РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 26 януари 2011 година
относно схеми за помощ C 50/07 (ex N 894/06), които Франция възнамерява да приведе в действие за развитие на здравноосигурителни договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност и на колективни застрахователни договори срещу рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност
(нотифицирано под номер C(2011) 267)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/319/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 28 декември 2006 г. Франция уведоми Комисията за схеми за помощ за развитие на здравноосигурителни договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност, както е предвидено в проект на закон за изменение на закона на бюджета за 2006 г. Разпоредбите на тези схеми са изброени в член 88 от закон № 2006-1771 от 30 декември 2006 г. за изменение на закона на бюджета за 2006 г. (3). Франция предостави допълнителна информация на Комисията с писма от 26 февруари, 11 май и 18 септември 2007 г.
(2)
С писмо от 13 ноември 2007 г. Комисията уведоми Франция за решението си да открие официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на тази помощ.
(3)
Решението на Комисията да открие официална процедура по разследване беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно разглежданите схеми за помощ.
(4)
С писмо от 21 декември 2007 г. Франция представи мнението си относно решението за откриване на официална процедура по разследване.
(5)
Комисията получи мнения по този въпрос от няколко трети заинтересовани страни. Тя ги предаде на Франция, на която предостави възможност за отговор; коментарите на Франция бяха получени с писмо от 8 май 2008 г.
(6)
С писмо от 31 октомври 2008 г. Франция представи допълнителна информация на Комисията.
(7)
През февруари 2009 г. няколко трети заинтересовани страни представиха допълнителна информация на Комисията.
(8)
На проведената на 2 юни 2009 г. среща между службите на Комисията и френските органи, последните поеха ангажимент да анализират възможността за внасяне на някои изменения в схемите, за които е постъпило уведомление и в най-кратък срок да предоставят анализа си на службите на Комисията.
(9)
С писмо от 22 септември 2009 г. Комисията даде на Франция срок от 20 работни дни, за да представи анализа си.
(10)
С писмо от 3 ноември 2009 г. френските органи поискаха спиране на официалната процедура по разследване до 1 април 2010 г.
(11)
На 17 ноември 2009 г. Комисията се съгласи със спирането на официалната процедура по разследване до 1 април 2010 г. на основание Кодекса на най-добри практики при провеждане на процедури на контрол на държавните помощи (5), за да даде възможност на Франция да преработи законодателния си проект и да проведе необходимите консултации.
(12)
С писмо от 26 април 2010 г. френските органи уведомиха Комисията, че на 17 май 2010 г. ще получи възможен проект за изменена схема.
(13)
С писмо от 27 май 2010 г. френските органи предоставиха информация на Комисията без обаче да предвиждат изменения на схемите, за които е постъпило уведомление.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(14)
Две отделни данъчни разпоредби са предмет на решението за откриване на официална процедура по разследване:
(15)
Първата мярка, за която е постъпило уведомление, е схема на освобождаване от корпоративен данък, въведена с член 207-2 от Общия данъчен кодекс (code général des impôts) (CGI) и от местен данък (6) (член 1461-1 от CGI) поради дейностите по управление на някои здравноосигурителни договори, наречени „солидарни и отговорни“. От това освобождаване биха се възползвали всички предприятия, които предлагат тези договори: взаимозастрахователни дружества и обединения, които се уреждат от Кодекса за взаимозастраховане (code de la mutualité), взаимоспомагателните дружества, които се уреждат от дял III от книга IX на Кодекса за социално осигуряване (code de la sécurité sociale) или от книга VII от Селскостопанския кодекс (code rural), както и всички застрахователни предприятия, които се уреждат от (Кодекса за застраховането (code des assurances).
(16)
Основната цел на тази мярка е, чрез развитието на този вид договори, да се разшири обхвата на допълнителното здравно осигуряване на френското население. На това основание мярката ще допълва схемата за освобождаване от данък на застрахователните договори, която се прилага за същия вид договори и е разрешена от Комисията с нейни решения от 2 юни 2004 г. (7) и от 29 октомври 2010 г. (8).
(17)
Засегнатите от тази схема за освобождаване здравноосигурителни договори са въведени във Франция през 2001 г. (9). От една страна, това са договорите за колективни дейности при условията на задължително присъединяване, а от друга страна, договорите за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване.
(18)
За бъдат избираеми, тези договори трябва да отговарят по-специално на следните условия:
-
никаква медицинска информация за застрахованото лице не трябва да се изисква от страна на застрахователното предприятие за присъединяването към факултативните договори;
-
размерът на вноските или на премиите няма да се определя според здравословното състояние на застрахованото лице;
-
предоставяните покрития задължително трябва да покриват услугите, свързани с превенцията и консултациите с личния лекар, както и с неговите рецепти;
-
предоставяните покрития не трябва да покриват онази част от медицинските разходи, които застрахованото лице може да направи, ако размерът на хонорарите надвишава тарифата за някои дейности или за някои консултации, или поради това, че няма избран личен лекар.
(19)
Освен това, за да се възползват от преференциалната схема, застрахователните предприятия трябва да спазват праговете относно броя на здравноосигурителните договори със солидарен и отговорен характер спрямо всички сключени от тях здравноосигурителни договори. Тези прагове варират в зависимост от естеството на договорите:
-
Договори за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване:
Техният дял трябва да обхваща 150 000 лица или минимален дял (определен с декрет) между 80 % и 90 % от всички присъединили се лица и участващи членове в сключените със застрахователното предприятие договори за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване (10).
-
Договори за колективни дейности при условията на задължително присъединяване:
Техният дял трябва да обхваща 120 000 лица или минимално дял (определено с декрет) между 90 % и 95 % от всички присъединили се лица и участващи членове в сключените със застрахователното предприятие договори за индивидуални и колективни дейности при условията на задължително присъединяване (11).
(20)
Накрая възползващите се предприятия трябва да отговарят и на поне едно от следните условия:
-
да въведат тарифна ставка или плащане на вноски в зависимост от социалното положение на присъединилите се лица и участващите членове;
-
участващите членове и присъединилите се лица, които ползват помощ за сключването на допълнителното здравно осигуряване (12), са поне между 3 % и 6 % от участниците или присъединилите се лица в сключените със застрахователното предприятие здравноосигурителни договори за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване (13);
-
лицата на възраст поне шестдесет и пет години са поне между 15 % и 20 % от участващите членове или присъединилите се лица в сключените със застрахователното предприятие здравноосигурителни договори (14);
-
лицата на възраст под двадесет и пет години са поне между 28 % и 35 % от бенефициерите в сключените със застрахователното предприятие здравноосигурителни договори (15).
(21)
Според френските органи последните критерии налагат тарифна взаимност или взаимност на поколенията и достигането на определено минимално ниво на действителна солидарност. Те целят да насърчат разпространението на солидарните и отговорните договори и осигуряването на цялото население, по-специално, като се приобщи значителен дял млади или възрастни хора, две категории, които срещат най-много затруднения при сключването на (допълнителна) здравна осигуровка, поради ограничените им финансови възможности (младите) или поради потенциалния разход, с който са свързани (възрастните хора).
(22)
Освен това инструментът налага тези критерии да бъдат преценявани на равнище групи, съобразно облагаемите им дейности във Франция. Тази разпоредба има за цел да не се допусне заобикаляне на инструмента или намествания, които в противоречие с целта за взаимност водят до концентрация на този вид риск в няколко структури ad hoc.
(23)
Според френските органи всички тези условия имат за цел да накарат застрахователните предприятия да развият разпространението на тези договори, да участват в прилагането на общото основно и допълнителното здравно осигуряване и да предлагат допълнително здравно осигуряване на цялото население при контролирани тарифни условия. По-специално се имат предвид лицата, чието здравословно състояние или финансови възможности не им позволяват да притежават осигуровка индивидуално.
(24)
Влизането в сила на този данъчен инструмент, първоначално предвиден за 1 януари 2008 г., що се отнася до освобождаването от корпоративен данък и за бюджетната 2010 година, що се отнася до освобождаването от местен данък, е било отложено съответно за 1 януари 2012 г. и бюджетната 2013 година, в очакване на одобрението на съответните схеми от Комисията.
(25)
Втората данъчна разпоредба цели на застрахователните предприятия да се позволи да се възползват от данъчно облекчение от вноските за изравнителни резерви, свързани с някои допълнителни колективни застрахователни договори (член 39 г, буква ЖГ от CGI) (article 39 quinquies GD du CGI) над позволеното от общоприложимата схема (член 39 г, буква ЖБ от CGI) за такива резерви.
(26)
Създаването на технически резерв за изравняване (16) е предвидено от счетоводното и надзорно регулиране на застрахователните предприятия. Член 30 от Директива 91/674/ЕИО на Съвета от 19 декември 1991 година относно годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети на застрахователните предприятия определя изравнителния резерв по следния начин: „изравнителният резерв включва всички суми, заделени в съответствие с правните или административни изисквания за изравняване на колебанията в квотите на вредите през следващи години или за покриване на особените рискове.“ (17).
(27)
В разглеждания случай изравнителният резерв е предназначен за справяне с колебанията при вредите, свързани с колективните дейности, които покриват рисковете от смърт или телесни повреди (нетрудоспособност и инвалидност). Тези колебания в резултата (от една счетоводна година в друга) са свързани с действителното използване на покритията, предвидени по сключените застрахователни договори, спрямо хипотезите, свързани с изпълнението на задълженията по покритията, които са били взети предвид при изготвянето на тарифите на застрахователните премии. Резервът позволява изравняването на техническите резултати, свързани с разглежданите дейностите, с цел да се покрият значителните колебания при вредите, които може да бъдат установени впоследствие.
(28)
Според френските органи, новият изравнителен резерв, предвиден в член 39 г, буква ЖГ, подкрепя основната цел за развитие и подобряване на предложенията на застрахователните предприятия, на договорените покрития за взаимно подпомагане в рамките на процедура наречена „по определяне“. Засегнати са допълнителните колективни покрития, които следват от браншови или междубраншови колективни договори или споразумения, от споразумения в предприятия или от взетите от работодателя решения, при които застрахователното предприятие е определено от социалните партньори („процедура по определяне“). За определеното предприятие това определяне налага задължение за спазване на условията по споразумението, договорени от социалните партньори (18) (включително условията относно обновяването на тарифите). Определянето се извършва за период от максимум пет години, в края на който трябва да се извърши задължително преразглеждане на определеното предприятие. Договорите с условие за определяне, въведени за браншовите организации по споразумение между социалните партньори, винаги са предмет на постановление за общо прилагане, издавано от министъра, който отговаря за социалното осигуряване. Поради това, те са приложими по право за всички заети лица и бивши заети лица от бранша, както и за ползвателите на техните права (независимо от тяхното здравословно състояние и възраст), а техните работодатели са длъжни да сключат посочените договори и да се обвържат с определеното предприятие (19).
(29)
Според френските органи, определянето позволява от определеното предприятие да се получи по-изгодно съотношение вноска/покритие и всички заети лица от определен икономически сектор да имат достъп до същите покрития, независимо от размера на тяхното предприятие. То налага и периодично преразглеждане на условията за структуриране на взаимността при рисковете и на определянето на съответното застрахователно предприятие.
(30)
В полза на отделния потребител, тази мярка ще позволи също да се подобри контрола на тарифите и качеството на предоставяните обезщетения при настъпването на тежки рискове като инвалидност, нетрудоспособност или смърт, които имат значителни социални и финансови последици (допълнителни разходи, загуба на доходи, изключване и т.н.) за застрахованото лице или неговото семейство.
(31)
По-конкретно, механизмът на създаване на резерв за покритията смърт, инвалидност и нетрудоспособност, договорени в рамките на процедура по определяне, цели да осигури на определените застрахователни предприятия:
-
покриването на отрицателните разлики по този вид договори спрямо предвидения в началото среден размер, които разлики биха могли да следват от случайности при вредите (размери и брой) или от отклонение в риска (изменение на данните, въз основа на които е била изготвена първоначалната тарифа);
-
подобряването на собствения капитал и на маржа на платежоспособност на застрахователните предприятия, които предлагат тези дейности, чрез създаването на специалния резерв.
(32)
На практика се позволява годишната вноска в резерва да се намали от размера на техническата печалба (20) от съответните дейности. Общият размер на резерва не може да надвишава 130 % от общия размер на вноските от всички тези дейности, осъществени през счетоводната година. Резервът се използва за компенсация на отрицателните технически резултати от счетоводната година, като се върви хронологично от най-старите към по-новите годишни вноски.
(33)
Неизползваните в срок от десет години годишни вноски се прехвърлят в освободен от данък специален резерв. Размерът на този специален резерв не може да надвишава 70 % от общия размер на вноските от всички съответни дейности, осъществени през счетоводната година. Надвишаващата този размер сума от вноските се добавя към облагаемата печалба след период от 10 години, следващи осчетоводяването им.
(34)
В общоприложимата схема застрахователните и презастрахователни предприятия (член 39 г, буква ЖБ от CGI) понастоящем могат да създават освободени от данъчно облагане изравнителни резерви във връзка с дейностите по групово застраховане срещу рисковете смърт, нетрудоспособност или инвалидност при следните ограничения:
-
годишната вноска за резерва е ограничена на 75 % от техническа печалба от съответните договори;
-
в зависимост от броя на осигурените лица, общият размер на резерва не може да надвишава съотношение между 23 % и 100 % спрямо размера на получените през счетоводната година вноски по съответните договори.
Всеки резерв се използва за компенсация на отрицателните технически резултати от счетоводната година, като се върви хронологично от най-старите към по-новите годишни вноски. Освен това вноските, които не са били използвани в срок от 10 години, се добавят към облагаемата печалба.
III. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(35)
В решение си за откриване на официална процедура по разследване от 13 ноември 2007 г. Комисията изрази съмнения във връзка с прилагането на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС по отношение на разглежданите данъчни мерки (21).
(36)
Що се отнася до първата мярка (освобождаване от корпоративен данък и от местен данък, поради дейностите по управление на солидарните и отговорните договори), Комисията счете, че Франция не е доказала цялостното прехвърляне на предимството към потребителите.
(37)
Комисията се усъмни също и в спазването на условието за избягване на дискриминацията по отношение на произхода на продукта, поради наличието на прагове за броя (120 000/150 000 договора) или за дела (80/90 %) на солидарните и отговорните договори от общия брой здравноосигурителни договори на съответните застрахователни предприятия.
(38)
Що се отнася до втората мярка (данъчно облекчение от вноските за изравнителни резерви), Комисията беше на мнение, че нито едно от трите условия за прилагане на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС, не изглежда да е изпълнено.
(39)
Първо, според Комисията социалният характер на мярката не изглеждаше напълно доказан, ако се разглежда етапът на сключване на застрахователния договор, т.е. преди настъпването на съответните тежки събития.
(40)
Второ, цялостното прехвърляне на помощта към потребителя/осигуреното лице изглежда още по хипотетично и несигурно отколкото предходната мярка. Освен това прехвърлянето на предимството изглежда може да облагодетелства и работодатели, доколкото те също участват във финансирането на договора.
(41)
Трето, високата степен на концентрация на пазара на договорите по определяне в ръцете на взаимоспомагателните дружества в настоящия контекст изглежда може да води до дискриминация de facto в полза на тези дружества.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(42)
След публикуването на решението за откриване бяха получени коментари от страна на Fédération Nationale de la Mutualité Française (FNMF), Fédération française des Sociétés d’Assurance (FFSA), Centre technique des Institutions de prévoyance (CTIP), Union Nationale Interfédérale des Œuvres et Organismes Privés Sanitaires et Sociaux (UNIOPSS), Fédération nationale des Comités féminins pour le Dépistage des Cancers, Union Fédérale des Consommateurs - Que choisir (UFC - Que choisir), както и от трето неизвестно лице.
(43)
Голяма част от заинтересованите страни оценяват положително въпросните две данъчни мерки и техните коментари в голяма степен съвпадат с доводите, изложени от френските органи. Те подчертават наличието на силна конкуренция на пазара на допълнително здравно осигуряване, както и отличната ликвидност на пазара. Те подчертават също, че засегнатите от двете мерки осигуровки ще компенсират недостатъците на социалното осигуряване. Чрез създаването на данъчни облекчения, които са лесно достъпни за всички страни в допълнителното здравно осигуряване, френските органи създават условия за превръщането на групата от хора, които à priori не представляват интерес като профил на риска или на платежоспособността, в група, притежаваща нова икономическа привлекателност.
(44)
Въпреки това що се отнася до първата мярка (освобождаване на солидарните и отговорните договори) FFSA е обезпокоена от наличието на твърде високи прагове, съставляващи явно предимство за операторите, които вече са силно представени на пазара. Макар FFSA да разбира принципа на въвеждане на праг с цел да се избегнат твърде сложни за управление положения, в замяна на това тя счита, че е необходимо този праг да не съставлява пречка за предоставянето на помощта, поради височината си. Тя счита още, че критериите, свързани със структурата на осигуреното население (процент на лицата под 25 години, пенсионери и т.н.), водят до избор на бенефициерите на помощта, без реална обосновка с оглед на обявената цел. Тези критерии благоприятствали еднородните взаимозастрахователни дружества, където достъпът е подчинен на критерии, свързани със статут или професия, в ущърб на отвореното за всички потребители взаимно застраховане. Тези критерии щели да доведат и до възможно различие в третирането между застрахованите лица.
(45)
Що се отнася до CTIP, той уточнява, че за да са качествени предлаганите от застрахователните предприятия услуги, те изискват значителни инвестиции, които трябва да може да се възвърнат, чрез достатъчно многобройни групи от застраховани лица. Тази цел обяснява въвеждането на праговете.
(46)
CTIP се позовава и на задължението на застрахователните предприятия в Европейския съюз за създаване на марж на платежоспособност. Ако всички технически печалби трябва да се върнат на застрахованите лица, изискването за платежоспособност няма да бъде изпълнено. Поради това e нормално поне част от предимството да служи за пълно или частично покриване на ежегодното увеличаване на изискването за платежоспособност.
(47)
В допълнение CTIP уточнява, че според съдебната практика на Съда на ЕС, браншовите схеми от конвенционално естество, поради естеството и предмета си, не попадат вобхвата на разпоредбите на правото на Европейския съюз в областта на конкуренцията (22). Освен това, тъй като са осигуровки, които компенсират недостатъците на социалното осигуряване и които се основават на колективни договори и споразумения, такива схеми не могат да се засягат от търговски данъци.
(48)
FNMF твърди за съвместимост на първата мярка на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. От една страна, помощта има за цел да улесни развитието на допълнителното здравно осигуряване, което отговаря на признаците за солидарност и отговорност при условия, които не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Мярката цели да компенсира пропуск на пазара, водещ до създаване на разделение в населението, тъй като пазарът не позволява ефективно да се осигури общото благосъстояние на населението, което не носи печалба. От друга страна помощта е необходима и пропорционална, тъй като въведените преди това инструменти не успяха да постигнат преследваната цел.
(49)
Трето неизвестно лице подчертава, че френската държава не разполага с достатъчно знания и статистически данни относно икономическото и финансовото състояние на предприятията, които действат на пазара на допълнителното здравно осигуряване. Това прави невъзможно извършването на обективен анализ на положението.
(50)
Същото трето неизвестно лице посочва още промяната между 2001 и 2007 г. в достигнатите нива на печалба от предприятията в сектора. Докато в посочения период оборотът на разглежданите предприятия се е увеличил с 50 %, разходите за обезщетения на същите застрахователи са се увеличили едва с 35 %. Следователно брутните оперативни маржове са се увеличили с още 15 % в период от 6 години.
(51)
Що се отнася до втората мярка (изравнителен резерв), FFSA счита, че нищо не обосновава наличието на по-благоприятна данъчна схема за договорите с условие за определяне спрямо груповите договори в предприятия, покриващи същите рискове. Основанието за създаването на резерва и рисковете са същите, с по-голяма взаимност, която при договорите с условие за определяне ограничава приложението им. Освен това, в действителност мярката била запазена за взаимоспомагателните дружества. Въпреки че от правна страна изборът на застрахователното предприятие от социалните партньори е открит, на практика почти всички договори от този вид определят взаимоспомагателното дружество, създадено по инициатива на социалните партньори.
(52)
От своя страна CTIP счита, че е нормално социалните партньори да имат предпочитания към създаването на взаимоспомагателно дружество, чието управление впоследствие могат да осигурят.
(53)
Освен това CTIP напомня задълженията, които трябва да спазват застрахователните предприятия при определяне:
-
прилагане stricto sensu на предвидените в колективното споразумение или договора разпоредби (покрития, тарифи, условия за преостойностяване, запазване на правата в случаи на нестабилност и т.н.);
-
забрана за прекратяване действието на покритията дори при неплащане;
-
задължение за застраховане на всички предприятия, попадащи в приложното поле на споразумението или на договора;
-
необходимост от изравняване на тарифата съобразно продължителността на цикъла в покрития икономически сектор, за да се съобрази увеличението на тарифите при икономическите кризи, които засягат определен браншови сектор.
(54)
Освен това CTIP счита, че за заетите лица допълнителните конвенционални схеми за социална защита съставляват възнаграждения и поради това не могат да бъдат облагани с търговски данъци. Ето защо инструментът за допълнително намаляване на изравнителните резерви не би трябвало да се счита за определен като държавна помощ.
