РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка SA.14588 (C 20/09), приведена в действие от Белгия в полза на De Post - La Poste (понастоящем „bpost“)
(нотифицирано под номер C(2012) 178)
(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/321/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ОТ 2003 Г., АНУЛИРАНО ОТ ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД
(1)
На 3 декември 2002 г. белгийските власти уведомиха (3) Комисията за увеличение на капитала на белгийския пощенски оператор De Post - La Poste (наричан по-долу „DPLP“, понастоящем „bpost (4)“). След предварително разследване Комисията реши на 23 юли 2003 г. (5) да не повдига възражения относно мярката, за която е подадено уведомление. В решението си Комисията установи, че капиталовите инжекции, както и другите мерки в полза на DPLP, установени при предварителното разследване, не са довели до свръхкомпенсация за нетните разходи, направени от предприятието при изпълнението на задачите му за обществена услуга от 1992 до 2002 г.
(2)
На 27 ноември 2003 г. решението на Комисията е обжалвано пред Първоинстанционния съд от Deutsche Post AG и неговото белгийско дъщерно предприятие DHL International (6). На 10 февруари 2009 г. Първоинстанционният съд анулира решението на Комисията, като заключи, че последната е решила да не се повдигат възражения въпреки наличието на сериозни затруднения, които биха довели до започване на официална процедура по разследване.
(3)
През април 2009 г. Белгия подаде жалба (7) (C-148/09) пред Съда на Европейските общности срещу анулирането от Първоинстанционния съд на решението на Комисията от 23 юли 2003 г. да не повдига възражения.
(4)
На 22 септември 2011 г. Съдът на Европейските общности отхвърли подадената от Белгия жалба, като установи, че Първоинстанционният съд правилно е анулирал решението на Комисията от 2003 г.
1.2. ЖАЛБА ОТНОСНО ПОМОЩТА ЗА РАЗПРОСТРАНЕНИЕ НА ПЕЧАТНИ ИЗДАНИЯ
(5)
През 2005 г. редица белгийски предприятия за разпространение на печатни издания подадоха оплаквания (8) съгласно правилата в областта на антитръстовата политика и държавните помощи срещу схемата за разпространение на печатни издания, съгласувана между белгийските власти и DPLP. Чрез съгласуваната схема на DPLP се възлага задачата за обществена услуга за разпространение на печатни издания в цяла Белгия и се определят тарифите за тази услуга, както и компенсацията, на която има право DPLP при допълнително направени разходи за изпълнението на тази задача. Жалбата се отнася главно до предложените от DPLP тарифи за услугите, по отношение на които тъжителите твърдят, че са толкова ниски, че в действителност изключват всякакво конкурентно намерение.
(6)
По отношение на приложимите към държавните помощи правила службите на Комисията отхвърлиха жалбата, след като предварителното разследване установи липсата на свръхкомпенсация за допълнителни нетни разходи, направени за тази обществена услуга. Независимо от това през май 2009 г. тъжителите оспориха тази предварителна позиция, предоставиха допълнителна информация и поискаха от Комисията да извърши задълбочено разследване.
1.3. ЧЕТВЪРТИ „ДОГОВОР ЗА УПРАВЛЕНИЕ“ (2005-2010 Г.)
(7)
При разглеждането на жалбата във връзка с отпуснатата компенсация за разпространението на печатни издания Комисията разкри, че през 2005 г. Белгия е сключила с DPLP „договор за управление“, за който не е подала уведомление, в който се предвижда изплащане на компенсация за услуги от общ икономически интерес (УОИИ). В резултат на това Комисията започна еx-officio процедура (9) и през април 2007 г. изпрати на Белгия искане за сведения.
(8)
През декември 2007 г. белгийските власти отговориха, че не са считали компенсацията за УОИИ за държавна помощ, тъй като е било изпълнено всяко едно от четирите условия, посочени в решението по делото Altmark (10). По-късно те изпратиха информация относно четвъртия договор за управление, и по-специално за системата за аналитично счетоводство, използвана за изчисляване на изплащаната от държавата компенсация.
(9)
Впоследствие посочените в еx-officio процедурата мерки и оплакванията бяха включени в официалната процедура по разследване C20/2009, започната на 23 юли 2009 г.
1.4. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(10)
Като взе предвид анулирането от Първоинстанционния съд на решението на Комисията от 23 юли 2003 г. и след като разгледа предоставените от белгийските власти сведения относно разглежданите мерки, на 13 юли 2009 г. Комисията реши да започне предвидената в член 108, параграф 2 от ДФЕС (11) официална процедура по разследване.
(11)
Решението на Комисията за започване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз. Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
1.5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(12)
Белгийските власти представиха своето мнение на 13 август 2009 г. и го допълниха на 10 септември 2009 г., 12 октомври 2009 г., 23 април 2010 г., 26 април 2010 г., 19 октомври 2010 г., 19 ноември 2010 г., 21 декември 2010 г., 18 януари 2011 г., 17 февруари 2011 г., 2 март 2011 г., 29 март 2011 г., 11 април 2011 г., 10 май 2011 г., 27 май 2011 г., 14 юни 2011 г., 10 август 2011 г., 26 август 2011 г., 7 октомври 2011 г., 14 декември 2011 г., 19 декември 2011 г., 20 декември 2011 г. и 26 декември 2011 г. Те посочиха, че на 22 април 2009 г. са подали жалба срещу решението на Общия съд от 10 февруари 2009 г. и предоставиха уточнения относно компенсацията за обществени услуги и други ad hoc мерки в полза на DPLP.
1.6. МНЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ И МНЕНИЯ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ТРЕТИ СТРАНИ
(13)
Deutsche Post AG и DHL International N.V./S.A. представиха мненията си на 28 август 2009 г.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (Фламандска федерация на разпространителите на печатни издания, наричана по-долу „VFP“) и Prodipresse („Съюз на разпространителите на печатни издания“) представиха мненията си на 28 август 2009 г.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (наричан по-долу „BD“, конкурент на DPLP на пазара на разпространението на печатни издания) представи мнението си на 28 август 2009 г.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Белгийска асоциация на издателите на ежедневни издания) представи мнението си на 28 август 2009 г.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. ПРАВЕН СТАТУТ И ДЕЙНОСТИ НА DPLP
(17)
Белгийските пощи са държавно предприятие („Régie des postes“) до 1992 г., когато са регистрирани като отделно юридическо лице („самостоятелно публично предприятие“). През 2000 г. техният правен статут е променен на „публичноправно акционерно дружество“.
(18)
През 2010 г. DPLP реализира приходи от дейността в размер на 2 318 млн. евро и печалба от дейността в размер на 319 млн. евро. В края на 2010 г. персоналът му наброява 33 616 души. За сравнение, през 2002 г. този брой е 42 000 души. Разходите за персонала представляват 65 % от общите оперативни разходи.
(19)
Частният инвеститор CVC Capital Partners притежава миноритарно дялово участие от 50 % без един дял. Белгийската държава е мажоритарен акционер.
2.2. ОБОБЩЕНИЕ НА РАЗГЛЕЖДАНИТЕ ДЪРЖАВНИ МЕРКИ
2.2.1. Задачи за обществена услуга през периода 1992-2010 г.
(20)
В съответствие със Закона за пощите (12) и четири последователни договора за управление през целия период, обхванат от разследването, т.е. от 1992 до 2010 г., на DPLP са възложени задачи за обществена услуга.
2.2.1.1. Задължения за обществена услуга, определени в договорите за управление
(21)
В договорите за управление се съдържат правилата и редът и условията за изпълнение на предприетите от DPLP задачи в рамките на извършването на дейностите му от обществен интерес и се определя финансовата намеса от страна на белгийската държава.
(22)
От създаването му през 1992 г. DPLP е подписало с белгийската държава четири договора за управление, които обхващат следните периоди (13):
1.
първи договор: 14.9.1992 г.-31.12.1996 г.;
2.
втори договор: 1.1.1997 г.-23.9.2002 г.;
3.
трети договор: 24.9.2002 г.-23.9.2005 г.;
4.
четвърти договор: 24.9.2005 г.-23.9.2010 г.; удължен договор до сключването на новия договор.
(23)
В договорите за управление се определя списъкът на задачите за обществена услуга. Предвидените от Белгия задачи за обществена услуга в действащия договор за управление са следните (14):
Пощенски услуги
i)
Универсална пощенска услуга
ii)
Разпространение на ежедневни издания
iii)
Разпространение на периодични издания
iv)
Разпространение на изборни материали
v)
Специални тарифи за организациите с нестопанска цел
vi)
Изпращане по пощата на писма, освободени от пощенски такси (кралска кореспонденция и други специални кореспонденции)
vii)
Международни пощенски услуги
viii)
Международни колетни пратки
Финансови услуги
ix)
Получаване на депозити в брой по разплащателна пощенска сметка
x)
Пощенски записи
xi)
Плащане на домашен адрес на пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, както и на помощи за лица с увреждания
xii)
Изплащане на възнаграждения за участие в изборите
xiii)
Осчетоводяване на средства и документи от пътни глоби
xiv)
Услуги, свързани с разрешителни за риболов
Продажба на пощенски марки
xv)
Продажба на пощенски марки
Други обществени услуги
xvi)
Социална роля на пощенския раздавач
xvii)
Предоставяне на подходяща информация на обществеността
xviii)
Отпечатване и доставка на електронна поща
xix)
Услуги за сертифициране на съобщения
xx)
Услуги, извършвани за държавните счетоводни отчети
xxi)
Продажба на държавни таксови марки и събиране на глоби
xxii)
Сътрудничество при разпространението на пакети с бюлетини за гласуване.
2.2.2. Държавни мерки, обхванати от разследването
(24)
От 1992 до 2010 г. DPLP получава държавна подкрепа под формата на различни мерки:
1.
поемане на разходите за пенсии: след реформирането през 1997 г. на пенсионната система държавата освободи DPLP от нейните натрупани пенсионни задължения в размер на 3,8 млрд. евро;
2.
годишна компенсация за разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга (15) общо в размер на 5,2 млрд. евро за периода 1992-2010 г.;
3.
капиталови инжекции: два пъти през 1997 г. (62 млн. евро), един път през 2003 г. (297,5 млн. евро) и един път през 2006 г. (40 млн. евро);
4.
данъчни облекчения: освобождаване от корпоративен данък, от данък сгради и други косвени и местни данъци;
5.
прехвърляне на недвижими имоти: през 1992 г. 63 недвижими имота на стойност 112,2 млн. евро са прехвърлени на DPLP;
6.
предоставяне през 2004 г. на държавна гаранция за заем в размер на 100 млн. евро срещу премия от 0,25 %.
2.2.2.1. Поемане на разходите за пенсии
(25)
През 1992 г. Régie des postes (държавно предприятие на пощите) е преобразувано в самостоятелно публично предприятие (СПП), наречено „De Post-La Poste“. В качеството си на законен приемник на Régie des postes DPLP поема активите и персонала ѝ. Тази промяна бележи важна стъпка по отношение на модела на предприятието:
1.
за разлика от Régie des postes, управлявано от и под ръководството на компетентния министър, DPLP вече се управлява от управителен съвет и управителен комитет, като правителството запазва само надзорни правомощия в съответствие със законодателството и договора за управление (16);
2.
по принцип DPLP носи отговорност за финансовия си баланс, докато годишният бюджет на Régie des postes дотогава се е определял от компетентния министър, който го е представял за одобрение от Парламента като приложение към бюджета на собственото му министерство.
(26)
Така през 1992 г. DPLP поема 43 747 държавни служители, както и правната им защита по отношение на сигурността относно работните места, пенсионирането и възнагражденията (член 33 от закона от 21 март 1991 г.).
(27)
През 2008 г. DPLP все още работят около 23 500 щатни служители (чийто статут е подобен на този на държавните служители), които съставляват близо две трети от персонала му, както е посочено по-долу.
Таблица 1
Схеми на наемане в DPLP
(28)
Между 1972 и 1996 г. пенсиите са се изплащали съгласно схема на разпределение, по която DPLP възстановява на държавата сумата на платените от последната пенсии на вече пенсионираните държавни служители (17) за натрупалите се техни пенсионни права от 1972 г. - годината, през която белгийското предприятие La Poste се преобразува в отделна счетоводно образувание в държавата (Régie des postes).
(29)
До пенсионната реформа през 1997 г. промяна в системата за финансиране на пенсиите не е извършена. Тази реформа се изразява в приравняване на пенсионната система от първи стълб, приложима към щатния персонал на DPLP, с тази от частния сектор: от 1997 г. DLPL трябва да плаща на ONSS (Националната социалноосигурителна служба) пенсионна вноска, възлизаща на 8,86 % от заплатите.
(30)
Заедно с това държавата приема да поеме натрупаните от DPLP пенсионни разходи, които са възлизали на 3,8 млрд. евро.
2.2.2.2. Годишна компенсация за разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга
(31)
Във всеки договор се е предвиждало изплащането на годишна компенсация от държавата с цел изпълнение на задачите за обществена услуга, определени в посочения договор.
(32)
В първите три договора компенсацията се е определяла според действителната разлика между разходите и приходите от задачите за обществена услуга. В четвъртия договор за управление се предвижда плащането на фиксирана компенсация, изчислена на базата на очакваната разлика между направените от DPLP разходи и получените приходи от потребителите на обществените услуги, за която компенсация все пак има праг, посочен в договорите за управление (18).
(33)
Обществените услуги, за които DPLP в съответствие с действащия понастоящем договор за управление (19) има право да получава компенсация от държавата, са следните:
Пощенски услуги
ii)
Разпространение на ежедневни издания
iii)
Разпространение на периодични издания
iv)
Разпространение на изборни материали
v)
Специални тарифи за организациите с нестопанска цел
vi)
Изпращане по пощата на писма, освободени от пощенски такси (кралска кореспонденция и други специални кореспонденции)
Финансови услуги
ix)
Получаване на депозити в брой по разплащателна пощенска сметка
х)
Пощенски записи
xi)
Плащане на домашен адрес на пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, както и на помощи на лица с увреждания
xiii)
Осчетоводяване на средства и документи от пътни глоби
xiv)
Услуги, свързани с разрешителни за риболов
Продажба на пощенски марки
xv)
Продажба на пощенски марки
Други обществени услуги
xvi)
Социална роля на пощенския раздавач
xx)
Услуги, извършвани за държавните счетоводни отчети
xxi)
Продажба на държавни таксови марки и събиране на глоби
(34)
Следва да се отбележи, че универсалната пощенска услуга не може да дава право на компенсация съгласно трите последни договора за управление (20). Въпреки че разпространението на печатни издания като цяло да може да се впише в рамките на универсалната услуга съгласно Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 г. относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (21), конкретните задачи (разпространение на ежедневни и периодични издания), които трябва да дават право на компенсация съгласно договорите за управление, са определени от белгийските власти според критериите, които ги различават от универсалната пощенска услуга. Тези критерии са: 1) целите на задачата, които са извън целите на универсалната услуга, 2) конкретните условия, изложени в посочените договори, и 3) конкретните разпоредби в областта на тарифирането, които се различават от приложимите към тарифирането на универсалната услуга.
(35)
Цели на задачата: белгийските власти считат за особено важно да се осигури широко разпространение на печатните издания на цялата територия на Белгия, за да се повишат равнището на информираност и многообразието на мненията, както и да се насърчи участието на обществеността в политическия дебат.
(36)
В договора се определят конкретни условия за извършване: конкретната услуга за разпространение на печатни издания, възложена DPLP, която дава право на компенсация, надхвърля услугата за традиционното разпространение, включено в универсалната услуга. Тя подлежи на редица строги условия по отношение на качеството и резултатите, които се отнасят до часа на разпространението (например разпространение преди 7,30 ч.), честотата, възможностите за разпространение от страна на издателите, предоставената на издателите гъвкавост по отношение на обема, както и непрекъснатостта на услугата (включително строго определение на случаите на форсмажорни обстоятелства).
(37)
Специално тарифиране: тарифите за задачата за разпространение на печатни издания, която дава право на компенсация, са определени чрез тристранни преговори (белгийската държава/DPLP/секторът на печатни издания) и не е необходимо да бъдат одобрявани от регулаторния орган - за разлика от тарифите за универсалната пощенска услуга. Докато тарифите за универсалната пощенска услуга зависят от разходите, тарифите за конкретната задача за разпространение на печатни издания, която дава право на компенсация, са значително по-високи, така че да могат да бъдат постигнати целите на тази услуга.
(38)
За посочените в съображение 33 обществени услуги може да се получава компенсация за обществена услуга. Действително изплатените компенсации за обществени услуги за всяка финансова година са следните:
Първи договор за управление
Година
Сума (в евро)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996 г.
314 205 000
Втори договор за управление
Година
Сума (в евро)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Трети договор за управление
Година
Сума (в евро)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Четвърти договор за управление
Година
Сума (в евро)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Капиталови инжекции
(39)
Капиталови инжекции през 1997 г.: DPLP е получило две капиталови инжекции, за които не е подадено уведомление, в размер на 62 млн. евро. Впоследствие белгийските власти все пак посочват, че на практика тези средства са били отложени компенсации за обществени услуги, които не са били своевременно изплатени на DPLP.
(40)
Капиталова инжекция през 2003 г.: белгийските власти са предоставили капиталова инжекция в полза на DPLP в размер на 297,5 млн. евро. Според тях капиталовата инжекция е предоставена при условия, приемливи за частен инвеститор, действащ в обичайни условия на пазарна икономика; в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, това не представлява държавна помощ.
(41)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти са предоставили нова капиталова инжекция в размер на 40 млн. евро. Според тях капиталовата инжекция е предоставена в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика при същите условия, при които частните инвеститори са направили своите инвестиции (принципът pari passu).
2.2.2.4. Данъчни облекчения
(42)
До 31 декември 2005 г. DPLP е освободено от корпоративен данък.
(43)
През обхванатия от разследването период предприятието е било освободено от данък сгради, използвани при изпълнението на обществените услуги, което представлява предимство между […] (23) и […] EUR годишно. Ако този данък е бил плащан, разходите за продуктите (обществената услуга и търговските продукти), за които са се ползвали тези сгради, пропорционално биха били по-големи.
(44)
DPLP е освободено и от други косвени и местни данъци. Белгийските власти не са в състояние да представят точна оценка на това предимство, но посочват, че тази мярка влиза в приложното поле на правилата de minimis.
(45)
Данъчните облекчения предхождат влизането в сила на Договора за ЕО през 1958 г. и продължават да се прилагат без голяма промяна. Докато освобождаването от корпоративен данък е преустановено на 31 декември 2005 г., другите две мерки все още са в сила.
2.2.2.5. Прехвърляне на недвижими имоти
(46)
През 1992 г. белгийската държава прехвърля 63 сгради, без насрещна престация, на DPLP (24). Тези сгради вече са били ползвани от последното, макар че юридически те са били собственост на държавата. Общата стойност на тези сгради е била оценена на 112,2 млн. евро (25). Тези сгради са различни от първоначалните активи, към които се добавят, които са били разделени от сградите, собственост на държавата, когато La Poste е преобразувана в отделно държавно предприятие („la Régie des postes“) през 1971 г. La Régie des postes тогава вече е притежавало по закон активите, включени в баланса му. В замяна на това се е предполагало, че тези допълнителни сгради, прехвърлени през 1992 г., ще компенсират тежестта на пенсиите, която продължавала да пада върху DPLP, когато статутът му от предприятие е променен на самостоятелно публично предприятие.
(47)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на тези недвижими имоти не е било нищо повече от вътрешна реорганизация на имотите, собственост на държавата, без да представлява предимство. Според тях тези недвижими имоти вече са били използвани от белгийското предприятие La Poste, преди то да бъде преобразувано в DPLP през 1992 г. (и следователно са били използвани от La Régie des postes).
2.2.2.6. Държавна гаранция
(48)
На DPLP е дадена възможност да поиска публична гаранция за заемите си срещу премия от 0,25 %.
(49)
През посочения в разследването период тази гаранция е използвана само един път за заем от 100 млн. евро, сключен с Европейската инвестиционна банка (ЕИБ). Подписаното между DPLP и ЕИБ споразумение на 22 декември 2004 г. е дало възможност на DPLP да използва кредитното улеснение от ЕИБ до 10 юни 2008 г. Чрез това улеснение на 8 ноември 2007 г. DPLP е поискало сума от 100 млн. евро, която реално получава на 5 декември 2007 г. DPLP се задължава да възстанови заема на 11 равни годишни транша, възлизащи на около 9,09 млн. евро. Първият транш трябва да бъде изплатен на 5 декември 2012 г., а последният - на 5 декември 2022 г. Лихвите се плащат на тримесечие (5 декември, 5 март, 5 юни, 5 септември). Лихвеният процент е определен въз основа на тримесечния EURIBOR, намален с 37 базови пункта.
3. ОПИСАНИЕ НА ПРИЧИНИТЕ, ДОВЕЛИ ДО ЗАПОЧВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2009 Г.
(50)
Като се основава на решението по делото Altmark (26), Комисията счете, че компенсациите за обществени услуги, плащани от 1992 г. насам, както и данъчните облекчения, капиталовите инжекции, държавната гаранция и прехвърлянето на горепосочените недвижими имоти, е възможно да представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(51)
Държавните помощи, които се състоят от компенсации за разходите, свързани със задължения за универсална услуга, могат да бъдат обявени за съвместими с член 106, параграф 2 от ДФЕС, ако са необходими за изпълнението на тези услуги и не засягат развитието на търговията до степен, която противоречи на интересите на Европейския съюз.
(52)
В решението за започване на официална процедура по разследване от 2009 г. Комисията изрази съмнения относно необходимостта и пропорционалността на предоставените на DPLP мерки за помощ за целите на изпълнението на задачите му за обществена услуга.
(53)
По отношение на изчисляването на свръхкомпенсацията съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС Комисията счете, че всички приходи и разходи, свързани със задълженията за обществена услуга, са взети под внимание с оглед да се гарантира отсъствието на свръхкомпенсация за задачите за обществена услуга. За целите на изчислението следва да се провери стабилността на счетоводния метод, приложен за определянето на разходите за услугите от общ икономически интерес, както и да се отчетат всички нетни разходи за обществените услуги и допълнителните помощи, отпуснати под каквато и да било форма.
(54)
Що се отнася до финансирането на пенсиите на държавните служители от държавата, Комисията разгледа до каква степен фактът, че DPLP е освободено от пенсионни задължения, го поставя в сравнимо положение с това на неговите конкуренти по отношение на социалноосигурителните вноски.
(55)
В съответствие с приложения от Комисията подход в решението ѝ за публичното финансиране на разходите за пенсии на държавните служители, които работят за френското предприятие La Poste (27), следва да се провери дали тази мярка е съвместима с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС и в този смисъл да се определи до каква степен разходите за социално осигуряване, плащани от DPLP след като е било освободено от тези задължения, са сравними с разходите на неговите конкуренти.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. МНЕНИЕ НА VFP И НА PRODIPRESSE
(56)
На 28 август 2009 г. VFP и Prodipresse представиха мнението си относно системата за разпространение на печатни издания, прилагана от DPLP.
(57)
В по-рано подадената от тях жалба VFP и Prodipresse подчертават нарушенията на конкуренцията в резултат на прилаганите от DPLP ниски тарифи за разпространението на печатни издания, с което се възпрепятства всякаква конкуренция от страна на останалите оператори на пазара.
(58)
Те посочват, че цените на DPLP са били определени по време на тристранни преговори между DPLP, издателите и държавата. Според VFP и Prodipresse понесените от DPLP загуби поради тези ниски цени на пазара са компенсирани от държавата чрез компенсацията за УОИИ. Ако DPLP получава пряко тази помощ, издателите на ежедневни издания също биха се ползвали косвено от нея.
(59)
VFP и Prodipresse считат, че DPLP би могло да получи свръхкомпенсация за системата за разпространение на печатни издания, която би използвало за финансиране на останалите си дейности.
4.2. МНЕНИЕ НА ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX
(60)
На 28 август 2009 г. Association belge des éditeurs des journaux (Белгийската асоциация на издателите на вестници) представи своето мнение. По този повод тя подчерта колко е важно за демокрацията и равенството да е налице ефективна система за разпространение на ежедневни издания на цялата територия на Белгия при еднакви и разумни цени, така че абонатите да могат да получават ежедневниците си рано сутрин.
4.3. МНЕНИЕ НА DEUTSCHE POST AG И DHL INTERNATIONAL
(61)
На 28 август 2009 г. Deutsche Post AG и DHL International представиха своето мнение. Те подчертаха необходимостта да се разгледа поемането на пенсионните задължения на DPLP, и по-специално да се гарантира съответствието на тази мярка с предходната практика, да се контролира съответствието на капиталовите инжекции с пазара, да се провери съответствието на разпределението на разходите с решението по дело Chronopost и накрая да се разгледа прехвърлянето на недвижими имоти.
4.4. МНЕНИЕ НА BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
На 28 август 2009 г. Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA („BD“), което е част от групата TNT, представи своето мнение. BD е конкурент на DPLP, и по-конкретно на дъщерното му предприятие Deltamedia, което се занимава с разпространението на печатни издания, на пазара на разпространението на ежедневни и периодични издания. В по-рано подадената жалба BD подчерта, че DPLP прилага цени, по-ниски от разходите му за разпространението на ежедневни издания. Според BD понесените от DPLP загуби са били финансирани чрез държавни субсидии. Ниските цени биха затруднили всякаква конкуренция по отношение на DPLP.
(63)
Според BD DPLP е нарушило Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (28), както и член 7 от Директива 96/67/ЕО. BD също така изрази съмнения дали не е налице помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, както и дали компенсацията за разходите, свързани с УОИИ, е съвместима съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(64)
BD постави въпроса дали разпространението на ежедневни издания би могло да се определи като УОИИ, като се има предвид, че в повечето държави членки тази дейност е отворена за конкуренцията, без намеса от страна на пощенския оператор.
(65)
BD също така постави въпроса дали една субсидия, запазена изключително за пощенския оператор, е най-подходящото средство за подкрепа на разпространението на ежедневни издания в противовес на предоставена на издателите помощ, които тогава биха могли да предоставят услугите си за разпространение на свободния пазар и това би позволило на различни доставчици да се конкурират.
(66)
BD изрази съмнения относно необходимостта от разходите и дори дали възложената на DPLP задача за разпространение на ежедневни издания е трябвало да бъде одобрена. Според BD разходите на DPLP са много по-високи от разходите на другите оператори, което повишава равнището на необходимите субсидии. В този смисъл субсидиите не са били нито пропорционални, нито обосновани.
(67)
Накрая BD счита, че поетите от държавата разходи на DPLP може да включват инвестиционни разходи, които не биха били необходими за целите на изпълнението на УОИИ, като се има предвид, че DPLP може да е използвало създадената инфраструктура за други услуги. Рекламните кампании за търговските продукти също може да са били финансирани чрез държавна субсидия.
5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ПОЕМАНЕТО НА РАЗХОДИТЕ ЗА ПЕНСИИ
(68)
Белгийските власти са на мнение, че в съответствие с подхода, следван в решението по делото Combus (29), поемането на пенсионните задължения не е държавна помощ, като се има предвид, че това облекчава белгийското предприятие La Poste от необичайна тежест, а не от тежест, която по принцип е част от бюджета на едно предприятие.
(69)
Те считат, че тази необичайна тежест произтича от по-високите разходи за заплати на щатния персонал, както и от липсата на оперативна гъвкавост, което пречи на DPLP да намалява колкото би желало броя на държавните служители сред своя персонал.
(70)
Белгийските власти определят три причини за недостатъчната гъвкавост:
1.
сигурността относно работните места на държавните служители;
2.
липсата на вътрешна мобилност;
3.
липсата на достъп до принудителен временен отпуск.
(71)
Сигурност относно работните места на държавните служители: DPLP изтъква, че щатният персонал на предприятието de facto е назначен за неопределен срок. DPLP не може да прекрати договорите на щатния си персонал освен при сериозна причина или повтарящи се лоши резултати. Дори и тогава процедурата за съкращения подлежи на особено тежки изисквания.
(72)
Освен това Държавният съвет (белгийска административна юрисдикция, компетентна за щатния персонал, докато договорно наетият персонал е в компетенцията на трудовите съдилища) е показал склонност да благоприятства щатния персонал, като определя строг стандарт за целите на установяването на „валиден мотив“. Ето защо DPLP не е в състояние да съкрати щатния си персонал, било то индивидуално или колективно, поради икономически или технически причини.
(73)
Следователно прекратяването на един трудов договор не е средство за управление, което да позволява преструктуриране на състава на персонала в зависимост от действителните оперативни нужди. Също така, невъзможността за уволнения поради икономически причини значително ограничава средствата, с които DPLP разполага за решаването на проблеми като недостатъчна мобилност или по-високи заплати и обезщетения за висшия щатен персонал от прилаганите на пазара. Освен това щатният персонал няма право да поиска автоматично прехвърляне към публичната администрация и съответно DPLP не може да наложи подобно прехвърляне.
(74)
Това означава, че съкращението на щатния персонал се ограничава главно до доброволни напускания, което се случва рядко, и на напускания поради навършване на пенсионна възраст.
(75)
Липса на вътрешна мобилност: освен неспособността на DPLP да намали щатния персонал в секторите с намалено търсене на услуги, възможностите, с които разполага за преразпределение на щатния си персонал в самата организация според нуждите, подлежат на строги ограничения.
(76)
Елементи като езикова принадлежност, квалификации, осигурителен стаж и функционална класификация водят до това DPLP да е до голяма степен неспособно да преразпределя персонала си, който работи в области с намалени нужди от персонал, например поради намаляването на традиционните пощенски писма, в полза на секторите с недостиг на персонал, пенсионирането на служители или повишено търсене.
(77)
С други думи, поради липсата на гъвкавост на „устава“ DPLP се оказва в голяма степен неспособно да преразпределя щатния си персонал според нуждите си или да компенсира несъответствията между областите на дейност с излишен и тези с недостиг на персонал. Парадоксално е, че за да отговори на нуждите в секторите с недостиг на персонал, DPLP трябва да наема временен или договорна нает персонал, като запазва излишния си щатен персонал в секторите с повече от необходимия персонал.
(78)
Липса на достъп до принудителен временен отпуск: освен това DPLP не може да пуска в принудителен временен отпуск щатния си персонал („икономическа безработица“), както могат да постъпват операторите от частния сектор при намален обем на работа.
(79)
По-високи разходи за заплати: когато през 1992 г. la Régie des postes е преобразувано в самостоятелно публично предприятие и е преименувано на DPLP, щатният персонал е получавал значително по-високи заплати и обезщетения от договорно наетия персонал в частния сектор. От 1992 г. насам автоматичните увеличения на заплатите за осигурителен стаж и силните правомощия за водене на преговори на синдикатите допринасят за запазването на заплатите и придобивките на сравнително високо равнище.
(80)
Освен по-високите заплати и по-големите придобивка, които получават в сравнения с договорно наетия персонал, щатните служители имат право на 4 до 11 дни допълнителен платен отпуск (30), което увеличава разходите на DPLP. Тези елементи, които характеризират щатния персонал, затрудняват управлението от страна DPLP на разходите за единица щатен персонал, които са значително по-високи от разходите за договорно наетите служители в частния сектор.
(81)
След поемането на щатния персонал на la Régie des postes през 1992 г. ръководителите на DPLP признават, че по-високите разходи за заплати и липсата на оперативна гъвкавост са представлявали структурен недостатък, все по-труден за овладяване в хода на либерализацията на пазара на пощенски услуги. Вследствие на това през 1998 г. DPLP спира да наема щатни служители. Доброволното напускане, главно поради пенсиониране, води до съкращение в абсолютна стойност на персонала, който през 2008 г. наброява 23 538 души.
(82)
Съкращението на щатния персонал, което зависи главно от процента на доброволно напускащите служители в пенсионна възраст в контекста на настоящата възрастова структура, е бавен процес и ще продължи по всяка вероятност до 2030 г., т.е. след пълната либерализация на пазара на пощенски услуги, както се вижда от таблицата по-долу.
Таблица 2
Промени в броя на щатните служители на DPLP
(83)
Поради това белгийските власти считат, че щатният персонал на DPLP представлява сериозен недостатък в оперативен план и по отношение на разходите в сравнение с частните оператори и че държавата е облекчила DPLP от необичайна тежест, каквато неговите конкуренти нямат.
(84)
Според белгийските власти мярката не представлява държавна помощ и следваният от Комисията подход в решението за започване на официална процедура по разследване съгласно предишни дела, свързани с пенсионни системи [EDF (31), La Poste (Франция) (32), Royal Маil (33)], следователно не е необходим в случая на DPLP.
(85)
При все това белгийските власти подчертават, че при евентуално прилагане на подобен метод към DPLP ще се стигне до заключението, че частта от разходите за социално осигуряване, плащана от DPLP, е равна на тази на неговите конкуренти.
5.2. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ГОДИШНАТА КОМПЕНСАЦИЯ ЗА РАЗХОДИТЕ ЗА ОБЩЕСТВЕНИ УСЛУГИ
(86)
Белгийските власти предоставиха счетоводните данни (34) за DPLP и изложиха прилаганите от предприятието принципи за аналитично счетоводство.
