprillil 2015 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles hinnatakse, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid, sealhulgas artikli 18 lõike 4 alusel kohaldatud meetmed, ning millele vajaduse korral lisatakse seadusandlikke ettepanekuid.
2. Komisjon esitab hiljemalt 6. aprillil 2016 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles hinnatakse, millist mõju inimkaubanduse tõkestamisele on avaldanud inimkaubanduse ärakasutamisega seotud teenuste kasutamise eest kriminaalvastutusele võtmine vastavalt riigis kehtivatele õigusaktidele, ning lisab sellele vajaduse korral asjakohased ettepanekud.
Artikkel 24
Jõustumine
Käesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
Artikkel 25
Adressaadid
Käesolev direktiiv on vastavalt aluslepingutele adresseeritud liikmesriikidele.
Strasbourg, 5. aprill 2011