(55)
CTIP, както и FNMF твърдят също, че втората мярка е съвместима на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като уточняват, че тя има за цел да улесни развитието на пазара на взаимно подпомагане, без да засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(56)
Освен това CTIP се позовава на Решение по дело Albany (23) като уточнява, че конвенционалните схеми за социална защита при условията на задължително присъединяване изпълняват задача от общ икономически интерес. Облагането с търговски данъци на дейностите, свързани с конвенционални схеми за социална защита, въведени от застрахователно предприятие, влиза в противоречие с изпълнението на задачата от общ икономически интерес, която е поверена на застрахователните предприятия.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРАНЦИЯ
(57)
Що се отнася до отражението на помощта върху отделните потребители, френските органи твърдят, че това отражение ще се осигури, чрез конкурентния характер на пазара на допълнителното здравно осигуряване и самата структура на мярката.
(58)
Не само че броят на участниците на пазара ще да бъде голям (24), но и дистрибуторските вериги ще бъдат многобройни и разнообразни (общи застрахователни агенти, посредници, заети лица в застрахователните предприятия, директни продажби по интернет и т.н.). Освен това конкурентният характер на този сектор е гарантиран от Органа за контрол на застраховането и взаимозастраховането (Autorité de contrôle des assurances et des mutuelles (ACAM).
(59)
Следователно пазарните механизми трябва да гарантират отражението на предимството върху потребителите под формата на намаляване на финансовото участие на застрахованото лице, без да е необходимо да се въвежда задължителен механизъм за преразпределение на спестения данък. Освен това структурата на мярката гарантира, че предимството благоприятства категориите потребители, които са изключени от допълнително здравно осигуряване, поради тяхната възраст или финансовите им възможности.
(60)
Що се отнася до въпроса за възможна дискриминация в полза на някои предприятия, Франция уточнява, че праговете насърчават застрахователните предприятия в тяхната дейност към взаимното разпределение на „лошия риск“, характеризиран от възрастта или равнището на финансовите възможности на съответните лица.
(61)
Определен дял или недостатъчен брой солидарни и отговорни договори не позволява да се постигне тази цел за взаимност и при липса на такива прагове, предвиденото освобождаване ще има ефект на инертна печалба за съответните предприятия. Самата конкуренция (без установяване на праг) ще има за единствена последица отражение на данъчното предимство върху крайния потребител и възможност за застрахователните предприятия да запазят дела си на пазара, без да осигурят увеличаване на осигурителното равнище. Поради това механизмът на двоен праг (процент или абсолютна стойност) е необходим елемент за увеличаване на осигурителното равнище на категориите от населението, които понастоящем не са осигурени.
(62)
При условията на постоянно поскъпване на допълнителните здравни осигуровки, предлагането на данъчно облекчение, предназначено за тези категории от населението, е същински въпрос на национална солидарност.
(63)
Най-напред френските органи посочват, че данъчният инструмент не трябва да се счита за помощ в нейната цялост. Определянето като държавна помощ трябва да бъде отнесено само към частта от инструмента, която не може да бъде обоснована със специфика на съответната застрахователна дейност предвид правилата за надзор.
(64)
Особеностите на договорите за определяне, основани на строги задължения по отношение на тарифите, избора на рисковете и управлението, правели тези договори особено чувствителни към рисковете от отклонения от равнището на вредите спрямо първоначалните преценки и поради това напълно се обосновава особено внимателната схема на резерви.
(65)
От една страна, покритите рискове от договорите за определяне, сключени в рамките на колективни браншови споразумения засягат население, което е свързано конкретно с един сектор на дейност и следователно особено чувствителен към внезапните промени в циклите, засягащи този сектор. Ето защо дългосрочното предвиждане на тези цикли изисква дългосрочно изравняване на резултатите от определянето.
(66)
От друга страна, договорите за определяне, произтичащи от споразумения в предприятия, засягат неминуемо по-ограничено по брой население и поради това обосновават увеличени равнища на резервите, поради значителните колебания при вредите.
(67)
По този начин данъчното облекчение за вноските в такива резерви при подходящи и ясно изразени условия, което надвишава данъчния инструмент от общоприложимата схема, предвидена в член 39 г, буква ЖБ от CGI, е обосновано от регулаторна и надзорна гледна точка.
(68)
Освен това френските органи отбелязват, че е много трудно точно да се обосноват равнищата на допустимите вноски за тези дейности, поради техническата трудност да се оцени „нормално“ равнището на резерви за толкова специфични рискове. Френските органи обаче уточняват, че таваните за приспадане на вноските от резервите са определени след съгласуване с бранша.
(69)
Що се отнася до съвместимостта на помощта предвид член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС, Франция твърди, че трите условия от тази разпоредба действително са спазени. Що се отнася до социалния характер на помощта, тя уточнява, че колективните договори, сключени в рамките на браншови споразумения, осигуряват високо ниво на взаимност на рисковете, както и по-ниско ниво на премиите спрямо пазара на индивидуалните договори, при това осигурявайки на заетите лица и техните семейства достъп до високи покрития.
(70)
В отговор на довод на Комисията, според който социалният характер не бил напълно доказан, ако се разглежда етапът на сключване на договора, Франция посочва, че предоставянето на помощта преди настъпването на риска е единственият начин да се постигне преследваната социална цел.
(71)
Относно прехвърлянето на помощта на крайния потребител, Франция най-напред въвежда разграничение между колективните браншови споразумения и споразуменията в предприятия. Въпреки че първата група действително може да се характеризира с преобладаване на взаимоспомагателните дружества, този пазар ще бъде предмет на нова динамика и другите участници в областта на застраховането занапред ще се интересуват от този пазар. Във всеки случай конкуренцията между взаимоспомагателните дружества е реална и вече позволява да се гарантира максимално отражение в полза на застрахованото лице. Що се отнася до втората група (споразумения в предприятия), съществува много силна конкуренция между споразуменията и никакво монополно положение в полза на взаимоспомагателните дружества може да се открои.
(72)
Според френските органи, същото схващане може да се приложи, ако намаляването или смекчаването на тарифата се прави в полза на предприятието. Всъщност участието на работодателя във финансиране на покритието, за служителя/осигуреното лице е равносилно на добавка към заплатата и следователно на предимство за последния.
(73)
Относно наличието на дискриминация de facto в полза на взаимоспомагателните дружества, Франция уточнява, че мярката третира равностойно всички оператори, независимо от тяхното положение. На пазара на взаимното подпомагане няма монополно положение в полза на взаимоспомагателните дружества и сега се характеризира със сериозна конкуренция между основните участници.
(74)
Франция напомня също, че изборът на застрахователното предприятие (процедура по определяне) е отговорност на работодателя и на представителите на персонала. Прозрачността и провеждането на търгове в този процес се извършвали в обичайните условия за пазар, отворен за конкуренцията. Провеждането на търг се извършвало, чрез покана за представяне на предложения до няколко застрахователи, въз основа на тръжна спецификация, изготвена от социалните партньори.
(75)
Освен това Франция счита, че оценяваната мярка във всеки случай може да се счита за помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности, която не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Доказаната социална цел на мярката потвърждава значението, което ще има в бъдеще развитието на пазара на взаимното подпомагане.
(76)
Според френските органи, развитието на договорите за взаимно подпомагане, съдържащи процедура за определяне, има за цел да развие въвеждането на по-благоприятни и осигуряващи по-голяма защита допълнителни схеми за социална защита на заетите лица, благоприятствайки социалния диалог и участието на работниците.
(77)
Накрая Франция добавя, че допълнителните застрахователни обезщетения в областта на взаимно подпомагане в рамките на процедурата по определяне могат да бъдат считани за услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС, по-специално когато присъединяването към схема за обезщетение е задължително и нейното управление се осъществява съвместно.
(78)
Колективният договор, който предвижда покрития и определя застрахователя, може да стане задължителен за всички заети лица, бивши заети лица и ползвателите на права съгласно процедурата за общо прилагане (членове L 911-3 и 911-4 от Кодекса за социално осигуряване) с постановление на компетентния министър. Именно това постановление трябва да се счита за акт, с който държава-членка поверява задълженията по извършване на обществена услуга на дадено предприятие.
(79)
Франция признава, че размерът на компенсацията (спестен данък) за услуга от общ икономически интерес не отговаря на условията, въведени с Рамката на Общността за помощ под формата на компенсации за обществени услуги (25). Тя обаче счита, че тези условия не са приспособени към особеностите на разглежданите дейности. Според Франция, механизмът на данъчното приспадане е по-приспособен и по-гъвкав, отколкото отпускането на безвъзмездна помощ въз основа на точна оценка на допълнителните разходи, свързани с управлението на услугата.
VI. РЕАКЦИЯ НА ФРАНЦИЯ НА КОМЕНТАРИТЕ НА ТРЕТИТЕ СТРАНИ
(80)
Френските органи вземат под внимание коментарите на третите страни и по-специално отговарят на мнението на Fédération Française des Sociétés d’Assurance (FFSA).
(81)
Що се отнася до данъчното освобождаване в полза на солидарните и отговорните договори, френските органи отбелязват, че съдържанието на дейностите на застрахователните предприятия е еднородно, така че делът на солидарните и отговорните договори спрямо другите видове здравноосигурителни договори, към момента е равностоен при трите големи категории застрахователни предприятия, действащи на този пазар (предприятия, обхванати от Кодекса за застраховането, взаимозастрахователни дружества, обхванати от Кодекса за взаимозастраховане и взаимоспомагателните дружества, обхванати от Кодекса за социално осигуряване).
(82)
Що се отнася до новия изравнителен резерв, Франция подчертава, че възможността за сключване на браншови договори за определяне е открита за всички оператори, както френски, така и чуждестранни, действащи на пазара на допълнителното взаимно подпомагане.
(83)
Накрая Франция добавя, че взаимоспомагателните дружества не се ползват с монополно положение и поради това няма дискриминиращо предимство. Обстоятелството, че отварянето на пазара за конкуренцията е бавно и постепенно се дължи на исторически фактор, но не поставя под въпрос съществуващата конкуренция между взаимоспомагателните дружества. Обстоятелството, че взаимоспомагателните дружества са специализирани от по-дълго време в този сектор, не е достатъчно за установяването на каквато и да било дискриминация.
VII. ДОПЪЛНИТЕЛНА ИНФОРМАЦИЯ, ПРЕДСТАВЕНА ОТ ФРАНЦИЯ СЛЕД СПИРАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(84)
В хода на процедурата по разследване, службите на Комисията предложиха на Франция няколко варианта, чрез които схемите за помощ да станат съвместими с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 2 от ДФЕС.
(85)
Що се отнася до първата мярка (освобождаване от корпоративен данък и от местен данък поради дейностите по управление на солидарните и отговорните договори), бяха предложени следните варианти:
-
за да се спази вторият критерий (действително прехвърляне на предимството) на Франция беше предложено да се ръководи от одобрената по-рано от Комисията спомагателна система за допълнително здравно осигуряване на френските държавни служители (N 911/06), от система за данъчен кредит в полза на отделните потребители или от каквато и да било система, която позволява да се гарантира реалното отражение на помощта;
-
за да не се допусне каквато и да било дискриминация, на френските органи бе предложено да преразгледат механизма на праговете.
(86)
Въпреки това, с писмо от 27 май 2010 г. Франция посочи, че е решила да запази непроменена схемата за помощ, за която е изпратила уведомление и потвърди анализа си, според който схемите, за които е постъпило уведомление, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(87)
В същото писмо Франция добавя, че договорите за допълнително здравно осигуряване са продукт, свързан с лоялността на застрахованите лица, който по-късно позволява на същите застраховани лица да се предложат по-изгодни продукти, подобно на договорите за застраховка живот. Ето защо, за да направят клиентът лоялен, участниците на пазара са насърчени да прилагат привлекателна тарифна политика. При тези условия данъчното предимство, прието от застрахователно предприятие и отразено от последното във вноските на застрахованите лица ще има за пряка последица приспособяване на тарифите на неговите конкуренти, осигурявайки по този начин отражение в полза на всички застраховани лица.
(88)
Що се отнася до втората мярка (допълнително данъчно облекчение за изравнителните резерви), службите на Комисията предложиха на Франция следните варианти:
-
за да се спази вторият критерий (действително прехвърляне на предимството) на Франция беше предложено да се ръководи от одобрената по-рано от Комисията спомагателна система за допълнително здравно осигуряване на френските държавни служители (N 911/06), от система за данъчен кредит в полза на отделните потребители или от каквато и да било система, която позволява да се гарантира реалното отражение на помощта;
-
за да не се допусне каквато и да било дискриминация, на френските органи бе предложено да предвидят въвеждането на задължителен и прозрачен механизъм за провеждане на търгове за предоставянето на договори за определяне.
(89)
Въпреки това, както при първата мярка, Франция реши да запази непроменена схемата за помощ, за която е изпратила уведомление, за развитието на колективното взаимно подпомагане.
(90)
В писмото си от 27 май 2010 г. Франция потвърди особено обременителния характер на определянето, който обосновава особено внимателна схема на вноски. Ето защо изравнителният резерв можел да се счита за държавна помощ само в твърде ограничена степен и съвместимостта му с вътрешния пазар трябва да бъде разгледана.
VIII. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
VIII.1. Освобождаване от корпоративен данък и от местен данък поради дейностите по управление на солидарните и отговорните договори
(91)
Като се позовава на съдебната практика на Съда на ЕС по дело Albany (26), CTIP твърди, че браншовите схеми от конвенционално естество, поради естеството и предмета си, не попадат в обхвата на разпоредбите на общностното право в областта на конкуренцията.
(92)
Комисията обаче отбелязва, че мярката, която е предмет на посочената по-горе съдебна практика, се отнася основно до задължителна правна принадлежност на индустриални предприятия към секторен пенсионен фонд, ползващ се с изключителни права. В това отношение трябва да се отбележи, че схемата за освобождаване, свързана с първата мярка, предвижда както индивидуални договори, така и колективни договори при условията на факултативно присъединяване. Освен това, предвидените от мярката колективни договори при условията на задължително присъединяване зависят от свободния избор на социалните партньори за сключване на такива колективни договори, а не от правно задължение за сключване на споразумения или за присъединяване към секторен или междусекторен фонд, както е в дело Albany.
(93)
По-нататък решението на Съда потвърждава, че схемите за осигуряване на рискове, допълващи законоустановената система на социално осигуряване, като разглежданата в случая, за която френските органи са изпратили уведомление, са подчинени на правилата за конкуренция и че фондове, състоящи се от такива схеми, напълно отговарят на понятието за предприятие по смисъла на членове 101 и сл. от ДФЕС (27).
(94)
Поради това Комисията счита, че схемата за осигуряване, предвидена от първата мярка, се обхваща от правилата на Договора в областта на конкуренцията и по-специално от правилата в областта на забраната на държавните помощи.
(95)
Социалното осигуряване (схема за задължително здравно осигуряване) възстановява само част от разходите за здравеопазване на социалноосигурените лица. Ето защо допълнителните здравни осигуровки поемат онази част от обезщетението, която не се финансира от схемата за задължително здравно осигуряване.
(96)
Пазарът на допълнителното здравно осигуряване е съставен основно от следните три групи участници:
-
взаимозастрахователните дружества и взаимозастрахователни обединения, които се уреждат от Кодекса за взаимозастраховане;
-
взаимоспомагателните дружества, които се уреждат Кодекса за социално осигуряване;
-
застрахователните дружества, които се уреждат от Кодекса за застраховането.
(97)
Според писмото на френските органи от 21 декември 2007 г., 263 застрахователни предприятия, 66 взаимоспомагателните дружества и 1 201 взаимозастрахователни дружества действали на пазара на допълнителното здравно осигуряване. Френските органи посочват още, че през 2006 г. най-големите 20 участници на пазара представляват едва 35 % от пазара, без никой да надвишава повече от 4 % и освен това, че 65 % от пазара е съставен от участници, които представляват по-малко от 1 % от дяловете на пазара (28).
(98)
Според официалните данни, публикувани през 2009 г., броят на участниците на този пазар обаче не бил повече от 876 оператора в края на 2008 г. и трайно намалявал от 2001 г. насам (48 % намаление през 2008 г. спрямо 2001 г.) (29). Взаимозастрахователните дружества били 748 на брой, застрахователните дружества 92, а що се отнася до броя на взаимоспомагателните дружества, той достигал 36.
(99)
Според изготвен наскоро анализ от Френския орган по конкуренцията (Autorité française de la Concurrence), най-големите пазарни дялове от пазара на индивидуалното допълнително здравно осигуряване се държали от Mutuelle Générale de l’Education Nationale - MGEN (7,7 % пазарен дял), взаимозастрахователното дружество Groupama (30) (6,7 % пазарен дял), както и застрахователното дружество Swiss Life (4 % пазарен дял) (31).
(100)
Що се отнася до допълнителното колективно осигуряване, най-големите пазарни дялове се падат на застрахователното дружество Axa (17,51 % пазарен дял), групата от взаимоспомагателни дружества Malakoff-Médéric (8,7 % пазарен дял), както и обединението AG2R-La Mondiale-Prémalliance (32) (6,9 % пазарен дял) (33).
(101)
Въпреки изпратените в този смисъл искания до френските органи, Комисията не разполага с по-точна информация за структурата на пазара на допълнителното здравно осигуряване, като например за групиранията на взаимозастрахователни дружества, взаимозастрахователните дружества, обединенията на взаимозастрахователни дружества и взаимоспомагателните дружества. Освен това, въпреки направените в този смисъл искания от Комисията, френските органи не успяха да представят конкретни статистически данни за солидарните и отговорните договори (както общо, така и за всяка категория участници на пазара). Поради това статистическите данни, възпроизведени в таблицата, съдържаща се съображения 102 и 103, се отнасят за целия пазар на допълнителното здравно осигуряване, включително договорите, които не отговарят на условията, даващи възможност за възползване от мярката, за която е постъпило уведомление. Освен това, в публикуван през 2008 г. от френската сметна палата (Cour des Comptes) доклад (34) се подчертават значителните статистически несъответствия, що се отнася до допълнителното осигуряване, свързани с броя на застрахованите лица, разпределението им по различни категории застрахователи и различни видове договори (индивидуален договор, факултативен колективен договор и задължителен колективен договор), както и до размера на възстановените разходи според категориите домакинства и доходи. При това, въз основа на направените анализи от националния орган по конкуренцията, този пазар изглежда разпокъсан, дори твърде разпокъсан що се отнася до индивидуалните договори (35), които при това съставляват един от засегнатите от първата мярка подпазари, за която е постъпило уведомление.
(102)
Както показва таблицата в края на настоящото съображение между 2001 и 2007 г. този сектор се развива силно (36). Общият оборот на тези предприятия достига 27,4 милиарда евро през 2007 г., като се увеличава с 55,8 % спрямо 2001 г. или среден годишен процент на растеж от 7,6 %. Оборотът за 2008 г. надхвърлил 29 милиарда евро и достигнал увеличение от 6 % спрямо 2007 г. (37).
Промяна на оборота на допълнителните застрахователни предприятия 2001-2007 г.
(в милиарда евро)
Взаимозастрахователни дружества
Взаимоспомагателни дружества
Застрахователни дружества
Общо
2001 г.
10,6
3,3
3,7
17,6
2007 г.
16,0
4,7
6,7
27,4
2001-2007 г.
+50,5 %
+43,15 %
+82,13 %
+55,8 %
(103)
Според предоставените от френските органи данни, индивидуалните и колективните договори се разпределят по следния начин (данните са за 2004 г.):
Взаимоспомагателни дружества
Взаимозастрахователни дружества
Застрахователни дружества
Колективни договори
38 %
33 %
29 %
Индивидуални договори
6 %
67 %
27 %
Колективни + индивидуални договори
18 %
54 %
28 %
(104)
Докато взаимозастрахователните дружества и взаимозастрахователните обединения сключват основно индивидуални договори, взаимоспомагателните дружества сключват предимно колективни договори (договори с предприятия или с браншове). Що се отнася до застрахователните дружества тяхната дейност е по-балансирана.
(105)
От друга страна равнището на осигуреност на населението значително е нараснало, като преминава от 84 % през 1996 г. на 92,8 % през 2006 г. Броят на бенефициерите е между 32 милиона и 38 милиона в сектора на взаимозастраховането, 13 милиона в застрахователните дружества и 11 милиона във взаимоспомагателните дружества, към които трябва да се добавят повече от 4 милиона бенефициери на фонд CMU-C (общо здравно осигуряване), който предлага допълнителна безплатна здравна осигуровка на най-бедните. Това означава, че към момента между 7 % и 8 % от французите не притежават допълнителна осигуровка (38).
(106)
По силата на член 107 от ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
(107)
Следователно определянето на дадена мярка като държавна помощ предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1. въпросната мярка дава предимство, 2. чрез държавни ресурси, 3. това предимство е избирателно и 4. разглежданата мярка нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и може да засегне търговията между държавите членки.
(108)
Няма съмнение, че освобождаването или намаляването на корпоративен данък и на местен данък, изразяващо се в премахване или намаляване на данъчно задължение, което съответните предприятия би трябвало да поемат в нормални условия, съставлява предимство в полза на неговия бенефициер (39). Ето защо, в този смисъл това данъчно освобождаване или намаляване съставлява икономическо предимство.
(109)
Предвид твърденията на CTIP за възможна задача за обществена услуга, Комисията отбелязва, че условията, установени по дело Altmark (40) (за да се изключи самото определяне като помощ при някои услуги от общ икономически интерес), в разглеждания случай не са изпълнени (вж. по-специално параграф 144, третото условие Altmark, което по същество се изразява в липсата на свръхкомпенсация). Следователно действително е налице икономическо предимство.