(87)
Най-напред те изтъкват, че годишно изплащаната компенсация за обществени услуги не представлява помощ, доколкото съответства на съдебната практика по делото Altmark.
(88)
След това подчертават, че ако компенсацията за обществена услуга представлява помощ, тя е съвместима, като се има предвид, че не представлява свръхкомпенсация за нетните разходи, направени от DPLP в рамките на изпълнението на задачите му за обществена услуга. Представените от белгийските власти изчисления според тях показват недостатъчна компенсация за понесените от DPLP разходи.
(89)
Накрая белгийските власти посочват, че някои от мерките представляват съществуваща помощ. В този смисъл те препращат към раздела относно съществуващи помощи (съображение 224 и сл.).
5.3. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО КАПИТАЛОВИТЕ ИНЖЕКЦИИ
5.3.1. Капиталова инжекция през 1997 г.
(90)
В писмо, изпратено до Комисията на 12 август 2009 г., белгийските власти посочват, че предоставената през 1997 г. капиталова инжекция на обща стойност 62 млн. евро следва да се счита за отложена компенсация за задължения за обществена услуга.
5.3.2. Капиталови инжекции през 2003 и 2006 г.
(91)
Според белгийските власти и двете увеличения на капитала, извършени през 2003 г. и 2006 г., се основават на стратегически план (35), целта на който е да се подобри конкурентоспособността и рентабилността на предприятието в контекста на постепенната либерализация на пазара на пощенски услуги.
(92)
В този стратегически план са заложени две основни цели:
1.
повишаване на производителността, за да се гарантират конкурентоспособността и рентабилността във все по-либерализирана пазарна среда;
2.
DPLP да се насочи към пазарна логика, като отвори капитала си за частни инвеститори, т.е. да постигне и запази търсените равнища за възвръщаемост, за да може да привлече частни инвеститори и да освободи потенциала на предприятието по отношение на рентабилността.
(93)
Капиталова инжекция през 2003 г.: според белгийските власти увеличението на капитала през 2003 г. е имало за цел да укрепи собствения капитал на DPLP предвид огромните финансови задължения, поети от предприятието за изграждането на четири нови центъра за сортиране и за модернизиране на съществуващ център, както и за оптимизирането на маршрутите за доставяне на пощенски пратки и за автоматизацията.
(94)
Освен това белгийските власти са на мнение, че инжектираните средства също така са покривали разходи за персонала вследствие на съкращението на броя на служителите поради по-ранно пенсиониране, намаляването на работното време и увеличението на заплатите на новите служители.
(95)
Тези мерки разумно са гарантирали по-висока рентабилност през периода 2003-2007 г., като са отговаряли на очакванията на частните инвеститори. В този смисъл белгийската държава, като единствен акционер в DPLP през 2003 г., е била ръководена от перспективи за рентабилност, следвайки логиката на пълно спазване на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, когато тя решава да осъществи капиталова инвестиция.
(96)
На 5 август 2009 г. белгийските власти също така изтъкват, че прогнозите за рентабилност са показвали, че капиталовата инжекция е предоставена при условия, съответстващи на принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, като се има предвид, че очакваната производителност е превишавала изискванията на частния инвеститор. Тези прогнози не са били нереалистични, тъй като реално регистрираната рентабилност между 2003 г. и 2008 г. е била значително по-висока от очакваната.
(97)
Белгийските власти уточниха, че капиталовата инжекция през 2003 г. и анулирането през 2005 г. на държавни вземания в сметките на DPLP по никакъв начин не са били свързани. Това анулиране, направено в друг момент, е било обичайна счетоводна операция, като се има предвид, че държавата ясно е посочила, че тези вземания няма да бъдат платени на DPLP. Окончателно анулираните суми в рамките на оздравяването на счетоводния баланс от 2005 г. са се различавали от капиталовата инжекция през 2003 г. и натрупаните загуби в края на 2002 година.
(98)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти подчертават, че тази капиталова инжекция е била в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, доколкото е предоставена при условия, равни на прилаганите към частен инвеститор (pari passu), т.е. Post Invest Europe SA, предприятие, което е инвестирало 300 млн. евро. Държавата и частният инвеститор записват нови акции, чрез което новият частен инвеститор получава 50 % от акциите без един дял, а държавата запазва 50 % от акциите плюс един дял (36).
(99)
За да определи цената на новоемитираните акции, инвестиционната банка, към която се обръщат белгийските власти, е определила общата стойност на DPLP между […] и […] EUR. В крайна сметка държавата е притежавала […] EUR за цялото предприятие преди капиталовите инжекции. Белгийските власти признават, че впоследствие постигнатите от DPLP резултати превишават хипотезите към момента на оценката.
(100)
Според белгийските власти прилагането на стратегическия план е довело до превръщането на DPLP в един от най-ефективните оператори в Европа. DPLP е постигнало значителен напредък по отношение на рентабилността, ефективността (37) и качеството, като е запазило разумно равнище на цените за своите клиенти.
5.4. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ДАНЪЧНИТЕ ОБЛЕКЧЕНИЯ
(101)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти допускат, че до 27 декември 2005 г. DPLP не е подлежало на режима на облагане с корпоративен данък, а на данък върху печалбата (т.е. данъчно облагане на юридическите лица). Независимо от това те подчертават, че през периода 2003-2005 г. DPLP не се е възползвало от този данъчен режим: всъщност, ако предприятието е подлежало на облагане с корпоративен данък, то би могло да разсрочи загубите си от минали периоди и не би плащало корпоративен данък през този период.
(102)
Освен това те твърдят, че DPLP е трябвало да плати данък върху печалбата в размер на 2 млн. евро през периода 2003-2005 г.
(103)
От финансовата 2006 година насам DLPL е трябвало да плаща корпоративен данък, без да може да разсрочва загубите си от минали периоди. Белгийските власти оценяват неплатения данъчен кредит към тази дата на 51,87 млн. евро.
(104)
Поради това те заключават, че DPLP не е реализирало нетна печалба от освобождаването от корпоративен данък преди 2006 г.
(105)
Белгийските власти уточняват, че DPLP е освободено от данък сгради за доходите, получени от недвижими имоти, използвани за целите на изпълнението на услуга от обществен интерес.
(106)
Те са оценили полученото от DPLP нетно предимство, което според тях е само малка част от допълнително плащаните разходи предвид задължението му да поддържа пощенска мрежа, която се характеризира със строго определена териториална гъстота - задължение, което не подлежи на никаква друга компенсация.
(107)
Белгийските власти обясняват, че DPLP е освободено от някои косвени и местни данъци. Те подчертават, че тези облекчения имат нетно въздействие de minimis.
5.5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ПРЕХВЪРЛЯНЕТО НА НЕДВИЖИМИ ИМОТИ
(108)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти потвърдиха, че известен брой недвижими имоти са прехвърлени на DPLP в момента на преобразуването му в самостоятелно публично предприятие. Тези сгради вече са били използвани от DPLP от 1971 г. насам и са били необходими за изпълнението на задачата му за изпълнение на пощенска услуга.
(109)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на тези недвижими имоти не е предоставило никакво предимство на DPLP, тъй като предприятието вече ги е използвало в рамките на задачата си за обществена услуга. С други думи, според тях не става въпрос за реорганизация на публични активи.
5.6. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ГАРАНТИРАНЕТО НА ЗАЕМИ ОТ ДЪРЖАВАТА
(110)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти подчертават, че DPLP не получава автоматично държавна гаранция за заемите си. Ако DPLP трябва да поиска такава гаранция, то следва да получи одобрението на белгийските власти и да плаща на държавната хазна годишна премия в размер на 0,25 %.
(111)
През разглеждания период DPLP е прибягнало един-единствен път до държавна гаранция.
(112)
Белгийските власти считат, че премия в размер на 0,25 % е подходяща предвид финансовото положение на DPLP и малката вероятност гаранцията да не бъде възстановена от страна на DPLP. От друга страна те считат, че при отсъствието на държавна гаранция пазарната лихва за подобен заем би била с до 40 базисни пункта по-висока.
5.7. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО МНЕНИЯТА, ИЗРАЗЕНИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(113)
В декларацията си от 12 октомври 2009 г. белгийските власти подчертават, че единствено декларациите на BD и FVP/Prodipresse съдържат определящи данни. Тези данни се отнасят по-специално до разширеното разпространение на ежедневни и периодични издания.
(114)
Противно на подчертаното от BD, белгийските власти изтъкват, че възлагането на предоставяне на незапазени пощенски услуги (като разпространението на печатни издания) не попада в приложното поле на законодателството на Европейския съюз в областта на обществените поръчки (Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (38)).
(115)
Те твърдят също, че разпространението на ежедневни и периодични издания, което е услуга от общ икономически интерес, не нарушава разпоредбите на Съюза по отношение на либерализацията на пазара на пощенски услуги.
(116)
Белгийските власти също така посочват, че въпросното възлагане не е резултат от произволно решение. Според тях DPLP е единственото предприятие, което може да изпълни условията и задълженията на доставчик на подобен вид услуги.
(117)
Противно на твърденията на BD белгийските власти изтъкват, че през периода 2002-2008 г. DPLP не е получавало свръхкомпенсация за разходите, свързани с извършването на услугата за разпространение на ежедневни и периодични издания.
(118)
Те не споделят становището на FVP/Prodipresse, според което DPLP е „надуло“ своите инвестиции и допълнителните си разходи, свързани с разширяването на националното покритие от 82 % на 100 %. Тъй като тези 18 % засягат главно отдалечени региони, разходите за персонал на DPLP са се увеличили непропорционално и DPLP е трябвало да закупи транспортни средства за дълги разстояния, които се характеризират с високи амортизационни разходи.
(119)
Накрая белгийските власти подчертават, че разходите за рекламната кампания на предприятието не са били взети предвид при изчисляването на компенсацията, получена от държавата за разширеното разпространение на печатни издания.
(120)
BD посочва, че DPLP очевидно не е ефективно от гледна точка на разходите. Белгийските власти оспорват това твърдение, като подчертават, че BD не отчита изцяло големите допълнителни разходи, свързани с разширеното разпространение на печатни издания, както и че пренебрегва големите усилия, полагани от DPLP за управлението на разходите му и повишаването на неговата производителност.
(121)
Според BD, разходите на Deltamedia са по-ниски от разходите на DPLP. Това положение според белгийските власти се дължи на следните фактори:
а)
Deltamedia не предлага национално покритие;
б)
Deltamedia работи с независими разпространители;
в)
предлаганата от Deltamedia услуга е опростена, като се има предвид, че работи само с ограничен брой издатели, обединени в една-единствена група за печатни издания;
г)
издателите доставят ежедневните издания веднага на пунктовете за разпространение.
5.8. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪЩЕСТВУВАЩАТА ПОМОЩ
(122)
В декларацията си от 21 декември 2010 г. белгийските власти посочват, че някои от мерките, обхванати от разследването, представляват съществуващи помощи.
(123)
Първо, белгийските власти подчертават, че данъчните облекчения, от които се е ползвало DPLP, предхождат присъединяването на Белгия към Европейския съюз и следователно представляват съществуващи помощи.
(124)
Второ, белгийските власти твърдят, че годишната субсидия, отпускана на DPLP преди 1999 г., предхожда либерализацията на пазара на пощенски услуги и следователно представлява съществуваща помощ. Също така не би следвало капиталовите инжекции, осъществени преди 1999 г., независимо дали представляват държавни помощи, да се считат за съществуващи помощи.
(125)
Трето, белгийските власти поддържат, че поради десетгодишния давностен срок всички приети преди 13 юли 1999 г. мерки (т.е. 10 години преди започването на въпросната официална процедура) представляват съществуващи помощи, като се има предвид, че анулирането от Първоинстанционния съд по-рано също би довело до анулиране на всички предходни разследващи действия на Комисията. От друга страна, те твърдят, че тъй като Комисията извършва първото си разследващо действие през декември 2002 г., разследването не следва да включва мерките, приведени в действие преди декември 1992 г. Това би засегнало прехвърлянето на недвижими имоти и първата годишна субсидия, изплатена през 1992 г.
6. ОЦЕНКА
6.1. ПРЕДВАРИТЕЛНИ ЗАБЕЛЕЖКИ ОТНОСНО СИСТЕМАТА ЗА АНАЛИТИЧНО СЧЕТОВОДСТВО НА DPLP
(126)
В член 14 от Директива 97/67/ЕО, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г. за изменение на Директива 97/67/ЕО с оглед пълното изграждане на вътрешния пазар на пощенски услуги в Общността (39) (Третата директива за пощенските услуги) от пощенските оператори се изисква да водят аналитично счетоводство, като правят ясна разлика между услугите и продуктите, които са част от универсалната услуга, от една страна, и услугите и продуктите, които не са част от нея, от друга страна. Тяхното счетоводство следва да разпределя директно преките разходи за продуктите, както и да разпределя пряко или непряко общите разходи, и по-специално да начислява по подходящ начин общите разходи, необходими за предоставянето и на универсални, и на неуниверсални услуги. Аналитичното счетоводство на DPLP се състои от метод за определяне и отчитане на разходите по видове дейности (ABC), въз основа на който се начисляват всички оперативни разходи до равнището на получените резултати преди лихви и данъци (EBIT) за отделните продукти в съответствие с метода за пълно разпределение на разходите (FDC). Аналитичното счетоводство обхваща всички оперативни разходи и организационни звена на DPLP. През 2009 г. търговските продукти са представлявали […] % от оборота на DPLP спрямо […] % на продуктите, свързани с обществена услуга.
(127)
Методът на аналитично счетоводство отчита три равнища: ресурсите, дейностите и продуктите. Този метод има за цел да определи частта на разходите, която трябва да бъде начислена за всеки продукт.
(128)
Разходите са разделени на 398 различни вида разходи и 3 954 центъра на отговорност. По счетоводни съображения те са разпределени в 34 ресурсни фонда и 108 групи кодове. Съществуват 986 различни дейности.
(129)
Разходите за ресурсите се начисляват според характера на дейностите: „преките ресурси“ са пряко свързвани с конкретна дейност, докато „непреките ресурси“ допринасят за многобройни дейности и трябва да се начисляват чрез кодове за разпределение, като отразяват равнището на използване на въпросния ресурс за всяка дейност. Накрая общият принос за дейността включва общите разходи, които не могат да се начисляват за конкретни дейности; тогава тези разходи се начисляват поравно за всички продукти на основата на увеличената цена по себестойност.
(130)
Отделните 986 дейности образуват съставните елементи на веригата на стойността на всеки продукт. Една част от разходите, свързани с дадена дейност, се определя за продукти според използването на въпросната дейност във всеки продукт. Разходите за неоперативните дейности най-напред се разпределят към оперативните дейности, които допринасят пряко за продуктите.
(131)
На последния етап от процеса разходите за дейностите най-накрая се начисляват по код на разпределение според обема. С други думи, всички продукти, за които се използва една дейност, се осчетоводяват с част от разходите за тази дейност пропорционално на обема на използването ѝ.
(132)
Комисията счита, че методът на аналитично счетоводство, прилаган понастоящем от DPLP, е задоволителен, като се има предвид, че предприятието разпределя правилно и достатъчно адекватно всички разходи. Комисията отбелязва обаче, че DPLP постепенно е усъвършенствало този метод следователно може да се смята, че счетоводните данни от началото на обхванатия от разследването период, дори и като цяло да са надеждни, не са толкова подробни като данните от настоящата счетоводна система.
(133)
През март 2011 г. белгийските власти предоставиха на Комисията изменение с обратна сила на метода на аналитично счетоводство на DPLP, за да може някои разходи да се разпределят поотделно между търговските дейности и дейностите за обществени услуги. Предвиденото от белгийските власти изменение се отнася до последния етап от разпределянето на разходите, когато продуктите се осчетоводяват с разходи пропорционално на обема на използването им от всяка дейност.
(134)
Изменението променя метода за разпределяне на оперативните разходи към продуктите, прилаган от DPLP до момента. След подобно изменение някои разходи, свързани с търговските продукти, ще преминат в сферата на обществените услуги, което ще разшири базата на разходите за обществени услуги. В резултат на това разходите за обществените услуги средно ще възлизат годишно на […] EUR, които понастоящем се начисляват към търговските продукти. Другите пера на метода на аналитично счетоводство остават без промяна.
(135)
Белгийските власти посочват, че разходите за някои дейности по своя характер са определени на дадено равнище според нуждите от обществената услуга. С други думи, разходите за тези дейности, използвани за целите на обществените услуги, биха останали без промяна дори тези дейности да не се използват за нито един търговски продукт. Доколкото един търговски продукт не е в основата на въпросната дейност, продуктът не би трябвало да поема свързаните с тази дейност оперативни разходи, дори и да я използва.
(136)
Въпреки че белгийските власти изтъкват, че преразгледаният метод е съвместим с Директива 97/67/ЕО, решението по делото Chronopost (40) и Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (41) (наричана по-долу „рамката за УОИИ“), тъй като той разпределя към продуктите пряко начисляваните разходи и част от общите разходи и отразява по-добре действителните разходи, свързани със задълженията за обществена услуга, Комисията счита, че тази нова обосновка не може да бъде приета поради формални, икономически и правни причини.
(137)
От формална гледна точка предложеният метод в действителност не се използва във вътрешното счетоводство на DPLP, но съставлява допълнително изменение ex post на предходните данни. Преразгледаният метод не е получил одобрението на регулаторния орган като база за тарифиране и не се използва от държавата за изчисляването на компенсацията за УОИИ. Преразгледаният метод изглежда е теоретично представяне, изготвено за целите на настоящата процедура в областта на държавните помощи. От икономическа гледна точка само може да се предполага, по отношение на определянето на цената на извършеното прехвърляне на вътрешно равнище, че за търговските продукти не би следвало да се начисляват една част от разходите за ресурсите, които се използват за тях (например според този метод търговските продукти не биха допринесли за разходите във връзка с маршрутите на пощальоните за разпространение, дори и последните да разпространяват също търговски продукти). Накрая, от правна гледна точка подобно изменение не изглежда съвместимо с член 14, параграф 3, буква б), подточка iv) от Директива 97/67/ЕО, с решението по делото Chronopost (42) и рамката за УОИИ от 2005 г. (43), всичките изискващи общите разходи да се начисляват по начин, подходящ за търговските дейности.
(138)
Поради това Комисията няма да основава оценката си на изменените сметки, а на потвърдените данни от аналитичното счетоводство в съответствие с Директива 97/67/ЕО и на данните от Белгийския институт за пощенски услуги и телекомуникации (IBPT - регулаторният орган на белгийския пощенски сектор (44)), които са предоставени по-рано и които се основават на официално прилагания от DPLP метод на аналитично счетоводство.
6.2. ОЦЕНКА НА ПОЕМАНЕТО НА РАЗХОДИТЕ ЗА ПЕНСИИ
6.2.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(139)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС постановява, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(140)
За да представлява една мярка държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, трябва да са изпълнени следните четири кумулативни условия: мярката следва:
i)
да предоставя предимство на получателя;
ii)
да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия;
iii)
да представлява намеса на държавата или посредством ресурси на държавата;
iv)
да е в състояние да засегне търговията между държавите членки.
6.2.1.1. Предимство и избирателност
(141)
Като се основават на следвания в решението по делото Combus (45) подход, белгийските власти изтъкват, че пенсионните задължения са представлявали необичайна тежест, която конкурентите не са имали, и следователно поемането им от държавата не представлява помощ.
(142)
По същество те изтъкват, че поради липсата на гъвкавост, която характеризира статута на щатния персонал, DPLP не е имало възможност да намали дела на тази категория персонал, въпреки че тя изисква много по-големи разходи в сравнение с хипотетичен персонал, съставен от служители, наети на договори с по-малко благоприятни условия.
(143)
Следва най-напред принципно да се напомни, че решението по делото Combus не е било потвърдено от Съда. Противно на това, в съдебната практика на Съда се оспорва хипотезата, според която компенсацията за структурен недостатък изключва всякакво определяне като помощ. Следователно, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (46). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (47).
(144)
Освен това Съдът е посочил, че разходите, свързани с възнагражденията на служителите, по своя характер са част от бюджета на предприятията, независимо дали тези разходи произтичат или не от законови задължения или колективни трудови договори (48). В този смисъл той е установил, че фактът, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, не може да бъде причина за избягване на определението за помощ (49).
(145)
Също така се забелязва, че конкурентната среда по отношение на Combus е била различна от тази на DPLP. Combus е трябвало да извършва транспортната си дейност на търговска основа и да работи на пазара в условия на конкуренция, сравними с тези при частните автобусни дружества. След приключването на процедурата за представяне на оферти дружествата за обществен транспорт преотстъпват автобусната си транспортна дейност на частни и публични предприятия. Съгласно правилата за възлагане на обществени поръчки, поръчките се възлагат на „икономически най-изгодната оферта“, независимо от публичния или частния характер на изпълнителя. През целия период на оценката DPLP се е ползвало с широко монополно положение, така че икономическият натиск е бил упражняван по съвсем различен начин. Освен това, противно на делото Combus, Белгия в случая не е приела законодателни разпоредби, имащи за цел премахването или адаптирането на специална схема за назначаване, приложима към наетите от DPLP държавни служители, или на начина, по който те са придобивали пенсионните си права.
(146)
Поради това Комисията счита, че фактическите разлики между делото Combus и разглежданото дело са основание за различно заключение по отношение на настоящото дело.
(147)
За да се оцени дали разглежданите мерки съдържат елементи на държавна помощ, следва да се определи дали тези мерки предоставят икономическо предимство на DPLP поради това, че позволяват на дружеството да избегне заплащането на разходи, които нормално биха утежнили собствените му финансови ресурси и по този начин биха попречили на пазарните принципи да проявят обичайното си въздействие. Дадена помощ представлява облекчаване на разходите, които при обичайни условия утежняват бюджета на предприятията предвид естеството или икономическия характер на въпросната разходна схема. Обратно, би могло да е възможно да се определи понятие за „специално задължение“, което да представлява допълнително задължение по отношение на обичайните разходи. Оттеглянето на едно такова специално задължение посредством законодателна разпоредба не би предоставило предимство на получателя и следователно не би представлявало държавна помощ.
(148)
Подобно на съдебната практика на Съда във връзка с анализа на избирателността, включващ сравнение с една референтна рамка, за да се определи наличието или отсъствието на съответствие с „естеството и общата схема на системата“ на едно диференцирано третиране на някои предприятия и някои производства в едно нормално състояние на пазара от структурна гледна точка, определянето на „нормално“ или „специално“ задължение означава да бъде определена референтна рамка или обект за сравнение с оглед установяване на предприятия, които са в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(149)
При все това изглежда е невъзможно да се определи външен обект за сравнение, чрез който да се даде определение за „обичаен“ принос, поет от предприятия в правно и фактическо положение, сравнимо с това на DPLP по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка. По-специално конкурентите на DPLP са предприятия, регулирани от частното право, които извършват дейностите си на конкурентни пазари, докато DPLP е имало законен монопол през обхванатия от оценката период преди пълната либерализация през 2011 г.
(150)
За да определи наличието на предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията следва да разгледа положението на DPLP и да сравни социалноосигурителните вноски преди и след поемането на разходите за пенсии.
(151)
От закона от 6 юли 1971 г. до пенсионната реформа през 1997 г. DPLP е поемало всички разходи за пенсии и социалноосигурителните вноски за държавните служители. При това положение Комисията счита, че тези разходи са част от обичайните разходи, които DPLP е трябвало да финансира със собствени средства предвид правното и фактическото си положение на белгийския пазар на пощенски услуги.
(152)
Тъй като поемането на разходите за пенсии през 1997 г., обхванати от разследването, е позволило на DPLP да не поема разходи, които по принцип би трябвало да поеме и да финансира със собствени средства, разглежданите мерки предоставят на оператора предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(153)
Разглежданото предимство е избирателно, тъй като засяга само DPLP.
6.2.1.2. Държавни ресурси
(154)
Поемането на разходите за пенсии е било финансирано от държавата, която е поела правомощията на DPLP в областта на пенсиите.
(155)
Като се има предвид, че държавата плаща пряко пенсиите на пенсионираните служители на DPLP от собствения си бюджет, явно са използвани държавни ресурси.
6.2.1.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(156)
Горепосочените мерки могат да засегнат търговията между държавите членки, като се има предвид, че DPLP присъства на отворени за конкуренцията пазари, като услугите за доставка на колетни пратки, за които е характерна значителна по обем трансгранична търговия. На пазара на колетните пратки DPLP се конкурира с предприятия, които извършват дейности в други държави членки, като UPS, FedEx или TNT Express. DPLP също извършва дейности на пазара на разпространението на печатни издания, където работят или може да работят предприятия от други държави членки. Разпространението на колетни пратки никога не е било изцяло запазено за DPLP, като и други предприятия вече са предлагали някои услуги за разпространение на колетни пратки (50) или други специфични пощенски услуги в началото на 90-те години на миналия век (51). DPLP присъства също на пазара на финансови,услуги (текущи пощенски сметки, спестовни сметки и разплащателни услуги), на който се конкурира с оператори, които предлагат финансови продукти, като банки и финансови оператори. Текущите пощенски и спестовни сметки, използвани както за разплащателни, така и за спестовни цели, конкурират текущите и спестовни банкови сметки. Преди 1992 г. банковият сектор вече е бил отворен за конкуренцията и се е характеризирал с голяма по обем търговия между държавите членки. Банки на различни държави членки са навлезли на белгийския пазар преди 1992 г.: в действителност тогава на територията на страната е имало над 70 чуждестранни финансови институции (52).
(157)
Предвид горепосочените съображения е очевидно, че всяка държавна мярка, която предоставя икономическо предимство на DPLP, може да засегне търговията между държавите членки.
(158)
Поради посочените в съображения 141-157 причини Комисията счита, че поемането на разходите за пенсии представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.2.2. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар на поемането на разходите за пенсии по смисъла на член 107, параграф 3, буква в)
(159)
В рамките на пенсионната реформа през 1997 г. възстановяването на държавата от страна DPLP на годишните нетни разходи за пенсии е заменено с погасителна вноска за изравняване на разходите за пенсии, направени от DPLP, за да бъдат уеднаквени с тези на конкурентите му. При отсъствие на тази реформа равнището на разходите за пенсии би продължило значително да нараства през следващите години, по-специално поради влошаване на съотношението между работещите държавни служители (плащащи осигурителни вноски) и неработещите държавни служители (получателите на пенсии) след решението на DPLP повече да не наема държавни служители.
(160)
Като се има предвид, че предвидените дерогации от член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС очевидно не се прилагат, както и че Белгия не се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на поемането на разходите за пенсии в полза на DPLP, Комисията ще разгледа дали поемането на разходите за пенсии може да бъде обявено за съвместимо с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, в който е постановено, че помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(161)
Комисията най-напред ще разгледа степента, до която поемането на всички свързани с пенсиите разходи отговаря на цел от общ интерес, и степента, до която е необходима за тази цел, преди да разгледа пропорционалността на тази мярка и да претегли положителните и отрицателните последици от помощта.
6.2.2.1. Либерализацията на пощенския сектор представлява цел от общ интерес
(162)
Правото на Съюза насърчава все по-голямата либерализация на пощенския сектор от 1992 г. насам с приемането на Зелената книга, което доведе по-късно до приемането на три директиви, а именно i) Директива 97/67/ЕО, ii) Директива 2002/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 г. за изменение на Директива 97/67/ЕО относно по-нататъшното отваряне на пощенските услуги в Общността за конкуренция (53), и iii) Директива 2008/6/ЕО. Също така се приема, че либерализацията на пазарите на пощенски услуги на равнището на ЕС е изиграла важна роля в Лисабонската стратегия за постигане на растеж и трудова заетост.
(163)
Следователно е важно не само да се гарантира предоставянето на основните пощенски услуги в съответствие с понятието за задължение за предоставяне на универсална услуга, но и да се въведат еднакви условия за конкуренция за заварения оператор, вече присъстващите конкуренти и новите участници на пазара.
(164)
В решението относно френското предприятие La Poste Комисията вече е признала, че въвеждането на равни условия в областта на социалноосигурителните вноски за заварения оператор и неговите конкуренти е било ключово условие за наличието на равни условия на конкуренция в пощенския сектор. Тя е сметнала, че поемането на задължения за финансиране на пенсиите на държавните служители, наложени на френското предприятие La Poste, е било съвместимо с вътрешния пазар, тъй като държавните субсидии гарантират равни нива на социалноосигурителни вноски за френското предприятие La Poste и неговите конкуренти. В настоящия случай Комисията възнамерява да следва същата логика като приложената в глава 6.3 от това решение, която трябва да се счита за приложима към него, доколкото е уместно.
6.2.2.2. Необходимост от поемането на разходите за пенсии
(165)
Комисията счита, че преобразуването на DPLP през 1992 г. е било необходимо за насърчаване на конкуренцията на пазара на пощенски услуги: тази мярка в действителност е поставила DPLP и неговите конкуренти на равни начала по отношение на правната форма (и по този начин на практика е премахната неограничената гаранция, от която се е ползвало дотогава DPLP като публично образувание).
(166)
При все това нито белгийската държава, нито la Régie des postes не са имали заделени резерви, които да съответстват на натрупаните пенсионни задължения. При създаването му през 1992 г. DPLP продължава да поема пенсионните задължения, но за тяхното покриване в счетоводството му не са начислени никакви активи.
(167)
Плащането на пенсии постепенно би се превърнало в прекомерна тежест за DPLP поради наближаването на пенсионна възраст от много държавни служители. Въпреки че са били взети мерки (повишаване на производителността, постепенно съкращение на персонала вследствие на доброволни напускания поради навършване на пенсионна възраст, индексиране на заплатите) за подобряване на положението, те не са били достатъчни за постигането на трайно равновесие на финансите на DPLP (вж. таблица 3 по-долу).
(168)
Това се дължи по-специално на факта, че преобразуването в частноправно предприятие също така е означавало за DPLP да не наема повече държавни служители, а само договорно наети служители (на общ трудов договор и съгласно разпоредбите на трудовото право). След 1997 г. DPLP е трябвало да финансира от собствените си приходи едновременно разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители и социалноосигурителните вноски за пенсионно осигуряване на работещите договорно наети служители.
(169)
Отрицателната тенденция на паричните потоци на DPLP се е утежнявала с течение на времето, тъй като плащането на по-високи пенсии е превишавало приходите от неговите дейности (вж. таблица 3).
Таблица 3
Симулации на паричните потоци на DPLP, изготвени от белгийските власти през 1996 г.
(170)
Несъмнено DPLP би понесло много по-високи разходи, в случай че е трябвало да финансира пенсиите на всички свои пенсионирани държавни служители след 1997 г. Очевидно е, че при отсъствието на помощ преобразуването на правния статут от статут на публична администрация в статут на частно предприятие би било застрашено.
(171)
Освен това при пълно рефинансиране на разходите за пенсии чрез увеличение на приходите, получавани от регламентираните пощенски пратки, би се стигнало до много високи пощенски тарифи и до потенциално много сериозно намаление на броя на изпратените писма, като предлагането на услуги за универсални пощенски пратки би било застрашено.
(172)
Освен това Комисията е на мнение, че разглежданите мерки са адаптирани към заложената в тях цел от интерес на Общността. Никакъв друг инструмент не би могъл да реши въпроса по по-ефективен начин. В секторите, в които се предоставя УОИИ, със сигурност би могло да се предоставят компенсации за обществени услуги, но подобен подход не би бил устойчив в дългосрочен план поради специфичния структурен характер на проблема.
(173)
Предвид целите за либерализация на пазара на пощенски услуги, която по-специално се състои в това да се гарантира предлагане на качествени и достъпни универсални пощенски услуги, както и целта за насърчаване на лоялна конкуренция, поемането на разходите за пенсии е представлявало необходима мярка.
6.2.2.3. Пропорционалност на поемането на разходите за пенсии
(174)
В решението относно френското предприятие La Poste се представя оценката на Комисията на пропорционалността на мерките за помощ, свързани с поемането на разходите за пенсии, плащани от заварените оператори в пощенския сектор, които продължават да наемат държавни служители при условия, договорени по времето, когато са били в монополно положение. Пропорционалността следва да се оцени по отношение на въвеждането на равни условия на пазарите, отворени за конкуренцията (например писма, колетни пратки и финансови услуги). Завареният оператор трябва да плаща процент от социалноосигурителните вноски, равен на този на неговите конкуренти.
(175)
Тъй като договорно наетият персонал на DPLP, който в правно отношение се намира в същото положение като служителите от което и да било частно предприятие, за разлика от щатния персонал, който има статут, подобен на този на държавните служители, чрез сравняване на социалноосигурителните вноски, плащани от DPLP за всяка категория служители, може да се провери дали DPLP спазва, откакто е освободено от плащането на пенсионни разходи, условието за плащане на процент от социалноосигурителните вноски, равен на този на неговите конкуренти.