(110)
Тези предимства са предоставени от френската държава, която по този начин се отказва от събирането на данъчни приходи. Следователно тя предоставя това предимство чрез държавни ресурси.
(111)
Мярката има и избирателен характер. Избирателността следва, от една страна, от ограничаването на разглежданата мярката до определен икономически сектор, а именно застрахователния сектор, и от друга страна, от нейното ограничаване вътре в този сектор до определен вид договори (подсектор). В това отношение, най-напред трябва да се констатира, че корпоративният данък е данък, чието приложно поле обхваща всички дружества, независимо от сектора, в който действат. Следователно освобождаването от този данък, което облагодетелства изключително застрахователния сектор, съставлява дерогация от общия режим на корпоративния данък, която така облагодетелства по специфичен начин някои предприятия. Същото се отнася и до освобождаването от местния данък. Освен това, вътре в застрахователния сектор, разглежданото освобождаване благоприятства сключването на някои здравноосигурителни договори, в случая здравноосигурителните договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност. Следователно мярката облагодетелства операторите, сключили „солидарни“ договори, в ущърб на операторите, сключили „класически“ договори.
(112)
Накрая, освен обстоятелството, че застрахователният сектор е предмет на търговия в Европейския съюз, трябва да се напомни, че когато държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или активизира, което като последица ще намали шансовете на предприятия, установени в други държави-членки, да проникнат на пазара на тази държава-членка (41).
(113)
Поради това, в търговията в Европейския съюз, позицията на съответните предприятия ще бъде засилена. Ето защо тази мярка може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията в Европейския съюз.
(114)
Следователно трябва да се заключи, че първата мярка действително съставлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Франция не оспорва това определяне.
(115)
Тъй като мярката, за която е постъпило уведомление, съставлява държавна помощ, трябва да се направи анализ на нейната съвместимост с вътрешния пазар. Френските органи считат, че въпросната мярка съставлява съвместима държавна помощ по силата на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(116)
Член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС гласи: „за съвместими с вътрешния пазар се считат: а) помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители при условие че тези помощи се предоставят, без да се прави разграничение по отношение на произхода на засегнатите стоки“.
(117)
Въз основа на тази разпоредба една държавна помощ е съвместима, щом са изпълнени следните три условия:
1.
помощта трябва да има социален характер;
2.
тя трябва да е предоставена на отделни потребители;
3.
тя трябва да е предоставена, без да се прави разграничение по отношение на произхода на стоката.
(118)
Най-напред трябва да се уточни, че член 107, параграф 2 от ДФЕС дерогира принципа за забрана на държавните помощи, посочен в член 107, параграф 1 от ДФЕС и поради това трябва да се тълкува стеснително (42).
(119)
Въпреки това, що се отнася по специално до прилагането на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС, трябва да се отбележи, че практиката на Комисията по вземане на решения не изключва помощта да бъде предоставена на посредник, който се ангажира да я предостави на отделните потребители (43). В такъв случай обаче е необходимо въведеният механизъм да гарантира действителното отражение върху крайния потребител.
(120)
Комисията счита, че социалният характер (първи критерий) на мярката действително е доказан, доколкото тя цели да се даде възможност на лицата, които поради възрастта си, здравето си или финансовите си възможности, изпитват трудности да получат допълнително здравно осигуряване. Всъщност член 207 от CGI предвижда критерии от социално естество, които трябва да се спазват от застрахователните предприятия, за да се възползват от мярката (44). Тези критерии въвеждат минимални дялове за някои уязвими групи от населението, като лицата с ниски доходи или възрастните хора, от общата осигурителна дейност на съответните предприятия. Предоставеният от френските органи предварителен проект на декрет, който уточнява някои особености при промяна в тарифите, в зависимост от социалното положение на застрахованите лица (45), потвърждава социалния характер на мярката в полза на уязвимите групи от населението.
(121)
За сметка на това, разследването на мярката от Комисията не позволи да се приеме, че от помощта действително се възползват отделните потребители (втори критерий).
(122)
Според френските органи, от отпуснатите на предприятията помощи ще се възползват косвено отделните потребители. Силната конкуренция на пазара на допълнителното здравно осигуряване гарантира прехвърлянето на получените от предприятията помощи към потребителите посредством фиксиране на стойността на исканите от потребителите премии.
(123)
В това отношение, трябва да се отбележи, че прилаганото от Франция освобождаване от данък на солидарните здравноосигурителни договори беше прието от Комисията като съвместима помощ на основание член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС (46). Всъщност, в този случай нямаше съмнение, че от освобождаването от данъка на първо място ще се възползват отделните потребители, които действително са задължени за заплащането на данъка. Размерът на данъка беше съставна част от размера на премиите и освобождаването от данък в полза на солидарните договори намаляваше със същия размер сумата на премиите.
(124)
В разглеждания случай, помощта не е предоставена посредством освобождаване от косвен данък пропорционално на размера на премиите, за които са задължени застрахованите лица, а чрез освобождаване от корпоративен данък, който се изчислява въз основа на реализираните от застрахователното предприятие печалби от всички застраховани лица, които са сключили солидарен и отговорен договор.
(125)
Действителното отразяване на освобождаването от корпоративен данък върху крайния потребител е най-малкото несигурно. От една страна Комисията не разполага с доказателства, позволяващи да се установи, че корпоративният данък (и освобождаването от такъв данък) действително се отразяват върху отделните потребители на съответния пазар. Освен това скорошен доклад на френската сметна палата разкрива наличието на твърде значително увеличаване на равнищата на печалба в сектора на здравното осигуряване през последните години (от 12 % през 2003 г. на 23 % през 2007 г.) (47). При условията на значително увеличаване на равнищата на печалба е много трудно да се заключи, че съществува пазарен механизъм, който гарантира действителното отразяване на освобождаването от корпоративен данък върху крайните потребители.
(126)
При това CTIP посочва, че част от печалбите трябва да бъдат предназначени за създаването на резерви, за да се спазят задълженията, свързани с платежоспособността и че поради това било нормално поне част от предимството да служи за пълно или частично покриване на ежегодното увеличаване на изискването за платежоспособност. Този довод показва, че мярката ще позволи по-скоро увеличаване на печалбите на застрахователите, отколкото намаляване на цените за осигуряване на съответните рискове за потребителите.
(127)
Накрая, по никакъв начин оценката на Комисията не може да се оспори от довода на Франция, според който договорите за допълнителното здравно осигуряване са продукт, свързан с лоялността на застрахователните предприятия, които били насърчени да прилагат привлекателна ценова политика. Трябва да се напомни, че всъщност член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС изисква предимството действително да бъде предоставено на отделните потребители. Поради това, наличието на обикновено насърчаване за преотстъпване на част от предимството на крайните потребители не би могло да отговори на изискването за действително преотстъпване.
(128)
Поради това Комисията счита, че мярката не гарантира действителното прехвърляне на предимството на отделните потребители, както се изисква от член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(129)
Разследването на Комисията заключава също, че условието, свързано с отсъствието на разграничение по отношение на произхода на стоката не е изпълнено (трети критерий). За да се гарантира спазването на това условие, е необходимо да се провери дали потребителите се възползват от въпросната помощ независимо от икономическия оператор, предоставящ продукта или услугата, който е в състояние да изпълни посочената от съответната държава-членка социална цел и че не съществува никаква бариера пред влизането на застрахователните предприятия, установени в Европейския съюз (48). Всъщност, освен условията, свързани с вида на избираемите договори, предприятията, желаещи да се възползват от схемата, трябва да спазват прагове за броя (120 000/150 000 договора) или за дела (85 %/93 %) на солидарните и отговорните договори в тяхната дейност, свързана с договори за допълнителното здравно осигуряване.
(130)
Френските органи считат, че тези прагове насърчават мащабното развитие на този вид договори, чрез взаимно разпределяне в тяхната дейност на „лошия риск“ характеризиран от възрастта или равнището на финансовите възможности на застрахованото лице, като освен това тези прагове са необходими, за не се допусне данъчното предимство да засегне твърде малка част от дейността на предприятията, и по този начин целите за солидарност и за взаимност да бъдат постигнати. Преследването на социалната цел на мярката могло да се осигури само чрез механизъм, който налага на застрахователните предприятия да имат в своята дейност, свързана със здравноосигурителни договори, минимален брой или значителен дял солидарни и отговорни договори. Ако няма такъв механизъм за праг, нито една разпоредба не може да гарантира увеличаване на осигурителното равнище на населението, което понастоящем не е осигурено и данъчното освобождаване ще има единствено ефект на инертна печалба за застрахователните предприятия. Процентно изразеният праг позволява на малките предприятия, чиято дейност е почти изключително свързана с такива договори, да се възползват от мярката, без да достигат чисто количествен праг, докато праговете в абсолютна стойност позволяват на предприятия, които предлагат значителен брой договори от този вид (без той да е единствен) да се възползват от мярката.
(131)
Комисията най-напред констатира, че никаква конкретна информация не е могла да бъде предоставена от френските органи относно настоящото разпределение на солидарните и отговорните договори между различните участници на пазара, нито относно броя и дела на тези договори в тяхната дейност. Въпреки това, според анализа на Комисията, следва, че взаимозастрахователните дружества и обединенията на взаимозастрахователни дружества са правно задължени да предлагат само солидарни договори (49). Изглежда, че на практика и взаимоспомагателните дружества имат същото задължение. Следователно взаимозастрахователните дружества и взаимоспомагателните дружества винаги трябва да отговарят на изразения в процент критерий за праг, докато застрахователните дружества, който имат ограничено присъствие на пазара на солидарни договори и искат да работят повече на него, биха могли да срещнат затруднения при изпълнението на критериите за праг (както като дял, така и като абсолютна стойност) и следователно при възползването от данъчното освобождаване. По-специално това би било така при застрахователните дружества със значителна съществуваща дейност, свързана с „класически“ договори за допълнително здравно осигуряване, неотговарящи на условията, които са необходими, за да се считат за солидарни договори.
(132)
При това положение праговете не биха довели до равностойни усилия, независимо от вида на застрахователното предприятие и не биха имали насърчителен ефект за застрахователните предприятия, които вече отговарят на критериите за праг (по-специално взаимозастрахователните дружества, обединенията от взаимозастрахователни дружества и взаимоспомагателните дружества). Следователно, обратно на твърдението на Франция, с въвеждането на праговете не може да се избегне възможният ефект на инертна печалба.
(133)
Според Комисията, като последица тези прагове ще предизвикат единствено разграничение по отношение на произхода на стоката. По този начин прагове изглежда могат да изключат определен брой предприятия от възползване от освобождаването, при положение, че именно те биха предлагали солидарните и отговорните договори, които френските органи искат да подкрепят. Освен това, наличие на праговете би могло да даде предимство на вече представените застрахователни предприятия на пазара и да съставлява бариера пред влизането на съответния пазар на някои участници, които не биха могли или не биха имали увереността, че могат да ги спазят.
(134)
Накрая, възможно е размерът на помощта да варира в различните застрахователни предприятия в зависимост от реализираните печалби от съответните дейности, което няма да отговаря на изискването, според което потребителите трябва да се възползват от въпросната помощ независимо от икономическия оператор, предоставящ продукта или услугата, който е в състояние да изпълни посочената от съответната държава членка социална цел (50).
(135)
Следователно трябва да се заключи, че схемата за помощ, за която е постъпило уведомление от Франция, за развитието на солидарните и отговорните договори, не е съвместима с вътрешния пазар на основания член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(136)
Ако Франция изрично не посочи друга разпоредба относно съвместимостта на държавни помощи, трябва да се констатира, че нито един от предвидените в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС критерии за съвместимост не е приложим в разглеждания случай.
(137)
Що се отнася до разпоредбите на член 107, параграф 2 от ДФЕС, които са различни от буква а), трябва да се констатира, че критериите за съвместимост, предвидени в букви б) и в), със сигурност са неприложими в разглеждания случай.
(138)
Съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, за съвместима може да се приеме помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(139)
Според FNMF, помощта има за цел да улесни развитието на допълнителното здравно осигуряване, отговарящо на солидарния и отговорен характер, при условия, които не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Въпреки отправените от нея искания, Комисията не получи от френските органи цифрови данни, позволяващи да се подкрепи приложимостта на критерия за съвместимост, посочен в предходното съображение, нито относно ефекта от съществуващите данъчни мерки за разпространението на солидарните и отговорните договори, нито пък относно връзката между предвиденото допълнително предимство и допълнителните разходи или изисквания, свързани с управлението на този вид договори. Поради това Комисията не можа да се увери в необходимия и пропорционален характер на предвиденото ново освобождаване, за да се постигне посочената цел. Във всички положения трябва да се констатира, че освобождаването от корпоративен данък не е свързано с извършването на инвестиции, нито със създаването на работни места или с конкретни проекти. Следователно то представлява постоянно облекчение на разходите, съставляващо оперативна помощ, която според установената практика не може да бъде призната за съвместима в рамките на член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(140)
Накрая, Франция не посочва никакъв друг критерий за съвместимост, предвиден в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(141)
Според CTIP, основаните на колективни договори и споразумения мерки, каквато е разглежданата мярка, имат за предмет компенсацията на недостатъците на социалното осигуряване. Комисията обръща внимание, че CTIP не посочва изрично наличието на услуга от общ икономически интерес, а Франция, която би трябвало да докаже съвместимостта на разглежданата помощ с Договора, не се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС. При тези обстоятелства Комисията не може да оцени съвместимостта на разглежданата помощ в светлината на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Освен това Комисията отбелязва следното.
(142)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС предвижда, че предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(143)
От съдебната практика на Съда на ЕС е видно, че с изключение на секторите, в които този въпрос се урежда с разпоредби на Европейския съюз, държавите-членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес. Следователно, дори в разглеждания случай да се приеме, че става въпрос за услуга от общ икономически интерес (което не се твърди от Франция), трябва да се констатира, че за целите на член 106, параграф 2 от ДФЕС, компенсацията, заплатена на предприятията, натоварени със задача за обществена услуга не може да надвишава разходите за предоставяне на обществената услуга, като се отчитат свързаните с нея приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(144)
В тази връзка е достатъчно да се посочи, че разглежданата данъчна мярка не съдържа механизъм, който да не допуска свръхкомпенсация спрямо разходите за изпълнение, направени от съответните оператори. Всъщност трябва да се констатира, че размерът на разглежданата помощ (данъчно освобождаване на съответните дейности) по никакъв начин не е свързан с поеманите допълнителни разходи от застрахователните предприятия. Още по-малко той е свързан с премиите, които се заплащат от застрахованите лица, нито с броя на договорите.
(145)
При това положение Комисията заключава, че във всички случаи, съответната мярка не би могла да бъде призната за съвместима с вътрешния пазар на основание член 106, параграф 2 от ДФЕС.
VIII.2. Данъчно облекчение от вноските за изравнителни резерви, свързани с някои допълнителни колективни застрахователни договори
(146)
Пазарът на „взаимното подпомагане“ обединява дейностите, които имат за предмет превенцията и осигуряването на риска смърт, на рисковете накърняващи физическата цялост на лицето или свързани с майчинството, или на рисковете от нетрудоспособност или инвалидност, или на риска от безработица (51), като допълнение на законоустановената система на социално осигуряване.
(147)
Осигуровките за взаимно подпомагане дават възможност:
-
да се улесни достъпа до медицински грижи, като поемат допълнително възстановяване на разходите за здравеопазване при заболяване, майчинство, злополука и т.н.,
-
да се осигури пълно или частично запазване на размера на възнаграждението в случай на отпуск по болест, инвалидност или нетрудоспособност,
-
да се осигури капитал и издръжка на съпруга и на децата при смърт на застрахованото лице,
-
да се предвиди парична добавка в случай на нужда от чужда помощ.
(148)
Три категории предприятия са представени на този пазар: дружества, които се уреждат от Кодекса за застраховането (застрахователни компании, взаимозастрахователни дружества и дъщерни дружества на банки), взаимозастрахователните дружества, които се уреждат от Кодекса за взаимозастраховане и взаимоспомагателните дружества, които се уреждат от Кодекса за социално осигуряване.
(149)
Застраховка за взаимно подпомагане може да се сключи или колективно, чрез присъединяване, с посредничеството на работодателя, към колективния договор на професионален или междупрофесионален бранш, или индивидуално, чрез адресиране непосредствено към застрахователно или взаимозастрахователно дружество.
(150)
Доста голяма част от заетите лица днес са осигурени с колективен договор за взаимно подпомагане. Присъединяването може да има задължителен или факултативен характер.
(151)
Колективната схема за взаимно подпомагане е част от тристранни отношения:
-
работодателят поема ангажимент към заетите лица и на това основание сключва застрахователния договор (52),
-
срещу заплащането на вноски застрахователното предприятие покрива риска,
-
бенефициерите са заетите лица.
(152)
Според предоставените от френските органи оценки за 2005 г., пазарът на взаимно подпомагане е имал годишен оборот от 20 милиарда евро (колективни и индивидуални застраховки). Застрахователните дружества заемат най-голям дял на този пазар със 71 % от направените вноски, докато взаимоспомагателните дружества и взаимозастрахователните дружества заемат съответно 21 % и 8 % от пазара. Трябва да се уточни обаче, че последните данни се отнасят за всички категории договори в този сектор: индивидуален договор, колективен договор при условията на факултативно присъединяване и колективен договор при условията на задължително присъединяване.
(153)
Освен това френските органи считат, че пазарът на браншово определяне (53) за рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност е по-голям от 4 милиарда евро и обхваща почти всички дейности по взаимно подпомагане, покривани от взаимоспомагателните дружества (4,2 милиарда евро), както и част от колективните договори на застрахователните предприятия на взаимозастрахователните дружества. Нито една конкретна цифра за дела на последните на пазара за определяне обаче не беше предоставена.
(154)
Въпреки че в своето уведомление Франция беше признала определянето на мярката като държавна помощ, впоследствие тя отбеляза, че поне част от инструмента не трябва да се счита за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, поради особеностите на договори за определяне (строги задължения по отношение на тарифите, избора на рисковете и управлението), които правели тези договори особено чувствителни към рисковете от отклонения от равнището на вредите спрямо първоначалните преценки и поради това напълно се обосновала особено внимателната схема на резерви и съответно по-голямото данъчно приспадане от вноските в резервите, без това да води до съществуването на предимство.
(155)
Поради това Франция счита, че част от данъчното облекчение за вноските в такива резерви при подходящи и ясно изразени условия, която надвишава данъчния инструмент от общоприложимата схема, съдържаща се в член 39 г, буква ЖБ от CGI, била обоснована от регулаторна и надзорна гледна точка, и не създавала предимство.
(156)
Следователно на първо място трябва да се разгледа дали мярката допуска съществуването на предимство в полза на съответните застрахователни предприятия.
(157)
Член 39, параграф 1, точка 5 от посочения по-горе кодекс предвижда, че могат да се приспадат „резервите, създадени за покриване на ясно определени загуби или разходи и които са вероятни, поради текущи събития, при условие че те действително са осчетоводени през счетоводната година“. В определени случаи кодексът предвижда фиксирано приспадане за някои видове дейности. По-специално това е така в областта на застраховането и презастраховането, където членове 39 г, буква Ж-39 г, буква ЖГ от кодекса предвиждат специфични правила в областта на приспадането на резерви, за да се имат предвид особеностите на застрахователния сектор, чиято основна дейност се състои именно в покриване на рискове. Следователно, за да се определи дали съществува евентуално предимство, трябва да се провери дали обхванатите от мярката дейности действително водят до загуби или допълнителни разходи по смисъла на член 39, параграф 1, точка 5 от посочения по-горе кодекс, при условията предвидени в член 39 г, буква ЖГ.
(158)
Преди всичко трябва да се приеме принципът, според който естеството и степента на рисковете от вреди в сектора на допълнителното застраховане срещу рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност, могат да се променят според вида на осигуреното население и условията на осигуряването (индивидуални/колективни договори, факултативните/задължителни договори).
(159)
Договорите, произтичащи от споразумения в предприятия, включително договорите за определяне, произтичащи от такива споразумения, се отнасят до ограничена част от населението. Те са свързани с „концентриран“ риск (риск от вреда в съответното предприятие) без обаче да откриват възможност за взаимност в рамките на голяма част от населението. Що се отнася до колективните договори, обхващащи определен сектор (бранш), те се отнасят до голяма част от населението и поради това à priori са свързани с по-голяма взаимност. При последния вид договор обаче има много тясна връзка между вредите и кризисните периоди, които могат да засегнат цял икономически сектор. Според CTIP, кризисните периоди засилвали нестабилността на вредите в бранша.
(160)
Що се отнася до колективните договори за определяне, произтичащи от споразумение в предприятие, Комисията счита, че няма основание да се приеме, че естеството и степента (следователно и колебанията) на риска от вреди са осезаемо различни спрямо положението, при което същият тип договор се сключва без съвместни преговори между синдикат и работодател (и следователно вън от процеса за определяне).
(161)
От друга страна, при липса на конкретна информация за повторяемостта на вредите в сектора, нищо не позволява да се заключи, че колебанията на рисковете, които са присъщи за браншовите договори за определяне (договори, характеризиращи се с по-голяма чувствителност към конюнктурата, но и с по-голяма взаимност), биха били по-големи, отколкото същите рискове, свързани с договорите в предприятия (договори, характеризиращи се с концентриран риск и с малка взаимност).