(176)
В обобщената таблица по-долу са представени подробно разходите за социално осигуряване, плащани от DPLP за щатния и за договорно наетия персонал:
Разходи за социално осигуряване, поети и плащани от DPLP
Щатен персонал
Договорно нает персонал
Вноска на DPLP в системата за социално осигуряване, 8,86 % от която за пенсии
[…] %
[…] %
Пряко поети от DPLP разходи
[…] %
[…] %
За болести и увреждания
[…] %
[…] %
Семейни надбавки
[…] %
-
Вноска за плащането на компенсации (54)
[…] %
Структурно съкращение (55)
[…] %
ВНОСКА НА РАБОТОДАТЕЛЯ общо
[…] %
[…] %
ВНОСКА НА СЛУЖИТЕЛИТЕ
[…] %
[…] %
Вноска на служителя в общата система за социално осигуряване
[…] %
[…] %
(177)
Както е видно от таблицата по-горе, равнището на вноската на DPLP в белгийската система за социално осигуряване (номинален процент от разходите за заплати) е значително по-ниско от равнището на вноската на частните оператори ([…] % при […] %).
(178)
При все това, ако се отчетат пряко поеманите от работодателя разходи, за да се сравнят действителните проценти на социалноосигурителните вноски, двата процента са почти едни и същи и дори малко по-високи за щатния персонал на DPLP ([…] % спрямо […] %).
(179)
Видно е също, че плащаните от служителите вноски в двата случая са съвсем идентични ([…] % спрямо […] %).
(180)
По-ниският номинален процент на социалноосигурителната вноска, плащана от DPLP за щатния му персонал, се дължи на освобождаването от някои социалноосигурителни вноски, които не се прилагат към служителите със статут на държавни служители (например за професионално заболяване, безработица, трудова злополука). При все това самото DPLP пряко поема разходите за вноските, като се ползва от освобождаването поради специфичния статут на щатния му персонал. Този подход води до големи преки разходи за DPLP.
(181)
По отношение на вноската на самите служители, която също следва се вземе предвид, тъй като служителите трябва да плащат тази вноска върху заплатата, плащана от работодателя (вноска, която също представлява разход за последния), тя е малко по-висока за щатния персонал, отколкото за договорно наетия персонал.
(182)
Белгийските власти и DPLP предоставиха информация, която показва, че преките вноски като цяло са останали непроменени в течение на времето.
(183)
Въпреки че поетите от DPLP преки разходи ([…] %) не са равни в тесния смисъл на думата на социалноосигурителните вноски, следва да се вземе предвид фактът, че тези разходи не са доброволни разходи, а произтичат пряко от особения статут на щатните служители и поради това те са наложени на DPLP. Ето защо изглежда логично те да бъдат приравнени към другите задължителни разходи за социално осигуряване по отношение на произхода и предназначението.
(184)
Следователно тези преки разходи трябва да се вземат предвид при изчисляването на действителните социалноосигурителни вноски на DPLP. Полученото общо равнище на социалноосигурителните вноски би било малко по-високо за щатния персонал на DPLP ([…] %), отколкото за персонала в предприятия от частния сектор ([…] %).
6.2.2.4. Критерий за претегляне на поемането на разходите за пенсии
(185)
Реформата на приложимата към DPLP пенсионна система е отбелязала съществен етап в адаптирането на предприятието към постепенната либерализация, както и предвид пълната либерализация на белгийския пазар на пощенски услуги, която играе важна роля в рамките на Лисабонската стратегия за растеж и трудова заетост.
(186)
В решението относно La Poste Комисията е посочила, че либерализацията на пощенския сектор може да бъде затруднена, ако проектите за пенсионна реформа (сравнима с въведената в Белгия) не бъдат одобрени.
(187)
Комисията счита също, че разглежданите мерки, дори и да не се отнасят до една специална схема за изплащаните на пенсионерите суми, позволяват създаването на един устойчив механизъм на финансиране, който историческото развитие е извадило от употреба. Поради тази причина тя счита, че тези мерки се вписват в по-общата рамка на реформата в пенсионните системи на държавите членки, реформа, която се желае както от Съвета, така и от Комисията.
(188)
Отрицателният ефект от мярката изглежда ограничен, като се има предвид, че поради миналото на DPLP и неговите дейности е ясно, че голяма част от пенсионните задължения са свързани с дейностите в запазения сектор, където нарушаването на конкуренцията е ограничено само по себе си.
(189)
Теоретично разглежданата мярка би могла да позволи на DPLP да запази господстващо положение. При все това Комисията счита този риск за нисък, тъй като мерките се ограничават до това да изравнят плащаните от DPLP вноски с тези на неговите конкуренти.
(190)
От горепосоченото следва, че отрицателният ефект от предоставената на DPLP помощ е ограничен в сравнение с положителния ефект от мярката.
(191)
Като се има предвид, че мерките се ограничават до строго необходимото за установяването на равни условия по отношение на социалноосигурителните вноски и слагат край на нарушаването на конкуренцията в ущърб на DPLP, те не изменят условията на търговия в степен, която да противоречи на общия интерес.
(192)
Следователно Комисията е на мнение, че одобрената през 1997 г. мярка за поемане на разходите за пенсии може да се счита за помощ, съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като се има предвид, че DPLP не е поставено в по-изгодна позиция от останалите оператори по отношение на социалноосигурителните разходи за щатния си персонал.
6.3. ОЦЕНКА НА КОМПЕНСАЦИЯТА ЗА ОБЩЕСТВЕНИ УСЛУГИ И ДРУГИ МЕРКИ
6.3.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
6.3.1.1. Предимство и избирателност
(193)
Що се отнася до компенсацията за разходите за обществена услуга, в решението по дело Altmark (56) се определят критериите, на които трябва да отговаря една намеса на държавата, за да може да се счита за компенсация за задължения за обществена услуга, както и за да може да избегне определянето за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(194)
В случая тези критерии, и по-специално четвъртият критерий, не са изпълнени: изборът на DPLP не е извършен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка. Още повече че белгийските власти не са доказали, че равнището на компенсацията е било определено чрез анализ на разходите, които едно типично предприятие, добре управлявано и разполагащо с достатъчно средства, би направило, за да изпълни възложените му задължения за обществена услуга, и Комисията не разполага с никакво указание или сведения, които да я накарат да счита, че четвъртият критерий е изпълнен.
(195)
Тъй като от годишните компенсации се е ползвало едно-единствено предприятие и на същото са предоставени допълнителни ресурси, мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(196)
Капиталова инжекция през 1997 г.: белгийските власти са признали, че капиталовата инжекция през 1997 г. в размер на 62 млн. евро всъщност е представлявала отложено плащане на компенсация за УОИИ, дължима за 1996 г. Следователно тази капиталова инжекция следва да бъде определена като годишна компенсация. Тъй като отделните условия, определени в решението по дело Altmark, не са изпълнени, мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(197)
Капиталова инжекция през 2003 г.: белгийските власти са заявили, че капиталовата инжекция през 2003 г. (297,5 млн. евро) е била в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, поради което не представлява държавна помощ. Според тях тази капиталова инжекция е имала за цел да подсили собствените финансови средства на DPLP за изграждането и модернизирането на центровете за сортиране, оптимизирането на маршрутите за раздаване на пощенските пратки и за автоматизирането. Инжектираните средства също така са били предназначени да покрият разходи за персонала вследствие съкращението на броя на служителите по предпенсионна схема, намаляването на работното време и увеличението на заплатите на новите служители.
(198)
За да докажат, че тази капиталова инжекция е бил в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, белгийските власти са направили прогнози за рентабилност в рамките на стратегическия си план, които показват по-високо равнище на рентабилност спрямо стойността на капитала, което би изисквал един частен инвеститор.
(199)
Прогнозите и изчислението на печалбата, изготвени от белгийските власти, имат прогнозен характер, подробни са и са в съответствие с метода, който би използвал един частен инвеститор:
1.
рентабилността е изчислена по метода на актуализираните бъдещи парични потоци, който отчита бъдещия растеж на предприятието и способността на инвестициите да генерират печалба и парични потоци за неговите акционери;
2.
предвидени са три различни сценария: оптимистичен, песимистичен и най-вероятен сценарий, който в крайна сметка е приет за целите на оценката на надеждността на прогнозите;
3.
според прогнозите маржът на печалбата бележи увеличение до […] % през 2007 г. (вж. таблица 4) и очакван процент на възвръщаемост на капитала от […] % за периода 2003-2012 г. (вж. таблица 5), т.е. по-висок процент от […] %, посочен от независими експерт (банка Degroof) като марж на печалбата, който частните инвеститори от пощенския сектор биха сметнали за подходящ.
Таблица 4
Прогнози ex ante за печалбата за периода 2003-2007 г., изготвени от белгийските власти
[…]
Източник: белгийските власти.
Таблица 5
Изчисляване ex ante на процента на възвръщаемост на капитала, изготвено от белгийските власти за най-вероятния сценарий
[…]
Източник: белгийските власти.
(200)
Също така може да се отбележи, че стабилността на прогнозите се е потвърдила изцяло от финансовите резултати през следващите години (вж. таблица 6). Вследствие на нарастването на рентабилността от 2007 година насам DPLP е започнало да разпределя дивиденти.
Таблица 6
Еx post приходи за периода 2003-2007 г.
[…]
Източник: белгийските власти.
(201)
Регистрираните резултати за десетгодишен период също отговарят на прогнозите от 2003 г., като се има предвид, че процентът на възвръщаемост на капитала ex post би трябвало да е […] %, т.е. повече от […] %, според прогнозите от 2003 г.
(202)
Макар възвръщаемостта на вложените от белгийската държава инвестиции да изглежда достатъчна, за да се потвърди спазването, при въпросната инвестиция, на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, следва да се отбележи, че очакваните приходи, които служат за основа на оценката на тази рентабилност, са включвали държавни помощи, и по-специално изплащаните на DPLP годишни компенсации.
(203)
При все това тези мерки за държавна помощ очевидно имат различни цели и нямат хронологична връзка с реализираната през 2003 г. капиталовата инжекция.
(204)
Освен това несигурността, която може да произтече за един частен инвеститор вследствие на помощта в полза на DPLP, за която не е подадено уведомление, е била смекчена от официалното разрешение за капиталова инжекция, дадено от Комисията в решението ѝ от 2003 г. В момента на инвестирането всеки частен инвеститор, който има добри перспективи за възвръщаемост, вероятно би поел риска да осъществи тази инвестиция след приемането от Комисията на положително решение, макар и все още неокончателно. За взимането на подобно решение един частен инвеститор не би чакал години наред, т.е. до произнасянето на решение от Общия съд и от Съда на Европейския съюз. Следователно анулирането впоследствие на това решение е било събитие, което не е било предвидимо в момента на осъществяването на инвестицията, а е изглеждало малко вероятно с оглед на това, че решенията на Комисията се считат за законни, докато не бъдат анулирани.
(205)
Ето защо Комисията е на мнение, че капиталовата инжекция през 2003 г. може да се счита за съвместима с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика и не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(206)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти са заявили, че капиталовата инжекция през 2006 г. (40 млн. евро) е била в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика и поради това не представлява държавна помощ.
(207)
Капиталът е бил предоставен при същите условия, които се прилагат към частен инвеститор: увеличението на капитала на DPLP е било записано от държавата (в размер на 40 млн. евро) и от Post Invest Europe (в размер на 300 млн. евро), при еднаква цена на акция (принципът pari passu). По това време Post Invest Europe е външен инвеститор, който не е имал никаква връзка с DPLP или с белгийската държава.
(208)
Освен това емисионната цена на акциите е била определена правилно. За да определи цената на новите акции, инвестиционната банка, към която се обръщат белгийските власти, е сметнала, че общата стойност на DPLP е била между […] и […] EUR. В крайна сметка държавата е притежавала […] EUR за цялото предприятие преди капиталовите инжекции. Хипотезите, свързани с равнището на възвръщаемостта и риска като такива са се основавали, според общ бизнес план, на съображения, свързани с оптимизирането на дългосрочните печалби. По-късно регистрираните резултати от DPLP вследствие на увеличението на капитала през 2006 г. (вж. по-долу) също потвърждават стабилността на хипотезите и на отчетените параметри в момента на инвестиционното решение.
Таблица 7
Резултати на DPLP между 2006 и 2010 г.
[…]
Източник: белгийските власти.
(209)
Комисията счита, че капиталовата инжекция през 2006 г. в размер на 40 млн. евро очевидно е била в съответствие с поведението на инвеститор в условията на пазарна икономика и следователно не представлява държавна помощ.
(210)
Освобождаването от корпоративен данък, макар да е възможно да предостави предимство на DPLP поради евентуално намаление на размера на иначе дължимия и платим от предприятието данък, не е довело до никакво конкретно предимство: в действителност от 1992 до 2005 г., годината на преустановяване на това освобождаване, кумулативният резултат за DPLP след облагането е бил отрицателен. Макар нетният резултат на предприятието да е бил положителен през някои години, данъчният кредит, който би бил отсрочван за всяка следваща година, би позволил на DPLP да не плаща данъка, дори и предприятието да е подлежало на облагане с корпоративен данък. Ето защо това данъчно облекчение не се разглежда в подробности в настоящото решение.
(211)
Освобождаването от данък сгради и от местен данък обаче поставят DPLP в по-благоприятно положение спрямо останалите предприятия, тъй като те го облекчават от задължения, които обичайно то би трябвало да покрива. Следователно те му предоставят избирателно предимство.
(212)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на недвижими имоти е било част от вътрешна реорганизация на недвижими имоти, собственост на държавата, тъй като DPLP тогава е било изцяло собственост на държавата. Независимо от това прехвърлянето на недвижими имоти е предоставило на разположение на DPLP нови активи, принадлежали по-рано на държавата. DPLP вече е използвало тези недвижими имоти, докато са били собственост на държавата, но не е било техен законен собственик. Законното прехвърляне на собствеността е предоставило на DPLP, различно от държавата предприятие, правата за собственост върху недвижимите имоти. Така DPLP е получило допълнителни ресурси в сравнение с положението преди прехвърлянето. Следователно тази мярка е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(213)
При отсъствието на държавна гаранция DPLP не би получило заем при същите условия. Белгийските власти са сметнали, че пазарните лихвени проценти биха стигнали до 40 базисни пункта, докато платената на държавата премия е възлизала на 25 базисни пункта.
(214)
Съгласно Известие на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (57) (точка 3.2, буква г) „поемането на риск обикновено би трябвало да бъде възнаградено с подходяща премия върху гарантираната или насрещно гарантираната сума. Когато цената, платена за гаранцията, е поне колкото съответната база за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари, гаранцията не съдържа помощ. Ако на финансовите пазари не може да бъде намерена съответстваща база за сравнение на премията за гаранция, общият финансов разход за гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранция, трябва да бъде сравнен с пазарната цена за подобен негарантиран заем“. Като се има предвид, че премията не изглежда да е съвместима с пазара, държавната гаранция е предоставила възможност на DPLP да получи финансиране с по-нисък разход от този, който по принцип би имало предприятието.
(215)
Следователно мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP, равняващо се на разликата между лихвения процент, който DPLP би трябвало да плати при липсата на държавна гаранция, и действителния лихвен процент, плюс гаранцията, изплатената за премията. Полученото предимство е възлизало всяка година на 15 базисни пункта върху непогасената сума. Следователно предимството може да бъде оценено на 1,5 млн. евро за целия период на заема.
6.3.1.2. Наличие на държавни ресурси
(216)
Годишната компенсация за УОИИ е била финансирана от бюджета на белгийската държава в съответствие с последователно сключените договори за управление между DPLP и белгийската държава. Според информацията, предоставена от белгийската държава, капиталовата инжекция през 1997 г. de facto представлява компенсация за УОИИ и поради това е включена в тази част от решението.
(217)
Данъчните облекчения са довели до намаление на данъчните приходи за държавата поради намалението на приходите, които тя би получила, ако въпросните облекчения не съществуваха. Следователно те включват прехвърляне на държавни ресурси, което представлява загуба на данъчни приходи за белгийската държава.
(218)
Прехвърлените на DPLP недвижими имоти преди това са били собственост на държавата. Тя е отстъпила собствеността върху тях на DPLP, като по този начин е намалила собствените си активи и е увеличила тези на DPLP. Следователно мярката представлява прехвърляне на държавни ресурси.
(219)
Свързаната със заема гаранция е била предоставена от държавата, която е поела съответните рискове със собствения си бюджет без насрещна престация; следователно тя представлява държавни ресурси под формата на отказ от приходи.
(220)
Приходите, получени от услугите за разпространение на пощенски пратки, не представляват държавни приходи съгласно решението по дело Preussen Elektra (58), като се има предвид, че плащаните от потребителите цени се финансират с техни собствени средства, които не се контролират от държавата.
(221)
Независимо от това, за целите на оценката на съвместимостта тези приходи са пряко свързани с предоставянето на услуга от общ интерес в пощенския сектор и поради тази причина трябва да бъдат взети предвид съгласно точка 17 от рамката за УОИИ и член 7 от Директива 97/67/ЕО за целите на определянето на необходимостта от и пропорционалността на компенсацията.
6.3.1.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(222)
Мерките могат да засегнат търговията между държавите членки поради причините, посочени в съображение 156.
6.3.1.4. Обобщение на мерките за помощ
(223)
Поради изложените в съображения 193-222 причини, следните мерки представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС:
а)
годишна компенсация за УОИИ (1992-2010 г.);
б)
капиталова инжекция през 1997 г.;
в)
освобождаване от данък сгради (1992-2005 г.);
г)
прехвърляне на недвижими имоти през 1992 г.;
д)
предоставена държавна гаранция през 2004 г.
6.3.2. Съществуваща помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС
(224)
Някои от разгледаните в случая мерки биха могли да се считат за съществуващи помощи по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
6.3.2.1. Освобождаване от корпоративен данък и от данък сгради
(225)
DPLP е освободено от корпоративен данък и от данък сгради, когато все още е било публична администрация, т.е. преди 1971 г. и преди присъединяването на Белгия към ЕИО. Оттогава това не е променено. Следователно тези мерки представляват съществуващи помощи.
(226)
Освобождаването от корпоративен данък е преустановено през 2005 г., докато освобождаването от данък сгради продължава да се прилага.
6.3.2.2. Либерализация на пазара на пощенски услуги
(227)
Според белгийските власти всички мерки, които предхождат либерализацията на пазарите на пощенски услуги през 1999 г., следва да се считат за съществуващи помощи. При все това от въпросните мерки са се възползвали всички дейности на DPLP, предприятие, действащо на конкурентни пазари (като пазарите на разпространението на колетни пратки и финансови услуги) много преди влизането в сила на Директива 97/67/ЕО през 1999 г. Следователно, съгласно решението по делото Alzetta (59), не може да се счита, че подобна помощ се превръща в съществуваща помощ поради развитието на вътрешния пазар: тя може да се счита за съществуваща помощ за даден получател, доколкото същият е извършвал дейности единствено на пазари, които не са били отворени за конкуренцията, когато помощта е била приведена в действие.
(228)
Следователно този аргумент не може да бъде приет от Комисията.
6.3.2.3. Десетгодишен давностен срок
(229)
Твърдението, според което десетгодишният давностен срок би трябвало да започне да тече от започването на настоящата официална процедура по разследване през 2009 г., също не следва да бъде прието. Произнесеното от Общия съд решение през 2009 г. не е анулирало всички предходни действия по разследване. От него само се разбира, че тези действия би трябвало да насърчат Комисията да започне официална процедура по разследване (60).
(230)
От друга страна, тъй като Комисията е извършила първото си действие по разследване на 23 декември 2002 г., когато е изпратила първото си искане за сведения до белгийските власти, приведените преди 23 декември 1992 г. мерки следва да се считат за съществуващи помощи.
6.3.3. Съвместимост на компенсацията за УОИИ в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС
(231)
Съвместимостта на компенсацията за УОИИ е оценена в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС и рамката за УОИИ. Рамката за УОИИ се прилага от влизането си в сила на 29 ноември 2005 г. Като се има предвид, че по същество тя се състои от кодификация на правила, които са съществували още преди влизането ѝ в сила, позоваване на последните ще се прави при оценката на мерките, които предхождат влизането ѝ в сила.
6.3.3.1. Обхват на оценката, определен въз основа на възлагането в договорите за управление
(232)
В мнението си белгийските власти и DPLP категорично се противопоставят на това, че Комисията, съгласно по-рано възприетия подход на оценка в други дела за незаконно изплащани в миналото помощи, извършва общ анализ на предоставената на DPLP помощ за целия период, което предполага, че тази помощ е финансирала без разграничение всички задачи за обществена услуга, възложени на предприятието. Белгийските власти и DPLP подчертават, че в конкретния случай, противно на това, което се забелязва в други дела, в сключените от тях договори за управление строго се ограничава обхватът на дейностите на DPLP, които следва да получават помощ, както и сумите на помощта, които могат да се искат за тези дейности (61).
(233)
Комисията счита, че в разглежданите договори за управление строго се определят съответните права и задължения на държавата и на получателя на помощта, като се посочват параметрите за изчисляване на компенсацията, на която последният може да има право за посочените в договорите конкретни дейности и периоди. Поради това Комисията ще основава оценката си на разпоредбите на различните договори за управление.
(234)
УОИИ, за които следва да се контролира съвместимостта на помощта, са определени в установените от държавата членка възлагания. Задачите за обществена услуга, които следва да изпълнява DPLP, са му възложени чрез последователни административни актове, с които на около всеки пет години се одобряват подписваните с държавата договори за управление. Тези договори доразвиват и допълват разпоредбите на националния закон за пощите.
(235)
Всеки следващ договор за управление представлява отделно възлагане, в което се описват задачите за обществена услуга, възложени на DPLP, и се определя продължителността на периода на възлагане, както и параметрите, чрез които се изчислява платимата от държавата компенсация. В договорите за управление се уточняват дейностите, които се вземат предвид при изчисляването на размера на предоставената от държавата финансова компенсация.
(236)
Съвместимостта на мерките за помощ следва да се оцени в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията е била отпусната за финансиране на разходи, направени за изпълнението на задачи за обществена услуга. Компенсацията би била съвместима, ако не компенсира прекомерно допълнително направените от DPLP разходи по изпълнението на задачите за обществена услуга, които са му възложени чрез договорите за управление, и ако включва разумна печалба. Всяка свръхкомпенсация подлежи на възстановяване.
(237)
Обхватът на оценката на свръхкомпенсацията включва УОИИ, за които разпоредбите на последователните договори за управление предвиждат компенсация.
(238)
Важно е да се отбележи, че между последователните договори за управление има някои разлики. Следователно свръхкомпенсацията следва да се изчислява според конкретните параметри, определени за всеки от договорите.
(239)
В първия договор за управление (1992-1996 г.) компенсацията за УОИИ обхваща всички обществени услуги. Разпоредбите на първия договор за управление не разпределят компенсацията между отделните обществени услуги, според които може да има или не право на компенсация по силата на посочения договор.
(240)
Следователно трябва да се счита, че предвидената в този договор компенсация покрива допълнително направените разходи за изпълнението на всички задачи за обществена услуга, без разграничение. За този период контролът на евентуалната свръхкомпенсация ще засегне всички мерки за обществени услуги: универсалната пощенска услуга (задължение за предоставяне на универсална услуга/ЗПУУ), както и разпространението на печатни издания и други задачи, възложени на DPLP.
(241)
Противно на първия договор за управление, във втория, третия и четвъртия договор за управление помощите са запазени за определени УОИИ, посочени в договорите. УОИИ, за които може да има право на компенсация, са: разпространението на ежедневни и периодични издания, както и останалите обществени услуги, изброени в съображение (33). Клаузите за определяне на услугите, които се ползват от подпомагане, са включени в договорите за управление: член 7 от втория договор за управление, член 15 от третия договор за управление и членове 12 и 13 от четвъртия договор за управление.
(242)
Универсалната пощенска услуга обаче не се ползва от никаква компенсация съгласно договорите за управление, с изключение на първия.
(243)
Приходите и разходите, свързани с универсалната пощенска услуга, не се вземат предвид при изчисляването на свръхкомпенсацията, освен когато това е целесъобразно, за допълнителните печалби от запазения сектор (62).
6.3.3.2. Изчисляване на свръхкомпенсацията
(244)
Поради разликите между посочените в съображения 239-243 възлагания за обществена услуга, евентуалната свръхкомпенсация се изчислява по различен начин за първия договор за управление и за последващите три договора за управление.
(245)
Освен покриването на разходите, направени за изпълнението на задълженията за обществена услуга, в рамката за УОИИ се предвижда и компенсация с разумен коефициент на възвръщаемост (63).
(246)
В точка 18 от рамката за УОИИ е постановено, че разумната печалба „следва да се разбира като коефициент на възвръщаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието във връзка с интервенцията от страна на държавата членка, особено ако последната предоставя изключителни или специални права. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години. Ако в сектора няма предприятия, съпоставими с това, на което е възложена услугата от общ икономически интерес, може да се направи съпоставка с предприятия в други държави членки, или - ако е необходимо - с предприятия от други сектори, като се отчитат специфичните особености на всеки сектор. При определяне на това, кое представлява разумна печалба, държавата членка може да въведе стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност.“
(247)
Следователно съответното равнище на разумна печалба трябва да се избира, като се отчитат различни параметри, и по-специално средният коефициент за въпросния сектор, рискът, свързан с дейностите на предприятието, и ако се налага, стимулиращите критерии, свързани с разглежданото дружество.
(248)
За да установи разумно равнище на печалба, Комисията се основа на различни експертни проучвания, подробно изложени по-долу. Въз основа на тези проучвания и на равнището на риск за всеки договор за управление Комисията определи набор от равнища на разумна печалба за DPLP, които, от една страна, се отнасят за разпространението на пощенските пратки, а от друга - за разпространението на печатни издания за всеки от четирите договора за управление. Общото между тези проучвания е, че в тях се прави опит да се определят групи от достатъчно сравними предприятия по отношение на дейностите и рисковия профил с разглеждания заварен пощенски оператор, както и да се установи референтно равнище на печалба за същия според наблюдаваната печалба в сравнимите предприятия.
(249)
Що се отнася по-специално до риска, Комисията държи да подчертае, че през целия разглеждан период DPLP е било изправено пред слаба конкуренция за голяма част от дейностите си или защото е разполагало със законно защитен монопол (приложим към повечето услуги за разпространение на пощенски пратки), или защото е имало господстващо положение, характеризиращо се с високи пазарни дялове и пречки за навлизане, създадени чрез субсидирането на ниски цени по отношение на разходите (например разпространението на печатни издания). Според Комисията този аспект следва да бъде отчетен във всички сравнителни проучвания по отношение на дружества, които чрез извършването на услуги, подобни на тези на DPLP, е трябвало да извършват дейността си в конкурентна среда.
(250)
Освен това степента на излагане на риск на един заварен пощенски оператор зависи основно от характеристиките на въведения от публичните органи регулаторен механизъм.
(251)
По отношение на разпространението на пощенските пратки - сектор, в който задължението за универсална услуга на DPLP е било финансирано посредством цените на пощенските марки (64) - Комисията счита, че рискът е бил много различен според това дали цените на пощенските марки са били по-често или по-рядко коригирани от регулаторния орган (например в началото на всяка година или винаги, когато се е налагало), за да може да се осигури постоянно покриване на нетните разходи на задължението за универсална услуга, или според това дали цените на пощенските марки (65) са били предварително определяни за продължителен период (например за четири или пет години напред) чрез дългосрочен договор (66). Първият начин на ценово регулиране е насочен към това да се минимизира рискът за предприятието, доколкото цените на пощенските марки се коригират достатъчно често, така че да се поддържа постоянно финансово равновесие между приходите и разходите. Този вид регулиране защитава маржа на печалбата на дружеството срещу несигурността. Вторият начин води до по-висок риск, тъй като излага оператора на последиците от колебанията в приходите и разходите за продължителен период.
(252)
По същия начин, що се отнася до разпространението на печатни издания (задължение за универсална услуга, финансирано чрез финансови компенсации), разликата е значителна според това дали компенсацията се основава на действителни нетни разходи (действително понесени нетни разходи) или на предвидени за продължителен период нетни разходи. По този начин плащаната под формата на фиксирана сума компенсация за покриване на очакваните за продължителен бъдещ период нетни разходи излага оператора на всички промени в приходите и разходите. Тогава операторът е изправен пред по-висок риск, отколкото в случая на пълна компенсация въз основа на впоследствие определените приходи и разходи.
(253)
Ако договорът, който обвързва оператора и публичните органи, е такъв, че обществената услуга е съпътствана от известен риск, например тъй като излага заварения оператор на сериозни промени в приходите и разходите, разумната печалба, на която има право завареният оператор, следва да бъде пропорционална на съответното равнище на риска. Напротив, ако договорът между заварения оператор и публичните органи е такъв, че обществената услуга не е съпътствана от значителен риск, разрешената разумна печалба също следва да бъде малка.
(254)
Освен това Комисията отбелязва, че равнището на риска за дружеството и равнището на компенсациите, на които то има право за целите на производствената ефективност, са тясно свързани. По този начин публичните органи могат предварително да определят фиксирано равнище на компенсация, чрез което се прогнозира и се включва производствената ефективност, която предприятието би трябвало нормално да достигне през времетраенето на възлагането. Като излага дружеството на всички колебания в приходите и разходите, договорът го стимулира да стане по-ефективно и да подобри съотношението между разходи и ефективност. Едновременно с това, за него рискът е по-голям. До известна степен риск и стимули за ефективност вървят ръка за ръка. По същия начин предварително определен ценови праг за продължителен период по принцип стимулира още повече ефективността, но е по-рисков за съответното дружество.
(255)
За да разгледа въпроса за равнището на разумната печалба на DPLP, Комисията се основава на няколко експертни проучвания:
(256)
Проучване на WIK: в рамките на дело C 36/2007, процедура за държавна помощ, свързана с германския пощенски оператор Deutsche Post AG (наричан по-долу „DP“), Комисията поиска от WIK Consult да направи проучване на съответното равнище на разумна печалба за заварените пощенски оператори (67) (наричано по-долу „проучването WIK“). Съответните аспекти на проучването на WIK са предоставени на Белгия на 25 март 2010 г. и на 7 февруари 2011 г. Комисията получи мнението на Белгия относно проучването на WIK на 23 април 2010 г. и на 1 март 2011 г.
(257)
Проучване на Deloitte: на 23 април 2010 г. Комисията получи проучване, осъществено от дружеството Deloitte (68) (наричано по-долу „проучването Deloitte“), в което последната излага становището си относно равнището на разумна печалба, което следва да бъде прието за универсалните услуги на DP. Това проучване е предадено на Белгия на 9 декември 2011 г. Комисията получи мнението на Белгия относно проучването Deloitte на 26 декември 2011 г.
(258)
Проучване на CRA: на 1 март 2011 г. Белгия представи проучване на Charles Rivers Associates (69), в което се оспорва проучването на WIK (наричано по-долу „CRA“).
(259)
В това проучване WIK определя референтна разумна печалба за DP. По-конкретно WIK анализира най-напред задачите и риска за DP и заключава, че предприятието изпълнява главно рутинни задачи и предприемаческият риск за него е ограничен (70). Въз основа на този анализ WIK избира предприятията за целите на сравнението, т.е. определя състава на референтните групи, чрез които да се определи референтната разумна печалба. Като цяло WIK подчертава, че възприетата процедура за оценка отчита принципите на типовата методология, използвана за референтните стойности на рентабилността в цената на прехвърляне (71). Подобна методология се прилага не само при националната законова уредба в областта на цените на прехвърляне, но и при принципите на ОИСР в областта на цените на прехвърляне (наричани по-долу „принципите на ОИСР“) (72).
(260)
WIK прилага различни инструменти за измерване на рентабилността и разграничава процента на възвръщаемост на капитала (IRR), основан на паричните потоци и считан като теоретично правилен инструмент за измерване на рентабилността на една дейност, и други показатели, извлечени от счетоводните данни (възвръщаемост), като възвръщаемостта на вложения капитал (ROCE), възвръщаемостта на собствения капитал (ROE), възвръщаемостта на активите (ROA) и възвръщаемостта на продажбите (ROS) (73). Както е разяснено в глава 5 от проучването, в разглеждания случай WIK предлага за показател за рентабилността да се използва възвръщаемостта на продажбите. Едно от предимствата на този инструмент е, че не зависи от счетоводните данни за печалбата (EBIT (74)) и за продажбите - две пера, които лесно се наблюдават в счетоводството на дружеството. Освен това чрез използването на възвръщаемостта на продажбите се избягва оценката и разпределянето на активи между различните услуги, което би било необходимо за референтен показател, базиран на капитала, като възвръщаемостта на собствения капитал и възвръщаемостта на вложения капитал, и обикновено представлява трудна задача. WIK посочва също, че се препоръчва референтен показател, основан на възвръщаемостта на продажбите, ако предприятията, за целите на сравнението и дружеството, предмет на проучването, са от един и същ отрасъл/промишлен сектор, което е гаранция за хомогенността на структурата на EBIT и на продажбите.
(261)
По отношение на състава на референтната група WIK заключава, че е необходимо да се намери компромис между сравнимостта на предприятията в извадката и нейния размер. WIK е против включването в извадката на заварени европейски пощенски оператори, тъй като цените им са били регулирани на затворен за конкуренцията пазар в повечето държави през целия разглеждан период. По същата причина броят на дружествата, които се конкурират пряко със заварените пощенски оператори, е съвсем ограничен. Основно става въпрос за съвсем малки дружества. За да получи балансирана група от сравними предприятия, WIK включва едновременно преките конкуренти на националните пазари и големите многонационални оператори като международните дружества за експресни пратки (UPS, FedEx, DHL), които извършват по-рискови и по-капиталоемки дейности, отколкото заварен пощенски оператор на защитен национален пазар.