(162)
Освен това дори в случай че посочените от Франция задължения за определяне, действително биха имали като последица оказването на допълнителен натиск върху събираните премии от застрахователните предприятия, трябва да се констатира, че това е обстоятелство, което може да засегне доходите, а не разходите за вреди. Този вид риск (загуба на доходи) обаче не е предвиден в член 39 параграф 1, точка 5 от CGI и следователно не може да се възползва от вноските за резерви, които могат да се приспадат.
(163)
Следователно няма доказана разлика в риска между договорите с условие за определяне и груповите договори с предприятия, покриващи същите рискове. Поради това предвиденото в член 39 г, буква ЖГ данъчно приспадане има като последица намаляването или премахването на задължение за заплащане на корпоративен данък, който съответните предприятия при нормални условия би трябвало да заплащат. Следователно, в този смисъл, допълнителното приспадане съставлява икономическо предимство.
(164)
Предвид твърденията на Франция и CTIP за възможна задача за обществена услуга, Комисията отбелязва, че условията, установени по дело Altmark (за да се изключи самото определяне като помощ при някои услуги от общ икономически интерес), в разглеждания случай не са изпълнени (вж. по-специално съображение 189 - третото условие от съдебната практика по дело Altmark, което по същество се изразява в липсата на свръхкомпенсация). Следователно действително е налице икономическо предимство.
(165)
Дадените от мярката предимства са предоставени от френската държава, която по този начин отказва да събира данъчни приходи. Следователно тя предоставя това предимство чрез държавни ресурси.
(166)
Поради вече изложени основания във връзка с първата мярка, втората мярка също има избирателен характер. Избирателността следва, от една страна, от ограничаването на разглежданата мярка до един икономически сектор, а именно застрахователния сектор, и от друга страна, от нейното ограничаване вътре в този сектор до определен вид договори (подсектор). От мярката се възползват някои предприятия от застрахователния сектор, които сключват колективни договори, покриващи рисковете смърт и телесни повреди, в рамките на процедурата по определяне от социалните партньори. Следователно мярката не се прилага за договорите, покриващи същите рискове вън от процедурата по определяне. Освен това, трябва да се констатира, че мярката не се прилага за презастрахователни предприятия, които са изложени на същия вид риск.
(167)
Въпреки това трябва да се провери дали тази избирателност не е обоснована от естеството и логиката на референтната данъчна система. Въпреки че по отношение на приспадането на резервите, CGI предвижда фиксирано приспадане на вноските за някои видове резерви, трябва да се констатира, че поради изложените по-горе основания (вж. съображения 156-163), приспадането, което надвишава предвидения в член 39 г, буква ЖБ от CGI размер, не е обосновано от от логиката на системата, която предвижда създаване на резерв до размера на загубите или разходите, които текущите събития правят вероятни.
(168)
Накрая, освен обстоятелството, че застрахователният сектор е предмет на търговия в Европейския съюз, трябва да се напомни, че когато държава членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или активизира, което като последица ще намали шансовете на предприятия, установени в други държави членки, да проникнат на пазара на тази държава членка. В търговията в Европейския съюз позицията на съответните предприятия ще бъде засилена. Трябва да се добави също, че задължителният характер на договорите за определяне засилва нарушаването на конкуренцията. Ето защо тази мярка може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията в Европейския съюз.
(169)
Следователно трябва да се заключи, че втората мярка действително съставлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, доколкото предвижда размер на приспадане, който е по-голям от предвидения в член 39 г, буква ЖБ от CGI.
(170)
Тъй като мярката съставлява държавна помощ, трябва да се извърши анализ на нейната съвместимост с вътрешния пазар. Френските органи считат, че на основание член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС въпросната мярка съставлява съвместима държавна помощ.
(171)
Комисията най-напред счита, че социалният характер (първи критерий) на мярката е установен, доколкото както посочват френските органи, провежданите дейности в рамките на дадено условие за определяне целят да спомогнат за възможно най-голямо осигуряване на заетите лица срещу слабо поеманите рискове от социалното осигуряване (смърт, нетрудоспособност, инвалидност). Социалният характер се проявява в значителната взаимност между поколенията и между категориите заети лица, единността на вноската (без дискриминация, основана на възраст, пол, здравословно състояние), както и във въвеждането на мерки със социален характер (безвъзмездни придобивки при безработица, за децата на издръжка и т.н.). При възможност за избор в чисто индивидуален план трябва да се очаква също, че групите от заети лица с ниски доходи няма да изберат да сключат договори за покритията, свързани с осигуряването на тежки, но извънредни рискове.
(172)
В решението си за откриване Комисията беше приела, че социалният характер на мярката не е бил напълно доказан, ако се разглежда етапът на сключване на застрахователния договор (преди настъпването на съответните тежки събития). Както обаче посочва Франция, трябва да се констатира, че предоставянето на помощта преди настъпването на риска, посредством застраховка, която покрива въпросните рискове, действително е единственото средство за постигане на преследваната социална цел.
(173)
В замяна на това, поради вече изложените по-горе основания при разследването на първата мярка, разследването на мярката от Комисията не позволи да се докаже, че помощта би гарантирала действително отразяване на предимството върху отделните потребители (втори критерий). Допълнителното приспадане на изравнителни резерви има като последица намаляването или премахването на задължение за заплащане на корпоративен данък и следователно има последица, която е равностойна на инструмента за освобождаване, характеризиращ първата мярка.
(174)
Що се отнася до изтъкнатия от Комисията довод в решението за откриване, според който от евентуалното отразяване на предимството, дадено на застрахователните предприятия, би трябвало да се възползват не само застрахованите/заетите лица, но и работодателите (които поемат заплащането на част от премиите), Франция, както и CTIP, считат, че участието на работодателя във финансирането на допълнителни конвенционални схеми за социална защита съставлява възнаграждение за заетите лица и предимство за тях. Комисията обаче счита, че финансирането на схема за осигуряване в полза на заетите лица от работодателя действително съставлява предимство в полза на заетите лица, като е безспорно, че евентуално намаляване на вноските ще представлява намаляване на разходите в полза на работодателя и следователно предимство в негова полза.
(175)
Що се отнася до евентуалното наличие на разграничение по отношение на произхода на стоките (трети критерии), Комисията потвърждава своята оценка, според която високата степен на концентрация в ръцете на взаимоспомагателните дружества, която понастоящем характеризира дейностите, свързани с договорите за определяне, означава дискриминация de facto в полза на тези дружества. Въпреки че Франция не успя да предостави конкретна информация относно разпределението на пазара за определяне между различните участници на пазара, Комисията обръща внимание, че въз онова на информацията, с която разполага, по-голямата част от договорите за определяне в момента се управляват от взаимоспомагателните дружества.
(176)
Макар, както уточняват френските органи, определянето от социалните партньори на застрахователно предприятие да зависи единствено от техния избор, трябва да се констатира, че нито една правна разпоредба не задължава социалните партньори да провеждат търгове за всички участници на пазара при определянето на предприятието. Без мнението ѝ да се оспорва от френските органи, в тази връзка FFSA твърди, че социалните партньори предпочитат създаването на взаимоспомагателно дружество, чието управление впоследствие могат да осигурят.
(177)
Въпреки че от съдебната практика по посоченото по-горе дело Albany следва, че споразуменията, сключени в рамките на колективни преговори между социални партньори и преследващи социални цели, не се обхващат от член 101, параграф 1 от ДФЕС относно забраната на картелите, трябва да се констатира, че както беше посочено по-горе, тази съдебна практика по никакъв начин не предполага, че определена помощ, предоставена на застрахователно предприятие в рамките на процедура за определяне, е съвместима с член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(178)
Ето защо застрахователните предприятия, които са различни от взаимоспомагателните дружества, по-специално застрахователните дружества, които са активни на пазара на колективното взаимно подпомагане в предприятията, могат да бъдат предмет на дискриминация, поради отсъствие на задължение за социалните партньори за провеждането на търгове, които биха имали за цел да се даде възможност на всеки заинтересован участник на пазара да представи оферта за покриване на договорените между социалните партньори обезщетения и да бъде избран от тях, поради по-високото качество на своите услуги и/или поради по-ниската цена. За сравнение трябва да се отбележи, че някои френски инструменти за допълнително здравно осигуряване предвиждат механизъм за избор на застрахователно предприятие (застрахователни предприятия) въз основа на прозрачна тръжна процедура (54).
(179)
Следователно трябва да се заключи, че два от трите критерия за съвместимост не са изпълнени и че схемата за помощ, за която е постъпило уведомление от Франция, в полза на договорите за определяне в областта на взаимното подпомагане не е съвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(180)
Несъмнено предвидените в член 107, параграф 2, букви б) и в) от ДФЕС, критерии за съвместимост са неприложими в разглеждания случай.
(181)
Що се отнася до съвместимостта на мярката на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, Франция уточнява, че доказаната социална цел на мярката потвърждавала значението, което ще има в бъдеще развитието на пазара на взаимното подпомагане. Това развитие съответствало на целта за обществено здраве, за борба срещу несигурността и за икономическо и социално сближаване, за развитие на социалния диалог и за защита на работниците, които са цели от общ интерес за Европейския съюз. Въпреки това Комисията счита, че необходимият и пропорционален характер на мярката не е доказан. Така както вече посочи при разследването за наличието на предимство, Комисията счита, че нищо не обосновава изключването от ползите от мярката на груповите договори в рамките на предприятията, които покриват същите рискове, без да се сключени в рамките на процедурата по определяне. Следователно мярката е непропорционална, доколкото не включва договорите без определяне. Освен това, както Комисията вече го направи за първата мярка, трябва да се констатира, че мярката представлява постоянно облекчение на разходите, съставляващо оперативна помощ, която според установената практика не може да бъде призната за съвместима в рамките на член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(182)
Накрая, Франция не изтъкна нито един друг критерий за съвместимост, предвиден в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(183)
Според Франция и CTIP, допълнителните застрахователни обезщетения в областта на взаимното подпомагане в рамките на процедурата по определяне, могат да се считат за съставляващи услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС, по-специално, ако присъединяването към схемата за обезщетения е задължително и нейното управление се осъществява съвместно. CTIP се позовава и на съдебната практика на Съда на ЕС по дело Albany (55), като уточнява, че конвенционалните схеми за социална защита при условията на задължително присъединяване изпълняват задача от общ икономически интерес.
(184)
Тази разпоредба предвижда, че предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Освен това, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Европейския съюз.
(185)
Както вече беше посочено при разследването на първата мярка (56), държавите членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес.
(186)
Комисията обръща внимание, че в посоченото по-горе дело Albany, Съдът заключава, че предоставянето на изключително право за управление в определен сектор на допълнителна пенсионна схема може да се счита за услуга от общ икономически интерес, подчертавайки значимостта на социалната функция, която се отдава на допълнителните пенсии.
(187)
При това положение не е изключено предоставяните обезщетения от застрахователни предприятия в процедурата по определяне от социалните партньори, да бъдат счетени като услуга от общ икономически интерес, доколкото споразумението между социалните партньори в процедурата по определяне е станало задължително за всички предприятия от съответния сектор (или за съответното предприятие) и покрива рискове, които са непокрити или недостатъчно покрити от обществената система за социалното осигуряване. Въпреки това, както вече беше посочено при разследването на първата мярка (57), финансовите мерки за подкрепа на такъв механизъм трябва да се ограничат до необходимото за компенсация на допълнителните разходи на застрахователните предприятия във връзка със задълженията за обществена услуга.
(188)
Рамката на Общността за държавните помощи под формата на компенсация за обществена услуга (58) определя условията, при които Комисията счита такава компенсация за съвместима по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС. По-специално, изплатената компенсация не може да надвишава разходите за предоставяне на обществената услуга, като се отчитат свързаните с нея приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(189)
В това отношение обаче трябва да се констатира, че спестеният данък от допълнителното приспадане на вноските за изравнителни резерви не изпълнява това условие. Всъщност, не е възможно да се установи каквато и да било връзка между размера на спестения данък и разходите за предоставяне на обществената услуга.
(190)
В писмото си от 31 октомври 2008 г. Франция признава, че размерът на компенсацията (спестен данък) за услуга от общ икономически интерес не отговаря на условията, въведени с Рамката на Общността. Тя обаче счита, че тези условия не са приспособени към особеностите на разглежданите дейности. Според Франция, механизмът на данъчното приспадане е по-приспособен и по-гъвкав, отколкото отпускането на безвъзмездна помощ въз основа на точна оценка на допълнителните разходи, свързани с управлението на услугата.
(191)
Въпреки това Комисията счита, че критериите, въведени с Рамката на Общността трябва стриктно да се спазват, тъй като позволяват да се осигури необходимия баланс между, от една страна, доброто функциониране на услугите от общ икономически интерес и от друга страна, недопускането на развитие на търговията в степен, която би била в противоречие с интересите на Европейския съюз.
(192)
Ето защо Комисията счита, че условията по член 106, параграф 2 от ДФЕС, така както са развити в Рамката на Общността, не са изпълнени и поради това мярката не може да бъде призната за съвместима с вътрешния пазар на основание на тази разпоредба.
IX. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(193)
Комисията констатира, че схемите за помощ, за които е постъпило уведомление от Франция, за развитието на солидарните и отговорните договори, както и на колективните договори за взаимно подпомагане, съставляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Освен това Комисията констатира, че въпреки доказаната социална цел на съответните схеми за помощ, условията за тяхното въвеждане не позволяват да бъдат изпълнени всички условия, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3, както и в член 106, параграф 2 от ДФЕС. Поради това двете схеми за помощ трябва да се считат за несъвместими с вътрешния пазар,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Схемите за помощ, които Франция възнамерява да приведе в действие, от една страна, за развитие на здравноосигурителни договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност и, от друга страна, за развитие на допълнителни колективни застрахователни договори срещу рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност, на основание член 207, параграф 2, 1461, 1 и член 39 г, буква ЖГ от Общия данъчен кодекс, съставляват държавни помощи, несъвместими с вътрешния пазар.
Поради това не се разрешава привеждането в действие на помощите.
Член 2
Франция уведомява Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 26 януари 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
26. jaanuar 2011,
abikava C 50/07 (ex N 894/06) kohta, mida Prantsusmaa kavatseb rakendada solidaarsusel ja vastutusel põhinevate ravikindlustuslepingute ning surma-, võimetus- ja invaliidsusjuhtumiks sõlmitavate täiendavate kollektiivkindlustuslepingute väljatöötamiseks
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 267 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/319/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku (1),
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi vastavalt eespool nimetatud sätetele (2) ja võttes neid märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
28. detsembri 2006. aasta kirjas teatas Prantsusmaa komisjonile 2006. aasta paranduseelarve seaduses ette nähtud abikavast solidaarsusel ja vastutusel põhinevate ravikindlustuslepingute väljatöötamiseks. Nimetatud abikava üksikasjad on kinnitatud 30. detsembril 2006 vastu võetud 2006. aasta paranduseelarve seaduse nr 2006-1771 artiklis 88 (3). Prantsusmaa edastas komisjonile täiendavat teavet 2007. aasta 26. veebruari, 11. mai ja 18. septembri kirjades.
(2)
13. novembri 2007. aasta kirjas teatas komisjon Prantsusmaale otsusest algatada kõnealuse riigiabiga seoses Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus.
(3)
Komisjoni ametliku uurimismenetluse algatamise otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi kõnealuste abikavade kohta.
(4)
Prantsusmaa esitas oma tähelepanekud ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse kohta 21. detsembri 2007. aasta kirjas.
(5)
Komisjonile esitas kõnealuse teemaga seotud märkusi mitu huvitatud kolmandat isikut. Komisjon edastas need Prantsusmaale, andes ka võimaluse neid kommenteerida, ja Prantsusmaa esitaski oma kommentaarid 8. mai 2008. aasta kirjas.
(6)
Prantsusmaa esitas komisjonile täiendavat teavet 31. oktoobri 2008. aasta kirjas.
(7)
Teatavad huvitatud kolmandad isikud esitasid komisjonile täiendavat teavet 2009. aasta veebruarikuu jooksul.
(8)
2. juunil 2009 toimus komisjoni talituste ja Prantsuse asutuste vaheline kohtumine, mille tulemusel viimased kohustusid analüüsima teates osutatud abikavadesse teatavate muudatuste tegemise võimalust ning edastama oma analüüsi tulemused võimalikult kiiresti komisjoni talitustele.
(9)
22. septembri 2009. aasta kirjas andis komisjon Prantsusmaale analüüsi tulemuste esitamiseks aega 20 tööpäeva.
(10)
3. novembri 2009. aasta kirjas taotlesid Prantsuse asutused ametliku uurimismenetluse peatamist kuni 1. aprillini 2010.
(11)
17. novembril 2009 andis komisjon nõusoleku ametliku uurimismenetluse peatamiseks kuni 1. aprillini 2010, kohaldades parimate tavade juhendit riigiabi kontrollimenetluste teostamiseks, (5) et võimaldada Prantsusmaal oma seaduseelnõu kohandada ja korraldada vajalikud konsultatsioonid.
(12)
26. aprilli 2010. aasta kirjas teatasid Prantsuse asutused komisjonile, et muudetud abikava eelnõu saadetakse 17. mail 2010.
(13)
27. mai 2010. aasta kirjas esitasid Prantsuse asutused komisjonile teavet, kuid teates osutatud abikavasid muuta neil plaanis ei olnud.
II. ABIMEETME ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
(14)
Ametliku uurimismenetluse algatamise otsus tulenes kahest maksusättest:
(15)
Esimese teatatud meetme puhul on tegemist nii ettevõtte tulumaksust (üldise maksuseadustiku uus artikkel 207-2) kui ka territoriaalsest ettevõtlusmaksust vabastamisega (6) (üldise maksuseadustiku artikkel 1461-1) teatavate „solidaarsusel ja vastutusel põhinevate” ravikindlustuslepingute haldamise korral. Kõnealustest meetmetest saaksid kasu kõik selliseid lepinguid pakkuvad organisatsioonid: vastastikuse kindlustamise seadustikuga reguleeritavad vastastikused kindlustusandjad ja nende liidud, sotsiaalkindlustusseadustiku IX raamatu III jaotisega või maaelu seadustiku VII raamatuga reguleeritavad kindlustusasutused, samuti aga kõik kindlustusseadustikuga reguleeritavad kindlustusettevõtjad.
(16)
Meetme peamiseks eesmärgiks on laiendada seda tüüpi lepingute väljatöötamise kaudu Prantsusmaa elanike täiendavat tervisekindlustuskaitset. Selline meede täiendaks sama tüüpi lepingute suhtes kohaldatavat kindlustuslepingute maksuvabastust, mida komisjon lubas 2. juuni 2004. aasta otsusega (7) ja 29. oktoobri 2010. aasta otsusega (8).
(17)
Ravikindlustuslepingud, mille suhtes kõnealune maksuvabastus kehtib, võeti Prantsusmaal kasutusele 2001. aastal (9). Tegemist on kohustuslikke kollektiivseid toiminguid käsitlevate lepingutega, samuti aga vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevate lepingutega.
(18)
Et lepingud oleksid abikõlblikud, peavad nende puhul täidetud olema ennekõike järgmised tingimused:
-
vabatahtlike lepingute sõlmimiseks ei tohi kindlustusandja nõuda mingit meditsiinilist teavet kindlustatu kohta;
-
kindlustusmaksete või -preemiate summat ei määrata kindlaks tulenevalt kindlustatu tervislikust seisundist;
-
antavad tagatised peavad hõlmama ennetamisega ning raviarsti konsultatsioonidega ja tema määratud raviga seotud teenuseid;
-
antavad tagatised ei pea hõlmama ravikulusid, mille kindlustatu on osaliselt katnud kas seetõttu, et need ületavad teatavate ravitoimingute või konsultatsioonide kehtiva hinnataseme, või seetõttu, et tal ei ole konkreetset raviarsti.
(19)
Lisaks peab soodustuste saamiseks solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute osakaal kindlustusandja ravikindlustuslepingute portfellis ületama teatava künnise. Kõnealused künnised on vastavalt lepingu iseloomule erinevad:
-
vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevad lepingud:
Need peavad hõlmama 150 000 isikut või peab nende (määrusega kehtestatav) minimaalne osakaal olema 80-90 % kõigist kindlustusandjaga vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevaid lepinguid sõlminud kindlustusvõtjatest või osalevatest liikmetest (10).
-
kohustuslikke kollektiivseid toiminguid käsitlevad lepingud:
Need peavad hõlmama 120 000 isikut või peab nende (määrusega kehtestatav) minimaalne osakaal olema 90-95 % kõigist kindlustusandjaga vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevaid lepinguid sõlminud kindlustusvõtjatest või osalevatest liikmetest (11).
(20)
Samuti peab kindlustusandja puhul toetuse saamiseks olema täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest:
-
hinnakirja kohandamine või kindlustusmaksete tasumine vastavalt kindlustusvõtjate või osalevate liikmete sotsiaalsele seisundile;
-
osalevad liikmed ja kindlustusvõtjad, kes saavad täiendava ravikindlustuse ostmisel toetust, (12) moodustavad vähemalt 3-6 % kindlustusandjaga vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevaid lepinguid sõlminud kindlustusvõtjatest või osalevatest liikmetest (13);
-
vähemalt kuuekümne viie aastased isikud moodustavad vähemalt 15-20 % kindlustusandjaga vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevaid lepinguid sõlminud kindlustusvõtjatest või osalevatest liikmetest (14);
-
alla kahekümne viie aastased isikud moodusavad vähemalt 28-35 % kindlustusandjaga vabatahtlikke individuaalseid ja kollektiivseid toiminguid käsitlevaid lepinguid sõlminud kindlustusvõtjatest või osalevatest liikmetest (15).