(262)
По отношение на въпроса за компромиса между сравнимостта и размера на извадката WIK предвижда три референтни групи: i) референтна група I, или ограничен сектор на колетни пратки, която включва главно активни дружества като доставчици на услуги за колетни пратки (10 дружества, считани за силно сравними с доставчиците на универсална пощенска услуга); ii) референтна група II, или разширен сектор на колетни пратки, която включва дружества, чиято основна дейност може да е свързана с други услуги, като услугите за пощенски пратки (26 дружества с малко по-ниска степен на сравнимост), и iii) референтна група III, която включва също дружества от сектора на наземния транспорт (1 163 дружества с ниска сравнимост) (75). Според WIK този подход засилва статистическата валидност на окончателното сравнително проучване.
(263)
Един от приложените критерии за избор към всички референтни групи се отнася до размера на дружеството; взети са предвид само дружествата с приходи над 3 млн. евро (76). Що се отнася до периода, обхванат от данните, надеждни данни е имало единствено за периода 1998-2007 г., а за периода за 1990-1997 г. са използвани интерполации със задна дата (77).
(264)
Освен това WIK продължава приетия анализ по отношение на цените на прехвърляне, като се основава на концепцията за интерквартилния размах (78), за да смекчи ефекта от крайните стойности и за да определи равнище на разумна печалба.
(265)
WIK получи следните резултати за периода 1998-2007 г.:
а)
референтна група I: 25-и процентил, равен на -0,42 %, 75-и процентил, равен на 6,72 %, и медиана (50-и процентил), равна на 3,86 %;
б)
референтна група II: 25-и процентил, равен на 0,45 %, 75-и процентил, равен на 6,77 %, и медиана (50-и процентил), равна на 3,48 %;
в)
референтна група III: 25-и процентил, равен на 0,64 %, 75-и процентил, равен на 5,57 %, и медиана (50-и процентил), равна на 2,59 %.
(266)
WIK заключава, че разширеният сектор на колетни пратки, т.е. референтна група II, е по-подходяща група за сравнение, тъй като получените резултати са сравнително стабилни във времето в сравнение с другата референтна група (ограничен сектор на колетните пратки), и защото този сектор е функционално по-близък до дейностите, свързани с куриерските услуги и колетните пратки, отколкото другата референтна група (сектор на наземния транспорт).
(267)
Направена е и друга корекция, за да се получи горна граница на разумната печалба на DP, основана на анализа на предприемаческия риск за предприятието в сравнение с референтната група. На тази основа WIK предлага за горна граница на разумната печалба на DP стойността от 3,48 %, която съответства на средната възвръщаемост на продажбите на референтна група II. Като избира по-скоро медианата, а не 75-ия процентил за по-висока стойност на разумната печалба, WIK иска да отрази факта, че дружествата от извадката поемат по-висок риск, отколкото заварените пощенски оператори, като се има предвид, че тези дружества не се ползват с никакви специални права.
(268)
Белгийските власти считат използваната в доклада на WIK методология за неправилна и представят различни документи (писма, становища и доклади) на 23 април 2010 г., 1 март 2011 г., 14 юни 2011 г., 5 август 2011 г., 10 август 2011 г., 14 декември 2011 г. и 19 декември 2011 г., като опровергават подхода в доклада на WIK и представят свой собствен метод за определяне на референтната разумна печалба.
(269)
В изпратено становище на 5 август 2011 г. белгийските власти по същество изтъкват, че използваната в проучването WIK извадка не е била представителна за дейността, размера, рисковия профил и референтния период. Белгия твърди, че е много трудно извадката да бъде приета за легитимна въз основа на критериите, изложени в точка 18 от рамката за УОИИ.
(270)
В същото становище Белгия изтъква също, че би било логично да се направи разграничение между маржа на печалбата от дейности със значително различаващо се равнище на риск: белгийските власти изтъкват, че ако разпространението на печатни издания и разпространението на пощенски пратки са дейности с различен рисков профил, би било уместно да се използват различни равнища на разумна печалба.
(271)
Освен това белгийските власти твърдят, че е налице повишаване на производителността на дейностите на DPLP и че Комисията следва да вземе предвид този факт при определянето на равнището на разумна възвръщаемост, както е предвидено в точка 18 от рамката за УОИИ. Белгийските власти подчертават, че DPLP е станало рентабилно след многобройни реформи и след като дълго време е било на загуба. Разходите на DPLP са били съкратени именно благодарение на закриването на пощенски клонове. Делът в размер на 50 %, притежаван от частни инвеститори от 2006 г., е довел до нова култура, насочена към ефективност. Според белгийските власти подобна повишена производствена ефективност би трябвало да се вземе предвид при определянето на равнището на разумна възвръщаемост по отношение на DPLP.
(272)
На 1 март 2011 г. белгийските власти изпратиха на Комисията доклад, изготвен от Charles River Associates (CRA), в който се отправят критични забележки към проучването на WIK и се предлага друг метод за оценяване на разумната печалба на DPLP.
(273)
По отношение на състава на съдържанието CRA изтъква, че трите извадки на WIK включват много на брой, но малки по размер дружества, чийто рисков профил не е сравним с този на пощенски оператор от голям мащаб. CRA оспорва заключенията на WIK, че предоставянето на услуги за писмовни пратки от въпросния заварен пощенски оператор съдържа нисък риск, както и че включените в референтните групи дружества дават възможност за подходящи сравнения.
(274)
CRA привлича вниманието именно върху взаимовръзката между структурата на разходите на едно предприятие (по отношение на дела на фиксираните и променливите разходи) и поетия търговски риск. CRA изтъква, че един пощенски оператор със задължение за универсална услуга е изправен пред по-големи фиксирани разходи и следователно в по-голяма степен е изложен на намаляване на търсенето в сравнение с дружество с по-ниски фиксирани разходи. Освен това CRA подчертава разликата между възвръщаемостта на продажбите на малките и големите предприятия от групите на WIK (79), от което се подразбира, според него, за съществуването на системни разлики между малките дружества за куриерски услуги и по-големите предприятия като UPS и FedEX, които би могло да се обяснят с различната структура на разходите.
(275)
CRA също така анализира по-подробно характеристиките на някои малки дружества за куриерски услуги в извадката на референтна група I на WIK и заключава, че рисковият им профил не е сравним с този на пощенски оператор от голям мащаб. CRA също така счита за неподходящо да се увеличава размерът на тази вече трудно сравнима извадка с добавянето на още по-малко сравними предприятия.
(276)
CRA отхвърля аргумента на WIK, според който заварените европейски пощенски оператори не би следвало да бъдат включени в извадката, тъй като печалбите им са се определяли не на конкурентна основа, а от ценовото регулиране, като рискът е, че тези заварени пощенски оператори в резултат на ценовото регулиране са могли да генерират прекомерни печалби. CRA изтъква, че след като за целите на сравнението отхвърля другите заварени пощенски оператори, WIK се основава на теоретичната хипотеза, според която на тези заварени оператори би могло да се наложи да прилагат прекомерно високи цени, но без да представи емпирични доказателства в подкрепа на твърдението си. В това отношение CRA подчертава, че предвид прилаганите в повечето държави членки механизми за ценово регулиране, като например ценовите прагове (80), най-големите наблюдавани печалби биха били в резултат по-скоро на повишаването на производителността, отколкото на високите цени.
(277)
CRA изтъква, че естественият метод на изчисление на разумен марж на печалбата на DPLP за задълженията му за обществена услуга би следвало да се основава на наличните данни за маржовете на печалбата, реализирани от куриерските дейности на другите пощенски оператори от Западна Европа. Това е много по-естествено, тъй като въпросните обществени услуги са преди всичко услуги за писмовни пратки и данните за маржовете на печалбата, реализирани от свързаните с пощенските пратки операции на другите пощенски оператори от Западна Европа, са пряко достъпни и не разкриват каквото и да било прекалено благоприятно ценово регулиране.
(278)
CRA изтъква по-специално, че анализът би следвало да се основава на маржовете EBIT (ROS), реализирани от куриерските дейности на пощенските оператори от Западна Европа, които предоставят секторни сведения за маржовете EBIT от куриерските си дейности (ако секторните сведения за маржовете EBIT не са предоставени) или за общите маржове EBIT на пощенските оператори от Западна Европа, над 75 % от приходите на които са от куриерски услуги. CRA изключва извадката на операторите от Източна Европа поради относителната им неефективност в сравнение с пощенските оператори от Западна Европа.
(279)
Следователно анализът на CRA се основава на извадка от 11 пощенски оператори от Западна Европа за периода 2002-2009 г. (общо 73 наблюдения). Средната възвръщаемост на продажбите от тази извадка е […] %, медианата - […] %, 75-ият процентил е равен на […] % (81). CRA изчислява както пресечената средна стойност ([…] %), така и средната стойност по метода на Winsor ([…] %), които, подобно на медианата, не са засегнати от крайните стойности (82).
(280)
По отношение на определението за референтна стойност на разумен марж на печалбата CRA изтъква, че използването на средни стойности поражда методологични проблеми. CRA обяснява, че поради промените в наблюдаваните маржове на печалбата в извадката, критичният праг за определяне на прекомерна рентабилност би трябвало да е по-висок от средната стойност или всяка друга централна средна величина и би трябвало например да е равен на 75-ия процентил. Според CRA, един такъв подход би подхождал на използвания в разследванията метод за цените на трансфер, който се изразява в базиране на размах (например интерквартилен размах или други процентили).
(281)
На 14 декември 2011 г. белгийските власти представиха на Комисията документ, съдържащ становището на DPLP относно поеманите от пощенските оператори рискове, и предложиха методология за изготвяне на инструмент за измерване на рисковата премия, който, в допълнение към възвръщаемостта на безрисковите продажби, би дал разумно равнище на възвръщаемостта на продажбите.
(282)
В документа не се обяснява как възвръщаемостта на безрисковите продажби (изразена спрямо ROS) би могла да се определи в случая, нито се изяснява точно какво би трябвало да представлява разумна възвръщаемост на продажбите според предложената методология. В анализа се набляга по-скоро на оценката на различните рискове и изчисляването на рискова премия, която отразява всички видове рискове.
(283)
Белгийските власти отдават най-голямо значение по-специално на три големи категории риск - секторният риск, свързаният с услугата риск и договорният риск - и обичайните видове рискове за всяка категория, на които са изложени пощенските оператори. Методологията на оценяване на рисковата премия предвижда: i) определянето на „максимална рискова премия“ (83); ii) разделянето на отчитания период на договорни периоди, за да се разграничат свързаните с всеки договор рискове; iii) използването на опростена скала за оценка на всеки договорен период (нисък, среден или висок); iv) преобразуването на дадените оценки на всеки риск в обща оценка за всяка от трите големи категории рискове, и v) преобразуването на общите оценки в рискови премии, сумата от които представлява общата рискова премия.
(284)
Също така са посочени примери, които да докажат, че DPLP поема рискове, които надвишават средните. По този начин белгийските власти твърдят, че DPLP е изправено пред по-висок риск, свързан с обемите, тъй като получава значителна част от своите приходи от „куриерската“ си дейност, а тяхната разходна структура се характеризира със силна липса на гъвкавост поради по-високия дял на фиксираните разходи от средното равнище. Други вид риск, считан за по-висок за DPLP, е рискът, свързан със сигурността. Според анализа това се дължи на факта, че DPLP е един от малкото европейски пощенски оператори, който разнася по домашен адрес пенсиите в брой.
(285)
Въз основа на оценката на отделните рискове белгийските власти заключават, че четвъртият договор за управление съдържа по-високо равнище от трите вида риск, докато първият, вторият и третият договор се характеризират със средно рисково равнище (единственото изключение е секторният риск, който се счита за нисък за първия договор). Белгийските власти посочват други примери как да се преобразува в рискова премия горепосочената класация на отделните рискове, като се основават на различни стойности за „максималната рискова премия“.
(286)
Проучването Deloite, посочено по-горе в съображение 257, по много от точките се доближава до проучването на WIK:
1.
и двете използват една и съща методология за проучване на сравними дружества по отношение на функциите и риска във финансовите бази данни;
2.
и двете предлагат възвръщаемостта на продажбите за най-подходяща референтна рамка за определяне на референтната печалба (поради липса на данни има разлики в счетоводното третиране между отделните дружества);
3.
накрая, доставчиците на универсална пощенска услуга са изключени от групата на сравними предприятия, тъй като работят главно на регулирани пазари и се ползват с изключителни права.
(287)
По отношение на групата сравними предприятия главната разлика между проучването на WIK и проучването Deloitte се отнася до размера на разглежданите дружества. Deloitte включва в извадката си само дружества с годишни приходи над 100 млн. евро (84). Това ограничение се обяснява с анализа му на спецификата на дейностите, свързани с предоставянето на универсална услуга, и съответните търговски и пазарни рискове (85).
(288)
Deloitte счита по-специално, че дружествата от пощенския сектор и сектора на колетните пратки, които използват огромни и сложни мрежи за събиране и разпространение, логично могат да се сравняват с DP. Като се имат предвид икономиите от мащаба, обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, както и високият дял на оперативните разходи в сравнение с капиталовите, както и свързаните с тях рискове (като свързания с обемите риск, риска от заместване с електронната поща), големите предприятия, които предлагат разнообразни продукти в пощенския сектор и сектора на колетните пратки, са по-подходящи за сравнение, отколкото малките предприятия за куриерски услуги. Дружества за транспортиране на стоки и логистика също биха могли - в по-малка степен - да послужат за сравнение, тъй като те използват същите активи.
(289)
За да илюстрира важността на размера на дружествата, Deloitte сравнява своята извадка с извадката на референтна група II на WIK. Deloitte отбелязва, че средната възвръщаемост на продажбите в извадката на WIK чувствително се различава между групите с дружества с различен размер (което става ясно от броя на служителите) (86). Deloitte изтъква, че в неговата извадка (основана на по-големите дружества), напротив, няма тясна връзка между мащаба и възвръщаемостта на продажбите.
(290)
След приключване на подбора на извадката Deloitte основава анализа си на 7 пощенски дружества и дружества за колетни пратки, 18 логистични дружества и 19 дружества за транспортиране на стоки. Що се отнася до пощенския сектор и сектора на колетните пратки, малката група от седем сравними дружества включва големи многонационални оператори за експресни пратки, като UPS, FedEx и TNT Express, както и няколко пощенски оператори, главно от САЩ и Обединеното кралство (87). По принцип всички данни обхващат периода 1990-2007 г., но данните за първите три години са все пак много ограничени и поради това Deloitte счита, че резултатите за тези години са с по-ниска степен на надеждност (88).
(291)
Deloitte разглежда освен това предимствата и недостатъците на много други инструменти за измерване на рентабилността. В случая поради практически затруднения, свързани с получаването на подходящи данни за паричните потоци, се отхвърля използването на процента на възвръщаемост на капитала. Отхвърля се и използването на възвръщаемостта на вложения капитал или на възвръщаемостта на собствения капитал, например поради разлики между дружествата в областта на осчетоводяването на разходите и капиталовата структура (последната има важно значение за възвръщаемостта на собствения капитал). Възвръщаемостта на активите също се счита за неподходяща, тъй като е насочена към всички активи. Ето защо Deloitte предлага да се избере възвръщаемостта на продажбите, но подчертава, че като се има предвид, че последната не измерва пряко възвръщаемостта на капитала, може да се използва за сравнителни изследвания само ако сравняваните предприятия имат близка капиталоемкост.
(292)
При все това Deloitte изчислява възвръщаемостта на собствения капитал (както и възвръщаемостта на собствения капитал при пазарна стойност и възвръщаемостта на активите) за малка подизвадка от шест дружества, но заключава, че диапазонът и варирането на възвръщаемостта на собствения капитал може да отразяват различни фактори, което изисква предпазливо тълкуване, и вредѝ на уместността ѝ като референтен показател. Сред тези фактори Deloitte подчертава значението на капиталоемкостта. Deloitte изтъква, че по отношение на капиталоемкостта универсалната услуга на DP е по-близка до тази например на UPS и на FedEx, отколкото до тази на оператори на транспортиране на стоки като Kuehne&Nagel или Wincanton.
(293)
Deloitte подчертава и значителните разлики в рентабилността между дружествата в течение на времето, както и в различните сектори и между тях. Тези разлики според Deloitt оправдават използването по-скоро на рамки за разумна печалба, отколкото на единна средна стойност. Подобен подход също така би бил подходящ предвид необходимостта да не се санкционират по-високите получени резултати от средното равнище в резултат на повишената ефективност.
(294)
Събраните от Deloitte резултати по сектори и за всички сектори са обобщени в таблица 22 от проучването Deloitte. Следователно:
а)
в пощенския сектор и сектора на колетните пратки за периода 1998-2007 г. средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите е 8,1 %, средната стойност на медианите на възвръщаемостта на продажбите - 7,4 %, средният годишен 25-и процентил - 4,8 % и средният годишен 75-и процентил - 12 %;
б)
за всички сектори за периода 1990-2007 г. средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите е 6 %, средната стойност на годишните медиани на възвръщаемостта на продажбите - 5,4 %, средният годишен 25-и процентил - 3,6 % и средният годишен 75-и процентил - 8,1 % (89).
(295)
За референтен показател Deloitte предлага стойност, основана на средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите, равна на 7,9 % (90); за да отрази наблюдаваната разлика на възвръщаемостта на продажбите, Deloitte определя и диапазон за разумна възвръщаемост на продажбите, основана на годишния интеквартилен размах (91).
(296)
Избирането на подходяща извадка от сравними предприятия за заварените пощенски оператори е сложна задача. От само себе си се разбира, че най-много трябва да се внимава при избирането на група предприятия, които могат да послужат за сравнение на търговските дейности и риска.
(297)
Общото между проучванията на WIK и Deloitte е, че те са насочени към търговски дружества, които развиват сравними дейности с тези на DPLP, като изключват заварените пощенски оператори от сравнителната извадка. Обратно, CRA използва сравнителна извадка, съставена единствено от европейски заварени пощенски оператори.
(298)
Комисията споделя становището на WIK и на Deloitte, според което печалбите на заварените пощенски оператори (използвани в сравнителното проучване на CRA) на практика не са при обичайни пазарни условия, а са резултат до голяма степен от избора на други държави членки в областта на регулирането. Ето защо те може да не отразяват правилно референтната възвръщаемост. В същото време, тъй като извадката на CRA включва заварени пощенски оператори от други европейски страни, изглежда това е извадката с предприятия, които се доближават най-много до DPLP. Поради това Комисията счита за уместно да се вземе предвид изцяло извадката на CRA, по-специално за да се проверят чрез съпоставяне референтните равнища на разумната печалба (възвръщаемостта на продажбите), определени въз основа на проучванията на WIK и на Deloitte.
(299)
Както в проучването на WIK, така и в проучването на Deloitte се признава, че трябва да е налице достатъчно голяма извадка, за да се направят съществени заключения за целите на сравнителното проучване. Затова те се основават на (относително) ограничена извадка от предприятия в пощенския сектор и сектора на колетните пратки и на по-широкообхватни извадки, които включват дружества от сектора на логистиката и сектора на транспортирането на стоки. Комисията признава, че е важно да има достатъчно голяма извадка за целите на статистиката. По отношение на позицията на CRA в това отношение, която оспорва ползата от увеличение на размера на извадката с добавяне на по-малко сравними предприятия, Комисията счита, че по-широкообхватните извадки, определени от WIK и особено от Deloitte, чрез възприетите методологии за избиране на извадки са достатъчно сравними, за да послужат като значими референтни групи за оценяването на печалбата на DPLP.
(300)
В проучването на WIK се прави опит да се определи референтна възвръщаемост на продажбите на базата на трите групи, създадени за целите на сравнението. Комисията обаче счита също, че проучването на WIK може да бъде атакувано по две различни, макар и свързани точки (92): i) използването от страна на WIK на извадки, които включват също голям брой малки дружества (93), които очевидно не са сравними със заварените пощенски оператори като DPLP; и ii) хипотезите на WIK относно равнището на риска, пред който е изправен пощенският оператор, предмет на разследването.
(301)
Комисията счита, че мащабът на дейностите, както и структурата на разходите на заварените пощенски оператори като DPLP (заедно с вида на въведения регулаторен механизъм) са съществени елементи за оценката на сравнителното проучване на равнищата на печалба.
(302)
Първо, ако фиксираните разходи са високи (и засягат например капиталовите разходи или други фиксирани разходи, свързани с мрежата), най-големите предприятия получават още по-големи икономии от мащаба и гъстотата в сравнение с малките. При сравнението на средната възвръщаемост на продажбите на големите и малките предприятия, включени в извадката на WIK, проучването Deloitte-II успява да докаже, че средната възвръщаемост на продажбите се увеличава с размера на предприятията (измерен по брой на служителите) (94). В действителност средната стойност на първия квартил (Q1) е най-ниска в трите извадки WIK (например само 0,75 % за извадката WIK II за периода 1998-2007 г.) (95), което може да отразява прекомерно висок дял на (най-малките) предприятията, които понасят загуби и полагат големи усилия, за да останат на пазара. С включването на толкова малки предприятия в извадките си (включително в основната извадка от референтна група II), WIK може би е подценило референтната възвръщаемост на продажбите, която вероятно имат по-големи и по-добре установени на пазара предприятия като DP или DPLP.
(303)
Второ, макар и основателно да посочва нискорисковия профил на оператора поради монополния характер на дейностите му, WIK явно не отчита в достатъчна степен значителните фиксирани разходи (в сравнение с променливите разходи), породени от задължението за универсална услуга, нито развитието на рисковия профил - фактори, които вероятно са довели до изменения във времето на регулаторния режим за оператора, по-специално между отделните периоди на регулиране (например различните договори за управление в случая на DPLP).
(304)
Делът на фиксираните разходи може да е висок не само поради високата капиталоемкост на едно предприятие (едно от текущите обяснения на високия размер на фиксираните разходи), но и поради затруднението му да адаптира общите си разходи предвид задължението му (свързано със задължението за универсална услуга) да поддържа широка разпространителска мрежа и неспособността му да намали разходите си за труд поради съществуващи трудови договори. Високият дял на фиксираните разходи (96) допълнително поставя под въпрос включването на малките дружества, чиято структура на разходите (съотношението фиксирани разходи/променливи разходи) очевидно е много различна (97).
(305)
Както се посочва във въведението, Комисията счита също, че степента на излагане на риск на един заварен пощенски оператор зависи до голяма степен от характеристиките на въведения от публичните органи регулаторен механизъм за финансирането на задължението за универсална услуга. Преминаването към система от ценови прагове в по-дългосрочен план по отношение на цените на пощенските марки (което се случва при DPLP през 2006 г.) води именно до чувствително увеличение на значението на риска, свързан с обемите. Съществуването на такъв риск разклаща хипотезата на WIK за присъщо ниския риск за дейностите на DPLP, поне за периода, характеризиращ се със система от ценови прагове.
(306)
Като се имат предвид изложените в съображения 286-295 доводи, Комисията счита, че за оценката на печалбата на DPLP извадките на Deloitte са по-добри от извадките на WIK, тъй като се ограничават до предприятия с по-висок минимален размер (годишен оборот над 100 млн. евро).
(307)
Същевременно все пак следва да се отбележи, че в някои аспекти подходът Deloitte съдържа и известни потенциални слабости и заключенията му трябва да се тълкуват с известна предпазливост.
(308)
По-специално извадките на Deloitte включват голям брой предприятия с капиталоемкост над приложимата за операторите на куриерски услуги (98). От методологична гледна точка използването на възвръщаемостта на продажбите като средство за оценка на печалбата се нуждае от сравнителна извадка на дружества с подобно равнище на капиталоемкост (тук определено като съотношение капитал/продажби). Работната хипотеза е, че дружествата с еднаква възвръщаемост на продажбите ще имат възвръщаемост на използвания капитал (ROE (99)), която е обратно пропорционална на съотношението капитал/продажби. Следователно използването на възвръщаемостта на продажбите за референтен показател изисква идентична капиталоемкост на включените в референтната група дружества. Макар да е трудно да се получат надеждни оценки на капиталоемкостта (100), вероятно дейностите за разпространение на пощенски пратки и разпространението на печатни издания са с по-малка капиталоемкост в сравнение с дейностите за експресни колетни пратки на големите многонационални предприятия като UPS, TNT, FedEx и DHL (101). Следователно е възможно показателят за разумна печалба, определен въз основа на извадките Deloitte, да надценява референтната печалба, която би трябвало да се приложи към предприятия с капиталова структура като тази на DPLP (102).
(309)
Предвид многобройните несигурности, съпътстващи извършената оценка, Комисията счита, че е оправдано да се определи разумен диапазон на възвръщаемостта на продажбите въз основа на оценките на Deloitte на медианата на възвръщаемостта на продажбите за по-широкообхватната извадка за всички сектори (5,4 %), както и на медианата на възвръщаемостта на продажбите за извадката с активни дружества в пощенския сектор и сектора на колетните пратки (7,4 %) (103). Така полученият диапазон (5,4 - 7,4 %) според Комисията представлява „диапазон по подразбиране“ за разумната печалба поне за периодите, през които DPLP е било изправено пред висока степен на риск предвид действащия договор за компенсация и пред сериозни стимулиращи мерки с цел да стане по-ефективно (104).
(310)
Комисията счита, че диапазонът (5,4 % - 7,4 %) е подходящ като стойност по подразбиране както за дейностите на DPLP за разпространение на пощенски пратки, така и за дейностите му за разпространение на печатни издания, тъй като става въпрос за тясно свързани дейности с много сходни търговски характеристики.
(311)
Вярно е, че DPLP е изправено пред слаба или несъществуваща конкуренция във въпросните области на дейност (разпространение на писма и печатни издания). Поради това възниква въпросът да се установи дали е уместно да се оценява печалбата му въз основа на медианата на печалбата от извадки с действително изправени пред конкуренция предприятия и дали една по-рестриктивна референтна стойност (т.е. по-ниска) като първия квартил (25-ия процентил) не би била достатъчна за дружество в положението на DPLP. При все това Комисията счита, че подобен подход не би установил в достатъчна степен съществуването на значително вариране на равнищата на печалба както между дружествата, така и във времето. Освен това би било уместно да се избегне всякакво неоправдано премахване на евентуално повишение на производствената ефективност, като се наложи също толкова строг ценови праг по отношение на възвръщаемостта на продажбите, достигната впоследствие от дружеството.
(312)
В разглежданото дело Комисията счита също, че е неуместно да се основава на мерки, които надхвърлят медианата, като третия квартил (105). Като се има предвид, че възприетият подход вече определя диапазона между отделни извадки, предоставената добавена стойност чрез отчитането за целите на статистиката на диапазоните от едната и другата страна на медианата в извадките (обичайно използвания интерквартилен размах в цените на трансфер) изглежда до известна степен ограничена (106). Комисията взема предвид по-скоро варирането на медианата в отделните референтни групи, отколкото варирането около медианата в конкретна извадка (107).
(313)
Най-вече като се има предвид, че в сектора на „писмата“ на DPLP капиталоемкостта е по-ниска в сравнение с тази на операторите на експресни колетни пратки (108), използването на медианата от тази последна извадка само по себе си вече би предложило известно поле за действие, което дава възможност да се ограничи варирането на равнищата на печалба около медианата за дружествата с по-ниска капиталоемкост като DPLP, и при необходимост да бъде възнаградено в достатъчна степен повишението на ефективността.
(314)
Могат да се направят различни кръстосани проверки за последователност, като се сравни посоченият диапазон по подразбиране в съображение 309 с други налични оценки на разумната печалба. Както се посочва в началото на настоящия подраздел, ще бъде уместно да се направи кръстосана проверка с медианата на възвръщаемостта на продажбите от проучването CRA, равна на […] % (109). Медианата на възвръщаемостта на продажбите, изчислена въз основа на извадката от референтна група II на WIK, ограничена до дружествата с оборот над 100 млн. евро, дава възвръщаемост на продажбите, равна на 7,1 %. Комисията заключава, че тези цифри попадат в диапазона (5,4 % - 7,4 %) в подкрепа на твърдението, според което този диапазон може да се счита за разумен.
(315)
Като цяло, Комисията стига до заключението, че марж по подразбиране, който попада в диапазона (5,4 % - 7,4 %), изглежда е подходящ референтен марж за печалбата, поне за периодите, през които DPLP е било изправено пред висока степен на риск и значителни стимули за ефективност.
(316)
Като цяло Комисията счита, че ако договорът между заварения оператор и публичните органи е такъв, че обществената услуга е свързана с висока степен на риск, определената разумна печалба за заварения оператор следва да бъде пропорционална на съответното равнище на поетия риск. Обратно, ако договорът води до нисък риск, равнището на разумна печалба трябва да бъде ниско.
(317)
В предходния раздел Комисията разясни подхода си, целящ да определи диапазон по подразбиране за разумна печалба (5,4 % - 7,4 %), който да се счита за подходящ за договорите с висока степен на риск. Трудно е да се намери подходящата референтна стойност по отношение на диапазона на разумна възвръщаемост на продажбите при нисък риск, но е очевидно, че един такъв диапазон на възвръщаемостта на продажбите би трябвало да е в лявата страна от разпределението в извадката на наблюдаваните равнища на печалба. В тази връзка Комисията счита, че е оправдано да се приеме диапазон за разумната печалба, основана на първия квартил (25-ия процентил) вместо медианата.
(318)
Използването на 25-ия процентил като референтна стойност за договорите с нисък риск води до диапазон с разумна възвръщаемост на продажбите от (3,6 % - 4,8 %) според отделни извадки на Deloitte.
(319)
Тук отново при сравнение с резултатите на CRA за заварените пощенски оператори може да се изготви друга полезна кръстосана проверка. Средната стойност на годишния 25-и процентил, изчислена от Комисията, е равна на […] %. Комисията заключава, че тези цифри попадат в диапазона (3,6 % - 4,8 %) в подкрепа на твърдението, според което този диапазон може да се счита за разумен.
(320)
Като цяло Комисията стига до заключението, че марж по подразбиране, който попадат в диапазона (3,6 % - 4,8 %) е подходящ референтен марж за печалба за периодите, през които DPLP е било изправено пред ниска степен на риск.
(321)
Както се разяснява във въведението на настоящия раздел, поетият от DPLP риск зависи от компенсационния механизъм, приложен от Белгия. Този механизъм е предвиден в различните договори за управление, сключени между DPLP и белгийската държава, и се променя с течение на времето. Поради това е разумно различните диапазони на „разумна възвръщаемост на продажбите“ да се разглеждат според въведения компенсационен механизъм, който определя равнището на риск, на който е изложено DPLP, но и степента, до която DPLP е стимулирано да повиши своята ефективност.
(322)
В този контекст Комисията държи да подчертае, че характеризирането на риска в договорите не зависи просто от наличието на риска в договорите за управление на DPLP, нито от абсолютната стойност на риска, а по-скоро от степента, в която рискът е по-висок или по-нисък от риска, поет от дружествата, включени в същите групи от извадки. Същото се отнася и за интензитета на мерките, стимулиращи DPLP да повишава своята ефективност. Като се има предвид, че тези групи от извадки се състоят от дружества, действащи в конкурентна среда, обичайно те са изложени на висок риск и са подложени на силни стимули за постигане на по-висока ефективност.
(323)
Комисията счита, че в четвъртия договор за управление (2006-2010 г.) ясно са предвидени механизми, които включват дългосрочни задължения по отношение на цените и финансирането, основани на предварителни параметри. Това е приложимо към дейностите на DPLP по отношение както на разпространението на пощенските пратки, така и на разпространението на печатни издания.
(324)
По-конкретно по отношение на разпространението на печатни издания член 9 от четвъртия договор за управление гласи, че по време на срока на договора (стандартен петгодишен период) средно претеглената стойност на тарифите за предоставянето на услуги от „кошницата с малки потребители“ няма да се увеличава по-бързо, отколкото позволява един механизъм за ценови прагове, основан на „здравословния индекс“ (специфичен индекс за потребителски цени), и бонус за качество, който отразява процента на индивидуални пощенски пратки, разпределен във времето. Според Комисията определянето по този начин на тарифите за целия период на договора съдържа всички характеристики на стимулиращ договор, което излага дружеството на висока степен на риск.