(21)
Prantsuse asutuste väitel eeldavad nimetatud kriteeriumid süsteemis hindade või vanuse alusel vastastikuse kindlustamise juurutamist ja tegeliku solidaarsuse miinimumtaseme kehtestamist. Kriteeriumide eesmärgiks on soodustada solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute levikut ja kogu elanikkonnale kindlustuskaitse tagamist eelkõige selle kaudu, et kindlustatute hulka pääseb märkimisväärne osa noori ja ka vanemaid inimesi, kuna just nendesse kategooriatesse kuuluvatel isikutel on kõige keerulisem saada (täiendavat) ravikindlustust, seda kas madalate sissetulekute tõttu (noored) või nendega seotud potentsiaalse kulu tõttu (vanemad inimesed).
(22)
Lisaks eeldab süsteem, et nimetatud kriteeriume hinnatakse kontsernide tasandil, võttes arvesse nende Prantsusmaal toimunud maksustatavat majandustegevust. Selle sätte eesmärk on vältida süsteemist kõrvalehoidmist või olukordi, kus seda tüüpi riskid koonduvad üksikutesse ad hoc struktuuridesse, mis oleks vastuolus vastastikuse kindlustamise eesmärgiga.
(23)
Prantsuse asutuste arvates oleks kõigi nimetatud tingimuste eesmärgiks innustada kindlustusandjaid soodustama kõnealuste lepingute levikut, osalema üleüldise põhi- ja täiendava kindlustuskaitse rakendamises ning pakkuma mõõduka hinnaga täiendavat ravikindlustust kogu elanikkonnale. Ennekõike on sihtrühmaks isikud, kes ei saa tervisliku seisundi või maksevõime tõttu endale lubada individuaalset kindlustuskaitset.
(24)
Kõnealuse maksumeetme jõustumine, mis pidi ettevõtte tulumaksuvabastusega seoses toimuma 1. jaanuaril 2008 ja territoriaalse ettevõtlusmaksuga seoses 2010. majandusaasta jooksul, on edasi lükatud vastavalt 1. jaanuariks 2012 ja majandusaastaks 2013, lootuses, et komisjon kiidab asjakohased meetmed selleks ajaks heaks.
(25)
Kõnealuse maksumeetme eesmärgiks on võimaldada kindlustusandjatel saada teatavate täiendavate kollektiivkindlustuslepingute puhul tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustust (üldise maksuseadustiku artikkel 39d GD) suuremas ulatuses, kui sellise reserviga seoses on ette nähtud üldkehtivas õiguses (üldise maksuseadustiku artikkel 39d GB).
(26)
Tasanduseraldis (16) on ette nähtud kindlustusseltside raamatupidamist ja usaldusväärsust reguleerivates eeskirjades. Nõukogu 19. detsembri 1991. aasta kindlustusseltside raamatupidamise aastaaruandeid ja konsolideeritud aruandeid käsitleva direktiivi 91/674/EMÜ (17) artiklis 30 määratletakse tasanduseraldist järgmiselt: „tasendusreserv hõlmab mis tahes summa, mis on kooskõlas seadusest tulenevate või haldusnõuetega kõrvale pandud, et vähendada kahjusuhte kõikumist tulevastel aastatel või katta erilist riski”.
(27)
Käesoleval juhul on tasanduseraldise eesmärgiks tulla toime surma- või kehavigastuste (võimetus ja invaliidsus) ohuga seotud kahjusuhte kõikumisega. Tulemuste kõikumine (aastate lõikes) tuleneb sõlmitud kindlustuslepingutes ette nähtud tagatiste tegelikust rakendamisest võrdluses tagatiskohustuste rakendamise prognoosidega, mis kinnitati kindlustuspreemiate hinnakirja väljatöötamise ajal. Reserv võimaldab tasandada asjakohaste tehingutega seotud tehnilisi tulemeid, et katta tulevikus võimalikuks osutuvat kahjusuhte olulist kõikumist.
(28)
Prantsuse asutuste väitel aitab artiklis 39d GD osutatud uus reserv saavutada üldeesmärki, milleks on arendada ja parandada kindlustusseltside pakkumist nn „valikumenetluse” raames pakutavate kindlustustagatiste valdkonnas. See puudutab kollektiivseid lisatagatisi, mis tulenevad üht või mitut kutseala hõlmavatest kollektiivlepingutest, ettevõtte tasandil sõlmitud lepingutest või tööandjate otsustest, mille kohaselt kindlustusandja valivad sotsiaalpartnerid („valikumenetlus”). Valituks osutumine toob kindlustusandjale kaasa kohustuse täita sotsiaalpartnerite läbirääkimiste tulemusel kinnitatud lepingutingimusi (18) (sealhulgas hindade kohandamisega seotud klausleid). Valik jääb jõusse maksimaalselt viieks aastaks, pärast mida tuleb valik läbi vaadata. Kutseharu tasandil sotsiaalpartnerite kokkuleppel sõlmitud valikuklausliga lepingud kinnitatakse alati sotsiaalkindlustuse eest vastutava ministri laiendamismääruses. Seega kohaldatakse neid kõigi asjakohase kutseharu töötajate, endiste töötajate ja nende ülalpeetavate suhtes (olenemata nende tervislikust seisundist ja vanusest), ning tööandjad on kohustatud lepingutega ühinema ja tegema koostööd valituks osutunud kindlustusandjaga (19).
(29)
Prantsuse asutuste väitel võimaldab valikumenetlus saada valituks osutunud kindlustusandjalt soodsama kindlustusmaksete ja tagatiste suhte ning pakkuda ühe majandussektori kõigile töötajatele samu tagatisi olenemata ettevõtte suurusest. Samuti kaasneb menetlusega riskide vastastikuse kindlustamise korralduse ja asjakohase kindlustusandja valiku korrapärane läbivaatamine.
(30)
Samuti võimaldaks kõnealune meede üksiktarbija huvides hindu paremini kontrollida ja tõsta selliste teenuste kvaliteeti, mida pakutakse tõsiste riskide puhul, nagu näiteks invaliidsus, võimetus või surm, mis avaldavad kindlustatule või tema perekonnale olulist sotsiaalset ja rahalist mõju (täiendavad kulutused, sissetulekute vähenemine, tõrjutus jms).
(31)
Täpsemalt on valikumenetluse raames surma, invaliidsuse ja võimetuse korral pakutavate tagatiste tarvis reservi kogumise eesmärgiks võimaldada valituks osutunud kindlustusandjatele järgmist:
-
katta algselt ettenähtud keskmisega võrreldes tekkivat puudujääki, mis võib seda tüüpi lepingute puhul tuleneda kahjusuhte kõikumisest (summad ja arvud) või riski muutumisest (muutused andmetes, mille alusel on koostatud algne hinnakiri);
-
kõnealuseid teenuseid pakkuvate kindlustusandjate omavahendite ja solventsusmarginaali parandamine reservi moodustamise kaudu.
(32)
Praktikas on lubatud reservi aastamakse maha arvata asjakohaste tehingutega seotud tehnilise kasumi ulatuses (20). Reservi kogusumma ei või olla suurem kui 130 % majandusaasta jooksul toimunud tehingutega seotud kindlustusmaksete kogusummast. Reservi kasutatakse majandusaasta negatiivse tehnilise tulemi hüvitamiseks aastamaksete tasumise ajalises järjestuses.
(33)
Kümne aasta jooksul kasutamata jäänud aastamaksed kantakse üle maksuvabastusega erireservi. Kõnealuse erireservi summa ei või olla suurem kui 70 % majandusaasta jooksul toimunud tehingutega seotud kindlustusmaksete kogusummast. Maksete ülejääk arvatakse maksustatava kasumi hulka 10 aastat pärast nende kajastamist raamatupidamisarvestuses.
(34)
Kehtiva maksustamiskorra kohaselt võivad kindlustus- ja edasikindlustusettevõtjad (artikkel 39d GB) praegu maksuvabalt moodustada surma-, võimetus- ja invaliidsusriskidega seotud grupikindlustuslepingutega seonduva tasanduseraldise järgmistes piirides:
-
eraldise aastane suurus ei või olla suurem kui 75 % asjakohaste lepingutega seotud tehnilisest kasumist;
-
eraldise kogusumma peab majandusaasta jooksul sõlmitud asjakohaste lepingute alusel tehtud kindlustusmaksete summaga võrreldes jääma olenevalt kindlustatute arvust vahemikku 23-100 %.
Eraldist kasutatakse majandusaasta negatiivse tehnilise tulemi hüvitamiseks aastamaksete tasumise ajalises järjestuses. Kümne aasta jooksul kasutamata jäänud aastamaksed kantakse raamatupidamisarvestusse maksustatava tuluna.
III. AMETLIKU UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(35)
13. novembri 2007. aasta otsuses, millega algatati ametlik uurimismenetlus, väljendas komisjon kahtlusi seoses Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a kohaldamisega kahe kõnealuse maksumeetme puhul (21).
(36)
Seoses esimese meetmega (ettevõtte tulumaksust ja territoriaalsest ettevõtlusmaksust vabastamine solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute haldamise korral) leidis komisjon, et Prantsusmaa ei ole tõendanud, et eelis kandub täies ulatuses üle tarbijateni.
(37)
Samuti tõstatas komisjon küsimuse, kas täidetakse toote päritolul põhineva mittediskrimineerimise nõuet, kuna kehtestatud on künnised, mis on seotud solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute arvuga (120 000/150 000 lepingut) või osakaaluga (80/90 %) asjaomaste kindlustusandjate ravikindlustuslepingute portfellis.
(38)
Seoses teise meetmega (tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustus) oli komisjon arvamusel, et ükski kolmest Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a kohaldamise tingimusest ei olnud täidetud.
(39)
Esiteks tundus komisjonile, et meetme sotsiaalne suunitlus ei ole täiel määral tõendatud, kui vaadelda küsimust kindlustuslepingu sõlmimise hetkel, see tähendab enne kõnealuste tõsiste asjaolude ilmnemist.
(40)
Teiseks tundus toetuse täies ulatuses ülekandumine tarbijale/kindlustatule veelgi hüpoteetilisem ja juhuslikum kui esimese meetme puhul. Lisaks tundus, et eelise ülekandumine võib kasulik olla ka tööandjatele, kuna ka nemad osalevad lepingu rahastamises.
(41)
Kolmandaks tundus, et kuna valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute turg koondus suurel määral kindlustusasutuste kätte, siis võinuks see kaasa tuua de facto diskrimineerimise kindlustusasutuste kasuks.
IV. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(42)
Pärast menetluse algatamise otsuse avaldamist saatsid oma märkused Fédération Nationale de la Mutualité Française (FNMF), Fédération française des Sociétés d’Assurance (FFSA), Centre technique des Institutions de prévoyance (CTIP), Union Nationale Interfédérale des Œuvres et Organismes Privés Sanitaires et Sociaux (UNIOPSS), Fédération nationale des Comités féminins pour le Dépistage des Cancers, Union Fédérale des Consommateurs - Que choisir (UFC - Que choisir) ning üks anonüümseks jääda soovinud kolmas isik.
(43)
Enamik huvitatud isikuid peab mõlemat kõnealust meedet positiivseks ja nende märkused kattuvad suures osas Prantsuse asutuste esitatud argumentidega. Nad rõhutavad, et täiendava ravikindlustuse turul valitseb tugev konkurents ning et turu likviidsus on suurepärane. Samuti rõhutavad nad, et kõnealuste meetmetega seotud kindlustuskaitse aitab sotsiaalkindlustussüsteemi puudusi korvata. Pakkudes maksustiimuleid, mis on kõigile täiendava ravikindlustuse sektoris tegutsevatele kindlustusandjatele kergesti kättesaadavad, loovad Prantsuse asutused tingimused, mille abil saab riskiprofiili või solventsuse seisukohast vähe huvi pakkuvate isikute segmendi muuta majanduslikult uutmoodi atraktiivseks segmendiks.
(44)
Seoses esimese meetmega (solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute maksuvabastus) väljendas FFSA siiski muret selle üle, et kehtestatud on liiga kõrged künnised, mis on selge eelis turul juba praegu tugevasti esindatud ettevõtjatele. Ehkki FFSA mõistab, et künnis aitab põhimõtteliselt vältida liiga raskesti hallatavaid olukordi, leiab ta siiski, et künnise tase ei tohi mingil juhul olla nii kõrge, et see takistab abi andmist. Samuti leiab FFSA, et hõlmatud elanikkonna struktuuriga seotud kriteeriumide tõttu (alla 25-aastaste, pensionäride jt osakaal) valitakse toetusesaajad ilma, et see oleks sõnastatud eesmärki silmas pidades põhjendatud. Kõnealused kriteeriumid soosivad selliseid vastastikuseid kindlustusandjaid, mille teenuste kasutamine on seatud sõltuvusse staatuse või kutsealaga seotud kriteeriumidest, ning kõigile avatud vastastikused kindlustusandjad jäävad nõrgemale positsioonile. Samuti võivad kõnealused kriteeriumid põhjustada kindlustatute erinevat kohtlemist.
(45)
CTIP omalt poolt täpsustas, et kindlustusandjate pakutavate teenuste kvaliteedi tagamiseks on vaja teha olulisi investeeringuid, mida peab saama jaotada piisavalt suurte kindlustatuterühmade peale. Nimetatud eesmärk seletab künniste vajalikkust.
(46)
Samuti viitab CTIP Euroopa Liidu kindlustusettevõtjate kohustusele kehtestada solventsusmarginaal. Kui toetus oleks tehniliselt kasulik üksnes kindlustatutele, siis ei saaks solventsuse nõuet täita. Seega oleks normaalne, kui vähemalt osa eelisest aitaks kas täielikult või osaliselt katta solventsuse nõude iga-aastast kasvu.
(47)
Peale selle täpsustab CTIP, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei kohaldata lepingulistel suhetel põhinevate valdkondlike kindlustusskeemide suhtes nende iseloomu ja eesmärgi tõttu Euroopa Liidu konkurentsieeskirju (22). Lisaks ei saa selliste kindlustusskeemide puhul kohaldada ettevõtlusmaksu, kuna tegemist on kindlustuskaitsega, mille eesmärk on korvata sotsiaalkindlustussüsteemi puudusi ning mis põhinevad kollektiivlepingutel.
(48)
FNMF tuletab meelde esimese meetme kokkusobivust Euroopa Liidu toimimise artikli 107 lõike 3 punkti c alusel. Ühelt poolt on abi eesmärgiks hõlbustada sellise täiendava ravikindlustuse arendamist, mille puhul peetaks kinni solidaarsuse ja vastutuse põhimõtetest tingimustel, mis ei mõjuta kaubandustingimusi ebasoovitavalt määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Meetme eesmärgiks on likvideerida turu puudus, mille tulemusel toimub elanikkonnarühmade segmenteerumine, kuna turg ei võimalda tõhusalt tagada selliste elanikkonnarühmade heaolu, kelle teenindamine ei ole majanduslikult tasuv. Teiselt poolt on abi vajalik ja proportsionaalne, kuna varem rakendatud meetmed ei ole võimaldanud soovitud eesmärki saavutada.
(49)
Anonüümseks jääda soovinud kolmas isik rõhutas, et Prantsuse riigil napib teadmisi ja statistilisi andmeid täiendava ravikindlustuse turul tegutsevate ettevõtjate majandusliku ja finantsolukorra kohta. Seetõttu ei saa olukorda objektiivselt analüüsida.
(50)
Sama anonüümseks jääda soovinud kolmas isik viitas kõnealuse valdkonna ettevõtjate kasumimarginaalide arengule ajavahemikul 2001-2007. Samal ajal kui asjaomaste ettevõtjate käive on nimetatud aja jooksul kasvanud 50 %, on nende teenuste osutamisega seotud kulud kasvanud üksnes 35 %. Tegevuskasumi marginaal on seega 6 aasta jooksul kasvanud veel 15 %.
(51)
Teise meetmega (tasanduseraldis) seoses väljendas FFSA arvamust, et valikumenetluse alusel sõlmitavate lepingute puhul soodsama maksurežiimi kohaldamine kui samu riske hõlmavate ettevõtterühmadega sõlmitavate lepingute puhul ei ole põhjendatud. Reservi moodustamise loogika ja riskid on samad, valikumenetluse alusel sõlmitavate lepingute puhul on ainult vastastikuse kindlustamise määr kõrgem, mis piirab riskide intensiivsust. Lisaks oleks meede reaalselt kasulik üksnes kindlustusasutustele. Ehkki kindlustusandja valik oleks sotsiaalpartneritele juriidilises mõttes vaba, sõlmitakse peaaegu kõik seda tüüpi lepingud siiski sotsiaalpartnerite initsiatiivil loodud kindlustusasutustega.
(52)
CTIP omalt poolt leidis, et on normaalne, kui sotsiaalpartnerid on eelistanud luua kindlustusasutuse, mille haldamist nad saavad hiljem ise korraldada.
(53)
Lisaks tuletas CTIP meelde piiranguid, mida valituks osutunud kindlustusandjad peavad järgima:
-
kollektiivlepingu sätete kohaldamine stricto sensu (tagatised, hinnad, hinnatõusu käsitlevad klauslid, õiguste säilitamine majanduslikult keerulises olukorras, jms);
-
tagatiste peatamise keeld isegi maksmatajätmise korral;
-
kohustus kindlustada kõiki ettevõtjaid, kes kuuluvad kollektiivlepingu kohaldamisalasse;
-
vajadus tasandada hinnad majandussektori tsükli kogu kestuse peale, et viia hinnatõus vastavusse kutseala mõjutavate majanduskriisidega.
(54)
Peale selle leidis CTIP, et lepingulised täiendava sotsiaalkaitse skeemid on töövõtjatele üheks sissetulekuallikaks, mistõttu neid ei saa maksustada ettevõtlusmaksudega. Järelikult ei tuleks tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustust käsitada riigiabina.
(55)
CTIP ja FNMF leidsid samuti, et teine meede on kokkusobiv Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel, täpsustades et selle eesmärgiks on hõlbustada kindlustusturu arendamist, ilma et sellega mõjutataks kaubandustingimusi ebasoovitavalt määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(56)
Lisaks viitas CTIP kohtuasjale Albany, (23) täpsustades et kohustuslikud lepingulised sotsiaalkaitseskeemid täidavad üldist majandushuvi esindavat ülesannet. Kindlustusandja rakendatavate lepinguliste sotsiaalkaitseskeemidega seotud tehingute maksustamine ettevõtlusmaksudega oleks vastuolus kindlustusandjatele usaldatud üldist majandushuvi esindavate ülesannete täitmisega.
V. PRANTSUSMAA MÄRKUSED
(57)
Abi ülekandumise kohta üksiktarbijatele väidavad Prantsuse asutused, et selle tagab täiendava ravikindlustuse turul valitsev konkurents ja meetme enda ülesehitus.
(58)
Turul ei tegutse mitte üksnes palju ettevõtjaid, (24) vaid ka turustusvõrke on palju ja erinevaid (kindlustusagendid, kindlustusmaaklerid, kindlustusseltside töötajad, otsemüük veebis jms). Lisaks aitab sektoris ausat konkurentsi tagada järelevalveasutus Autorité de contrôle des assurances et des mutuelles (ACAM).
(59)
Niisiis peaksid turumehhanismid eelise ülekandumise tarbijatele tagama selle kaudu, et väheneb kindlustatu rahaline panus, ilma et tuleks luua maksupõhine kohustusliku ümberjagamise mehhanism. Lisaks tagab meetme ülesehitus selle, et eelisest saavad kasu sellised tarbijarühmad, kellel täiendavat ravikindlustust vanuse või ebapiisavate sissetulekute tõttu ei ole.
(60)
Mis puutub võimalikku diskrimineerimisse teatavate asutuste kasuks, siis täpsustab Prantsusmaa, et künnistega innustatakse kindlustusandjaid nn „halba riski”, mida iseloomustab asjaomaste isikute vanus või sissetulekute tase, oma portfellis vastastikkuse alusele viima.
(61)
Solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute ebapiisav osakaal või liiga väike arv ei võimaldaks saavutada vastastikuse kindlustamisega seotud eesmärki ning kui künniseid ei oleks, tooks kehtestatud maksuvabastused asjaomastele kindlustusandjatele kaasa tühimõjuefekti. Kui turul toimiks üksnes konkurents (künniseid kehtestamata), siis oleks selle ainsaks mõjuks eelise ülekandumine lõpptarbijale ja kindlustusandjate turuosade säilimine, kuid kindlustatute hulk ei suureneks. Kahe künnisega mehhanism (osakaal või absoluutväärtus) on seega praegu kindlustamata elanikkonnarühmade kindlustuskatte laiendamiseks hädavajalik.
(62)
Olukorras, kus täiendav ravikindlustus muutub üha kallimaks, oleks kõnealuste elanikkonnarühmade toetamisele suunatud maksustiimul reaalne samm üleriigilise solidaarsuse poole.
(63)
Prantsuse asutused märgivad kõigepealt, et maksumeedet tervikuna ei tohiks käsitada abina. Riigiabina tuleks käsitada üksnes meetme seda osa, mida usaldatavusnormatiive silmas pidades ei õigustaks asjakohase kindlustustegevuse spetsiifika.