(325)
Що се отнася до разпространението на печатни издания, в член 2 от четвъртия договор за управление се уточнява, че през периода на договора тарифите за разпространение на печатни издания не могат да се увеличават по-бързо от „здравословния индекс“. За покриване на нетните разходи за разпространението на печатни издания, предвид прогнозираната ефективност, в член 13, параграф 2 се определя размерът на годишната компенсация, на която DPLP има право, на 290 613 000 EUR (коригиран размер с отчитане на инфлацията) (110). Член 13, параграф 5 гласи, че ако съдържанието на или условията за УОИИ се променят или ако настъпи значителна промяна в разходите, с която DPLP не може да се справи, страните ще разгледат дали е необходима корекция на размера на компенсацията в съответствие с промяната в разходите. За подобна корекция е необходимо решение на Министерския съвет. Комисията признава, че тази последна клауза би могла да се тълкува като клауза за дерогация, с която в договора се въвеждат някои елементи на по-късен етап (които предпазват DPLP от риска). При все това Комисията счита, че използваните от публичните органи термини са достатъчно уклончиви и че поради тази причина DPLP не може да разчита на използването ѝ. Като цяло Комисията смята, че приетите разпоредби за дейностите на DPLP, свързани с разпространението на печатни издания, предполагат дългосрочно задължение по отношение на компенсацията.
(326)
Следователно според Комисията не може да се счита, че четвъртият договор за управление (2006-2010 г.) води до ниска, а по-скоро до висока степен на риск. Като цяло диапазонът по подразбиране от (5,4 % - 7,4 %) изглежда подходящ и за двата вида дейности, предвидени в четвъртия договор за управление.
(327)
Обратно, предходните договори за управление (до 2005 г.) изглежда се основават до голяма степен на ценови и компенсационни механизми, предполагащи ниска степен на риск за DPLP.
(328)
Що се отнася до определянето на цените на пощенските марки, Комисията отбелязва, че първите три договора за управление не прилагат механизъм за ценови прагове от вида, използван в четвъртия договор за управление (който предвижда дългосрочно ценово задължение). В най-общ план тези договори препращат по-скоро към тарифи, основани на действителни разходи, установени чрез подходящи счетоводни принципи (111).
(329)
По същия начин, по отношение на разпространението на печатни издания Комисията отбелязва, че в първите три договора за управление не се предвижда никакъв фиксиран бюджет за периода на договора, както четвъртият договор за управление (112). Те по-скоро се позовават на компенсации въз основа на действителните разходи (113). Комисията установи, че във втория договор също така се определя общ праг за компенсацията, но наблюдаваните действителни компенсационни суми през периода изглежда поставят под въпрос действително обвързващия характер на прага (114). В първия договор за управление се определя и годишна дотация (компенсация), но Комисията отбелязва, че същевременно в договора не се определя дългосрочен праг за тарифите за разпространението на печатни издания.
(330)
Поради това Комисията е на мнение, че диапазонът от (3,6 %-4,8 %), определен за разумен при отсъствието на значителен риск, свързан с договора, следва да се приложи едновременно към разпространението на печатни издания и към разпространението на пощенски пратки за съответния период от първите три договора за управление.
(331)
Комисията установи, че в документа, представен от белгийските власти на 14 декември 2011 г., те също предлагат основан на договорите подход. Макар предложената методология да повдига различни въпроси по отношение на рисковите фактори и начина им на претегляне (115), извършването на анализ по договорен период, който главно класира поетия от DPLP риск в три степени (нисък, среден, висок) изцяло съответства на подхода, приет от Комисията. Като цяло правилното класиране на договорите по отношение на заложения риск, извършено от DPLP, изглежда съответства на анализа на Комисията, като се има предвид, че белгийските власти също считат четвъртия договор в общи линии за по-рисков в сравнение с първите три договора.
(332)
Комисията достига до заключението, че диапазон на възвръщаемост на продажбите между (5,4 % - 7,4 %) е подходяща референтна рамка за определянето на разумната печалба за периодите, през които DPLP е трябвало да се изправи пред значителен риск и да отчита силни стимули за ефективност.
(333)
Комисията заключава също, че диапазон по подразбиране за възвръщаемост на продажбите между (3,6 % - 4,8 %) е подходящ референтен диапазон за определяне на разумната печалба за периодите, през които DPLP не е поело значителен риск.
(334)
За да отчете усилията, които според белгийските власти DPLP е положило за постигане на повишена ефективност, Комисията реши да прояви известна предпазливост, като използва горните граници на тези два диапазона за определяне на разумната печалба, която да бъде включена в разходите за обществени услуги. Този подход е представен и в проучването Deloitte (вж. съображение 293), според което използването на диапазони е уместно предвид необходимостта да не се санкционират по-високите резултати над средната стойност, получени в резултат на повишената ефективност.
(335)
Комисията счита, че първите три договора за управление (1992-1996 г., 1997-2002 г. и 2003-2005 г.) съдържат ниска степен на риск и че може да се приложи равнище на разумна печалба, съответстващо на възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %, към разпространението както на печатни издания, така и на пощенски пратки. В замяна на това тя счита, че в четвъртия договор за управление (2006-2010 г.) рискът е значително по-висок, така че към разпространението както на печатни издания, така и на пощенски пратки може да се приложи равнище на възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %.
(336)
В първия договор за управление се посочва, че плащаната от държавата годишна компенсация е предназначена за всички задачи за обществена услуга.
(337)
Следователно евентуалната свръхкомпенсация следва да се изчислява, като се сумират всички приходи и разходи за всички задачи за обществена услуга.
(338)
Плащаната от държавата годишна компенсация за задачите за обществена услуга следва да бъде включена в приходите. Получените от DPLP годишни компенсации съгласно първия договор за управление възлизат общо на 1,5 млрд. евро.
(339)
Освен това следва да бъдат взети предвид посочените по-долу мерки за помощ:
Прехвърляне на недвижими имоти
(340)
В първия договор за управление също така се е предвиждало прехвърляне на недвижими имоти от държавата на DPLP. Прехвърлянето на собствеността върху недвижими имоти на стойност 112,2 млн. евро без никаква насрещна престация следва да бъде включено в приходите на DPLP, за да се изчисли свръхкомпенсацията за периода на първия договор за управление. DPLP не е платило никаква насрещна престация на държавата за използването на сградите през периода преди прехвърлянето.
(341)
През 1997 г. държавата е платила на DPLP сумата от 62 млн. евро, която е осчетоводила като капиталова инжекция. Впоследствие белгийските власти са приели, че на практика това прехвърляне е съответствало на отложено изплащане на остатъка от предвидената за 1996 г. годишна компенсация в първия договор за управление.
(342)
В началото въпросната сума не е била изплатена навреме на DPLP през 1996 г., въпреки че компенсацията от страна на държавата е била по-малка от годишната сума, предвидена от договора за управление за въпросната година.
(343)
За целите на контрола на свръхкомпенсацията изплащането на 62 млн. евро е включено в компенсацията за УОИИ за периода, обхванат от първия договор за управление.
(344)
Изчисляването на свръхкомпенсацията за първия договор за управление може да се обобщи по следния начин:
-
Нетни разходи (разходи - приходи) за всички задачи за обществена услуга, включително задължението за предоставяне на универсална услуга/ЗПУУ
-
Разрешена разумна печалба за УОИИ
+
Годишни компенсации за УОИИ
+
Прехвърляне на недвижими имоти
+
Капиталова инжекция през 1997 г.
=
Свръхкомпенсация
(345)
По отношение на следващите три договора за управление, за изчисляването на свръхкомпенсацията ще бъдат отчетени само приходите и разходите за УОИИ, които, съгласно разпоредбите в тези договори, може да са били предмет на компенсация за обществена услуга. Приходите и разходите, свързани с другите УОИИ, за които съгласно разпоредбите от договорите за управление не може да се иска помощ, не са взети предвид. Тъй като универсалната пощенска услуга не е част от дейностите, за които се получава помощ, свързаните с нея евентуални нетни разходи няма да се вземат предвид, тъй като те се финансират изцяло със собствени ресурси на DPLP в съответствие с възлагането за обществена услуга, посочена в договорите за управление. Дейностите, за които съгласно договорите за управление се получава посочената в тях компенсационна сума, обхващат по-конкретно разпространението на печатни издания (ежедневни и периодични издания) и останалите обществени услуги, изброени в съображение 33.
(346)
Поради невисоките тарифи, прилагани за разпространението на печатни издания, УОИИ, които се ползват от помощи, като цяло са на загуба.
(347)
Доколкото евентуалната свръхкомпенсация за дадена услуга може да се използва за финансиране на нетните разходи, направени за други задачи за обществена услуга, които не са компенсирани в достатъчна степен, всички приходи и разходи, свързани с УОИИ, за които може да има право на помощ съгласно договорите за управление, ще бъдат добавени за целите на изчисляването.
(348)
Получените от DPLP годишни компенсации съгласно тези три договора за управление възлизат общо на 3,5 млрд. евро.
(349)
Освен компенсациите, предвидени в договорите за управление, DPLP се е ползвало през целия период, обхванат от разследването, от изключителни права, предоставени от държавата, за предоставянето на запазени пощенски услуги. Въпреки че евентуалните нетни излишъци от запазения сектор не представляват държавни ресурси за целите на контрола на държавните помощи и следователно не могат да бъдат предмет на разпореждане за възстановяване при свръхкомпенсация, те може и следва да бъдат отчетени в рамките на прилагането на правилата в областта на държавните помощи при оценката на необходимостта и пропорционалността на всяка друга помощ, отпусната на въпросния оператор като компенсация за обществени услуги. Следователно в оценката на съвместимостта на предоставената на DPLP компенсация съгласно отделните договори за управление в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, допълнителните печалби на белгийския пощенски оператор в този запазен сектор ще бъдат приспаднати от разходите за УОИИ, за които може да има право на компенсация за обществена услуга съгласно разпоредбите на посочените договори.
(350)
Следва да се отбележи, че този принцип е включен в рамката за УОИИ, в която се постановява, че „ако предприятието има специални или изключителни права по отношение на услуга от общ икономически интерес, която генерира печалба над разумната печалба, или ако от страна на държавата са му предоставени други предимства, всички те се вземат предвид, независимо как са класифицирани за целите на член 87 от Договора за ЕО, и се добавят към приходите на предприятието“ (116). Този принцип отразява условието за необходимост и пропорционалност от член 106, параграф 2 от ДФЕС. В действителност изплатената за дадена УОИИ помощ се добавя към допълнителните печалби, които произтичат от изключително или специално право, предоставено на оператора, и сами по себе си достатъчни за покриване на разходите за друга УОИИ, не е необходима за предоставянето на въпросната УОИИ. Операторът, който реализира тези допълнителни печалби, вече се ползва от държавна мярка, която му позволява да осигури УОИИ в условия на икономическа стабилност, така че не е необходима никаква допълнителна компенсация.
(351)
Следователно всяка допълнителна печалба в запазения сектор, произтичаща от предоставено изключително право, следва да бъде отчетена, за да се оцени необходимостта от разглежданите компенсации за УОИИ, предоставени на DPLP.
(352)
Поради това всяка генерирана в запазения сектор печалба (ЗПУУ R) над равнището на разумна печалба се отчита в анализа на свръхкомпенсацията за УОИИ.
(353)
При все това, тъй като запазеният сектор преди всичко е предназначен за финансиране на универсалната услуга, всяка регистрирана загуба в други области на универсалната услуга намалява приноса на запазения сектор в разходите за другите УОИИ, свързани с нея.
(354)
Също така, за да се определи действително получената допълнителна печалба от запазения сектор, е необходимо да се отчетат разходите, произтичащи от задължението за предоставяне на универсална услуга, но които се поемат от дейности извън обхвата на универсалната услуга. В съответствие със съдебната практика Chronopost разходите на мрежата за продажби на дребно се разпределят в аналитичното счетоводство на DPLP между дейностите, за които е необходим достъп до мрежата, което включва, но не само, продукти от универсалната услуга. По-специално наложеното на DPLP задължение да поддържа мрежа за продажби на дребно с определен обхват и гъстота, за да предоставя универсална пощенска услуга с достатъчно добро качество, определено от белгийските власти, води до загуби за търговските дейности извън обхвата на универсалната услуга, тъй като част от разходите на мрежата за продажби на дребно се приписват, в съответствие със съдебната практика Chronopost, на търговските продукти, за които се използва мрежата за продажби на дребно.
(355)
Изискване за мрежа, наложено от договорите за управление: наложените от държавата изисквания се отнасят до гъстотата и вида на пунктовете за пощенско обслужване (пощенски станции и/или клонове), които образуват мрежата за продажби на дребно. Те са определени в последователните договори за управление. Така в четвъртия договор за управление (2005-2010 г.) се предвижда:
а)
общо задължение за поддържане на мрежа, чрез която се изпълнява универсалната услуга и останалите обществени услуги, възложени на DPLP (117);
б)
задължение за поддържане на поне 1 300 пункта за пощенско обслужване (пощенски станции и пощенски клонове (118));
в)
задължение за поддържане на поне 589 пощенски служби;
г)
освен това максималното разстояние от пътя на всеки клон за пощенско обслужване, който предлага набор от базови услуги, и пощенска станция, която предлага пълен набор от пощенски услуги, не може да превишава 10 km.
(356)
Белгийските власти считат, че конкретните изисквания, приложими към броя и вида на пунктовете за пощенско обслужване, които образуват мрежата за продажби на дребно на DPLP, представляват отделно задължение за териториално присъствие, наложено от държавата отвъд изискванията, свързани със задължението за предоставяне на универсална услуга (ЗПУУ). Поради това Белгия счита, че всички нетни разходи, свързани с такова конкретно задължение за териториално присъствие, би трябвало да се компенсират от държавата.
(357)
Количествено определяне на изискването за мрежа: за да определят нетните разходи на DPLP вследствие на задължението за поддържане на мрежа за продажби на дребно с най-малко 1 300 пункта за пощенско обслужване, минимум 589 от които пощенски станции, белгийските власти са сравнили действителната мрежа за продажби на дребно, чиято гъстота и вид на пунктовете за пощенско обслужване са наложени от държавата, с хипотетична мрежа за продажби на дребно, която DPLP би използвала, ако не трябваше да се спазват тези конкретни изисквания. С други думи, хипотетичната мрежа за продажби на дребно е тази, която DPLP би избрало да използва при търговски условия, ако държавата не му налагаше задължения за предоставяне на обществена услуга.
(358)
Белгийските власти считат, че хипотетичната мрежа би включвала единствено пощенски клонове. Пощенските станции щяха да бъдат премахнати. За да може да продължи да обслужва обаче същия общ обем от клиенти, DPLP би трябвало да увеличи значително броя на пощенските клонове.
Сравнение между сегашната мрежа за продажби на дребно на DPLP и хипотетична мрежа, ако нямаше наложени от държавата задължения
Общ брой на пунктовете за пощенско обслужване
Пощенски станции (a) + пощенски клонове (б)
(a)
Брой на пощенските станции
(специални пунктове за пощенско обслужване, управлявани от самото DPLP)
(б)
Брой на пощенските клонове
(пунктове за пощенско обслужване, разположени в помещения на трети лица)
Съществуваща мрежа на DPLP за продажби на дребно (в края на 2009 г.)
1 401 =
713 +
688
Хипотетична мрежа за продажби на дребно, ако нямаше наложени от държавата изисквания (според белгийските власти)
[…] =
[…] +
[…]
Задължение за мрежа за продажби на дребно, наложено от държавата
Минимум 1 300
Минимум 589
Никакво задължение
(359)
Както се вижда от таблицата по-горе, съществуващата мрежа за продажби на дребно на DPLP отговаря на изискванията на държавата: и общият брой на пощенските клонове, и броят на пощенските станции са над изискваното равнище. В замяна на това хипотетичната мрежа, която DPLP би използвало по чисто търговски съображения, ако имаше право да избира мрежата си за продажби на дребно, би била много различна: общият брой на пощенските клонове би се увеличил, а управляваните от DPLP пощенски станции щяха да бъдат премахнати.
(360)
Реалност на изискването за мрежа: следва да се уточни, че изискването, което налага държавата на DPLP, не е ясно определено.
(361)
Първо, действително поддържаната от DPLP мрежа е по-голяма от изискваната от държавата. Както общият брой на пунктовете за пощенско обслужване, така и броят на пощенските станции е по-голям от минимално изискваното от държавата, което може да наведе на мисълта, че задълженията, които DPLP трябва да изпълнява, не са тежест за него, тъй като поддържа мрежа със сегашния размер по свое собствено желание.
(362)
Белгийските власти обясняват този излишък от пощенски станции с условието за разстояние от 10 km, с необходимостта от марж на сигурност при неочаквано закриване на пощенски станции и с намерението си да променят минимално изисквания брой пощенски станции на 650 в следващия договор за управление, така че би било непродуктивно да се съобразят с определения в момента брой, като закрият пощенски станции, и да ги откриват отново след известно време. Белгийските власти изтъкват, че поради тези причини DPLP не е било в състояние да намали допълнително броя на пощенските станции, за да се доближи до минимално изискваното от 589. Според тях, въпреки номиналния излишък от пунктове за пощенско обслужване, сегашната конфигурация на мрежата от 713 пощенски станции на практика е продиктувана от изискванията на държавата.
(363)
Второ, възприетият от белгийските власти метод се основава на ретрополацията на разходите за мрежата за продажби на дребно от 2009 до 1992 г. Подобна ретрополация неизбежно води до методологическа несигурност. Търговският модел на пощенските клонове не е непременно налице от 1992 г. насам. Още повече че в миналото персоналът на DPLP се е състоял предимно от щатни служители, разходите за чиито заплати са били строго определени. Тъй като пощенските клонове не се управляват от персонал на DPLP, щатните служители, които вече не биха работили в пощенските станции, биха продължили да получават заплата от DPLP. Следователно е малко вероятно, че евентуалното закриване на пощенски станции в началото на обхванатия от разследването период би могло да доведе до пряко намаление на разходите за заплати. В замяна на това подобни икономии биха могли да се реализират в известна степен през 2009 г. по отношение на договорно наетия персонал. Като се имат предвид постепенното преминаване към персонал с не толкова строго определен статут и последователните подобрения в системата за аналитично счетоводство, може да се счита, че в счетоводните данни за по-скорошните финансови години няма подобни нарушения. При все това, като се има предвид, че над 20 000 държавни служители все още работят за bpost и че те нито могат да бъдат наети в пощенските клонове, нито да бъдат съкратени, замяната на всички пощенски станции с пощенски клонове и понастоящем продължава да бъде теоретична и нереалистична възможност.
(364)
Белгийските власти подчертават обаче, че в миналото евентуалните разходи за съкращение на персонал биха могли да се компенсират с икономии на оперативни разходи и продажбата на ненужни вече сгради. По отношение на надеждността на данните за периода 1992-2002 г., белгийските власти твърдят, че в действителност разходите за мрежата за продажби на дребно вероятно са били подценени, тъй като някои елементи, които биха могли да се считат за разходи за мрежата, са били прегрупирани като други разходни пера. Следователно слабостите на метода на ретрополацията биха били смекчени с другите предпазливи хипотези на белгийските власти, приети за изчисляването на разходите от предходните финансови години.
(365)
Наличие на конкретно задължение за териториално присъствие: дори и да се допусне наличието на изискване за мрежа, твърдението на белгийските власти, според което това изискване е придружено от отделна задача за териториално присъствие, не изглежда основателно. Всъщност договорите за управление явно не съдържат конкретни разпоредби за определяне на реално задължение за териториално присъствие, което да надхвърля изискванията, свързани със задълженията за предоставяне на универсална услуга и с другите задължения за обществена услуга. Обратно, в сключените между DPLP и белгийската държава договори за управление се посочва, че единствената цел на изискването за мрежа е осигуряването на универсалната услуга и на другите УОИИ (разпространение на ежедневни издания и списания, пощенски сметки и записи), и необходимите разходи за мрежа за тази цел вече предварително са осчетоводени в сметките за тези отделни услуги (119). Освен това в договорите за управление не се предвижда механизъм, целящ компенсирането на разходите за задължение за териториално присъствие. Комисията отбелязва, че задължението за предварително определяне на параметрите за изчисляване на компенсацията е било въведено в рамката за УОИИ от 2005 г., както и че за периода след 2005 г. е била установена свръхкомпенсация за разходите за УОИИ, поети от DPLP (вж. съображение 386).
(366)
Следва да се отбележи, че съгласно член 3 от Директива 97/67/ЕО държавите членки са длъжни да наложат на своите заварени пощенски оператори задължението за предоставяне на универсална услуга с адекватно равнище за качество, особено по отношение на географското покритие. Териториалното покритие, което е налице в настоящото дело по отношение на Белгия, е само един от многобройните аспекти на задължението за предоставяне на универсална услуга. В договорите за управление, с които се възлага задачата за универсална услуга на DPLP, Комисията не посочва никаква допълнителна задача, която да задължава заварения пощенски оператор да поддържа по-голяма мрежа с повече пощенски станции, отколкото го изисква териториалното покритие съгласно задължението за обществена услуга и другите свързани с нея обществени услуги, и което отговаря на логиката за сближаване и териториално покритие. Несъмнено всяка пощенска станция, управлявана от DPLP с цел осигуряване на универсалната услуга, допринася за териториалното сближаване (120), но от правна гледна точка задължението за поддържане на тази пощенска станция зависи от необходимостта за гарантиране на универсална пощенска услуга и други произтичаща от нея услуги с достатъчно качество. В съответствие с приложимата съдебна практика, за да може да се изтъкне допълнителна териториална задача, DPLP трябва да е натоварено с различна и ясно определена задача за поддържане на пощенските станции в допълнение към своята пощенска мрежа, чийто размер е бил определен за универсалната услуга. В това възлагане би следвало да уточнява задълженията, произтичащите от тях разходи, както и системата за финансиране на нетните разходи за допълнителната териториална задача.
(367)
Комисията не открива нито един от тези елементи в договорите за управление, сключени между държавата и DPLP. Белгийските власти и DPLP в действителност се опитват a posteriori и по изкуствен начин да обосноват отделна териториална задача, като изтъкват, че определеното в договорите за управление териториално покритие съществува по две причини: то е резултат едновременно от задачата за предоставяне на универсалната услуга и от така наречената териториална задача, която надхвърля задължението за универсалната услуга. При все това съответните договори не съдържат разпоредба, свързана с така наречената отделна териториална задача, задължаваща DPLP да поддържа по-обширна мрежа от предвидената за целите на предоставянето на универсална услуга.
(368)
Следва да се отбележи, че изкуственият характер на твърденията на белгийските власти и на DPLP е плод на собствената им логика. За да се намали равнището на евентуална свръхкомпенсация, белгийските власти биха искали Комисията да счита за разходи, направени за допълнителна териториална задача, превишаваща задължението за универсална услуга, и разликата между всички действителни разходи на една пощенска станция и хипотетичните разходи за пощенски клон, който би го заместил. Тази логика не се основава на по-обширна хипотетична мрежа от тази, която DPLP би поддържало за постигането на териториалните си цели. Тя се ограничава до посочването на направените допълнителни разходи за покритието на универсалната услуга, за която, в съответствие с договорите за управление, няма право на помощ. Тази липса на териториална цел е потвърдена от факта, че белгийските власти би трябвало значително да увеличат броя на пощенските клонове във връзка с предоставянето на универсалната услуга, тъй като е невъзможно тя да бъде осигурена със същия брой пощенски клонове.
(369)
Независимо от това може да се отбележи, че макар да не изглежда възможно да се приеме твърдението на белгийските власти, които се позовават на задължение, което е реално и различно от териториалното присъствие, наложеното от белгийската държава изискване за мрежа, с което се изисква поддържане на мрежа, чрез която да се осигурява универсалната услуга и останалите обществени услуги, не засяга само тези услуги; то също така включва допълнителни разходи за търговските услуги.
(370)
Съгласно метода за определяне и отчитане на разходите по видове дейности и в съответствие със съдебната практика Chronopost, всички дейности, за които се използва мрежата за продажби на дребно, допринасят за общите разходи, както е разяснено в съображение 354. Следователно всички продукти, включително търговските продукти, допринасят за разходите за мрежата. Разходите, произтичащи от наложеното от държавата задължение за поддържане на пощенските станции, се поемат от търговските продукти, които изглежда непрекъснато са на загуба, въпреки че се продават по пазарни цени. DPLP предлага търговските си услуги чрез мрежата, тъй като те финансират част от фиксираните му разходи и участват непряко в универсалната услуга.
(371)
От икономическа гледна точка би изглеждало разумно при оценяването на свръхкомпенсацията за DPLP да се отчетат регистрираните от търговските продукти загуби, които са породени на задълженията за универсална услуга и другите обществени услуги. Макар DPLP да има икономически интерес да използва мрежата си за продажби на дребно за продажбата на търговските си продукти, резултатът от гледна точка на аналитичното счетоводство е, че една част от разходите за мрежата, които иначе биха произтичали от обществената услуга, произтичат от търговските продукти, които поради тази причина изглежда са на загуба.
(372)
Следователно изчисляването на свръхкомпенсацията в случая може да се обобщи по следния начин:
-
Нетни разходи (разходи - приходи) за УОИИ
-
Разрешена разумна печалба за УОИИ
+
Годишни компенсации за УОИИ
+
Допълнителни прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (след финансиране на универсалната услуга, включително допълнителните разходи за мрежата, свързани с търговските услуги)
=
Свръхкомпенсация
(373)
Съвместимостта на капиталовата инжекция през 1997 г. следва да се оцени по-долу в рамките на оценката на съвместимостта на годишните компенсации за УОИИ, тъй като тук не става въпрос за отделна рекапитализация, а за плащане, свързано с компенсацията, предоставена за задачите за обществена услуга за периода 1992-1996 г.
(374)
Тъй като капиталовата инжекция през 2003 г. не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, отпада въпросът за съвместимостта на помощта.
(375)
Тъй като капиталовата инжекция през 2006 г. не представлява държавна помощ по смисъла на 107, параграф 1 от ДФЕС, отпада въпросът за съвместимостта на помощта.
(376)
Следва да се отбележи, че държавната гаранция не е посочена в договора за управление като компенсация за задълженията за обществена услуга, въпреки че нейната съвместимост не може да бъде оценена в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС. Тъй като белгийските власти не са посочили друга база за установяване на съвместимостта и Комисията не е установила такава, мярката се счита за оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар и следователно трябва да бъде възстановена.
(377)
Както вече беше посочено, освобождаването от корпоративен данък не е предоставило предимство на DPLP и следователно не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(378)
Освобождаванията от данък сгради и от местни данъци представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, но те следва да се считат за съществуващи помощи, тъй като са били въведени преди влизането в сила на Договора за ЕО. Също така следва да се отбележи, че тези данъчни мерки не се съдържат в договорите за управление като компенсация за задълженията за обществена услуга.
(379)
Следователно данъчните облекчения не засягат изчисляването на свръхкомпенсацията, основаващо се на действително направените от DPLP разходи (в които вече са включени ефектите от тези данъчни облекчения).
(380)
Поради това данъчните облекчения ще бъдат разгледани в рамките на отделна процедура, свързана със съществуващи помощи, в съответствие с членове 17, 18 и 19 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (121).
6.3.3.3. Изчисляване на размера на свръхкомпенсацията
(381)
Размерът на свръхкомпенсацията може да се изчисли въз основа на оценката, изложена в подраздел 6.3.3.2. В съответствие с механизма за финансиране на обществената услуга, въведен от белгийските власти в договорите за управление, свръхкомпенсацията ще се изчислява отделно за всеки период на възлагане.
Първи договор за управление: 1992-1996 г.
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разходи, свързани с мрежата
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
[…]
+
Капиталова инжекция (1997 г.)
:
+
62 000
(отложена компенсация за УОИИ)
+
Прехвърляне на недвижими имоти
:
+
112 209
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Втори договор за управление: 1997-2002 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
+
Допълнителни печалби (OSU R)
:
+
[…]
(прекомерни печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
Разходи, свързани с мрежата от OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
[…]
(OSU NR на загуба)
Разумна печалба OSU NR
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
=
Разходи за универсалната услуга, които следва да се финансират от запазения сектор
=
[…]
генерирани от запазения сектор, които намаляват нетните разходи за УОИИ
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
1 286 461
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Трети договор за управление: 2003-2005 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
-
Допълнителни печалби OSU R
:
+
[…]
(печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
Разходи, свързани с мрежата за OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
-
[…]
(OSU NR получател)
Разумна печалба OSU
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
=
Разходи, направени за OSU, които трябва да се финансират от запазения сектор
=
[…]
(без загуби за финансиране)
генерирани от запазения сектор, които намаляват нетните разходи за УОИИ
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
677 985
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R
:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Четвърти договор за управление: 2006-2010 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
+
Допълнителни печалби OSU R
:
+
[…]
(прекомерни печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
Разходи, свързани с мрежата от OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
[…]
(OSU NR получател)
Разумна печалба OSU
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
=
Разходи, направени от OSU, които следва да се финансират от запазения сектор финансиране
=
[…]
(без загуби за)
които намаляват нетните разходи за УОИИ Допълнителни прекомерни печалби, генерирани от запазения сектор,
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
1 568 787
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R
:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Други мерки
Държавна гаранция
(в хил. EUR)
Предоставена държавна гаранция през 2004 г.:
1 500
=
1 500
(382)
Както е договорено с белгийските власти (122), „най-обективният и най-балансираният“ метод за определяне на времевия интервал, който да бъде взет под внимание за изчисляването на общата свръхкомпенсация, в случая е подходът „договор по договор“. Комисията прие без възражения молбата на белгийските власти. В действителност този метод предлага по-голяма предвидимост и правна сигурност на страните и се стреми да намали риска от свръхкомпенсация. По този начин всеки период ще бъде разгледан поотделно, без пренасяне на недостатъчна компенсация или на свръхкомпенсация от един период в друг.
(383)
При все това белгийските власти изтъкват, че преди влизането в сила на рамката за УОИИ през 2005 г. Комисията винаги е прилагала общ метод за изчисляване на недостатъчна компенсация/свръхкомпенсация. Въз основа на това именно белгийските власти са поискали да прегрупират годините преди 2005 (123), за да бъде направено общо изчисление на недостатъчната компенсация/свръхкомпенсацията.
(384)
Комисията отбелязва, че след като е установена недостатъчна компенсация за трите договора за управление, прилагани преди 2005 г., прегрупирането на всички години не би довело до промяна на сумата на свръхкомпенсацията, която би следвало да бъде възстановена.
(385)
Освен това Комисията отбелязва, че след приемането на рамката за УОИИ през 2005 г. „параметрите за изчисляване, контрол и преразглеждане на компенсацията“ трябва да бъдат предварително определени в акта или актовете за възлагане (124). Тъй като в четвъртия договор за управление не се предвижда никаква компенсация за каквито и да било разходи, направени извън периода на действие на договора (2006-2010 г.), установената недостатъчна компенсация за необхванатите от него периоди не може да бъде компенсирана с евентуална свръхкомпенсация, изплатена на DPLP.
(386)
Комисията заключава, че DPLP е получило свръхкомпенсация в размер на 415 млн. евро за изпълнението на задачата си за обществена услуга, по-специално през периода на изпълнение на четвъртия договор за управление. Предвид факта, че свръхкомпенсацията представлява несъвместима помощ, тя следва да бъде възстановена.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(387)
Поемането на разходите за пенсии, годишните публични трансфери, прехвърлянията на недвижими имоти, капиталовата инжекция през 1997 г., данъчните облекчения и държавната гаранция представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са освободили DPLP от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат.
(388)
Капиталовите инжекции през 2003 г. и 2006 г. не представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като държавата е действала в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
(389)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е привела в действие мерките в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС, с изключение на капиталовата инжекция през 2003 г., за която надлежно е подадено уведомление до Комисията преди привеждането в действие на тази мярка, както и на данъчните облекчения, които представляват съществуващи помощи.
(390)
Поемането на разходите за пенсии не е поставило DPLP в по-благоприятно положение в сравнение неговите конкуренти по отношение на социалноосигурителните вноски. Следователно мярката може да бъде обявена за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(391)
Годишните компенсации, предоставени в рамките на четвъртия договор за управление, представляват несъвместими помощи по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС до степента, до която е имало свръхкомпенсация за DPLP.
(392)
Гаранцията, предоставена от държавата, представлява несъвместима помощ.
(393)
Освобождаването от данък сгради и освобождаването от местни данъци представляват съществуващи помощи и ще бъдат разгледани поотделно в рамките на процедура относно съществуващите помощи в съответствие с членове 17, 18 и 19 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(394)
Съгласно точка 5 от рамката за УОИИ настоящото решение не накърнява разпоредбите на Съюза в областта на обществените поръчки и конкуренцията,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ под формата на поемане на разходите за пенсии, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) и приведена в действие от Белгия, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Държавната помощ под формата на компенсация за разходите за обществена услуга, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) и неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
Капиталовите инжекции в полза на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) от Белгия през 2003 и 2006 г. не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Държавната помощ под формата на държавна гаранция, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost), и неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 5
1. Белгия следва да си възстанови несъвместимите помощи, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (125) и Регламент (ЕО) № 271/2008 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Белгия анулира всички останали плащания на помощите, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 6
1. Възстановяването на предоставените помощи в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4, се извършва незабавно и ефективно.
2. Белгия прави прави необходимото настоящото решение да бъде изпълнено в срок четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 7
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Белгия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите и планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Белгия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощите, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 8
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
KOMISJONI OTSUS,
25. jaanuar 2012,
mis käsitleb meedet SA 14588 (C 20/09), mida Belgia on rakendanud äriühingu De Post - La Poste (praegu „bpost”) suhtes
(teatavaks tehtud numbri C(2012) 178 all)
(Ainult hollandi- ja prantsuskeelne tekst on autentsed)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2012/321/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku (1),
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklitele (2) ja neid märkusi arvesse võttes
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
1.1. KOMISJONI 2003. AASTA OTSUS, MILLE ÜLDKOHUS TÜHISTAS
(1)
3. detsembril 2002 teatasid (3) Belgia ametiasutused komisjonile Belgia postiettevõtja De Post - La Poste, edaspidi „DPLP” (praegu „bpost”) (4) kapitali suurendamisest. Pärast esialgset uurimist otsustas komisjon 23. juulil 2003 (5) jätta teatatud meetme kohta vastuväited esitamata. Komisjon leidis oma otsuses, et kõnealune kapitali suurendamine ning muud esialgse uurimise käigus käsitletud DPLP toetamiseks võetud meetmetega ei hüvitatud liigselt netokulusid, mida ettevõtja kandis aastatel 1992-2002 avalikku teenust pakkudes.
(2)
27. novembril 2003 vaidlustasid Deutsche Post AG ja selle Belgia tütarettevõtja DHL International komisjoni otsuse Üldkohtus (6). Üldkohus tühistas 10. veebruaril 2009 komisjoni otsuse, leides, et komisjon oli otsustanud jätta vastuväited esitamata, ehkki meetme uurimise käigus oli esile kerkinud tõsiseid probleeme, mille alusel ta oleks pidanud algatama ametliku uurimismenetluse.
(3)
2009. aasta aprillis esitas Belgia Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse (7) (C-148/2009) Üldkohtu otsuse kohta tühistada komisjoni 23. juuli 2003. aasta otsus jätta vastuväited esitamata.
(4)
22. septembril 2011 lükkas Euroopa Kohus Belgia apellatsioonkaebuse tagasi, leides, et Üldkohus oli tühistanud komisjoni 2003. aasta otsuse põhjendatult.
1.2. KAEBUS AJAKIRJANDUSVÄLJAANNETE KÄTTETOIMETAMISE TOETAMISE KOHTA
(5)
2005. aastal esitas rühm ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisega tegelevaid eraõiguslikke Belgia äriühinguid nii kartelli- kui ka riigiabieeskirjade alusel kaebuse (8) Belgia ametiasutuste ja DPLP vahel sõlmitud kokkuleppe kohta, mis käsitleb perioodiliste väljaannete kättetoimetamist. Kokkuleppes pannakse DPLP-le kohustus pakkuda avalikku ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise teenust kogu Belgias ning määratakse kindlaks selle teenuse tariifid ja hüvitis, mida DPLP-le makstakse kõnealuse kohustuse täitmisest tulenevate lisakulude katteks. Kaebus hõlmab peamiselt DPLP teenuste tariife, mis on kaebuse esitajate väitel niivõrd madalad, et välistavad igasuguse konkureerimiskatse.
(6)
Komisjoni talitused lükkasid riigiabieeskirjadega seotud kaebuse tagasi, sest esialgses uurimises tuvastati, et kõnealuse avaliku teenuse osutamisega kaasnenud täiendavaid netokulusid ei olnud hüvitatud liigselt. 2009. aasta mais vaidlustasid kaebuse esitajad aga komisjoni talituste esialgse seisukoha, esitasid lisateavet ja taotlesid komisjonilt põhjaliku uurimise algatamist.
1.3. NELJAS „HALDUSLEPING” (2005-2010)
(7)
Ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise eest makstud hüvitisega seotud kaebuse läbivaatamise käigus avastas komisjon, et Belgia oli sõlminud DPLPga 2005. aastal halduslepingu, millega nähti ette hüvitise maksmine üldist majandushuvi pakkuvate teenuste eest, kuid ei olnud lepingu sõlmimisest teatanud. Seetõttu algatas komisjon 2007. aasta aprillis omaalgatusliku uurimise (9) ja esitas Belgiale järelepärimise.
(8)
Belgia ametiasutused vastasid 2007. aasta detsembris, et nende hinnangul ei ole üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitamine riigiabi, sest kõik neli Altmarki kohtuotsuses (10) esitatud tingimust olid täidetud. Hiljem edastasid nad teavet neljanda halduslepingu kohta, täpsemalt riigi makstava hüvitise väljaarvutamiseks kasutatud kuluarvestussüsteemi kohta.
(9)
Seejärel hõlmati omaalgatuslikus uurimises ja kaebustes käsitletud meetmed 23. juulil 2009 algatatud ametlikku uurimismenetlusse C20/09.
1.4. MENETLUSE ALGATAMISE OTSUS
(10)
Võttes arvesse seda, et Üldkohus tühistas komisjoni 23. juuli 2003. aasta otsuse, ning olles läbi vaadanud Belgia ametiasutuste edastatud teabe kõnealuste meetmete kohta, otsustas komisjon 13. juulil 2009 algatada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ettenähtud uurimismenetluse (11).
(11)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas. Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles märkusi esitama.
1.5. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED MENETLUSE ALGATAMISE OTSUSE KOHTA
(12)
Belgia ametiasutused esitasid oma märkused 13. augustil 2009 ja täiendasid neid 10. septembril 2009, 12. oktoobril 2009, 23. aprillil 2010, 26. aprillil 2010, 19. oktoobril 2010, 19. novembril 2010, 21. detsembril 2010, 18. jaanuaril 2011, 17. veebruaril 2011, 2. märtsil 2011, 29. märtsil 2011, 11. aprillil 2011, 10. mail 2011, 27. mail 2011, 14. juunil 2011, 10. augustil 2011, 26. augustil 2011, 7. oktoobril 2011, 14. detsembril 2011, 19. detsembril 2011, 20. detsembril 2011 ja 26. detsembril 2011. Nad teatasid, et esitasid 22. aprillil 2009 Üldkohtu 10. veebruari 2009. aasta otsuse kohta apellatsioonkaebuse, ning andsid täpsustavat teavet avalike teenuste hüvitamise ja teiste DPLP toetamiseks võetud sihtotstarbeliste meetmete kohta.
1.6. KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSED MENETLUSE ALGATAMISE OTSUSE KOHTA JA BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSTE KOHTA
(13)
Deutsche Post AG ja DHL International N.V./S.A. esitasid märkusi 28. augustil 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (edaspidi „VFP”, flaami ajakirjanduslevi ettevõtjate liit) ja Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse” - ajakirjanduslevi töötajate liit) esitasid oma märkused 28. augustil 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (edaspidi „BD”, DPLP konkurent perioodika kättetoimetamise turul) esitas oma märkused 28. augustil 2009.
(16)
Belgia ajalehekirjastajate liit A.S.B.L esitas oma märkused 28. augustil 2009.
2. ABI ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
2.1. DPLP JURIIDILINE STAATUS JA TEGEVUS
(17)
Belgia postiteenistus oli riigiasutus („Régie des postes”), kuni ta sai 1992. aastal iseseisva juriidilise isiku staatuse („iseseisev avalik-õiguslik ettevõtja” - entreprise publique autonome). 2000. aastal muudeti ta „riigi osalusega äriühinguks” (société anonyme de droit public).
(18)
2010. aastal oli DPLP tegevustulu 2 318 miljonit eurot ja tegevuskasum 319 miljonit eurot. 2010. aasta lõpus andis ta tööd 33 616 inimesele. Võrdluseks: 2002. aastal oli töötajaid 42 000. Personalikulu moodustab kõikidest tegevuskuludest 65 %.
(19)
Vähemusosalus 50 % miinus üks osak kuulub erainvestorile CVC Capital Partners. Belgia riik on enamusosanik.
2.2. KOKKUVÕTE VAATLUSALUSTEST RIIKLIKEST MEETMETEST
2.2.1. Avaliku teenuse osutamise kohustused ajavahemikus 1992-2010
(20)
DPLP-le pandi avaliku teenuse osutamise kohustused postiseadusega (12) ja nelja järjestikuse halduslepinguga, mis hõlmavad tervet menetluses käsitletavat ajavahemikku ehk aastaid 1992-2010.
2.2.1.1. Halduslepingutes määratletud avaliku teenuse osutamise kohustused
(21)
Halduslepingutes on sätestatud avalikust huvist tulenevate DPLP ülesannete täitmise eeskirjad ja kord ning Belgia riigi rahaline sekkumine.
(22)
Alates DPLP moodustamisest 1992. aastal on äriühingu ja Belgia riigi vahel sõlmitud neli halduslepingut järgmisteks ajavahemikeks (13):
1)
esimene leping: 14.9.1992-31.12.1996;
2)
teine leping: 1.1.1997-23.9.2002;
3)
kolmas leping: 24.9.2002-23.9.2005;
4)
neljas leping: 24.9.2005-23.9.2010; lepingut on pikendatud uue lepingu sõlmimiseni.
(23)
Lepingutega on määratud kindlaks osutatavad avalikud teenused. Praegu kehtivas halduslepingus on Belgia riik määranud kindlaks järgmised avalikud teenused (14):
postiteenused:
i)
universaalne postiteenus,
ii)
päevalehtede kättetoimetamine,
iii)
perioodikaväljaannete kättetoimetamine,
iv)
valimistrükiste kättetoimetamine,
v)
eritariifid mittetulundusühingutele,
vi)
postimaksust vabastatud kirisaadetised (kuninga kirjavahetus ja muu eriotstarbeline kirjavahetus),
vii)
rahvusvahelised postiteenused,
viii)
rahvusvahelised postipakid;
finantsteenused:
ix)
sularaha hoidmine arvelduskontol,
x)
rahakaartide väljastamine,
xi)
vanadus- ja toitjakaotuspensionide ning puudega inimeste toetuste kojukanne,
xii)
osalemistasude maksmine valimiste ajal,
xiii)
liiklustrahvide arvestus,
xiv)
kalapüügilubadega seotud teenused;
postmarkide müük:
xv)
postmarkide müük;
muud avalikud teenused:
xvi)
postiljonide sotsiaalne roll,
xvii)
avalikkuse teavitamine,
xviii)
elektronposti väljatrükk ja väljastamine,
xix)
sõnumite sertifitseerimise teenused,
xx)
teenused riigiasutuste raamatupidajatele,
xxi)
maksu- ja trahvimarkide müük,
xxii)
osalemine hääletussedelipakkide laialiveos.
2.2.2. Uurimises käsitletavad riiklikud meetmed
(24)
Riik toetas DPLPd ajavahemikul 1992-2010 erinevate meetmete kaudu:
1)
pensionide maksmine: 1997. aastal elluviidud pensioniskeemi reformi järel vabastas riik DPLP kogunenud pensionikohustustest 3,8 miljardi euro ulatuses;
2)
avaliku teenuse osutamise kulude iga-aastane hüvitamine, (15) mis oli ajavahemikul 1992-2010 kokku 5,2 miljardit eurot;
3)
kapitalisüstid: kaks 1997. aastal (62 miljonit eurot), üks 2003. aastal (297,5 miljonit eurot) ja üks 2006. aastal (40 miljonit eurot);
4)
maksuvabastused: vabastus ettevõtlusmaksust, kinnisvaramaksust ja muudest kaudsetest ja kohalikest maksudest;
5)
hoonete üleandmine: 1992. aastal anti DPLP-le üle 63 hoonet väärtuses 112,2 miljonit eurot;
6)
2004. aastal tagas riik 0,25 % suuruse preemia eest laenu summas 100 miljonit eurot.
2.2.2.1. Pensionide maksmine
(25)
1992. aastal muudeti riiklik postiamet seadusega iseseisvaks avalik-õiguslikuks ettevõtjaks (entreprise publique autonome ehk EPA) nimega De Post - La Poste. Postiameti õigusjärglasena võttis DPLP üle ameti varad ja töötajad. Ettevõtte tegevusmudel muutus oluliselt:
1)
erinevalt postiametist, mille juhtimise eest vastutas vastav minister ja mis oli tema alluvuses, oli DPLP-l oma nõukogu ja juhtkond ning valitsusele jäi üksnes järelevalve seaduse ja halduslepingu täitmise üle (16);
2)
DPLP vastutas ise oma finantstasakaalu eest, samas kui postiameti aastaeelarve oli seni kehtestanud vastav minister, kes esitas selle ministeeriumi eelarve lisana parlamendile heakskiitmiseks.
(26)
DPLP võttis seega 1992. aastal üle 43 747 ametnikku koos nende õigusliku kaitsega töökohakindluse, pensioni ja töötasu osas (21. märtsi 1991. aasta seaduse artikkel 33).
(27)
2008. aastal töötas DPLPs veel ligikaudu 23 500 ametnikku (kellel oli riigiteenistujatega sarnane staatus), kes moodustasid ligi kaks kolmandikku kõikidest töötajatest, nagu näidatud allpool.
Joonis 1
Tööhõivevormid DPLPs
(28)
1972-1996 maksti pensione ümberjaotusskeemi alusel. Selle skeemi järgi maksis DPLP riigile tagasi pensionid, mille riik oli maksnud endistele ametnikele (17) ja mis olid kogunenud alates 1972. aastast, mil Belgia postiteenistusest sai iseseisev riigi raamatupidamisüksus (postiamet).
(29)
Pensionide rahastamise skeem püsis muutumatuna kuni pensioniskeemi reformini 1997. aastal. Reformiga viidi DPLP ametnikest töötajate esimese samba pensionide süsteem vastavusse erasektoris kehtiva süsteemiga: alates 1997. aastast pidi DPLP maksma riiklikule sotsiaalkindlustusametile (Office national de sécurité sociale ehk ONSS) pensionikindlustusmaksu, mis moodustab 8,86 % palgast.
(30)
Samal ajal nõustus riik võtma enda kanda DPLP kogunenud pensionikohustused, mis ulatusid 3,8 miljardi euroni.
2.2.2.2. Avaliku teenuse osutamise kulude iga-aastane hüvitamine
(31)
Kõikide halduslepingutega oli ette nähtud aastahüvitis, mida riik maksis vastavas lepingus kindlaks määratud avalike teenuste osutamise eest.
(32)
Kolmes esimeses lepingus oli hüvitise arvestamise aluseks tegelik vahe avalike teenuste osutamise kulude ja tulude vahel. Neljanda halduslepinguga on ette nähtud püsiva suurusega hüvitis, mille arvutamise aluseks on eeldatav vahe DPLP kulude ja avalike teenuste kasutajatelt saadavate tulude vahel; hüvitisele on kehtestatud ülempiir, mis on kindlaks määratud halduslepingutes (18).
(33)
Kehtiva halduslepingu kohaselt (19) saab DPLP riigilt hüvitist järgmiste avalike teenuste osutamise eest:
postiteenused:
ii)
päevalehtede kättetoimetamine,
iii)
perioodikaväljaannete kättetoimetamine,
iv)
valimistrükiste kättetoimetamine,
v)
eritariifid mittetulundusühingutele,
vi)
postimaksust vabastatud kirisaadetised (kuninga kirjavahetus ja muu eriotstarbeline kirjavahetus);
finantsteenused:
ix)
sularaha hoidmine arvelduskontol,
x)
rahakaartide väljastamine,
xi)
vanadus- ja toitjakaotuspensionide ning puudega inimeste toetuste kojukanne,
xiii)
liiklustrahvide arvestus,
xiv)
kalapüügilubadega seotud teenused;
postmarkide müük:
xv)
postmarkide müük;
muud avalikud teenused:
xvi)
postiljonide sotsiaalne roll,
xx)
teenused riigiasutuste raamatupidajatel,
xxi)
maksu- ja trahvimarkide müük.
(34)
On oluline märkida, et viimase kolme halduslepinguga ei ole ette nähtud hüvitist universaalse postiteenuse eest (20). Ehkki ajakirjandusväljaannete kättetoimetamine võiks kuuluda universaalteenuse alla vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/67/EÜ (ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta), (21) on Belgia ametiasutused määranud konkreetsed kohustused (ajalehtede ja perioodikaväljaannete kättetoimetamine), mille eest halduslepingute alusel hüvitist makstakse, kindlaks universaalsest postiteenusest erinevate kriteeriumide alusel. Need kriteeriumid on 1) teenuse eesmärgid, mis jäävad universaalteenuse eesmärkidest väljapoole, 2) kõnealustes lepingutes sätestatud eritingimused ja 3) tariife käsitlevad erisätted, mis erinevad universaalteenuse tariifide suhtes kehtivatest sätetest.
(35)
Teenuse eesmärgid: Belgia ametiasutused peavad väga oluliseks tagada ajakirjandusväljaannete lai levik kogu riigis, et parandada informeeritust ja arvamuste mitmekesisust ning innustada avalikkust poliitilises arutelus osalema.
(36)
Lepingus on kehtestatud eritingimused ettevõtte tegevusele: DPLP-le pandud spetsiaalne ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise kohustus, mille eest riik hüvitist maksab, on laiem kui universaalteenuse juurde kuuluv tavaline kättetoimetamisteenus. Selle suhtes kehtib rida kvaliteedi ja tulemustega seotud tingimusi seoses edastamise kellaaja (näiteks enne kella 7.30), sageduse, väljaandjatele erinevate kättetoimetamisvõimaluste pakkumise, väljaandjatele antava vabadusega mahtude osas ja teenuse katkematusega (mis hõlmab vääramatu jõu juhtumite väga ranget määratlust).
(37)
Eritariifid: hüvitatava ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise teenuse tariifid kehtestatakse kolmepoolsetel läbirääkimistel (Belgia riigi, DPLP ja ajakirjandussektori vahel) ning ei pea erinevalt universaalteenuse tariifidest saama reguleeriva asutuse heakskiitu. Kui universaalteenuse tariifid on kulupõhised, siis hüvitatava ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise teenuse tariifid on oluliselt madalamad, et tagada sellele seatud eesmärkide saavutamine.
(38)
Hüvitist võidakse maksta põhjenduses 33 nimetatud avalike teenuste eest. Avalike teenuste eest tegelikult makstud hüvitised aastate kaupa on järgmised:
Esimene haldusleping
Aasta
Summa (eurodes)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Teine haldusleping
Aasta
Summa (eurodes)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Kolmas haldusleping
Aasta
Summa (eurodes)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Neljas haldusleping
Aasta
Summa (eurodes)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Kapitalisüstid
(39)
1997. aasta kapitalisüstid: DPLP sai kaks kapitalisüsti kogusummas 62 miljonit eurot, millest ei teatatud. Hiljem täpsustasid Belgia ametiasutused, et need olid avaliku teenuse eest makstavate hüvitiste edasilükatud väljamaksed, mida ei olnud DPLP-le soovitud ajal tehtud.
(40)
2003. aasta kapitalisüst: Belgia ametiasutused investeerisid DPLPsse 297,5 miljonit eurot. Nende sõnul tehti kõnealune investeering tavapärastes turumajanduse tingimustes tegutsevale erainvestorile vastuvõetavatel tingimustel; turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõtte kohaselt ei kujutavat seega endast riigiabi.
(41)
2006. aasta kapitalisüst: Belgia ametiasutused tegid veel ühe kapitalisüsti summas 40 miljonit eurot. Nende sõnul oli see kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega, sest oli tehtud erainvesteeringutega samadel tingimustel (pari passu).
2.2.2.4. Maksuvabastused
(42)
Kuni 31. detsembrini 2005 oli DPLP vabastatud ettevõtlusmaksust.
(43)
Uurimise all oleval ajavahemikul oli DPLP vabastatud kinnisvaramaksust avalike teenuste osutamiseks kasutatud hoonete eest, mis andis talle aastas […] (23) kuni […] euro suuruse soodustuse. Maksu tasumine oleks suurendanud vastavalt nende toodete (avalike teenuste ja kaubanduslike toodete) kulu, mille jaoks kõnealuseid hooneid kasutati.
(44)
DPLP-l on vabastusi ka muudest kaudsetest ja kohalikest maksudest. Belgia ametiasutused ei oska selle soodustuse täpset suurust hinnata, kuid nende sõnul kuulub see vähese tähtsusega abi eeskirjade alla.
(45)
Maksuvabastused kehtestati enne EÜ asutamislepingu jõustumist 1958. aastal ning neis pole hiljem olulisi muudatusi tehtud. Vabastus ettevõtlusmaksust kaotati 31. detsembril 2005, kuid kaks viimati nimetatud meedet on endiselt jõus.
2.2.2.5. Hoonete üleandmine
(46)
1992. aastal andis Belgia riik DPLP-le tasuta üle 63 hoonet (24). Hooned olid juba tema kasutuses, ehkki kuulusid juriidiliselt riigile. Kõnealuse kinnisvara koguväärtus oli hinnanguliselt 112,2 miljonit eurot (25). Need hooned ei olnud osa algsest varast, mis lahutati riigivaradest 1971. aastal, kui postiteenistusest sai omaette riigiamet („la Régie des postes”), vaid need lisati sellele. Postiamet oli juba tema bilanssi kantud varade juriidiline omanik. 1992. aastal täiendavalt üle antud hooned seevastu pidanuksid katma pensionikulu, mis jäi endiselt DPLP kanda pärast seda, kui ta muudeti riigiametist iseseisvaks avalik-õiguslikuks ettevõtjaks.
(47)
Belgia ametiasutused rõhutavad, et hoonete üleandmine oli osa riigile kuuluvate varade sisemisest ümberkorraldusest ega kujutanud endast eelist. Nende sõnul olid kõnealused hooned Belgia postiteenistuse kasutuses juba enne, kui sellest sai 1992. aastal DPLP (ning neid kasutas seega juba postiamet).
2.2.2.6. Riigitagatis
(48)
DPLP-le anti võimalus taotleda oma laenudele riigi tagatist 0,25 % suuruse preemia eest.
(49)
Uurimises käsitletaval ajavahemikul kasutati tagatist ainult ühel korral - Euroopa Investeerimispangast (EIP) võetud 100 miljoni euro suuruse laenu puhul. DPLP ja EIP sõlmisid 22. detsembril 2004 lepingu, mille kohaselt DPLP võis kasutada EIP krediidivõimalust 10. juunini 2008. DPLP kasutas seda võimalust ja küsis 8. novembril 2007 laenuks 100 miljonit eurot, mille ta sai kätte 5. detsembril 2007. DPLP kohustus laenu tagasi maksma 11 aastamaksena, mille suurus on ligikaudu 9,09 miljonit eurot. Esimese makse tähtaeg on 5. detsember 2012 ja viimasel 5. detsember 2022. Intresse tasutakse kvartaalselt (5. detsembril, 5. märtsil, 5. juunil, 5. septembril). Intressimäära aluseks on kolme kuu EURIBOR miinus 37 baaspunkti.
3. ÜLEVAADE PÕHJUSTEST, MIS TINGISID UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE 2009. AASTAL
(50)
Altmarki kohtuotsusele (26) toetudes leidis komisjon, et alates 1992. aastast avalike teenuste makstud hüvitised ning eespool nimetatud maksuvabastused, kapitalisüstid, riigitagatis ja hoonete üleandmine võisid kujutada endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(51)
Riigiabi, mis seisneb universaalteenuse osutamise kohustustega seotud kulude hüvitamises, võib pidada vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2 siseturuga kokkusobivaks, kui see on vajalik kõnealuste teenuste osutamiseks ega mõjuta kaubanduse arengut määral, mis oleks vastuolus Euroopa Liidu huvidega.
(52)
2009. aastal tehtud menetluse algatamise otsuses avaldas komisjon kahtlust, kas DPLP-le avaliku teenuse osutamiseks antud abi on vajalik ja proportsionaalne.
(53)
Seoses liigse hüvitise väljaarvutamisega vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2 leidis komisjon, et kõik avaliku teenuse osutamisega seotud tulud ja kulud olid arvesse võetud ning avalike teenuste osutamist ei olnud liigselt hüvitatud. Selle arvutuse puhul tuleb kontrollida, kas üldist majandushuvi pakkuvate teenustega seotud kulude kindlaksmääramiseks kasutatud arvestusmeetod on usaldusväärne, ja võtta arvesse kogu avaliku teenuse netokulu ning kõik täiendavad abimeetmed, mida on erinevates vormides võetud.
(54)
Ametnike pensionide riigipoolse rahastamise puhul kahtlustas komisjon, et pensionikohustustest vabastamine seab DPLP sotsiaalkindlustusmaksete osas konkurentide suhtes ebavõrdsesse olukorda.
(55)
Kooskõlas komisjoni otsusega Prantsuse kontsernis La Poste töötavate riigiteenistujate pensionide riigipoolse rahastamise kohta (27) tuleb uurida, kas kõnealune meede oli ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c seisukohast siseturuga kokkusobiv; selleks tuleb kindlaks teha, kas DPLP sotsiaalkindlustuskulud olid pärast neist kohustustest vabastamist võrreldavad konkurentide kuludega.
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
4.1. VFP JA PRODIPRESSE’I MÄRKUSED
(56)
VFP ja Prodipresse esitasid 28. augustil 2009 oma märkused DPLP ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise süsteemi kohta.
(57)
Kooskõlas oma varasema kaebusega rõhutasid VFP ja Prodipresse, et DPLP madalad tariifid ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise valdkonnas moonutavad konkurentsi, võttes teistelt turul tegutsevatelt ettevõtjatelt igasuguse võimaluse konkureerida.
(58)
Nad viitasid sellele, et DPLP hinnad kehtestatakse kolmepoolsetel läbirääkimistel DPLP, väljaandjate ja riigi vahel. Kahju, mida DPLP turuhindadest madalamate hindade tõttu kannab, hüvitab nende sõnul riik üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitamise raames. Selle abi otsene saaja on DPLP, kuid kaudselt saavad sellest kasu ka ajalehekirjastajad.
(59)
VFP ja Prodipresse’i hinnangul võib DPLP saada ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise eest liiga suurt hüvitist, mida ta kasutavat oma muu tegevuse rahastamiseks.
4.2. BELGIA AJALEHEKIRJASTAJATE LIIDU MÄRKUSED
(60)
Belgia ajalehekirjastajate liit esitas oma märkused 28. augustil 2009. Ta rõhutas, kuivõrd tähtis demokraatia ja võrdsuse seisukohast on tõhus päevalehtede kättetoimetamine kogu Belgia territooriumil ühtlase ja mõistliku hinnaga, tänu millele päevalehed jõuavad tellijateni varahommikul.
4.3. DEUTSCHE POST AG JA DHL INTERNATIONALI MÄRKUSED
(61)
Deutsche Post AG ja DHL International esitasid oma märkused 28. augustil 2009. Nad rõhutasid vajadust uurida DPLP pensionikohustuste võtmist riigi kanda, eelkõige seda, kas see meede on kooskõlas varasema praktikaga, samuti vajadust kontrollida kapitalisüstide vastavust turule ja kulude jaotamise vastavust Chronoposti otsusele ning uurida hoonete üleandmist.
4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV / BELGIQUE DIFFUSION SA MÄRKUSED
(62)
28. augustil 2009 esitas oma märkused Belgische Distributiedienst NV / Belgique Diffusion SA (edaspidi „BD”), mis kuulub kontserni TNT. BD, täpsemalt selle ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisega tegelev tütarettevõtja Deltamedia, on DPLP konkurent päevalehtede ja perioodika kättetoimetamise turul. Kooskõlas oma varem esitatud kaebusega rõhutas BD, et DPLP hinnad päevalehtede kättetoimetamise valdkonnas on madalamad kui kulud. DPLP kahju kaetakse tema väitel riigitoetustest. Madalad hinnad muudavad raskeks DPLPga konkureerimise.
(63)
BD väitel rikub DPLP nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, (28) ning direktiivi 97/67/EÜ artiklit 7. BD kahtlustab ka abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 seisukohast ja kahtleb, kas üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kulude hüvitamine on ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 seisukohast siseturuga kokkusobiv.
(64)
Ta avaldab kahtlust, kas päevalehtede kättetoimetamist saab pidada üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, kuivõrd enamikus liikmesriikidest on see teenus avatud konkurentsile ilma postiettevõtjat kaasamata.
(65)
BD kahtleb ka, kas üksnes postiettevõtjale suunatud toetus on parim abinõu päevalehtede kättetoimetamise toetamiseks; abi võidaks hoopis eraldada kirjastajatele, kes võiksid seejärel osta kättetoimetamisteenust vabaturult, kus saaksid konkureerida erinevad teenusepakkujad.
(66)
Isegi juhul, kui päevalehtede kättetoimetamise kohustuse andmine DPLP-le peaks heaks kiidetama, kahtleb BD kulude vajalikkuses. Tema väitel on DPLP kulud tunduvalt suuremad kui teistel ettevõtjatel, mis suurendab vajamineva toetuse määra. Seetõttu ei olevat toetused ei proportsionaalsed ega põhjendatud.
(67)
Viimaks leiab BD, et riigi kaetavad DPLP kulud võivad hõlmata ka selliseid investeeringukulusid, mis ei ole vajalikud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamiseks, sest DPLP võib olla kasutanud muude teenuste tarbeks rajatud infrastruktuuri. Samuti võib riigitoetusest olla rahastatud kaubanduslike toodete sooduspakkumisi.
5. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED
5.1. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED PENSIONIKOHUSTUSTE RIIGI KANDA VÕTMISE KOHTA
(68)
Belgia ametiasutused märgivad, et vastavalt Combusi kohtuotsusele (29) ei kujuta pensionikohustuste riigi kanda võtmine endast riigiabi, sest see vabastab Belgia postiteenistuse erilisest maksekoormusest, mitte tavalisest ettevõtte eelarvel lasuvast koormusest.
(69)
Eriline kulu olevat tingitud suuremast palgakulust, mis on seotud ametnikest töötajatega, ja vähesest paindlikkusest juhtimistasandil, mille tõttu DPLP ei saa ametnike hulka töötajaskonnas oma soovi kohaselt vähendada.
(70)
Belgia ametiasutused nimetavad kolm vähese paindlikkuse põhjust:
1)
ametnike töökohakindlus;
2)
ettevõttesisese liikuvuse puudumine;
3)
ajutise koondamise võimaluse puudumine.
(71)
Ametnike töökohakindlus: DPLP rõhutab, et tema ametnikest töötajad on de facto tööle võetud piiramata ajaks. DPLP ei saa oma ametnikest töötajate lepinguid lõpetada, välja arvatud tõsise eksimuse või korduvate halbade töötulemuste tõttu. Kuid isegi sellisel juhul kehtivad vallandamise suhtes äärmiselt ranged nõuded.
(72)
Peale selle on riiginõukogu (Conseil d’État - Belgia halduskohus, mille jurisdiktsiooni alla kuuluvad riigiteenistujad, sellal kui töölepingu alusel töötajad alluvad töökohtute jurisdiktsioonile) kaldunud soosima ametnikke, kehtestades ranged normid n-ö piisava põhjenduse kindlaksmääramiseks. Seetõttu ei saa DPLP oma ametnikest töötajaid majanduslikel või tehnilistel kaalutlustel koondada ei individuaalselt ega kollektiivselt.
(73)
Seega ei saa töölepingute lõpetamist kasutada juhtimisvahendina töötajaskonna koosseisu ümberkujundamiseks vastavalt tegelikele majandustegevuse vajadustele. Võimaluse puudumine majanduslikel kaalutlustel töötajaid koondada piirab oluliselt ka DPLP võimalusi selliste probleemide lahendamiseks nagu ebapiisav liikuvus ning ametnike turutasemest suuremad palgad ja soodustused. Peale selle ei ole ametnikest töötajatel õigust taotleda automaatset üleminekut riigiasutusse ning ka DPLP ei saa sellist üleminekut nõuda.
(74)
See tähendab, et ametnikest personali vähenemine toimub peamiselt vabatahtliku töölt lahkumise kaudu, mida tuleb ette harva, ja loomuliku vähenemise teel.
(75)
Ettevõttesisese liikuvuse puudumine: lisaks sellele, et DPLP ei saa vähendada ametnikest personali valdkondades, kus teenuste nõudlus on vähenenud, on rangelt piiratud ka tema võimalused ametnikest töötajaid organisatsiooni sees vastavalt vajadusele ümber paigutada.
(76)
Sellised tegurid nagu keeleline kuuluvus, kvalifikatsioon, staaž ja ametiaste piiravad oluliselt DPLP võimalust paigutada töötajaid valdkondadest, kus personalivajadus väheneb näiteks traditsioonilise postiteenuse taandumise tõttu, sellistesse valdkondadesse, kus on liiga vähe töötajaid näiteks pensionilemineku või nõudluse kasvu tõttu.
(77)
Teiste sõnadega, avaliku teenistuse eeskirjade jäikuse tõttu ei saa DPLP ametnikest personali vastavalt vajadusele ümber paigutada ega tasakaalustada liiga suure ja liiga väikese töötajaskonnaga tegevusvaldkondi. Paradoksaalsel kombel peab DPLP palkama liiga väikese töötajaskonnaga valdkondadesse ajutisi või töölepinguga töötajaid, hoides samal ajal liiga suure töötajaskonnaga valdkondades liigset ametnikest personali.
(78)
Ajutise koondamise võimaluse puudumine: samuti ei saa DPLP ametnikest töötajaid majanduslikel kaalutlustel ajutiselt koondada, nagu saavad teha erasektori ettevõtjad juhul, kui ei ole piisavalt tööd.