(64)
Valikumenetlusel põhinevate lepingute eripära tõttu, mis on seotud rangete piirangutega hinnakujunduse, riskide valiku ja haldamise valdkonnas, ohustab seda tüüpi lepinguid eriti kahjusummade kõikumine võrreldes algse prognoosiga ning seetõttu oleks nende puhul täiesti põhjendatud eriti ettevaatlik reservi kogumise kord.
(65)
Ühest küljest hõlmavad riskid, mida kaetakse valdkondlike kollektiivlepingute raames sõlmitud valikumenetlusel põhinevate kindlustuslepingutega, elanikkonnarühmi, kes on konkreetselt seotud teatava majandusharuga ja kes on ühtlasi seda haru mõjutavate majandustsüklite suhtes eriti haavatavad. Selliste tsüklite pikemas perspektiivis ennetamine eeldaks seega valikumenetlusel põhineva lepingu tulemuste jaotamist pikema aja peale.
(66)
Teisest küljest hõlmavad ettevõtte tasandi kollektiivlepingute raames sõlmitud valikumenetlusel põhinevad kindlustuslepingud paratamatult piiratud hulka inimesi, mistõttu nende puhul oleks kahjusuhte olulise kõikumise tõttu õigustatud rakendada kõrgemat eraldiste määra.
(67)
Selliste eraldiste suhtes kohandatud ja tugevdatud tingimustel kohaldatav maksusoodustus, mis ületaks üldise maksuseadustiku artiklis 39d GB sätestatud maksumeetme piirid, oleks seega põhjendatud nii õiguslikus kui ka järelevalveraamistikus.
(68)
Prantsuse asutused märgivad siiski, et kuna nii spetsiifiliste riskide puhul on eraldiste „normaalset” määra tehniliselt väga raske hinnata, siis on ka kõnealuste tehingutega seoses lubatavate toetuste taset keeruline täpselt kindlaks määrata. Prantsuse asutused täpsustavad siiski, et toetuste ja eraldiste suhtega seotud künnised on kindlaks määratud kooskõlas kutseala esindajatega.
(69)
Mis puutub abi kokkusobivusse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a alusel, siis väidab Prantsusmaa, et nimetatud sätte kõik kolm tingimust on täidetud. Seoses abi sotsiaalse suunitlusega täpsustab Prantsusmaa, et valdkondlike kokkulepete raames sõlmitud kollektiivlepingutega tagatakse riskide vastastikuse kindlustamise kõrge tase ja preemiate oluliselt madalam tase kui üksiklepingute turul, andes samas töötajatele ja nende peredele märkimisväärsed tagatised.
(70)
Vastuseks komisjoni märkusele, mille kohaselt meetme sotsiaalne suunitlus ei ole täiel määral tõendatud, kui vaadelda küsimust lepingu sõlmimise hetkel, märgib Prantsusmaa, et abi andmine enne riski realiseerumist on ainus võimalus saavutada soovitavat sotsiaalset eesmärki.
(71)
Seoses abi ülekandumisega lõpptarbijale eristab Prantsusmaa esmalt valdkondlikke kollektiivlepinguid ja ettevõtte tasandi lepinguid. Ehkki esimest võib tõepoolest iseloomustada kindlustusasutuste ülekaal, võib sellel turul täheldada uusi tendentse ning ka teised kindlustusvaldkonna ettevõtjad on hakanud selle vastu huvi tundma. Igatahes on kindlustusasutuste vaheline konkurents täiesti reaalne ja võimaldab juba praegu tagada, et meetmest saab kõige rohkem kasu kindlustatu. Mis aga puutub teise valdkonda (ettevõtte tasandi lepingud), siis nende lepingutega seoses valitseb väga tihe konkurents ja kindlustusasutuste monopoolsest seisundist rääkida ei saa.
(72)
Prantsuse asutuste väitel võib samast loogikast lähtuda ka juhul, kui hindade alandamine või ohjamine toimub ettevõtte huvides. Tööandja osalus tagatise rahastamises on ju töövõtja/kindlustatu seisukohast vaadeldav täiendava sissetulekuna ning ühtlasi eelisena.
(73)
Mis puutub de facto diskrimineerimisse kindlustusasutuste kasuks, siis täpsustab Prantsusmaa, et meetmega koheldakse kõiki ettevõtjaid võrdselt, olenemata nende staatusest. Kindlustusasutused ei ole turul monopoolses seisundis ning juba praegu valitseb peamiste ettevõtjate vahel tihe konkurents.
(74)
Samuti tuletab Prantsusmaa meelde, et kindlustusandja valimine (valikumenetlus) kuulub tööandja ja töötajaskonna esindajate pädevusse. Protsessi läbipaistvus tagatakse ja pakkumismenetlus toimub vaba turu tavapärastel tingimustel. Konkurents tagatakse mitmele kindlustusandjale pakkumismenetluse korraldamise kaudu, mille puhul lähtutakse sotsiaalpartnerite koostatud pakkumistingimustest.
(75)
Peale selle leiab Prantsusmaa, et hinnatavat meedet võib igal juhul käsitada abina, mille eesmärk on hõlbustada teatava majandustegevuse arengut ning mis ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktiga c. Meetme sotsiaalne eesmärk tõendab seda, kui oluline on tuleviku seisukohalt kindlustusturu areng.
(76)
Prantsuse asutuste väitel on valikumenetluse raames kindlustuslepingute sõlmimise eesmärgiks töötajatele soodsamate ja paremat kaitset pakkuvate sotsiaalkaitsesüsteemide arendamine, soodustades samas sotsiaalset dialoogi ja töötajate osalemist.
(77)
Prantsusmaa lisab ka, et valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute alusel pakutavaid täiendavaid kindlustusteenuseid võib käsitada üldist majandushuvi esindava teenusena Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses, eriti juhul kui teenusega liitumine on kohustuslik ja kui selle haldamine toimub samaväärsetel alustel.
(78)
Kollektiivlepingu, milles nähakse ette tagatised ja määratakse valitud kindlustusandja, võib muuta kõigile töötajatele ja nende ülalpeetavatele kohustuslikuks pädeva ministri määrusega kehtestatava laiendamismenetluse raames (sotsiaalkindlustuse seadustiku artiklid L 911-3 ja 911-4). Sellist määrust tuleks käsitada õigusaktina, millega liikmesriik usaldab avaliku teenindamise kohustuse ettevõtjale.
(79)
Prantsusmaa möönab, et üldist majandushuvi pakkuva teenuse eest saadava hüvitise (maksude arvelt saavutatava kokkuhoiu) summa ei vasta ühenduse avaliku teenuse osutamise eest hüvitise maksmise kaudu antavate toetuste valdkonnas kehtivatele tingimustele (25). Prantsusmaa leiab siiski, et kõnealused tingimused ei ole asjakohaste tehingute eripäraga kooskõlas. Prantsusmaa arvates on maksudest mahaarvamisel põhinev mehhanism sobivam ja paindlikum kui teenuse haldamisega seotud täiendavate kulude täpsele hindamisele tuginev toetus.
VI. PRANTSUSMAA TÄHELEPANEKUD KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSTE KOHTA
(80)
Prantsuse asutused võtavad kolmandate isikute märkused teadmiseks ja vastavad konkreetsemalt Prantsusmaa Kindlustusseltside Liidu (Fédération Française des Sociétés d’Assurance, FFSA) märkustele.
(81)
Seoses solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute maksuvabastusega märgivad Prantsuse asutused, et kindlustusandjate portfellide koosseis on ühetaoline, nõnda et solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute osakaal võrreldes muud tüüpi ravikindlustuslepingutega on praegu kolmes suuremas kõnealusel turul tegutsevate kindlustusandjate kategoorias (kindlustusseadustiku reguleerimisalasse kuuluvad ettevõtjad, vastastikuse kindlustuse seadustiku reguleerimisalasse kuuluvad vastastikused kindlustusandjad ning sotsiaalkindlustuse seadustiku reguleerimisalasse kuuluvad kindlustusasutused) võrdväärne.
(82)
Seoses uue tasanduseraldisega rõhutab Prantsusmaa, et võimalus sõlmida valikumenetluse raames lepinguid on avatud kõigile, nii Prantsuse kui ka välismaistele täiendava kindlustuse turul tegutsevatele ettevõtjatele.
(83)
Samuti lisab Prantsusmaa, et kindlustusasutused ei ole monopoolses seisundis ning et järelikult ei saa rääkida diskrimineerivast eelisest. See, et turu avamine konkurentsile on aeglane ja järkjärguline protsess, tuleneb ajaloolistest teguritest, kuid ei takista kuidagi kindlustusandjate vahel juba praegu valitsevat konkurentsi. Tõsiasi, et kõnealuses sektorid tegutsevad enamasti kindlustusasutused, ei ole piisav, et viidata diskrimineerimisele.
VII. TÄIENDAV TEAVE, MIDA PRANTSUSMAA ON ESITANUD PÄRAST MENETLUSE PEATAMIST
(84)
Uurimismenetluse käigus soovitasid komisjoni talitused Prantsusmaale mõningaid võimalusi, kuidas abikavad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 alusel siseturuga kooskõlla viia.
(85)
Seoses esimese meetmega (ettevõtte tulumaksust ja territoriaalsest ettevõtlusmaksust vabastamine solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute haldamise korral) soovitati järgmisi võimalusi:
-
teise kriteeriumi (eelise tegelik ülekandumine) täitmiseks soovitati Prantsusmaal võtta eeskuju subsideerimissüsteemist, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud seoses Prantsuse riigiametnike täiendava ravikindlustusega (N 911/06), üksiktarbijatele suunatud maksude ümberarvutussüsteemist või mis tahes muust süsteemist, mis aitab tagada abi reaalse ülekandumise;
-
diskrimineerimise vältimiseks kutsuti Prantsuse asutusi üles künnisemehhanismi läbi vaatama.
(86)
27. mai 2010. aasta kirjas osutas Prantsusmaa siiski, et on otsustanud teatatud abikava muutmata jätta ning jäi oma seisukoha juurde, mille kohaselt teatatud abikavad on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a tähenduses siseturuga kokkusobivad.
(87)
Samas kirjas lisas Prantsusmaa, et täiendava ravikindlustuse lepingud on kindlustatute klientuuri säilitamise vahend, mis võimaldab samadele kindlustatutele edaspidi pakkuda tasuvamaid tooteid, nagu näiteks elukindlustus. Klientuuri säilitamiseks innustatakse ettevõtjaid niisiis rakendama atraktiivset hinnapoliitikat. Sellises olukorras on kindlustusandjale suunatud ja kindlustatute maksetes kajastuva maksusoodustuse otseseks mõjuks ka konkurentide hindade kohandamine, millega tagatakse, et meetmest saavad kasu kõik kindlustatud.
(88)
Seoses teise meetmega (tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustus) soovitasid komisjoni talitused Prantsusmaale järgmisi võimalusi:
-
teise kriteeriumi (eelise tegelik ülekandumine) täitmiseks soovitati Prantsusmaal võtta eeskuju subsideerimissüsteemist, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud seoses Prantsuse riigiametnike täiendava ravikindlustusega (N 911/06), üksiktarbijatele suunatud maksude ümberarvutussüsteemist või mis tahes muust süsteemist, mis aitab tagada abi reaalse ülekandumise;
-
diskrimineerimise vältimiseks kutsuti Prantsuse asutusi üles kaaluma võimalust rakendada valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute puhul kohustuslikku ja läbipaistvat hankemenetlust.
(89)
Nii nagu esimese meetme puhul, otsustas Prantsusmaa ka teise meetmega seoses siiski teates tutvustatud kollektiivse kindlustuse arendamisele suunatud abikava muutmata jätta.
(90)
27. mai 2010. aasta kirjas kordas Prantsusmaa, et valikumenetluse raames sõlmitavad lepingud on seotud eriti rangete piirangutega, mistõttu eriti ettevaatlik reservi kogumise kord on põhjendatud. Seega saab tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustust pidada riigiabiks üksnes väga vähesel määral ning selle siseturuga kokkusobivust tuleks uurida.
VIII. ABI HINDAMINE
VIII.1. Ettevõtte tulumaksust ja territoriaalsest ettevõtlusmaksust vabastamine solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute korral
(91)
Viidates Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas Albany, (26) väidab CTIP, et lepingulistel suhetel põhinevate valdkondlike kindlustusskeemide suhtes ei kohaldata nende iseloomu ja eesmärgi tõttu Euroopa Liidu konkurentsieeskirju.
(92)
Komisjon märgib siiski, et eespool viidatud kohtuasjas käsitletud meede puudutas peamiselt tööstusettevõtete kohustuslikku liitumist ainuõigust omava valdkondliku pensionifondiga. Sellega seoses tuleb märkida, et esimese meetmega seotud maksuvabastused on suunatud ka üksiklepingutele ja vabatahtlikele kollektiivlepingutele. Peale selle põhinevad kohustuslikud kollektiivlepingud, millele meede on suunatud, sotsiaalpartnerite vabatahtlikul otsusel selliseid kollektiivlepinguid sõlmida, mitte aga seadusega ette nähtud kohustusel sõlmida selliseid lepinguid või liituda valdkondliku või valdkondadevahelise fondiga nagu kohtuasja Albany puhul.
(93)
Euroopa Kohtu otsuses kinnitatakse ka, et seadusega ette nähtud sotsiaalkindlustussüsteemi täiendavate kindlustusskeemide suhtes, nagu näiteks meede, millest Prantsuse asutused käesoleval juhul teatasid, kohaldatakse konkurentsieeskirju ning et selliste kindlustusskeemide aluseks olevad fondid on ettevõtjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 101 ja sellele järgnevate artiklite tähenduses (27).
(94)
Komisjon leiab niisiis, et esimese meetme objektiks oleva kindlustusskeemi suhtes tuleb kohaldada lepingus ette nähtud konkurentsieeskirju ja eriti riigiabi keelavaid eeskirju.
(95)
Sotsiaalkindlustuskassa (kohustuslik ravikindlustussüsteem) hüvitab üksnes osa ravikindlustatud isikute ravist. Täiendav ravikindlustus hõlmab seega teenuseid, mida kohustuslik ravikindlustus ei kata.
(96)
Täiendava ravikindlustuse turul tegutsevad ettevõtjad kuuluvad enamasti ühte kolmest järgmisest kategooriast:
-
vastastikuse kindlustuse seadustiku reguleerimisalasse kuuluvad vastastikused kindlustusandjad ja vastastikuste kindlustusandjate liidud;
-
sotsiaalkindlustuse seadustiku reguleerimisalasse kuuluvad kindlustusasutused;
-
kindlustusseadustiku reguleerimisalasse kuuluvad kindlustusseltsid.
(97)
Prantsuse asutuste 21. detsembri 2007. aasta kirja kohaselt tegutseb täiendava ravikindlustuse turul 263 kindlustusseltsi, 66 kindlustusasutust ja 1 201 vastastikust kindlustusandjat. Samuti märgivad Prantsuse asutused, et 2006. aastal oli 20 suurima turuosalise turuosa 35 %, kusjuures ühelgi eraldi ei olnud see suurem kui 4 %, ning lisaks moodustasid 65 % turust ettevõtjad, kelle turuosa oli väiksem kui 1 % (28).
(98)
2009. aastal avaldatud ametliku statistika kohaselt aga tegutses kõnealusel turul 2008. aasta lõpu seisuga siiski vaid 876 ettevõtjat ning 2001. aastast peale ongi nende arv pidevalt kahanenud (ajavahemikul 2001 kuni 2008 kahanes see 48 %) (29). Vastastikuseid kindlustusandjaid oli 748, kindlustusseltse 92 ja kindlustusasutusi 36.
(99)
Prantsusmaa konkurentsiameti hiljutise analüüsi kohaselt on üksikisikute täiendava ravikindlustuse turul suurim turuosa vastastikusel kindlustusandjal Mutuelle Générale de l’Education Nationale - MGEN (7,7 %), vastastikkuse alusel tegutseval kindlustusseltsil Groupama (30) (6,7 %) ja kindlustusseltsil Swiss Life (4 %) (31).
(100)
Kollektiivse täiendava ravikindlustuse turul on suurim turuosa kindlustusseltsil Axa (17,51 %), kindlustusasutuste kontsernil Malakoff-Médéric (8,7 %) ja kontsernil AG2R-La Mondiale-Prémalliance (32) (6,9 %) (33).
(101)
Hoolimata Prantsuse asutustele esitatud küsimustest ei ole komisjonil täiendava ravikindlustuse turu struktuuri kohta täpsemat teavet seoses näiteks vastastikkuse alusel tegutsevate kindlustusseltside, vastastikuste kindlustusandjate, vastikuste kindlustusandjate liitude ja kindlustusasutuste ühinemiste kohta. Lisaks ei ole Prantsuse asutused vaatamata komisjoni taotlustele suutnud edastada solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingutega seotud statistikat (nii üldisi kui ka turuosaliste kategooriate lõikes esitatud andmeid). Punktides 102 ja 103 esitatud tabelis märgitud andmed kirjeldavad seega täiendava ravikindlustuse turgu tervikuna, hõlmates muu hulgas lepinguid, mis ei vasta teatatud meetme raames toetuse saamiseks vajalikele tingimustele. Prantsusmaa kontrollikoja 2008. aastal avaldatud aruandes (34) rõhutatakse muu hulgas samuti, et täiendava kindlustuse valdkonnas napib tõsiselt andmeid kindlustatute arvu ja jaotuse kohta kategooriate ja eri tüüpi lepingute lõikes (üksiklepingud, vabatahtlikud ja kohustuslikud kollektiivlepingud) ning makstud hüvitiste kohta leibkonnakategooriate ja sissetulekute taseme kaupa. Prantsusmaa konkurentsiameti analüüside kohaselt näib turg siiski olevat üksiklepingute valdkonnas, (35) mis on siiski kõigest üks esimese meetmega seotud turusegment, killustunud või isegi väga killustunud.
(102)
Ajavahemikul 2001-2007 arenes sektor jõuliselt, nagu näitab ka käesoleva punkti lõpus esitatud tabel (36). Kõnealuste ettevõtjate kogukäive oli 2007. aastal 27,4 miljardit eurot, mis on 55,8 % rohkem kui 2001. aastal, st keskmine kasv on olnud 7,6 % aastas. 2008. aasta käive on üle 29 miljardi euro ja kasv 2007. aastaga võrreldes 6 % (37).
Täiendava tervisekindlustuse teenuseid pakkuvate ettevõtjate käibedünaamika 2001-2007
(miljardit eurot)
Vastastikused kindlustusandjad
Kindlustusasutused
Kindlustusseltsid
Kokku
2001
10,6
3,3
3,7
17,6
2007
16,0
4,7
6,7
27,4
2001-2007
+50,5 %
+43,15 %
+82,13 %
+55,8 %
(103)
Prantsuse asutuste esitatud arvandmete kohaselt on üksik- ja kollektiivlepingute vaheline jaotus järgmine (2004. aasta andmed):
Kindlustusasutused
Vastastikused kindlustusandjad
Kindlustusseltsid
Kollektiivlepingud
38 %
33 %
29 %
Üksiklepingud
6 %
67 %
27 %
Kollektiivsed + üksiklepingud
18 %
54 %
28 %
(104)
Kui vastastikused kindlustusandjad ja vastastikuste kindlustusandjate liidud pakuvad peamiselt üksiklepinguid, siis kindlustusasutused pakuvad enamasti kollektiivlepinguid (ettevõtte tasandi või valdkondlikke lepinguid). Kindlustusseltside portfell on üldiselt tasakaalustatum.
(105)
Elanikkonna hõlmatus on märkimisväärselt kasvanud: kui 1996. aastal oli kaetud 84 % elanikkonnast, siis 2006. aastal oli see näitaja juba 92,8 %. Vastastikuste kindlustusandjate klientuuri seas on toetusesaajaid vahemikus 32-38 miljonit, kindlustusseltsides 13 miljonit ja kindlustusasutustes 11 miljonit ning neile tuleb lisada veel üle 4 miljoni isiku, kes kasutavad CMU-C fondi (üleüldine ravikindlustus), mis pakub täiendavat ravikindlustust kõige vaesematele. See tähendab, et praeguse seisuga ei ole täiendavat ravikindlustust 7-8 %-l prantslastest (38).
(106)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 kohaselt on „igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust”.
(107)
Et meedet võiks käsitada riigiabina, peavad niisiis olema korraga täidetud järgmised tingimused: 1) kõnealune meede annab eelise, 2) eelis antakse riigi ressurssidest, 3) eelis on valikuline ja 4) kõnealune meede moonutab või võib moonutada konkurentsi ja võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust.
(108)
Pole kahtlust, et ettevõtte tulumaksu ja territoriaalse ettevõtlusmaksuga seotud maksuvabastused või -soodustused, mille kaudu kaotatakse või vähendatakse kulu, mille asjaomased ettevõtjad peaksid kandma, kujutavad endast toetusesaajale eelist (39). Seega on kõnealuste maksuvabastuste või -soodustuse puhul tegemist majandusliku eelisega.
(109)
Seoses CTIP väidetega, et tegemist võib olla avaliku teenuse osutamisega, märgib komisjon, et kohtuotsuses Altmark (40) nimetatud tingimused (mille alusel saab teatavate üldist majandushuvi pakkuvate teenuste puhul meetme käsitamise riigiabina välistada) ei ole käesoleval juhul täidetud (vt eriti punkt 144, kohtuotsuse Altmark kolmas tingimus, mille kohaselt ei ole tegemist ülemäärase hüvitamisega). Niisiis on tõepoolest tegemist majandusliku eelisega.
(110)
Eelise annab Prantsuse riik, kes seda tehes loobub teatavast maksutulust. Niisiis antakse eelis riigi ressurssidest.
(111)
Samuti on meede valikuline. Valikulisus tuleneb esmalt sellest, et kõnealust meedet kohaldatakse konkreetses majandussektoris, st kindlustuse valdkonnas, ja teiseks puudutab meede kindlat lepingutüüpi (allsektorit). Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et ettevõtte tulumaks on maks, mida kohaldatakse kõigi ettevõtjate suhtes olenemata sektorist, milles nad tegutsevad. Ettevõtte tulumaksuvabastus, millest saab kasu üksnes kindlustussektor, on seega ettevõtte tulumaksu üldise korra suhtes tehtav erand, millega soodustatakse teatavaid ettevõtjaid. Sama kehtib territoriaalsest ettevõtlusmaksust vabastamise kohta. Peale selle soodustab kõnealune maksuvabastus kindlustussektori sees teatavat tüüpi ravikindlustuslepingute, käesoleval juhul solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute pakkumist. Meetmega antakse niisiis solidaarsusel põhinevate lepingute pakkujatele eelis „klassikalisi” lepinguid pakkuvate ettevõtjate ees.
(112)
Peale selle, et kindlustussektoris toimub Euroopa Liidu sisene kaubandus, tuleb ka meelde tuletada, et kui liikmesriik annab ettevõtjale abi, siis võib see aidata riigisisest majandustegevust säilitada või arendada, kusjuures teistes liikmesriikides registreeritud ettevõtjate võimalused selle liikmesriigi turule pääsemiseks seetõttu kahanevad (41).
(113)
Seega tugevneb asjaomaste ettevõtjate positsioon Euroopa Liidu siseses kaubanduses. Kõnealune meede võib niisiis moonutada konkurentsi ja kahjustada Euroopa Liidu sisest kaubandust.
(114)
Seega tuleb järeldada, et esimene meede on tõepoolest riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Prantsusmaa ei vaidle sellisele käsitusele vastu.
(115)
Kuna teatatud meede on riigiabi, siis tuleb analüüsida selle kokkusobivust siseturuga. Prantsuse asutuste arvates on kõnealune meede Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a kohaselt siseturuga kokkusobiv riigiabi.
(116)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punktis a on sätestatud: „Siseturuga sobib kokku: a) üksiktarbijatele antav sotsiaalabi, kui sellist abi antakse ilma asjassepuutuvate toodete päritolul põhineva diskrimineerimiseta.”
(117)
Osutatud sätte alusel on riigiabimeede kokkusobiv juhul, kui täidetud on kolm järgmist tingimust:
1.
abi on sotsiaalse suunitlusega;
2.
abi antakse üksiktarbijatele;
3.
abi antakse toodete päritolul põhineva diskrimineerimiseta.
(118)
Kõigepealt tuleb täpsustada, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikega 2 tehakse lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud riigiabi keelamise põhimõtte suhtes erand, mistõttu seda tuleb tõlgendada kitsalt (42).
(119)
Mis puutub konkreetsemalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a kohaldamisse, siis tuleb siiski märkida, et komisjoni senistest otsustest lähtuvalt ei saa välistada olukorda, kus abi antakse vahendajale, kelle kaudu see jõuab üksiktarbijateni (43). Sellisel juhul peab rakendatav mehhanism siiski tagama abi tegeliku ülekandumise lõpptarbijale.
(120)
Komisjon leiab, et meetme sotsiaalne suunitlus (esimene kriteerium) on tagatud, kuna see on suunatud isikutele, kellel on vanuse, tervisliku seisundi või sissetulekute tõttu raske saada täiendavat ravikindlustust. Üldise maksuseadustiku artiklis 207 on ette nähtud sotsiaalsed kriteeriumid, mida kindlustusandjad peavad toetuse saamiseks täitma (44). Kõnealuste kriteeriumidega kehtestatakse teatavate haavatavate elanikkonnarühmade, nagu näiteks madala sissetulekuga isikute või eakate minimaalne osakaal asjaomaste kindlustusandjate portfellis. Prantsuse asutuste esitatud esialgne määruseelnõu, milles täpsustatakse teatavaid hinnakujunduse tingimusi vastavalt kindlustatute sotsiaalsele seisundile, (45) annab kinnitust, et tegemist on haavatavatele elanikkonnarühmadele suunatud sotsiaalse meetmega.
(121)
Seevastu ei jõudnud komisjon uurimise käigus seisukohale, et abist saavad tõepoolest kasu üksiktarbijad (teine kriteerium).
(122)
Prantsuse asutuste väitel saavad ettevõtjatele antavast abist kaudselt kasu üksiktarbijad. Täiendava ravikindlustuse turul valitsev tihe konkurents aitab tarbijalt nõutavate kindlustuspreemiate kindlaksmääramise kaudu tagada ettevõtjatele antud abi ülekandumise tarbijale.
(123)
Sellega seoses tuleb märkida, et maksuvabastust, mida Prantsusmaa kohaldas solidaarsusel põhinevate ravikindlustuslepingute suhtes, käsitas komisjon siseturuga kokkusobiva riigiabina Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a tähenduses (46). Kõnealusel juhul ei olnud kahtlust, et maksuvabastus oli kasulik ennekõike üksiktarbijatele, kellel maksukoormus reaalselt lasus. Maksusumma oli kindlustuspreemiate osa ja solidaarsusel põhinevate lepingute puhul vähenes maksuvabastuse võrra kindlustuspreemiate maksumus.
(124)
Käesoleval juhul ei anta abi kindlustajate poolt tasutavate kindlustuspreemiatega proportsionaalselt kaudsest maksust vabastamise kaudu, vaid ettevõtte tulumaksuvabastuse kaudu, mida arvestatakse kasumilt, mis kindlustusselts on teeninud kõigi solidaarsusel ja vastutusel põhineva lepingu sõlminud kindlustatute pealt.
(125)
Ettevõtte tulumaksuvabastuse ülekandumine lõpptarbijale ei ole kaugeltki mitte kindel. Esiteks ei ole komisjonil andmeid, mis tõendaksid, et ettevõtte tulumaks (ja sellest maksust vabastamine) avaldab asjakohasel turul reaalset mõju üksiktarbijatele. Lisaks aga toodi Prantsusmaa kontrollikoja aruandes esile tõsiasi, et viimastel aastatel on kasumimarginaalid kindlustussektoris märkimisväärselt tõusnud (2003. aastal oli marginaal 12 %, 2007. aastal aga 23 %) (47). Kasumimarginaalide märkimisväärse tõusu taustal on raske uskuda, et on olemas turumehhanism, mis tagab ettevõtte tulumaksuvabastuse reaalse ülekandumise lõpptarbijatele.
(126)
CTIP märgib muu hulgas, et osa kasumist tuleb suunata reservi moodustamisse, mis aitaks täita solventsusega seotud kohutusi, ning et seetõttu oleks normaalne, kui vähemalt osa eelisest tohiks kasutada solventsusnõude iga-aastase kasvu täielikuks või osaliseks katmiseks. Argumendiga sooviti näidata, et meede aitab kasvatada kindlustusseltside kasumit, mitte aga vähendada tarbijate asjakohaste riskide vastu kindlustamise kulusid.
(127)
Komisjoni seisukohta ei lükka ümber ka Prantsusmaa argument, mille kohaselt täiendava ravikindlustuse lepingud on klientuuri säilitamiseks mõeldud toode, millega innustatakse ettevõtjaid rakendama atraktiivset hinnapoliitikat. Tuleb nimelt meenutada, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punktis a nõutakse, et eelis peab reaalselt üle kanduma üksiktarbijatele. Järelikult ei saa olukorras, kus ettevõtjaid lihtsalt innustatakse osa eelisest lõpptarbijatele üle andma, väita, et eelise reaalse ülekandumise nõue on täidetud.
(128)
Komisjon leiab niisiis, et meetmega ei tagata eelise reaalset ülekandumist lõpptarbijatele, nagu on nõutud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punktis a.
(129)
Samuti jõuti komisjoni uurimise tulemusel järeldusele, et toote päritolul põhineva diskrimineerimise ärahoidmise tingimus (kolmas kriteerium) ei ole täidetud. Et veenduda, kas tingimus on täidetud, tuleb kontrollida, kas tarbijad saavad abi olenemata ettevõtjast, kes asjaomase liikmesriigi seatud sotsiaalse eesmärgi täitmiseks mõeldud toodet või teenust pakub, ning ega Euroopa Liidus registreeritud kindlustusseltsidele ei tehta turule sisenemiseks mingeid takistusi (48). Käesoleval juhul aga peavad abi saada soovivad ettevõtjad lisaks abikõlblike lepingutega seotud kriteeriumide täitmisele ületama ka künnised, mis on seotud kindlustatute arvuga (120 000/150 000 lepingut) või solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute osakaaluga täiendava ravikindlustuse lepingute portfellis (85 %/93 %).
(130)
Prantsuse asutuste hinnangul on künniste puhul tegemist stiimuliga, millega innustatakse kindlustusseltse nn „halba riski”, mida iseloomustab asjaomaste isikute vanus või sissetulekute tase, oma portfellis vastastikkuse alusel kindlustama, ning et neid on vaja selleks, et vältida maksueelise mõju liiga väiksele osale kindlustusandjate tegevusest ning saavutada solidaarsuse ja vastastikuse kindlustamisega seotud eesmärke. Meetme sotsiaalse eesmärgi saavutamise saab tagada üksnes mehhanismi kaudu, millega kohustatakse kindlustusseltse omama ravikindlustuse portfellis minimaalset hulka või olulist osa solidaarsusel ja vastutusel põhinevaid lepinguid. Sellise künnistel põhineva mehhanismita ei oleks ükski säte võimaldanud tagada kindlustuskaitseta elanikkonnarühmade kindlustatuse kasvu ja maksuvabastused avaldaksid kindlustusandjatele vaid tühimõju. Osakaaluga seotud künnis võimaldaks väiksematel kindlustusandjatel, kelle puhul seda tüüpi lepingud võivad olla peaaegu ainus tegevusala, kuid kes ei suuda ületada kvantitatiivset künnist, saada meetmest samuti kasu, samas kui absoluutväärtusega seotud künnised võimaldaksid meetmest kasu saada kindlustusseltsidel, kes pakuvad seda tüüpi lepinguid suurel hulgal (ehkki see ei ole nende ainus tegevusala).
(131)
Komisjon tõdeb esmalt, et Prantsuse asutused ei ole suutnud esitada täpset teavet solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute praeguse jaotuse kohta eri turuosaliste vahel, samuti mitte selliste lepingute arvu ega osakaalu kohta nende kindlustusportfellis. Komisjoni analüüsist selgub siiski, et vastastikustel kindlustusandjatel ja vastastikuste kindlustusandjate liitudel on seaduslik kohustus pakkuda üksnes solidaarsusel põhinevaid lepinguid (49). Praktikas näib ka kindlustusasutuste suhtes kehtivat sama kohustus. Seega peaksid vastastikused kindlustusandjad ja kindlustusasutused osakaaluga seotud künnise enamasti ületama, samas kui kindlustusseltsidel, kelle turuosa solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute turul on väike ja kes soovivad sellesse investeerida, võib tekkida raskusi (nii osakaalu kui ka absoluutväärtusega seotud) künnise ületamisega ja ühtlasi maksuvabastuse saamisega. Eriti selgelt ilmneb see kindlustusseltside puhul, kelle portfellis on märkimisväärsel hulgal „klassikalisi” lepinguid, mis ei vasta solidaarsusel põhinevate lepingute tingimustele.
(132)
Sellises kontekstis ei eeldaks künniste ületamine kõigilt kindlustusandjatelt võrdset pingutust ega mõjuks stiimulina kindlustusandjatele, kelle puhul künnise kriteeriumid on juba täidetud (eelkõige vastastikustele kindlustusandjatele, vastastikuste kindlustusandjate liitudele ja kindlustusasutustele). Vastupidiselt Prantsusmaa väitele ei aita künniste kehtestamine vältida tühimõjuefekti.
(133)
Komisjoni arvates on künniste ainsaks tagajärjeks toote päritolul põhinev diskrimineerimine. Näib, et künniste tõttu võib osa kindlustusandjaid maksuvabastusest saadavast kasust ilma jääda, ehkki nad võivad pakkuda solidaarsusel ja vastutusel põhinevaid lepinguid, mida Prantsuse asutused soovivad toetada. Künnistega võidakse anda eelis turul juba tegutsevatele ettevõtjatele ning takistada asjakohasele turule sisenemast teatavaid ettevõtjaid, kes ei suuda või kardavad, et ei pruugi suuta neid ületada.
(134)
Samuti on tõenäoline, et toetuse suurus on iga kindlustusandja puhul erinev olenevalt asjakohaste tehingutega seoses teenitud kasumist, mis aga ei oleks kooskõlas nõudega, mille kohaselt tarbijad peavad kõnealusest abist kasu saama olenemata sellest, milline ettevõtja pakub toodet või teenust, mille abil soovitakse saavutada asjaomase liikmesriigi seatud sotsiaalse suunitlusega eesmärk (50).
(135)
Seega tuleb järeldada, et Prantsusmaa teatatud abikava solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute väljatöötamiseks ei ole Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a alusel siseturuga kokkusobiv.
(136)
Ehkki Prantsusmaa ei viita sõnaselgelt muudele riigiabi kokkusobivust käsitlevatele sätetele, tuleb nentida, et ükski Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud kriteerium ei ole käesoleval juhul täidetud.
(137)
Mis puutub Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 muudesse sätetesse peale punkti a, siis tuleb nentida, et punktides b ja c ette nähtud kokkusobivuse kriteeriumid ei ole käesoleval juhul ilmselgelt täidetud.
(138)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel võib kokkusobivaks pidada abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(139)
FNMFi väitel on abi eesmärgiks soodustada solidaarsusel ja vastutusel põhineva täiendava ravikindlustuse väljatöötamist tingimustel, mis ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Vaatamata sellekohastele taotlustele ei ole komisjon Prantsuse asutustelt siiski saanud arvandmeid, mis tõendaksid, et eelmises punktis osutatud kokkusobivuse kriteerium on täidetud, samuti aga teavet kehtivate maksumeetmete mõju kohta solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute leviku ega kavandatava täiendava eelise ja kõnealust tüüpi lepingute haldamisega seotud täiendavate kulude või nõuete suhte kohta. Komisjon ei saa seega kontrollida, kas kavandatavad maksumeetmed on kirjeldatud eesmärgi saavutamiseks vajalikud ja proportsionaalsed. Igatahes tuleb märkida, et ettevõtte tulumaksuvabastus ei ole seotud investeerimise, töökohtade loomise ega konkreetsete projektidega. Niisiis on tegemist maksude püsiva vähendamisega, mida käsitatakse tegevusabina, mida väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa pidada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 kohaselt siseturuga kokkusobivaks.
(140)
Prantsusmaa ei viidanud ühelegi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3 sätestatud kokkusobivuse kriteeriumile.
(141)
CTIP väitel on kollektiivlepingutel põhinevate meetmete, sealhulgas ka kõnealuse meetme eesmärgiks korvata sotsiaalkindlustussüsteemi puudujääke. Komisjon märgib, et CTIP ei viita sõnaselgelt üldist majandushuvi pakkuva teenuse olemasolule, ning Prantsusmaa, kes peaks tõendama kõnealuse abi kokkusobivust lepinguga, ei viita Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2. Sellistel asjaoludel ei saa komisjon hinnata kõnealuse riigiabi kokkusobivust Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 valguses. Lisaks märgib komisjon järgmist.
(142)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 on sätestatud, et ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine või kes on fiskaalmonopolid, alluvad aluslepingute eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist. Kaubanduse arengut ei tohi mõjutada määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(143)
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et kui välja arvata valdkonnad, mille puhul kõnealust küsimust reguleeritakse Euroopa Liidu õigusaktidega, on liikmesriikidel üldist majandushuvi pakkuvate teenustena käsitatavate teenuste hindamisel laiaulatuslik kaalutluspädevus. Ent isegi kui oletada, et käesoleval juhul on tegemist üldist majandushuvi pakkuva teenusega (mida Prantsusmaa väitnud ei ole), siis tuleb nentida, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaselt ei tohi üldist majandushuvi pakkuvat teenust osutavatele ettevõtjatele makstav hüvitis ületada avaliku teenuse osutamisega seotud kulusid, võttes arvesse teenuse osutamisest saadavat tulu ja kohustuste täitmisega seoses teenitavat mõistlikku kasumit.
(144)
Sellega seoses piisab, kui märkida, et kõnealune maksumeede ei hõlma mehhanismi, mis võimaldaks välistada asjaomaste ettevõtjate kuludega võrreldes ülemäärase hüvitamise. Nimelt tuleb nentida, et kõnealuse abi (asjakohaste tehingute maksuvabastus) suurus ei ole kuidagi seotud kindlustusandjate lisakulutustega. Samuti ei ole see seotud ei kindlustatute makstavate kindlustuspreemiate ega lepingute arvuga.
(145)
Sellises kontekstis järeldab komisjon, et asjakohast meedet ei saa pidada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel siseturuga kokkusobivaks.
VIII.2. Tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustus teatavate täiendavate kollektiivkindlustuslepingute puhul
(146)
Täiendava sotsiaalkindlustuse (prévoyance) turg hõlmab tehinguid, mille eesmärgiks on lisaks riiklikule sotsiaalkindlustussüsteemile täiendavalt ennetada isiku surma, tervisekahjustuste, raseduse ja sünnitusega, töövõimetusega, invaliidsusega või töö kaotamisega seotud riske ja isikuid nendeks juhtumiteks kindlustada (51).
(147)
Täiendav sotsiaalkindlustuskaitse võimaldab:
-
muuta raviteenuseid kättesaadavamaks, tagades ravikulude täiendava hüvitamise haiguse, raseduse ja sünnituse, õnnetusjuhtumite jms korral,
-
tagada palga osalise või täieliku säilimise töölt eemalviibimise, invaliidsuse või võimetuse korral,
-
tagada kindlustatu surma korral tema abikaasale ja lastele kapitali ja sellest saadava tulu,
-
näha ette täiendava sissetuleku eestkoste alla sattumise korral.
(148)
Kõnealusel turul tegutseb kolme tüüpi ettevõtjaid: kindlustusseadustikuga reguleeritavad kindlustusettevõtjad (kindlustusseltsid, vastastikkuse alusel tegutsevad kindlustusettevõtjad ja pankade tütarettevõtted), vastastikuse kindlustamise seadustikuga reguleeritavad vastastikused kindlustusandjad ning sotsiaalkindlustusseadustikuga reguleeritavad kindlustusasutused.
(149)
Täiendava sotsiaalkindlustuse lepingu võib sõlmida kas kollektiivselt, liitudes tööandja kaudu valdkondliku või valdkondadevahelise kollektiivlepinguga, või individuaalselt, pöördudes otse kindlustusseltsi või vastastikuse kindlustusandja poole.
(150)
Tänapäeval on enamik töötajaid kaitstud kollektiivse täiendava sotsiaalkindlustuse lepinguga. Liitumine võib olla kohustuslik või vabatahtlik.
(151)
Kollektiivse täiendava sotsiaalkindlustusskeemi puhul on tegemist kolmepoolse suhtega:
-
tööandja täidab kohustusi oma töötajate ees ja sõlmib selleks kindlustuslepingu (52),
-
kindlustusandja saab kindlustusmaksetest tulu ja vastutasuks võtab riski enda kanda,
-
töötajad saavad lepingust kasu.
(152)
Prantsuse asutuste edastatud 2005. aasta prognooside kohaselt oli täiendava sotsiaalkindlustuse turu aastakäive 20 miljardit eurot (kollektiiv- ja üksiklepingud). Suurim turuosa on kindlustusseltsidel (71 % kindlustusmaksetest), kindlustusasutuste ja vastastikuste kindlustusandjate turuosa on vastavalt 21 % ja 8 %. Tuleb siiski täpsustada, et viimati nimetatud näitajad on seotud kõigi kõnealuses valdkonnas seotud lepingutega: üksiklepingud, vabatahtlikud kollektiivlepingud ja kohustuslikud kollektiivlepingud.
(153)
Lisaks on valikumenetluse (53) raames surma, võimetuse ja invaliidsusega seotud riskide vastu sõlmitavate lepingute turu käive Prantsuse asutuste hinnangul üle 4 miljardi euro ning see hõlmab peaaegu kõiki kindlustusasutuste täiendava sotsiaalkindlustusega seotud tehinguid (4,2 miljardit eurot) ning osa kindlustusseltside ja vastastikuste kindlustusandjate kollektiivlepingutest. Viimaste osakaalu kohta valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute turul ei ole siiski täpsemaid andmeid esitatud.
(154)
Ehkki Prantsusmaa möönis oma teates, et meedet võib pidada riigiabiks, märgiti hiljem, et vähemalt osa meetmest ei saa käsitada riigiabina Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses tulenevalt valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute eripärast (ranged piirangud hinnakujunduse, riskide valiku ja haldamise valdkonnas), mille tõttu kõnealuseid lepinguid ohustab eelkõige kahjusummade kõikumine võrreldes algse prognoosiga ning seetõttu oleks nende puhul täiesti põhjendatud eriti ettevaatlik reservi moodustamise kord ja ühtlasi reservi eraldatavate summadega seotud suurem maksusoodustus, ilma et tegemist oleks eelisega.