(79)
Suurem palgakulu: kui postiamet 1992. aastal iseseisvaks avalik-õiguslikuks ettevõtjaks muudeti ja DPLPks ümber nimetati, olid ametnikest töötajate palgad ja soodustused tunduvalt suuremad kui erasektori töölepinguga töötajatel. Alates 1992. aastast on staažiga seotud automaatsed palgatõusud ja ametiühingute tugev läbirääkimispositsioon seda suhteliselt kõrgemat palkade ja soodustuste taset säilitanud.
(80)
Lisaks töölepinguga töötajatega võrreldes suurematele palkadele ja soodustustele on ametnikest töötajatel ka 4-11 tasulist puhkusepäeva rohkem, (30) mis suurendab DPLP kulusid. Nende ametnikke hõlmavate tegurite tõttu on DPLP-l olnud raske kontrollida ametnikest töötajate ühikukulu, mistõttu see on oluliselt suurem kui töölepinguga töötajate puhul erasektoris.
(81)
Pärast postiameti ametnike ülevõtmist 1992. aastal mõistsid DPLP juhid, et see töötajaskond oma suurema palgakulu ja juhtimispiirangutega kujutab endast struktuurset halvemust, millega oli postituru liberaliseerudes aina raskem toime tulla. Seetõttu lõpetas DPLP 1998. aastal ametnikest töötajate palkamise. Töötajaskonna loomulik vähenemine peamiselt pensionilemineku tõttu tõi kaasa töötajate absoluutarvu vähenemise 23 538 inimesele 2008. aastal.
(82)
Kuna ametnike vähenemine sõltub peamiselt loomulikust vähenemisest tegeliku vanusepüramiidi kontekstis, on see kulgenud aeglaselt ja kulgeb suure tõenäosusega samamoodi kuni 2030. aastani ehk veel pikka aega pärast postituru täielikku liberaliseerimist, nagu on näha järgmisel joonisel.
Joonis 2
DPLP ametnikest töötajaskonna muutumine
(83)
Belgia ametiasutused leiavad seega, et DPLP ametnikest töötajaskond kujutab endast juhtimise ja kulude seisukohast tõsist halvemust võrreldes eraettevõtjatega ning riik vabastas DPLP erilisest maksekoormusest, mida tema konkurentidel ei ole.
(84)
Meede ei ole nende väitel riigiabi ning lähenemine, mida komisjon rakendas menetluse algatamise otsuses varasemate pensioniskeeme käsitlevate juhtumite eeskujul (EDF, (31) La Poste (Prantsusmaa), (32) Royal Mail (33)), ei ole seega DPLP puhul vajalik.
(85)
Belgia ametiasutused rõhutavad ühtlasi, et juhul kui sellist meetodit DPLP puhul rakendataks, viiks see järeldusele, et DPLP sotsiaalkindlustuskulude protsent palgakuludest on sama suur kui tema konkurentidel.
5.2. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED AVALIKU TEENUSE KULUDE IGA-AASTASE HÜVITAMISE KOHTA
(86)
Belgia ametiasutused esitasid DPLP raamatupidamisandmed (34) ja selgitasid DPLP kasutatud kuluarvestuspõhimõtteid.
(87)
Nad väidavad kõigepealt, et avaliku teenuse kulude iga-aastane hüvitamine ei ole riigiabi, kuivõrd see on kooskõlas Altmarki kohtuotsusega.
(88)
Seejärel rõhutavad nad, et isegi kui avaliku teenuse eest makstav hüvitis on riigiabi, on see siseturuga kokkusobiv, sest sellega ei hüvita liigselt DPLP avaliku teenusega seotud netokulu. Belgia ametiasutuste väitel näitavad nende esitatud arvutused hoopis DPLP kulude alahüvitamist.
(89)
Viimaks märgivad Belgia ametiasutused, et mõned meetmed kujutavad endast olemasolevat riigiabi. Seda küsimust käsitletakse punktis olemasoleva abi kohta (põhjendused 224 jj).
5.3. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED KAPITALISÜSTIDE KOHTA
5.3.1. 1997. aasta kapitalisüstid
(90)
12. augusti 2009. aasta kirjas komisjonile viitavad Belgia ametiasutused sellele, et 1997. aasta kapitalisüste kogusummas 62 miljonit eurot tuleb käsitada avaliku teenuse eest makstava hüvitise edasilükatud väljamaksetena.
5.3.2. 2003. ja 2006. aasta kapitalisüstid
(91)
Belgia ametiasutuste sõnul põhinesid 2003. ja 2006. aasta kapitalisuurendamised strateegilisel kaval, (35) mille lõppeesmärk oli ettevõtte konkurentsivõime ja tulususe parandamine postituru järkjärgulise liberaliseerimise kontekstis.
(92)
Strateegilisel kaval oli kaks peamist eesmärki:
1)
parandada tootlikkust, et tagada konkurentsivõime ja tulusus liberaliseerituma turu kontekstis;
2)
arendada DPLPd turuloogikale vastavalt, muutes selle kapitali ligipääsetavaks erainvesteeringutele, st saavutada erainvestorite ligitõmbamiseks vajalik tootluse tase ja seda hoida ning luua võimalused ettevõtte kasumipotentsiaali realiseerimiseks.
(93)
2003. aasta kapitalisüst: Belgia ametiasutuste sõnul oli 2003. aasta kapitalisuurendamise eesmärk tugevdada DPLP omakapitali, kuivõrd ettevõtja oli võtnud olulisi finantskohustusi nelja uue sorteerimiskeskuse ehitamiseks, ühe senise keskuse ajakohastamiseks, tegevuse automatiseerimiseks ja kanderingide optimeerimiseks.
(94)
Belgia ametiasutuste sõnul kaeti investeeritud vahenditest ka personalikulusid, mis olid tingitud töötajate arvu vähenemisest seoses eelpensioni skeemi rakendamisega, tööaja lühendamisest ja uute töötajate palkade tõstmisest.
(95)
Need meetmed olevat andnud põhjendatud kindlustunde, et ettevõtte tulusus suureneb ajavahemikus 2003-2007 erainvestorite ootustele vastavaks. Belgia riik kui DPLP ainuke aktsionär 2003. aastal olevat seega juhindunud investeerimisotsust tehes tulususväljavaadetest, tegutsedes täielikus vastavuses turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega.
(96)
5. augustil 2009 rõhutasid Belgia ametiasutused lisaks, et tulususe prognooside kohaselt vastasid kapitali suurendamise tingimused turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttele, kuivõrd oodatav tootlus oli suurem, kui erainvestor oleks nõudnud. Need prognoosid olid realistlikud, sest tegelik tulusus ajavahemikus 2003-2008 oli oodatust märgatavalt suurem.
(97)
Belgia ametiasutused täpsustasid, et 2003. aasta kapitalisuurendamine ei olnud kuidagi seotud riigi võlgade kustutamisega DPLP bilansist 2005. aastal. Kõnealune kustutamine ei toimunud samal ajal ning kujutas endast tavapärast raamatupidamistoimingut, sest riik oli sõnaselgelt teatanud, et DPLP-le neid võlgu ei maksta. 2005. aasta bilansi puhastamise ajal kustutatud summade lõplik suurus ei kattunud 2003. aasta kapitalisüsti summaga ega 2002. aasta lõpuks kogunenud kahjumiga.
(98)
2006. aasta kapitalisüst: Belgia ametiasutused rõhutavad, et see kapitalisüst oli kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega, kuivõrd see toimus samadel tingimustel (pari passu), mida kohaldati erainvestorile Post Invest Europe SA, kes investeeris 300 miljonit eurot. Riik ja erainvestor märkisid uusi aktsiaid, nii et uus investor sai 50 % aktsiatest miinus üks aktsia ja riigile jäi 50 % aktsiatest pluss üks aktsia (36).
(99)
Uute aktsiate hinna määramisel hindas investeerimispank, kelle poole Belgia ametiasutused pöördusid, DPLP koguväärtuseks […]-[…] eurot. Riik määras lõpuks ettevõtte koguväärtuseks enne kapitalisuurendamisi […] eurot. Belgia ametiasutused tunnistavad, et DPLP hilisemad tulemused ületasid hindamise ajal tehtud oletusi.
(100)
Strateegilise kava elluviimine tegi Belgia ametiasutuste väitel DPLPst ühe efektiivseima ettevõtja Euroopas. DPLP olevat teinud olulisi edusamme tulususe, tõhususe (37) ja kvaliteedi osas, säilitades samas klientidele mõistliku hinnataseme.
5.4. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED MAKSUVABASTUSTE KOHTA
(101)
Belgia ametiasutused tunnistavad oma 12. augusti 2009. aasta avalduses, et DPLP-le ei kehtinud kuni 27. detsembrini 2005 ettevõtlusmaksu kohustus, vaid kasumimaksu kohustus (st juriidilise isiku tulumaksu kohustus). Nad rõhutavad siiski, et DPLP ei saanud ajavahemikus 2003-2005 sellest maksurežiimist kasu: kui tema suhtes oleks kehtinud ettevõtlusmaks, oleks ta deklareerinud varasema kahjumi ja ei oleks seega pidanud sel perioodil ettevõtlusmaksu tasuma.
(102)
Nad rõhutavad ka, et DPLP pidi ajavahemikul 2003-2005 maksma 2 miljoni euro ulatuses kasumimaksu.
(103)
Alates 2006. aastast pidi DPLP tasuma ettevõtlusmaksu, ilma et oleks saanud deklareerida varasemat kahjumit. Belgia ametiasutuste hinnangul moodustas kaotatud maksukrediit 51,87 miljonit eurot.
(104)
Nad järeldavad seega, et DPLP ei saanud 2006. aastani kehtinud ettevõtlusmaksu vabastusest puhaskasu.
(105)
Belgia ametiasutused täpsustavad, et DPLP on vabastatud kinnisvaramaksust avaliku teenuse osutamiseks kasutatavast kinnisvarast saadava tulu puhul.
(106)
Nad hindasid DPLP netosoodustust, mille summa moodustab nende sõnul üksnes piiratud osa lisakuludest, mida ettevõtja peab kandma seoses rangelt kindlaksmääratud tihedusega postivõrgu töös hoidmise kohustusega, mida ei hüvitata mingil muul viisil.
(107)
Belgia ametiasutused selgitavad, et DPLP on vabastatud mõningatest kaudsetest ja kohalikest maksudest. Nad rõhutavad, et nende maksuvabastuste netomõju on vähese tähtsusega.
5.5. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED HOONETE ÜLEANDMISE KOHTA
(108)
Belgia ametiasutused kinnitasid oma 12. augusti 2009. aasta avalduses, et DPLP muutmisel iseseisvaks avalik-õiguslikuks ettevõtjaks anti talle üle teatud hulk hooneid. Need hooned olid juba DPLP kasutuses alates 1971. aastast ning ta vajas neid postiteenuse osutamiseks.
(109)
Belgia ametiasutused rõhutavad, et hoonete üleandmine ei andnud DPLP-le mingit eelist, sest ta kasutas neid juba avaliku teenuse osutamiseks. Teiste sõnadega oli nende hinnangul tegemist üksnes riigivarade ümberkorraldamisega.
5.6. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED LAENUDE RIIKLIKU TAGAMISE KOHTA
(110)
Belgia ametiasutused rõhutavad oma 12. augusti 2009. aasta avalduses, et DPLP laenudel ei ole automaatset riigi tagatist. Kui DPLP peaks sellist tagatist taotlema, vajab ta Belgia ametiasutuste heakskiitu ja peab maksma riigikassale igal aastal 0,25 % suurust preemiat.
(111)
Vaatlusalusel ajavahemikul kasutas DPLP riigitagatist ainult üks kord.
(112)
Belgia ametiasutused leiavad, et 0,25 % suurune preemia on kohane, arvestades DPLP finantsolukorda ja temapoolse makseviivituse väikest tõenäolisust. Nende hinnangul oleks sellise laenu intressi turumäär ilma riigitagatiseta olnud kuni 40 baaspunkti võrra suurem.
5.7. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSTE KOHTA
(113)
Belgia ametiasutused leiavad oma 12. oktoobri 2009. aasta avalduses, et üksnes BD ja FVP/Prodipresse’i märkused sisaldavad olulisi argumente. Need argumendid on seotud päevalehtede ja perioodikaväljaannete varase kättetoimetamisega.
(114)
Belgia ametiasutused põhjendavad, et erinevalt BD väitest ei kuulu reserveerimata postiteenuste (nagu ajakirjandusväljaannete kättetoimetamine) osutamise lepingud Euroopa Liidu riigihankealaste õigusnormide (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18/EÜ) (38) reguleerimisalasse.
(115)
Nad rõhutavad ka, et päevalehtede ja perioodikaväljaannete kättetoimetamine kui üldist majandushuvi pakkuv teenus ei riku liidu reegleid postituru liberaliseerimise vallas.
(116)
Samuti viitavad Belgia ametiasutused sellele, et kõnealuste lepingute sõlmimine ei ole meelevaldne otsus. Nende sõnul on DPLP ainuke ettevõtja, kes suudab täita sellist liiki teenuste osutajale seatud tingimusi ja kohustusi.
(117)
Belgia ametiasutused rõhutavad, et erinevalt BD väidetest ei saanud DPLP ajavahemikul 2002-2008 päevalehtede ja perioodika kättetoimetamise kulude eest liigset hüvitist.
(118)
Nad ei jaga FVP/Prodipresse’i arvamust, et DPLP suurendas oma investeeringuid ja lisakulusid seoses varase kättetoimetamise teenuse laiendamisega 82 %st 100 %ni riigi territooriumist. Kuna kõnealused 18 % hõlmavad peamiselt kaugeid piirkondi, kasvasid DPLP personalikulud ebaproportsionaalselt ja DPLP pidi soetama pikkadeks vahemaadeks sobivad transpordivahendid, millel on suured amortisatsioonikulud.
(119)
Viimaks rõhutavad Belgia ametiasutused, et ajakirjandusväljaannete varase kättetoimetamise teenuse eest makstava hüvitise arvutamisel ei võetud arvesse DPLP reklaamikampaania kulusid.
(120)
BD väitel ei ole DPLP tegevus ilmselgelt kulutõhus. Belgia ametiasutused vaidlustavad selle väite, rõhutades, et see ei võta täiel määral arvesse ajakirjandusväljaannete varase kättetoimetamisega seotud suuri lisakulusid ega arvesta DPLP olulisi pingutusi kulude kontrollimise ja tootlikkuse suurendamise vallas.
(121)
BD sõnul on Deltamedia kulud DPLPst väiksemad. Belgia ametiasutuste kohaselt tuleneb see järgmistest asjaoludest:
a)
Deltamedia ei paku kogu riiki katvat teenust;
b)
Deltamedia teeb koostööd füüsilisest isikust ettevõtjatega;
c)
Deltamedia teenus on piiratud, sest ta teeb koostööd üksnes teatud hulga väljaandjatega, kes on seotud üheainsa ajakirjanduskontserniga;
d)
kirjastused toimetavad päevalehed otse jaotuspunktidesse.
5.8. BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED OLEMASOLEVA ABI KOHTA
(122)
Belgia ametiasutused märgivad 21. detsembri 2010. aasta avalduses, et mõned uurimises käsitletud meetmetest kujutavad endast olemasolevat abi.
(123)
Esiteks toovad Belgia ametiasutused välja, et maksuvabastused anti DPLP-le enne Belgia ühinemist Euroopa Liiduga ja need kujutavad endast seega olemasolevat abi.
(124)
Teiseks väidavad Belgia ametiasutused, et iga-aastast toetust hakati DPLP-le maksma enne 1999. aastat ehk enne postituru liberaliseerimist ning see on seega olemasolev abi. Samuti ei peaks olemasolevaks abiks pidama enne 1999. aastat tehtud kapitalisuurendamisi, juhul kui need kujutavad endast riigiabi.
(125)
Kolmandaks väidavad Belgia ametiasutused, et tulenevalt kümneaastasest aegumistähtajast on kõik enne 13. juulit 1999 (ehk kümme aastat enne käesoleva ametliku uurimismenetluse algatamist) võetud meetmed olemasolev abi, sest Üldkohtu varasem tühistamisotsus olevat tühistanud ka kõik komisjoni varasemad uurimistoimingud. Teiselt poolt väidavad nad, et kuna komisjon tegi oma esimese uurimistoimingu 2002. aasta detsembris, ei tohiks uurimine hõlmata enne 1992. aasta detsembrit võetud meetmeid. Nende hulka kuuluvad hoonete üleandmine ja 1992. aastal makstud esimene aastatoetus.
6. HINDAMINE
6.1. SISSEJUHATAVAD MÄRKUSED DPLP KULUARVESTUSSÜSTEEMI KOHTA
(126)
Direktiivi 97/67/EÜ (mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ, millega muudetakse direktiivi 97/67/EÜ seoses ühenduse postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimisega; (39) kolmas postidirektiiv), artiklis 14 on nõutud, et postiettevõtjad peaksid kuluarvestust, milles tehakse selget vahet universaalteenuse alla kuuluvate ja mittekuuluvate teenuste ja toodete vahel. Nad peavad oma raamatupidamisearvestuses omistama otsesed kulud toodetele otse ning üldkulud kas otse või kaudselt, eelkõige jaotades asjakohases proportsioonis sellised üldkulud, mis on vajalikud nii universaalteenuste kui ka muude teenuste osutamiseks. DPLP kasutab tegevuspõhist kuluarvestust (ABC), mis vastavalt kulude täieliku jaotamise meetodile (FDC) omistab kõik tegevuskulud kuni tuluni ilma intresside ja maksudeta (EBIT) erinevatele toodetele. Kuluarvestus hõlmab kõiki DPLP tegevuskulusid ja organisatsiooniüksusi. 2009. aastal moodustasid kaubanduslikud tooted […] % DPLP käibest ja avalike teenustega seotud tooted […] %.
(127)
Kuluarvestusmeetod hõlmab kolme tasandit: ressursid, tegevusvaldkonnad ja tooted. Selle eesmärgiks on kindlaks määrata iga toote osa kuludes.
(128)
Kulud on jagatud 398 tüübiks ja 3 954 vastutuskeskuseks. Viimased on raamatupidamisearvestuses koondatud 34 ressursikogumiks ja 108 koodigrupiks. Erinevaid tegevusi on 986.
(129)
Ressursikulud omistatakse tegevusele olenevalt selle iseloomust: „otsesed ressursid” on otseselt seotud konkreetse tegevusega, „kaudsed ressursid” aga on seotud mitme tegevusega ja tuleb jaotada viisil, mis kajastab asjaomase ressursi kasutamise määra iga tegevuse puhul. Üldine kulu tegevusele hõlmab üldkulusid, mida ei saa omistada konkreetsele tegevusele; sellised kulud jaotatakse kõikide toodete vahel võrdselt „kulud pluss” meetodil kujundatud hinna alusel.
(130)
986 tegevusvaldkonda on koostisosad, millest moodustuvad kõikide toodete väärtusahelad. Üks osa mingi tegevusega seotud kuludest omistatakse toodetele vastavalt selle tegevuse kasutamisele igas tootes. Muu kui põhitegevuse kulud omistatakse kõigepealt otseselt toodetega seotud majandustegevusele.
(131)
Viimases etapis omistatakse tegevuskulud igale tootele peamiselt mahul põhineva jaotuspõhimõtte alusel. Teiste sõnadega: kõikidele toodetele, mis mingit tegevust kasutavad, omistatakse osa selle tegevuse kuludest vastavalt mahule, milles seda asjaomase toote puhul kasutatakse.
(132)
Komisjoni hinnangul on DPLP praegune kuluarvestusmeetod nõuetekohane, sest see jaotab kõik kulud piisavalt adekvaatselt. Komisjon märgib siiski, et DPLP juurutas selle meetodi järk-järgult, mistõttu on alust arvata, et uurimisaluse ajavahemiku algusest pärinevad raamatupidamisandmed ei ole nii detailsed kui praegused, isegi kui need on üldiselt usaldusväärsed.
(133)
2011. aasta märtsis esitasid Belgia ametiasutused komisjonile DPLP kuluarvestusmeetodi tagasiulatuva muutmise kava, millega nähakse ette mõningate kulude teistsugune jaotamine äritegevuse ja avaliku teenusega seotud tegevusvaldkondade vahel. Belgia ametiasutuste kavandatud muudatus hõlmab kulude jaotamise viimast etappi, milles toodetele omistatakse kulud vastavalt sellele, millises mahus neis iga tegevust kasutatakse.
(134)
Sellega muutuks DPLP senine meetod, mille järgi toodetele tegevuskulusid omistati. Muudatusest tulenevalt omistataks mõningad kaubanduslike toodetega seotud kulud avalikele teenustele, mis laiendaks avalike teenuste kulubaasi. Sellega läheks avalike teenuste arvele aastas keskmiselt […] eurot praegu kaubanduslikele toodetele omistatud kuludest. Muus osas jääks kuluarvestusmeetod samaks.
(135)
Belgia ametiasutused märgivad, et mõningate tegevusvaldkondade kulud on paratamatult kindla suurusega, mille määravad avaliku teenuse vajadused. Teiste sõnadega jääksid nende avalike teenuste osutamiseks vajaliku tegevuse kulud samaks ka siis, kui neid ei kasutataks üheski kaubanduslikus tootes. Kui tegevus ei ole ajendatud kaubanduslikust tootest, ei peaks selle tegevusega seotud kulusid omistama asjaomasele kaubanduslikule tootele, isegi kui seda viimase tarbeks kasutatakse.
(136)
Belgia ametiasutused rõhutavad, et uus meetod on kooskõlas direktiiviga 97/67/EÜ, Chronoposti otsusega (40) ja ühenduse raamistikuga riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (41) (edaspidi „üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistik”), sest see omistab toodetele nendega otseselt seotud kulud ja osa üldkuludest ning peegeldab paremini avaliku teenuse osutamisega seotud tegelikke kulusid, kuid komisjon leiab, et seda põhjendust ei saa aktsepteerida vormilistel, majanduslikel ja õiguslikel põhjustel.
(137)
Vormiline põhjus seisneb selles, et kavandatud meetodit ei kasutata reaalselt DPLP sisemises raamatupidamisearvestuses, vaid see kujutab endast pigem varasemate andmete tagantjärele muutmist. Reguleeriv asutus ei ole kiitnud uut meetodit tarifitseerimise alusena heaks ning riik ei kasuta seda avalike teenuste eest makstava hüvitise arvutamisel. Seega tundub uue meetodi näol olevat tegemist teoreetilise demonstratsiooniga, mis on töötatud välja käesoleva riigiabimenetluse tarbeks. Majanduslikust aspektist ei ole sisemise siirdehinna määramisel alust eeldada, et kaubanduslikule tootele ei peaks omistama osa selleks kasutatavatest ressursikuludest (näiteks ei omistataks uue meetodi kohaselt kaubanduslikele toodetele osa postiljonide kanderingide kuludest, kuigi postiljonid toimetavad kätte ka kaubanduslikke tooteid). Õiguslikult omakorda ei tundu selline muudatus olevat kooskõlas direktiivi 97/67/EÜ artikli 14 lõike 3 punkti b alapunktiga iv, Chronoposti otsusega (42) ega 2005. aasta üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistikuga, (43) milles kõikides on nõutud, et kaubanduslikule tegevusele omistataks asjakohane osa üldkuludest.
(138)
Komisjon ei toetu seetõttu hindamisel muudetud raamatupidamisandmetele, vaid varem edastatud kuluarvestusandmetele, mille kooskõlas direktiiviga 97/67/EÜ on kinnitanud Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT, st Belgia postisektori reguleeriv asutus) (44) ja mis põhinevad DPLP tegelikult kasutataval kuluarvestusmeetodil.
6.2. PENSIONIKOHUSTUSTE RIIGI KANDA VÕTMISE HINDAMINE
6.2.1. Abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
(139)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud, et „kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(140)
Et meede oleks riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peavad olema korraga täidetud järgmised neli kumulatiivset tingimust: meede peab
i)
andma abisaajale eelise;
ii)
moonutama või ähvardama moonutada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid;
iii)
tulema riigi poolt või riigi ressurssidest;
iv)
kahjustama liikmesriikidevahelist kaubandust.
6.2.1.1. Eelis ja valikulisus
(141)
Combusi kohtuotsuses (45) kasutatud lähenemisele tuginedes rõhutavad Belgia ametiasutused, et pensionikohustused on eriline maksekoormus, mida konkurendid ei oleks pidanud rahastama, mistõttu nende katmine riigi poolt ei ole riigiabi.
(142)
Nad rõhutavad eelkõige, et ametnikest töötajaid käsitlevate eeskirjade jäikuse tõttu ei saanud DPLP selle töötajate kategooria osakaalu vähendada, kuigi nad tähendavad oluliselt rohkem kulusid kui vähem soodustusi andvate lepingutega töötajad.
(143)
Esmalt tuleb üldise meeldetuletusena märkida, et Euroopa Kohus ei ole Combusi kohtuotsust kinnitanud. Vastupidi, Euroopa Kohtu kohtupraktika räägib vastu eeldusele, et struktuurse halvemuse hüvitamine välistab abi olemasolu. Euroopa Kohtu kohtupraktikast ilmneb järjekindlalt, et abi olemasolu tuleb hinnata lähtuvalt riigi sekkumise tagajärgedest, mitte selle põhjustest või eesmärkidest (46). Samuti on Euroopa Kohus leidnud, et abi mõiste hõlmab riigiasutuste antud eeliseid, mis erineval moel kergendavad ettevõtja eelarvel tavaliselt lasuvaid kohustusi (47).
(144)
Samuti on Euroopa Kohus viidanud sellele, et töötajate tasustamisega seotud kulud lasuvad oma loomult ettevõtja eelarvel, olenemata sellest, kas need tulenevad seadusjärgsetest kohustustest või kollektiivlepingutest või mitte (48). Kohus on selles küsimuses otsustanud, et see, kui riigipoolsete meetmete eesmärgiks on lisakulude hüvitamine, ei välista nende kvalifitseerumist riigiabiks (49).
(145)
Lisaks võib märkida, et Combus tegutses teistsuguses konkurentsiolukorras kui DPLP. Combus pidi pakkuma transporditeenust kaubanduslikel alustel ja tegutsema turul samasugustes konkurentsitingimustes nagu eraõiguslikud bussiettevõtjad. Ühistranspordiettevõtjad annavad oma bussiveoteenuse pakkumismenetluse teel eraõiguslikele ja avalik-õiguslikele ettevõtjatele. Vastavalt hanke-eeskirjadele valitakse välja „majanduslikult kõige soodsam pakkumine”, olenemata sellest, kas pakkuja on eraõiguslik või avalik-õiguslik. DPLP-l oli kogu hinnatud ajavahemiku vältel ulatuslik monopol, mille puhul majanduslik surve oli täiesti teist laadi. Erinevalt Combusi kohtuasjast ei ole Belgia ka kõnealusel juhul vastu võtnud ühtegi seadusesätet DPLPs töötavate ametnike eristaatuse või nende pensioniõiguse kujunemise viisi tühistamiseks või kohandamiseks.
(146)
Seetõttu leiab komisjon, et faktiliste erinevuste tõttu Combusi kohtuasja ja kõnealuse juhtumi vahel on praeguses juhtumis teistsugusele järeldusele jõudmine põhjendatud.
(147)
Et hinnata, kas käsitletavad meetmed sisaldavad riigiabi aspekte, tuleb kindlaks teha, kas need meetmed annavad DPLP-le majandusliku eelise, võimaldades tal mitte kanda kulusid, mille ta tavaolukorras oleks pidanud katma omaenda rahalistest vahenditest, ja takistades sellega olemasolevate turujõudude tavapärase mõju avaldumist. Abi tähendab sellise maksekoormuse vähendamist, mida peaks tavaolukorras kandma ettevõtja eelarvest, võttes arvesse asjaomase kulusüsteemi laadi või ülesehitust. Vastupidiselt võiks defineerida „eriliste maksekohustuste” mõiste, mis lisanduks sellistele tavalistele kohustustele. Kui seadusesättega vabastatakse sellisest erilisest maksekohustust, ei annaks see abisaajale eelist ega oleks seega riigiabi.
(148)
Euroopa Kohtu kohtupraktikas tähendab valikulisuse hindamine mingi võrdlussituatsiooni vaatlemist, et teha kindlaks, kas teatud ettevõtjate ja toodete eri käsitlemine on vastavuses „süsteemi laadi ja ülesehitusega” struktuurilisest seisukohast tavalises turuolukorras; sellest kohtupraktikast lähtudes tuleb maksekohustuse liigitamiseks kas „tavaliseks” või „eriliseks” määratleda võrdlussituatsioon või -objekt, et leida ettevõtjaid, kes oleksid asjaomaste meetmete eesmärgi seisukohast õiguslikult ja faktiliselt võrreldavas olukorras.
(149)
Ei tundu siiski olevat võimalik leida välist võrdlusobjekti, mis võimaldaks kindlaks määrata, milline on asjaomase meetme eesmärgi seisukohast DPLPga võrreldavas õiguslikus ja faktilises olukorras oleva ettevõtja „tavaline” maksekoormus. Põhjus on eelkõige selles, et DPLP konkurendid on eraettevõtjad, kes tegutsevad konkurentsile avatud turgudel, sellal kui DPLP-le kuulus hinnatud ajavahemikul seaduslik monopol kuni turu täieliku liberaliseerimiseni 2011. aastal.
(150)
Selleks et hinnata eelise olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peab komisjon seetõttu uurima DPLP olukorda ja võrdlema sotsiaalkindlustusmakseid enne ja pärast pensionikohustuste ülevõtmist riigi poolt.
(151)
Alates 6. juuli 1971. aasta seaduse jõustumisest kuni 1997. aasta pensionireformini kandis DPLP kõik oma ametnike pensioni- ja sotsiaalkindlustuskulud. Seetõttu lähtub komisjon sellest, et need kulud moodustavad osa tavakulutustest, mida DPLP pidi rahastama omaenda vahenditest, arvestades tema õiguslikku ja faktilist positsiooni Belgia postiturul.
(152)
Kuna uurimise all olev pensionikohustuste riigi kanda võtmine 1997. aastal võimaldas DPLP-l jätta kandmata kulud, mida ta oleks tavaolukorras pidanud rahastama omaenda vahenditest, annab kõnealune meede ettevõtjale eelise ELi toimimislepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(153)
Kõnealune eelis on valikuline, sest see on antud ainult DPLP-le.
6.2.1.2. Riigi ressursid
(154)
Pensionikohustuste täitmist rahastas riik, kes võttis üle DPLP kohustused pensionide vallas.
(155)
Kuivõrd riik maksab DPLP pensionile jäänud töötajate pensionid välja otse riigieelarvest, kasutatakse selleks ilmselgelt riigi ressursse.
6.2.1.3. Konkurentsi moonutamine ja mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele
(156)
Eespool kirjeldatud meetmed võivad kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust, sest DPLP tegutseb konkurentsile avatud turgudel nagu postipakkide kättetoimetamise teenused, mida iseloomustab suuremahuline piiriülene kaubandus. Ta konkureerib postipakkide turul teistes liikmesriikides tegutsevate ettevõtjatega, nagu UPS, FedEx ja TNT Express. Samuti tegutseb DPLP ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise turul, kus tegutsevad või võivad tegutseda teiste liikmesriikide ettevõtjad. Postipakkide kättetoimetamine ei ole kunagi olnud täielikult DPLP monopol ning teised ettevõtjad pakkusid juba 1990. aastate algul teatavaid teenuseid postipakkide kättetoimetamise vallas (50) ja muid postiteenuseid (51). Peale selle tegutseb DPLP finantsteenuste turul (arvelduskontod, hoiukontod ja makseteenused), kus ta konkureerib finantstooteid pakkuvate ettevõtjatega, nagu pangad ja finantsettevõtjad. Posti arveldus- ja hoiukontod, mida kasutatakse nii maksete tegemiseks kui ka säästmiseks, konkureerivad pankade arveldus- ja hoiukontodega. Pangandussektor oli konkurentsile avatud juba enne 1992. aastat ning seda iseloomustas ulatuslik liikmesriikidevaheline kaubandus. Enne 1992. aastat tulid Belgia turule erinevate liikmesriikide pangad ning Belgia territooriumil tegutses sel ajal üle 70 välismaise finantsasutuse (52).
(157)
Eespool kirjeldatut arvestades on ilmne, et igasugune riiklik meede, mis annab DPLP-le majandusliku eelise, võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust.
(158)
Põhjendustes 141-157 väljendatud põhjustel leiab komisjon, et pensionikohustuste riigi kanda võtmine on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
6.2.2. Hinnang pensionikohustuste riigi kanda võtmise kokkusobivusele siseturuga artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses
(159)
Skeem, mille kohaselt DPLP maksis pensionide aastase netokulu riigile tagasi, asendati 1997. aasta pensionireformiga hilisematest maksekohustustest vabastava maksega, mis viis DPLP pensionikulud konkurentide omadega samale tasemele. Ilma kõnealuse reformita oleksid pensionikulud järgnevatel aastatel jätkuvalt olulisel määral kasvanud, eelkõige tulenevalt töötavate (makse maksvate) ametnike ja mittetöötavate (pensioni saavate) ametnike suhtarvu halvenemisest, mis oli tingitud DPLP otsusest lõpetada ametnike töölevõtmine.