(155)
Prantsusmaa leiab seega, et osa kohandatud ja tugevdatud tingimustel reservi eraldatavate summadega seotud maksusoodustusest, mis ületab üldise maksuseadustiku artiklis 39d GB sätestatud maksurežiimi nõuded, on õiguslikult ja ettevaatusest lähtuvalt põhjendatud ega kujuta endast eelise andmist.
(156)
Seega tuleb kõigepealt uurida, kas meetmega antakse asjaomastele kindlustusandjatele eelis.
(157)
Eespool viidatud seadustiku artikli 39 lõike 1 punktis 5 on sätestatud, et maksusoodustust antakse seoses „summadega, mis on eraldatud sellise selgelt täpsustatud kahju või kulu tasakaalustamiseks, mis on toimuvate sündmuste tõttu tõenäoline, tingimusel et kõnealune kahju või kulu on leidnud kinnitust asjakohase majandusaasta raamatupidamisaruannetes”. Seadustikus on teatavate tehingute puhul teatavatel juhtudel ette nähtud kindel maksusoodustuse määr. Ennekõike puudutab see kindlustuse ja edasikindlustuse valdkonda, millega seoses seadustiku artiklites 39d G kuni 39d GD on ette nähtud reservi eraldatavate summade maksusoodustuse erieeskirjad, millega võetakse arvesse kindlustussektori eripära, kuna selle peamiseks tegevusalaks on just nimelt riskide vastu kaitsmine. Et selgitada välja, kas tegemist on eelisega, tuleb niisiis kontrollida, kas tehingud, mida meede hõlmab, toovad tõepoolest kaasa täiendavat kahju või kulu eespool viidatud seadustiku artikli 39 lõike punkti 5 tähenduses ning artiklis 39d GD määratletud ulatuses.
(158)
Eelnevalt tuleb nõustuda põhimõttega, mille kohaselt surma, võimetuse ja invaliidsuse vastu sõlmitavate täiendavate kindlustuslepingute valdkonnas võib kahjusuhte kõikumise ohu iseloom ja intensiivsus varieeruda olenevalt kindlustatud elanikkonnarühmast ja kindlustuskaitse tüübist (üksiklepingud/kollektiivlepingud, vabatahtlikud/kohustuslikud lepingud).
(159)
Ettevõtte tasandi kollektiivlepingute tulemusel sõlmitud lepingud, sealhulgas valikumenetluse raames sõlmitud lepingud puudutavad piiratud hulka isikuid. Need toovad kaasa nn „suunatud riski” (asjakohases ettevõttes kahju tekkimise risk), kuid alati ei kaasne nendega riskide vastastikuse kindlustamise võimalust suurema kindlustatute hulga seas. Valdkonna (haru) tasandil sõlmitud kollektiivlepingud hõlmavad suuremat hulka isikuid ja annavad seega põhimõtteliselt suurema võimaluse riskide vastastikuseks kindlustamiseks. Selliste lepingute puhul on aga kahjusuhe tihedalt seotud kriisiperioodidega, mis võivad mõjutada tervet majandusharu. CTIPi väitel suurendavad kriisiperioodid haru tasandil kahjude volatiilsust.
(160)
Ettevõtte tasandi kollektiivlepingute alusel valikumenetluse raames sõlmitud lepingutega seoses ei ole komisjoni hinnangul põhjust arvata, et kahjusuhte olemus ja intensiivsus (ning ühtlasi kõikumine) oleks märkimisväärselt teistsugune kui olukorras, kus sama tüüpi leping sõlmitakse väljaspool ametiühingu ja tööandjate esindajate läbirääkimisi (ja seega valikumenetlust rakendamata).
(161)
Et valdkonnas esinevate kahjujuhtumite esinemissageduse kohta täpne teave puudub, pole ka alust järeldada, et valikumenetluse raames sõlmitud valdkondlike lepingutega (kõnealused lepingud on küll konjunktuuri suhtes tundlikumad, kuid seevastu on riskide vastastikune kindlustamine nende puhul lihtsam) seotud riskide kõikumine oleks suurem kui ettevõtte tasandil sõlmitud lepingutega (mida iseloomustab suunatud risk ja väiksem vastastikuse kindlustamise võimalus) seotud riskide kõikumine.
(162)
Lisaks tuleb nentida, et isegi juhul, kui valikumenetlusega seotud piirangud, millele Prantsusmaa viitas, tooksid tõepoolest kaasa suurema surve kindlustusseltside saadavatele kindlustuspreemiatele, on tegemist asjaoluga, mis võib mõjutada sissetulekut, mitte aga kahjukulusid. Sellist riski (saamata jäänud tulu) üldise maksuseadustiku artikli 39 lõike 1 punktis 5 seega ei käsitleta ning seetõttu ei saa selle puhul anda ka reservi eraldatud summadele suunatud abi.
(163)
Niisiis ei ole valikumenetluse raames sõlmitud lepingute ning samu riske hõlmavate ettevõtte tasandil sõlmitud rühmalepingute vahel riskide osas erinevusi. Järelikult aitab artiklis 39d GD ette nähtud täiendav maksusoodustus vähendada või kaotada ettevõtete maksukulu, mille asjaomased ettevõtjad peaksid põhimõtteliselt kandma. Seega on täiendava maksusoodustuse puhul tegemist majandusliku eelisega.
(164)
Seoses sellega, et Prantsusmaa ja CTIP on viidanud avaliku teenuse osutamise ülesandele, märgib komisjon, et kohtuotsuses Altmark loetletud tingimused (millega välistatakse meetme käsitamine riigiabina teatavatel juhtudel, kui tegemist on üldist majandushuvi pakkuva teenusega) ei ole käesoleval juhul täidetud (vt näiteks punkt 189 - kohtuotsuse Altmark kolmas tingimus, mille kohaselt ei tohi olla ülemäärast hüvitamist). Niisiis on tegemist majandusliku eelisega.
(165)
Meetme kaudu antavad eelised annab Prantsuse riik, kes loobub sellega teatavast maksutulust. Niisiis antakse eelis riigi ressurssidest.
(166)
Samadel põhjustel nagu on osutatud esimese meetme puhul, on ka teine meede valikulise iseloomuga. Valikulisus tuleneb esmalt sellest, et meede piirdub ühe majandussektoriga, milleks on käesoleval juhul kindlustussektor, ja teiseks sellest, et meede hõlmab kõnealuses sektoris üht kindlat lepingutüüpi (allsektorit). Meetmest saavad kasu teatavad kindlustussektoris tegutsevad ettevõtjad, kes sõlmivad sotsiaalpartnerite kokkuleppel toimuva valikumenetluse raames kollektiivlepinguid, millega kindlustatakse surma ja kehavigastuste korral tekkivaid riske. Meedet ei rakendata niisiis lepingute suhtes, mis hõlmavad samu riske, kuid mida ei sõlmita valikumenetluse raames. Lisaks tuleb nentida, et meedet ei rakendata edasikindlustajate suhtes, kes puutuvad kokku sama tüüpi riskiga.
(167)
Tuleb siiski kontrollida, kas valikulisus ei ole maksusüsteemi iseloomu ja loogika tõttu põhjendatud. Ehkki üldises maksuseadustikus on reservi eraldatud summade maksusoodustusega seoses ette nähtud, et teatavatel juhtudel rakendatakse kindlaksmääratud tasemega maksusoodustust, tuleb siiski nentida, et eespool kirjeldatud põhjustel (vt punktid 156-163) ei saa artiklis 39d GB sätestatud summat ületavat maksusoodustust põhjendada süsteemi loogikaga, mis näeb ette reservi moodustamise toimuvate sündmuste tõttu tõenäoliseks peetava kahju ja kulu ulatuses.
(168)
Peale selle, et kindlustussektoris toimub Euroopa Liidu sisene majandustegevus, tuleb ka meenutada, et kui liikmesriik annab ettevõttele abi, siis võib see aidata riigisisest majandustegevust säilitada või arendada, kusjuures teistes liikmesriikides registreeritud ettevõtjate võimalused selle liikmesriigi turule pääsemiseks seetõttu kahanevad. Seega tugevneb asjaomaste ettevõtjate positsioon Euroopa Liidu siseses kaubanduses. Samuti tuleb lisada, et tõsiasi, et valikumenetluse raames sõlmitavate lepingutega liitumine on kohustuslik, toetab konkurentsi moonutamist. Kõnealune meede võib niisiis moonutada konkurentsi ja kahjustada Euroopa Liidu sisest kaubandust.
(169)
Seega tuleb järeldada, et teise meetme puhul on tõepoolest tegemist riigiabiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kuna sellega nähakse ette suurem maksusoodustus, kui on sätestatud üldise maksuseadustiku artiklis 39d GB.
(170)
Et meetme puhul on tegemist riigiabiga, siis tuleb analüüsida selle kokkusobivust siseturuga. Prantsuse asutused leiavad, et kõnealuse meetme puhul on tegemist riigiabiga, mis on siseturuga kokkusobiv Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a alusel.
(171)
Komisjon leiab esmalt, et meetme sotsiaalne suunitlus (esimene kriteerium) on tõendatud, kuna valikumenetluse raames tehtavate tehingute eesmärgiks on, nagu märgivad ka Prantsuse asutused, soodustada töötajate võimalikult laiaulatuslikku kindlustamist selliste riskide vastu, mida sotsiaalkindlustussüsteem piisavalt ei hõlma (surm, võimetus, invaliidsus). Sotsiaalne suunitlus väljendub tugevas vastastikuses kindlustamises põlvkondade ja töötajakategooriate vahel, kindlustusmaksete ühetaolisuses (vanuse, soo ega tervisliku seisundi põhjal diskrimineerimist ei ole) ning sotsiaalsete meetmete rakendamises (tasuta kindlustus töökaotuse korral, eestkoste all olevatele lastele jms). Vabatahtliku ja üksiklepingutel põhineva kindlustussüsteemi korral võib eeldada, et väikese sissetulekuga töötajad otsustaksid ennast tõsiste, kuid harva esinevate riskide vastu mitte kindlustada.
(172)
Uurimise algatamise otsuses leidis komisjon, et meetme sotsiaalne suunitlus ei ole täielikult tõendatud, kui vaadelda küsimust kindlustuslepingu sõlmimise hetkel (enne kõnealuste tõsiste sündmuste toimumist). Tuleb siiski nentida, nagu märgib ka Prantsusmaa, et abi andmine enne riski realiseerumist kõnealuseid riske hõlmava kindlustuse kaudu on tõepoolest ainus võimalus seatud sotsiaalse eesmärgi saavutamiseks.
(173)
Seevastu ei õnnestunud komisjonil samadel põhjustel, nagu esimese meetme analüüsi käigus on juba osutatud, meetme uurimise tulemusel tõendada, et abi tagaks eelise reaalse ülekandumise üksiktarbijatele (teine kriteerium). Tasanduseraldisse arvatud summade maksusoodustus vähendab ettevõtjate maksukoormust või kaotab selle, mistõttu meetme mõju on samaväärne nagu esimese meetme raames rakendataval maksuvabastusel.
(174)
Seoses komisjoni uurimise algatamise otsuses esitatud argumendiga, mille kohaselt kindlustusandjatele antavast eelisest saavad kasu mitte üksnes kindlustatud/töövõtjad, vaid ka tööandjad (kes maksavad osa kindlustuspreemiatest), on Prantsusmaa ja CTIP seisukohal, et tööandja osalus täiendava sotsiaalkindlustuse lepinguliste skeemide rahastamises on vaadeldav töötajate sissetulekuna ja ühtlasi eelisena. Komisjon on siiski arvamusel, et kuigi töötajate kindlustusskeemi rahastamine tööandja poolt on tõepoolest töötajatele antav eelis, ei saa eitada, et kindlustusmaksete vähendamine tähendaks tööandja kulude kahanemist ja seega tööandjale antavat eelist.
(175)
Seoses toote päritolul põhineva võimaliku diskrimineerimisega (kolmas kriteerium) kinnitab komisjon oma hinnangut, mille kohaselt valikumenetluse raames sõlmitavate lepingutega seotud tegevuse ulatuslik koondumine kindlustusasutuste kätte toob kaasa de facto diskrimineerimise kõnealuste asutuste kasuks. Ehkki Prantsusmaa ei ole suutnud esitada täpset teavet valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute turu jagunemisest turuosaliste vahel, märgib komisjon, et talle kättesaadava teabe kohaselt haldavad rõhuvat enamust valikumenetluse raames sõlmitavatest lepingutest kindlustusasutused.
(176)
Ehkki kindlustusandja valiku üle otsustavad üksnes sotsiaalpartnerid, nagu märgivad ka Prantsuse asutused, tuleb nentida, et seadusega ei kohustata sotsiaalpartnereid valikumenetluse raames looma konkurentsi tingimusi kõigile turuosalistele. FFSA väitel, mida Prantsuse asutused ei vaidlusta, eelistavad sotsiaalpartnerid enamasti luua kindlustusasutuse, mida nad saavad pärast ise hallata.
(177)
Ehkki eespool viidatud otsusest kohtuasjas Albany tulenevalt ei tule sotsiaalpartnerite vaheliste läbirääkimiste tulemusel ja sotsiaalsetel eesmärkidel sõlmitud lepingute suhtes kohaldada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 101 lõiget 1, millega keelatakse ettevõtjatevahelised kokkulepped, tuleb siiski nentida, et kõnealuse kohtuotsuse põhjal ei saa eeldada, nagu on eespool osutatud, et kindlustusandjale valikumenetluse raames antav abi on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a alusel siseturuga kokkusobiv.
(178)
Muid kindlustusettevõtjaid kui kindlustusasutused, ennekõike ettevõtte tasandi kollektiivse täiendava sotsiaalkindlustuse turul tegutsevaid kindlustusseltse, võidakse seega diskrimineerida, kuna sotsiaalpartneritel pole kohustust luua konkurentsitingimusi, mille eesmärgiks oleks lasta kõigil huvitatud turuosalistel teha pakkumisi sotsiaalpartnerite kokkuleppe alusel soovitavate teenuste osutamiseks ja osutuda valituks oma teenuste kõrgema kvaliteedi ja/või madalama hinna tõttu. Võrdluseks tuleb märkida, et teatavate Prantsusmaa täiendava ravikindlustuse skeemide puhul on ette nähtud läbipaistval hankemenetlusel põhinev kindlustusandja(te) valiku mehhanism (54).
(179)
Niisiis tuleb järeldada, et kolmest kokkusobivuse kriteeriumist kaks on täitmata ning et Prantsusmaa teatatud abikava täiendava sotsiaalkindlustuse vallas valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute toetuseks ei ole Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punkti a alusel siseturuga kokkusobiv.
(180)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 2 punktides b ja c sätestatud kokkusobivuse kriteeriume käesoleval juhul ilmselgelt ei kohaldata.
(181)
Seoses meetme kokkusobivusega Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel täpsustab Prantsusmaa, et meetme kinnitust leidnud sotsiaalne eesmärk tõendab, kui oluline on tulevikus täiendava sotsiaalkindlustuse arendamine. Kõnealuse valdkonna arendamine on seotud selliste eesmärkidega nagu rahvatervis, võitlus ebakindluse vastu ning majanduslik ja sotsiaalne ühtekuuluvus, sotsiaalse dialoogi arendamine ja töötajate kaitse, mis on Euroopa Liidu ühised eesmärgid. Komisjon on siiski seisukohal, et meetme vajalikkust ja proportsionaalsust ei ole tõendatud. Nagu eelise olemasolu uurimise käigus juba sedastatud, on komisjon arvamusel, et olukord, kus meetmest ei saada kasu lepingute puhul, mis hõlmavad samu riske, kuid mida ei sõlmita valikumenetluse raames, ei ole kuidagi põhjendatud. Seega on meede ebaproportsionaalne, kuna ei hõlma väljaspool valikumenetlust sõlmitavaid lepinguid. Peale selle tuleb tõdeda, nagu komisjon seoses esimese meetmega juba nentis, et meetme puhul on tegemist maksude püsiva vähendamisega, mida käsitatakse tegevusabina, mida väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa pidada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 kohaselt kokkusobivaks.
(182)
Prantsusmaa ei viidanud ühelegi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3 sätestatud kokkusobivuse kriteeriumile.
(183)
Prantsusmaa ja CTIPi arvates võib valikumenetluse raames sõlmitud lepingute kohaselt osutatavate täiendava sotsiaalkindlustuse teenuste puhul väita, et tegemist on üldist majandushuvi esindavate teenustega Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses, eriti juhul kui kindlustusskeemiga liitumine on kohustuslik ja seda haldavad sotsiaalpartnerid ühiselt. CTIP viitab ka Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas Albany, (55) täpsustades et kohustuslikud lepingulised sotsiaalkaitseskeemid täidavad üldist majandushuvi pakkuvat ülesannet.
(184)
Kõnealune säte näeb ette, et ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine või kes on fiskaalmonopolid, alluvad aluslepingute eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist. Peale selle ei tohi kaubanduse arengut kahjustada määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(185)
Nagu esimese meetme uurimise käigus on juba osutatud, (56) on liikmesriikidel üldist majandushuvi pakkuvate teenustena käsitatavate teenuste hindamisel laiaulatuslik kaalutluspädevus.
(186)
Samuti märgib komisjon, et Euroopa Kohus on eespool viidatud otsuses kohtuasjas Albany järeldanud, et konkreetses sektoris täiendava pensioniskeemi haldamise õigust võib käsitada üldist majandushuvi pakkuva teenusena, rõhutades seda, kui oluline on täiendava pensioni sotsiaalne funktsioon.
(187)
Selle taustal ei saa välistada, et sotsiaalpartnerite otsuse alusel valituks osutunud kindlustusandjate teenuseid võiks käsitada üldist majandushuvi pakkuva teenusena, kuna sotsiaalpartnerite valikumenetluse raames sõlmitud kokkulepe on kohustuslik kõigile asjakohase sektori ettevõtjatele (või asjaomasele ettevõtjale) ning hõlmab riske, mille vastu riiklik sotsiaalkindlustussüsteem ei kindlusta või kindlustab ebapiisavalt. Nagu on esimese meetme uurimise käigus juba mainitud, (57) peavad sellise mehhanismi toetamisele suunatud rahalised meetmed siiski piirduma kindlustusandjatele avaliku teenuse osutamisega seotud kohustustest tekkiva lisakulu hüvitamisega.
(188)
Avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitisena antavat riigiabi käsitlevas ühenduse raamistikus (58) määratletakse tingimused, mille täitmise korral peab komisjon sellist hüvitist siseturuga kokkusobivaks Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel. Eelkõige ei tohi makstav hüvitis ületada avaliku teenuse osutamisega seotud kulusid, võttes arvesse kohustuste täitmisega seotud tulusid ja mõistlikku kasumit.
(189)
Sellega seoses tuleb siiski nentida, et tasanduseraldisse arvatavate summade maksusoodustusest tuleneva maksusäästu puhul see tingimus täidetud ei ole. Säästetava summa ja avaliku teenuse osutamisega seotud kulude vahel ei ole ju võimalik mingit seost luua.
(190)
Prantsusmaa möönab 31. oktoobri 2008. aasta kirjas, et üldist majandushuvi pakkuva teenuse hüvitamise summa (maksude arvelt saavutatav kokkuhoid) ei vasta ühenduse raamistikus esitatud tingimustele. Prantsusmaa leiab siiski, et kõnealused tingimused ei sobi kokku asjakohaste tehingute eripäraga. Prantsusmaa arvates on maksusoodustuste mehhanism sobivam ja paindlikum kui teenuse osutamisega seotud kulude täpsel hindamisel põhinev toetus.
(191)
Komisjon on siiski arvamusel, et ühenduse raamistikus esitatud tingimusi tuleb rangelt täita, kuna need aitavad saavutada tasakaalu üldist majandushuvi pakkuvate teenuste toimimise ja kaubanduse arengu pidurdamise vahel määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(192)
Komisjon on seega arvamusel, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 esitatud tingimusi, mida on edasi arendatud ühenduse raamistikus, ei täideta ning et meedet ei saa seega nimetatud sätte alusel pidada siseturuga kokkusobivaks.
IX. JÄRELDUSED
(193)
Komisjon nendib, et Prantsusmaa teatatud abikavad solidaarsusel ja vastutusel põhinevate lepingute ning täiendavate kollektiivkindlustuslepingute väljatöötamiseks on riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Lisaks nendib komisjon, et ehkki asjakohaste abikavade sotsiaalne eesmärk on leidnud tõendamist, ei lase nende rakendamise kord täita kõiki Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 ning artikli 106 lõikes 2 sätestatud tingimusi. Seega tuleb mõlemat abikava pidada siseturuga kokkusobimatuks,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Abikavad, mida Prantsusmaa kavatseb rakendada solidaarsusel ja vastutusel põhinevate ravikindlustuslepingute ning surma, võimetuse ja invaliidsuse vastu sõlmitavate täiendavate kollektiivkindlustuslepingute väljatöötamiseks, kohaldades üldise maksuseadustiku artikli 207 lõike 2, artikli 1461-1 ja artikli 39d GD sätteid, kujutavad endast siseturuga kokkusobimatut riigiabi.
Seega ei tohi neid abikavasid rakendada.
Artikkel 2
Prantsusmaa teatab komisjonile käesoleva otsuse rakendamiseks võetud meetmetest kahe kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest.
Artikkel 3
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 26. jaanuar 2011