(160)
Kuivõrd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikega 2 ja artikli 107 lõike 3 punktidega a ja b ette nähtud erandid ilmselgelt ei kehti ning kuna Belgia ei ole viidanud ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2, et põhjendada DPLP pensionikohustuste riigi kanda võtmise kokkusobivust siseturuga, uurib komisjon, kas pensionikohustuste riigi kanda võtmist võib pidada kokkusobivaks vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c, mille kohaselt võib pidada siseturuga kokkusobivaks abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(161)
Komisjon uurib kõigepealt, mil määral kõikide pensionikulude võtmine riigi kanda täidab ühist huvi pakkuvat eesmärki ning on selleks vajalik; seejärel uurib komisjon, kas meede on proportsionaalne, ning kaalub abi positiivset ja negatiivset mõju.
6.2.2.1. Postisektori liberaliseerimine on ühist huvi pakkuv eesmärk.
(162)
Liidu õigus on edendanud postisektori üha suuremat liberaliseerimist alates rohelise raamatu vastuvõtmisest 1992. aastal, millele järgnes kolm direktiivi: i) direktiiv 97/67/EÜ, ii) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiiv 2002/39/EÜ, millega muudetakse direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste konkurentsile avamise jätkamise kohta, (53) ja iii) direktiiv 2008/6/EÜ. Samuti ollakse seisukohal, et postiturgude liberaliseerimine ELi tasandil mängib olulist rolli majanduskasvu ja tööhõivet käsitlevas Lissaboni strateegias.
(163)
Seega ei ole oluline mitte ainult tagada põhiliste postiteenuste osutamine, nagu see väljendub universaalteenuse osutamise kohustuse mõistes, vaid luua ka ühetaolised konkurentsitingimused turgu valitsevale postiettevõtjale, juba turul tegutsevatele konkurentidele ja uutele tulijatele.
(164)
Komisjon tunnistas juba Prantsusmaa kontserni La Poste käsitlevas otsuses, et sotsiaalkindlustusmaksete vallas võrdsete tingimuste loomine turgu valitsevale ettevõtjale ja tema konkurentidele on võtmetegur õiglase konkurentsi tagamisel postisektoris. Komisjon hinnangul oli see, et riik võttis enda kanda La Poste’i kohustused ametnike pensionide rahastamise vallas, siseturuga kokkusobiv, sest riigitoetus tagas Prantsusmaal La Poste’ile ja tema konkurentidele võrdsed sotsiaalkindlustusmaksed. Komisjon kavatseb järgida käesoleva juhtumi puhul samasugust loogikat nagu kõnealuse otsuse peatükis 6.3, mida tuleb pidada käesoleva juhtumi suhtes kohaldatavaks niivõrd, kuivõrd see on asjakohane.
6.2.2.2. Pensionikohustuste riigi kanda võtmise vajalikkus
(165)
Komisjon leiab, et DPLP staatuse muutmine 1992. aastal oli vajalik postiturul konkurentsi soodustamiseks, sest see võrdsustas DPLP õigusliku staatuse konkurentide omaga (ja võttis sellega DPLP-lt piiramatu garantii, mis tal seni riigiasutusena oli olnud).
(166)
Kuid ei Belgia riik ega postiamet olnud loonud kogunenud pensionikohustustele vastavaid reserve. Kui DPLP 1992. aastal moodustati, jätkas ta pensionikohustuste rahastamist, ilma et tema bilanssi oleks antud selle katteks mingeid varasid.
(167)
Pensionide maksmine oleks seetõttu muutunud aja jooksul DPLP-le liiga koormavaks, sest paljud ametnikud lähenesid pensionieale. Ehkki olukorra parandamiseks võeti meetmeid (tootlikkuse parandamine, personali järkjärguline vähendamine loomuliku vähenemise kaudu, palkade indekseerimine), ei oleks sellest piisanud püsiva tasakaalu loomiseks DPLP rahanduslikus olukorras (vt joonis 3).
(168)
Selle põhjuseks on eelkõige see, et eraõiguslikuks ettevõtjaks muutmine tähendas DPLP jaoks ka ametnike töölevõtmise lõpetamist ja üksnes töölepinguga töötajate palkamist (kelle suhtes kehtib üldine tööleping ja tööõigus). DPLP oleks seega pidanud pärast 1997. aastat rahastama omaenda tuludest nii pensionile jäänud ametnike pensione kui ka töötavate lepinguliste töötajate pensionikindlustusmakseid.
(169)
DPLP rahavoogude negatiivne suundumus oleks aastate jooksul süvenenud, sest suurenevad pensionimaksed oleksid ületanud majandustegevusest saadava tulu (vt joonis 3).
Joonis 3
DPLP rahavoogude simulatsioon, mille koostasid Belgia ametiasutused 1996. aastal
(170)
On väljaspool kahtlust, et DPLP kulud olnuksid oluliselt suuremad, kui ta oleks pidanud pärast 1997. aastat rahastama omaenda vahenditest kõikide oma pensionile jäänud ametnike pensione. Ilma abita oleks üleminek riigiasutuse staatusest eraõigusliku ettevõtja staatusse ilmselgelt ohtu sattunud.
(171)
Pensionikulude täielik refinantseerimine reguleeritud postiteenusest saadava tulu suurendamise teel oleks toonud kaasa väga kõrged postisaadetiste tariifid ja võimalik, et kirisaadetiste arv oleks väga oluliselt vähenenud, mis oleks seadnud ohtu universaalsete postiteenuste pakkumise.
(172)
Peale selle on komisjon seisukohal, et kõnealused meetmed on vastavuses ühist huvi pakkuva eesmärgiga, mida nendega taotletakse. Ükski teine vahend ei oleks saanud lahendada küsimust tõhusamalt. Sektoris, kus on olemas üldist majandushuvi pakkuvad teenused, oleks muidugi võinud avaliku teenuse eest maksta hüvitisi, aga selline lähenemisviis ei oleks probleemi struktuurse olemuse tõttu pikas perspektiivis jätkusuutlik.
(173)
Arvestades postiturgude liberaliseerimise eesmärki, mis hõlmab eelkõige kvaliteetsete ja jõukohase hinnaga universaalsete postiteenuste tagamist, ja õiglase konkurentsi edendamise eesmärki, oli pensionikohustuste riigi kanda võtmine vajalik meede.
6.2.2.3. Pensionikohustuste riigi kanda võtmise meetme proportsionaalsus
(174)
Prantsusmaa kontserni La Poste käsitlevas otsuses hindab komisjon, mil määral on proportsionaalne pensionikulude võtmine riigi kanda turgu valitsevate postiettevõtjate puhul, kuhu võetakse ametnikke jätkuvalt tööle ettevõtja monopoolse seisundi ajal kokku lepitud tingimustel. Proportsionaalsuse hindamisel tuleb võtta arvesse võrdsete tingimuste loomist konkurentsile avatud turgudel (näiteks kirjad, postipakid ja finantsteenused). Turgu valitsev ettevõtja peab tasuma sotsiaalkindlustusmakseid konkurentidega samal tasemel.
(175)
Kuivõrd DPLP töölepinguga töötajad on samasuguse õigusliku staatusega nagu mis tahes eraettevõtte töötajad, erinevalt ametnikest töötajatest, kellel on ametnikega võrreldav staatus, saab kummagi töötajate kategooria eest makstavaid sotsiaalkindlustusmakseid võrreldes kontrollida, kas DPLP on pärast pensionikohustustest vabastamist täitnud tingimust, mille kohaselt ta peab tasuma sotsiaalkindlusmakseid konkurentidega samal tasemel.
(176)
Järgmises kokkuvõtlikus tabelis on üksikasjalikult esitatud DPLP ametnike ja töölepinguga töötajate eest kantavad sotsiaalkindlustuskulud:
DPLP kantavad ja makstavad sotsiaalkindlustuskulud
Ametnikest töötajad
Töölepinguga töötajad
DPLP makse sotsiaalkindlustussüsteemi, millest 8,86 % pensionikindlustusse
[…] %
[…] %
DPLP otse kantavad kulud
[…] %
[…] %
Haigus ja puue
[…] %
[…] %
Lastetoetus
[…] %
-
Osalus hüvitiste maksmises (54)
[…] %
Struktuurne vähendus (55)
[…] %
TÖÖANDJA OSALUS kokku
[…] %
[…] %
TÖÖTAJATE OSALUS
[…] %
[…] %
Töötaja makse üldisesse sotsiaalkindlustussüsteemi
[…] %
[…] %
(177)
Nagu nähtub eespool esitatud tabelist, on DPLP makse Belgia sotsiaalkindlustussüsteemi (nominaalne protsent palgakuludest) tunduvalt väiksem kui eraettevõtjatel (vastavalt […] % ja […] %).
(178)
Kui aga võtta arvesse tööandja otse kantavad kulud, et võrrelda sotsiaalkindlustusmaksete tegelikke suurusi, on protsendid peaaegu võrdsed ja ametnikest töötajate osas on protsent isegi veidi suurem (vastavalt […] % ja […] %).
(179)
Näha võib ka seda, et töövõtjate maksed on mõlemal juhul sisuliselt samad (vastavalt […] % ja […] %).
(180)
Ametnikest töötajate eest sotsiaalkindlustussüsteemi tehtava makse väiksem nominaalmäär on tingitud maksevabastusest, tänu millele ei kohaldata ametnike suhtes teatavaid sotsiaalkindlustusmakseid (näiteks kutsehaigus-, töötus- ja tööõnnetuskindlustust). Samas kannab DPLP ametnikest töötajate eristaatusest tulenevalt otse nende maksete kulud, mille suhtes vabastus kehtib. Seetõttu on DPLP-l suured otsesed kulud.
(181)
Töötajate endi makse, mida tuleb samuti arvesse võtta, sest töötajad peavad selle tasuma tööandja makstavalt palgalt (nii et see makse on ka tööandja kulu), on ametnikest töötajate puhul veidi suurem kui töölepinguga töötajate puhul.
(182)
Belgia ametiasutused ja DPLP edastasid andmed, millest ilmneb, et otsesed maksed on olnud aja jooksul üldiselt samal tasemel.
(183)
Ehkki DPLP kantavad otsesed kulud ([…] %) ei ole rangelt võttes sotsiaalkindlustusmaksed, tuleb võtta arvesse seda, et need kulud ei ole vabatahtlikud, vaid tulenevad ametnikest töötajate eristaatusest ning on seega DPLP-le kohustuslikud. Seetõttu tundub loogiline võrdsustada need allika ja eesmärgi seisukohast muude kohustuslike sotsiaalkindlustuskuludega.
(184)
DPLP tegelike sotsiaalkindlustusmaksete arvutamisel tuleb seega arvesse võtta ka need otsesed kulud. Sel viisil saadud sotsiaalkindlustusmaksete kogusuurus on DPLP ametnikest töötajate puhul veidi suurem ([…] %) kui eraettevõtete töötajate puhul ([…] %).
6.2.2.4. Pensionikohustuste riigi kanda võtmise meetme positiivsete ja negatiivsete mõjude tasakaalustatuse kriteerium
(185)
DPLP pensioniskeemi reform oli keskse tähtsusega etapp ettevõtte kohandamisel Belgia postituru järkjärgulise liberaliseerimisega ja pidades silmas selle täielikku liberaliseerimist, mis mängib olulist rolli majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva Lissaboni strateegia kontekstis.
(186)
La Poste’i käsitlevas otsuses osutas komisjon, et postisektori liberaliseerimine võiks muutuda raskemaks, kui pensionide reformimise kavu (võrreldav Belgias rakendatuga) heaks ei kiidetaks.
(187)
Komisjon leiab ka, et ehkki kõnealused meetmed ei hõlma pensionide maksmisega seotud eriskeemi, võimaldavad need muuta jätkusuutlikuks rahastamismehhanismi, mis oli aja jooksul toimunud muutuste tõttu iganenud. Ta leiab, et need meetmed kuuluvad seetõttu liikmesriikide pensioniskeemide üldisemasse reformi, mida soovivad nii nõukogu kui ka komisjon.
(188)
Meetme negatiivne mõju tundub väike, sest DPLP ajalugu ja tegevusalasid arvestades on selge, et suur osa tema pensionikohustustest on seotud tegevusaladega, mis kuuluvad reserveeritud sektorisse, kus konkurentsimoonutus on juba oma olemuselt piiratud.
(189)
Kõnealune meede võiks teoreetiliselt võimaldada DPLP-l säilitada valitseva positsiooni turul. Komisjon peab seda ohtu siiski väikeseks, sest meetmed piirduvad DPLP tasutavate maksete konkurentide omadega samale tasemele viimisega.
(190)
Eespool märgitust tuleneb, et DPLP-le antud abi negatiivne mõju on positiivsega võrreldes väike.
(191)
Kuna meetmed piirduvad sotsiaalkindlustusmaksete puhul võrdsete tingimuste kehtestamiseks rangelt vajalikuga ning lõpetavad DPLP halvemusse seadnud konkurentsimoonutuse, ei mõjuta need kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(192)
Seetõttu on komisjon seisukohal, et 1997. aastal võetud meedet pensionikohustuse riigi kanda võtmiseks võib pidada siseturuga kokkusobivaks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkt c tähenduses, sest DPLP ei ole seoses oma ametnikest töötajate sotsiaalkindlustuskuludega teistest ettevõtjatest paremas olukorras.
6.3. AVALIKU TEENUSE EEST MAKSTAVA HÜVITISE JA TEISTE MEETMETE HINDAMINE
6.3.1. Abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
6.3.1.1. Eelis ja valikulisus
(193)
Avaliku teenuse kulude hüvitamise küsimuses on Altmarki kohtuotsus (56) kindlaks määratud kriteeriumid, millele riigi sekkumine peab vastama, et kvalifitseeruda avaliku teenuse kohustuste hüvitamiseks ja mitte riigiabiks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(194)
Käesoleval juhtumi puhul ei ole need kriteeriumid (eelkõige neljas kriteerium) täidetud: DPLPd ei valitud avalikus hankemenetluses. Veelgi enam, Belgia ametiasutused ei ole tõendanud, et hüvitise tase oleks kindlaks määratud selliste kulude analüüsi alusel, mida keskmine hästi korraldatud juhtimisega ja vajalike vahenditega varustatud ettevõtja oleks temalt nõutud avaliku teenuse kohustuste täitmiseks kandnud, ning komisjonil ei ole mingeid tõendeid ega teavet, mille alusel võiks arvata, et neljas kriteerium on täidetud.
(195)
Kuna aastahüvitist maksti ainult ühele ettevõtjale ja anti sellega ettevõtja käsutusse lisavahendeid, andis see meede DPLP-le valikulise eelise.
(196)
1997. aasta kapitalisüstid: Belgia ametiasutused tunnistasid, et 1997. aastal 62 miljoni euro suuruses kogusummas tehtud kapitalisüstide puhul oli tegelikult tegemist avaliku teenuse eest viivitusega välja makstud hüvitisega 1996. aasta eest. Seega tuleb kõnealuseid kapitalisüste hinnata samadel alustel nagu aastahüvitisi. Kuna Altmarki kohtuotsuses kindlaksmääratud erinevad tingimused ei ole täidetud, andis meede DPLP-le valikulise eelise.
(197)
2003. aasta kapitalisüst: Belgia ametiasutused teatasid, et 2003. aasta kapitalisüst (297,5 miljonit eurot) vastas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttele ega olnud seega riigiabi. Nende sõnul oli kapitalisuurendamise eesmärk tugevdada DPLP omakapitali sorteerimiskeskuste ehitamiseks ja ajakohastamiseks, automatiseerimiseks ja kanderingide optimeerimiseks. Samuti kaeti investeeritud vahenditest personalikulusid, mis olid tingitud töötajate arvu vähenemisest seoses eelpensioni skeemi rakendamisega, tööaja lühendamisest ja uute töötajate palkade tõstmisest.
(198)
Et tõendada selle kapitalisüsti vastavust turumajanduse tingimustes tegutseva investori põhimõttele, koostasid Belgia ametiasutused oma strateegilise kava raames tulususprognoosid, mis näitasid suuremat tulususmäära, kui oleks erainvestori nõutav tulunorm.
(199)
Belgia ametiasutuste kasumiprognoos ja -arvestus on tulevikku vaatavad, väga üksikasjalikud ja kooskõlas meetodiga, mida kasutaks erainvestor:
1)
tulususe arvutamiseks kasutati diskonteeritud rahavoogude meetodit, milles võetakse arvesse ettevõtte tulevast kasvu ja investeeringute võimet toota aktsionäridele kasumit ja rahavooge;
2)
koostati kolm erinevat stsenaariumit: optimistlik, pessimistlik ja kõige tõenäolisem stsenaarium, mis valiti prognooside tundlikkuse hindamiseks;
3)
prognoosid näitasid kasumimarginaali suurenemist […] %ni 2007. aastal (vt joonis 4) ja […] % suurust oodatavat sisemist tasuvusmäära ajavahemikul 2003-2012 (vt joonis 5), mis on kõrgem kui […] %, mida sõltumatu eksperdi (Banque Degroof) kohaselt peaksid sobivaks kasumimarginaaliks postisektori erainvestorid.
Joonis 4
Belgia ametiasutuste koostatud eelnev kasumiprognoos ajavahemikuks 2003-2007
[…]
Allikas: Belgia ametiasutused.
Joonis 5
Belgia ametiasutuste koostatud sisemise tasuvusmäära eelnev arvestus kõige tõenäolisema stsenaariumi kohta
[…]
Allikas: Belgia ametiasutused.
(200)
Märkida võib ka, et prognooside paikapidavus sai üldjoontes kinnitust järgnenud aastate finantstulemustest (vt joonis 6). Tänu tulususe suurenemisele hakkas DPLP alates 2007. aastast dividende maksma.
Joonis 6
Ajavahemikul 2003-2007 tegelikult teenitud kasum
[…]
Allikas: Belgia ametiasutused.
(201)
2003. aasta prognoosidega on kooskõlas ka kümne aasta tulemused, kuivõrd tegelik sisemine tasuvusmäär peaks olema […] % ehk kõrgem kui 2003. aastal prognoositud […] %.
(202)
Ehkki Belgia riigi investeeringu tasuvus tundub piisav, et kinnitada selle vastavust turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttele, tuleb siiski märkida, et tulususe hindamise aluseks olnud oodatavad tulud hõlmasid riigiabi, eelkõige DPLP-le makstavaid aastahüvitisi.
(203)
Kõnealune riigiabi oli siiski selgelt antud teistel eesmärkidel ega ole kronoloogiliselt seotud 2003. aasta kapitalisüstiga.
(204)
Kahtlusi, mida erainvestoris oleks võinud tekitada teatamata riigiabi andmine DPLP-le, hajutas ka komisjoni 2003. aasta otsusega antud ametlik luba kapitalisüstide tegemiseks. Investeeringu tegemise ajal oleks tõenäoliselt iga erainvestor pärast komisjoni vastuvõetud heakskiitvat otsust võtnud heade tasuvusväljavaadete korral investeerimisriski, isegi kui vastav otsus polnuks veel lõplik. Erainvestor ei oleks oodanud sellise otsuse tegemisega mitu aastat ehk kuni Üldkohtu ja Euroopa Kohtu otsuseni. Komisjoni otsuse hilisem tühistamine oli seega sündmus, mida ei oleks olnud võimalik investeeringu tegemise ajal ette näha, vaid mis oleks ilmselt tundunud ebatõenäoline, kuivõrd komisjoni otsused on seaduslikud, kuni neid ei ole tühistatud.
(205)
Komisjon on seetõttu seisukohal, et 2003. aasta kapitalisüst vastab turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttele ega ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(206)
2006. aasta kapitalisüst: Belgia ametiasutused teatasid, et 2006. aasta kapitalisüst (summas 40 miljonit eurot) vastas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttele ega olnud seega riigiabi.
(207)
Kapitalisüst tehti samadel tingimustel, kui need, mis kehtivad erainvestori suhtes: DPLP kapitali suurendamise märkisid riik (summas 40 miljonit eurot) ja Post Invest Europe (summas 300 miljonit eurot) võrdse aktsiahinnaga (pari passu). Post Invest Europe oli sel ajal välisinvestor, kellel ei olnud mingit seost ei DPLP ega Belgia riigiga.
(208)
Ka aktsiate emissioonihind määrati korrektselt. Uute emiteeritud aktsiate hinna määramisel hindas investeerimispank, kelle poole Belgia ametiasutused pöördusid, DPLP koguväärtuseks […]-[…] eurot. Riik määras ettevõtte koguväärtuseks enne kapitali suurendamist […] eurot. Ühise äriplaani põhjal tehtud tasuvus- ja riskitaseme hinnangud põhinesid kaalutlustel, mis olid seotud pikaajalise kasumi optimeerimisega. DPLP tulemused pärast 2006. aasta kapitalisüsti (vt allpool) kinnitavad samuti investeerimisotsuse tegemise ajal arvesse võetud hinnangute ja parameetrite õigsust.
Joonis 7
DPLP tulemused ajavahemikus 2006-2010
[…]
Allikas: Belgia ametiasutused.
(209)
Komisjon leiab, et 2006. aasta kapitalisüst summas 40 miljonit eurot vastab ilmselgelt turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori käitumisele ega ole seega riigiabi.
(210)
Vabastus ettevõtlusmaksust, mis oleks küll võinud anda DPLP-le eelise seeläbi, et oleks võinud vähendada maksusummat, mida ta muidu oleks pidanud tasuma, ei andnud mingit konkreetset eelist, sest ajavahemikul 1992-2005 ehk aastani, mille jooksul kõnealune maksuvabastus tühistati, oli DPLP maksudejärgne kumulatiivne tulem negatiivne. Ehkki mõnel aastal oli tema netotulem positiivne, oleks eelmisest aastast üle kantud maksukrediit võimaldanud DPLP-l maksu mitte maksta, isegi kui ettevõtlusmaks oleks tema suhtes kehtinud. Seetõttu kõnealust maksuvabastust käesolevas otsuses põhjalikumalt ei uurita.
(211)
Seevastu vabastus kinnisvaramaksust ja kohalikust maksust seab DPLP teistest ettevõtjatest soodsamasse olukorda, sest see vabastab ta kohustustest, mida ta oleks pidanud tavaolukorras kandma. Seega annab see talle valikulise eelise.
(212)
Belgia ametiasutused rõhutasid, et hoonete üleandmine kujutas endast riigile kuuluvate varade sisemist ümberkorraldamist, sest DPLP kuulus sel ajal täielikult riigile. Hoonete üleandmine andis siiski DPLP käsutusse uusi varasid, mis kuulusid enne riigile. DPLP kasutas neid hooneid juba siis, kui need kuulusid riigile, ent ta ei olnud nende juriidiline omanik. Juriidilise omanikustaatuse üleandmine andis DPLP-le kui riigist eraldiseisvale ettevõtjale hoonete omandiõiguse. DPLP sai seega üleandmise eelse olukorraga võrreldes uusi ressursse. Seega andis see meede talle valikulise eelise.
(213)
Ilma riigigarantiita ei oleks DPLP samadel tingimustel laenu saanud. Belgia ametiasutuste hinnangul oleks turuintress olnud kuni 40 baaspunkti kõrgem, sellal kui riigile makstud preemia oli 25 baaspunkti.
(214)
Vastavalt komisjoni teatisele EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta garantiidena antava riigiabi suhtes (57) (punkti 3.2 alapunkt d) „tuleks riski võtmine hüvitada asjakohase preemiaga sõltuvalt garantiina või vastugarantiina antavast summast. Kui garantii eest tasutud hind vähemalt võrdub kapitaliturgudelt leitava vastava garantiipreemia viitemääraga, ei ole garantii puhul tegemist abiga. Kui kapitaliturgudelt ei leita vastavat garantiipreemia viitemäära, tuleb garantiiga tagatud laenu kogu maksumust, kaasa arvatud laenu intressimäär ja garantiipreemia, võrrelda samasuguse garanteerimata laenu turuhinnaga”. Kuna preemia ei tundu vastavat turutasemele, võimaldas riigitagatis DPLP-l saada rahastamist väiksema kuluga, kui ta oleks põhimõtteliselt pidanud kandma.
(215)
Seega andis see meede DPLP-le valikulise eelise, mis võrdub selle intressimäära, mida DPLP oleks pidanud maksma riigigarantii puudumise korral, ja tegeliku intressimäära pluss garantiipreemia vahega. Saadud eelis oli igal aastal 15 baaspunkti veel tasumata laenusummalt. Seega võib eelise suuruseks kogu laenuperioodil hinnata 1,5 miljonit eurot.
6.3.1.2. Riigi ressursside olemasolu
(216)
Iga-aastast avaliku teenuse eest makstavat hüvitist rahastati Belgia riigieelarvest DPLP ja Belgia riigi vahel sõlmitud järjestikuste halduslepingute alusel. 1997. aasta kapitalisüstid on Belgia riigi edastatud teabe kohaselt de facto avaliku teenuse eest makstav hüvitis, mistõttu neid käsitletakse selles otsuse osas.
(217)
Maksuvabastused vähendasid riigi maksutulu, sest nad vähendasid tulusid, mida riik oleks saanud ilma kõnealuste vabastusteta. Need hõlmavad seega riigi ressursside üleandmist, mis seisneb selles, et Belgia riik jäi ilma maksutulust.
(218)
DPLP-le üle antud hooned kuulusid enne seda riigile. Viimane loovutas nende omandiõiguse DPLP-le, vähendades sellega enda varasid ja suurendades DPLP omi. Kõnealune meede kujutab endast seega riigi ressursside üleandmist.
(219)
Laenutagatise andis riik, võttes omaenda eelarvest ilma vastutasuta enda kanda selle riskid; seega on see riigi ressurss, mis seisneb tuludest loobumises.
(220)
Kooskõlas Preussen Elektra kohtuotsusega (58) ei ole posti kättetoimetamise teenuste tulud riigi tulud, sest kasutajad tasusid nende hinnad omaenda vahenditest, mida ei kontrolli riik.
(221)
Siseturuga kokkusobivuse hindamise seisukohast on need siiski otseselt seotud üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega postisektoris, mistõttu neid tuleb arvesse võtta hüvitise vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamisel, nagu on ette nähtud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktiga 17 ja direktiivi 97/67/EÜ artikliga 7.
6.3.1.3. Konkurentsi moonutamine ja liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamine
(222)
Meetmed võivad kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust samadel põhjustel, nagu on esitatud põhjenduses 156.
6.3.1.4. Kokkuvõte abimeetmetest
(223)
Põhjendustes 193-222 viidatud põhjustel kujutavad järgmised meetmed endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses:
a)
iga-aastane avaliku teenuse eest makstav hüvitis (1992-2010),
b)
1997. aasta kapitalisüstid,
c)
kinnisvaramaksu vabastus (1992-2005),
d)
hoonete üleandmine 1992. aastal,
e)
2004. aastal antud riigigarantii.
6.3.2. Olemasolev abi ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 tähenduses
(224)
Mõningaid käesoleva juhtumiga seoses vaatluse all olevaid meetmeid võiks pidada olemasolevaks abiks ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 tähenduses.
6.3.2.1. Ettevõtlusmaksu ja kinnisvaramaksu vabastused
(225)
Ettevõtlusmaksu ja kinnisvaramaksu vabastused anti DPLP-le, kui see oli veel riigiamet, ehk enne 1971. aastat, ning need pärinevad Belgia EMÜga liitumise eelsest ajast. Neid ei ole hiljem muudetud. Seega kujutavad need meetmed endast olemasolevat abi.
(226)
Ettevõtlusmaksu vabastus tühistati 2005. aastal, kinnisvaramaksu vabastus kehtib aga praeguseni.
6.3.2.2. Postituru liberaliseerimine
(227)
Belgia ametiasutuste väitel tuleks pidada olemasolevaks abiks kõiki meetmeid, mis on võetud enne postituru liberaliseerimist 1999. aastal. Kõnealused meetmed toetasid siiski kõiki DPLP tegevusalasid ning DPLP tegutses konkurentsile avatud turgudel (nagu postipakkide kättetoimetamise turg ja finantsteenuste turg) ammu enne direktiivi 97/67/EÜ jõustumist 1999. aastal. Kooskõlas Alzetta kohtuotsusega (59) ei saa seega selline abi muutuda olemasolevaks abiks siseturu muutumise tõttu: seda võib pidada olemasolevaks abiks konkreetsele abisaajale niivõrd, kuivõrd viimane tegutses üksnes turgudel, mis ei olnud abi andmise ajal konkurentsile avatud.
(228)
Komisjon ei saa seega seda argumenti aktsepteerida.
6.3.2.3. Kümneaastane aegumistähtaeg
(229)
Samuti ei saa aktsepteerida väidet, mille kohaselt kümneaastane aegumistähtaeg peaks jooksma alates käesoleva ametliku uurimismenetluse algatamisest 2009. aastal. Üldkohtu 2009. aasta otsus ei tühistanud kõiki varasemaid uurimistoiminguid. Selles anti üksnes mõista, et komisjon oleks pidanud neist toimingutest ajendatuna algatama ametliku uurimismenetluse (60).
(230)
Küll aga tuleb olemasolevaks abiks pidada enne 23. detsembrit 1992 võetud meetmeid, sest komisjon tegi esimese uurimistoimingu 23. detsembril 2002, mil ta esitas Belgia ametiasutustele esimese järelepärimise.
6.3.3. Üldist majandushuvi pakkuva teenuse hüvitise kokkusobivus siseturuga ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 seisukohast
(231)
Üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitise kokkusobivust siseturuga hinnatakse ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 ja üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku alusel. Üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistikku kohaldatakse alates selle jõustumisest 29. novembril 2005. Kuivõrd raamistik seisneb suures osas juba enne selle jõustumist kehtinud eeskirjade kodifitseerimises, viidatakse sellele ka enne selle jõustumist võetud meetmete hindamisel.
6.3.3.1. Halduslepingutega antud ülesannete põhjal määratletud hindamisala
(232)
Belgia ametiasutused ja DPLP on oma märkustes seisnud jõuliselt vastu sellele, et komisjon kooskõlas oma varasema lähenemisega teiste ebaseadusliku abi juhtumite hindamisel analüüsiks korraga kogu abi, mis on DPLP-le antud terve vaatlusaluse ajavahemiku jooksul, mis eeldab, et sellest abist on rahastatud ühtemoodi kõiki ettevõtjale antud avaliku teenuse osutamise ülesandeid. Belgia ametiasutused ja DPLP rõhutasid, et erinevalt teistest juhtumitest piiritlevad nende sõlmitud halduslepingud täpselt need DPLP tegevusvaldkonnad, mida toetatakse, ning abisummad, millega vastavat tegevust võib toetada (61).
(233)
Komisjon leiab, et kõnealustes halduslepingutes on väga täpselt määratletud riigi ja abisaaja õigused ja kohustused, sätestades põhimõtted, mille alusel arvutatakse välja hüvitis, millele abisaajal on õigus lepingutes nimetatud konkreetsete tegevusvaldkondade ja ajavahemike eest. Seetõttu tugineb komisjon hindamisel erinevates halduslepingutes sätestatule.
(234)
Üldist majandushuvi pakkuvad teenused, mille puhul abi kokkusobivust tuleb kontrollida, on määratletud liikmesriigi antud volitustes. Avalike teenustega seotud ülesanded, mida DPLP peab täitma, on antud talle järjestikuste haldusaktidega, millega kiidetakse heaks halduslepingud, mille ta sõlmib riigiga umbes iga viie aasta tagant. Kõnealused lepingud täpsustavad ja täiendavad riiklikku postiseadust.
(235)
Iga haldusleping on omaette volitus, milles kirjeldatakse avalike teenustega seotud ülesandeid, mida DPLP peab täitma, ja kehtestatakse volituse kestus ning samuti parameetrid, mille alusel arvutatakse välja riigi makstav hüvitis. Halduslepingutes täpsustatakse, milliseid tegevusvaldkondi võetakse arvesse riigi makstava rahalise hüvitise summa arvutamisel.
(236)
Abimeetmete kokkusobivust siseturuga tuleb hinnata ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 seisukohast, sest hüvitist maksti avalike teenustega seotud ülesannete täitmisel tekkinud kulude rahastamiseks. Hüvitis on siseturuga kokkusobiv, kui see ei hüvita liigselt halduslepingutega DPLP-le antud avalike teenustega seotud ülesannete täitmisel kantud lisakulusid koos mõistliku kasumiga. Kogu liigselt makstud hüvitis tuleb tagasi nõuda.
(237)
Liigse hüvitise olemasolu hindamine hõlmab üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid, mille eest järjestikustes halduslepingutes on ette nähtud hüvitis.
(238)
On oluline märkida, et järjestikuste halduslepingute sätted on mõnevõrra erinevad. Seetõttu tuleb liigse hüvitise arvutamisel lähtuda igas lepingus määratletud konkreetsetest parameetritest.
(239)
Esimese halduslepingu (1992-1996) kohaselt hõlmab üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitis kõiki avalikke teenuseid. Kõnealuses esimeses haldusepingus ei jagata hüvitist erinevate avalike teenuste vahel selle järgi, kas viimaseid selle lepingu alusel hüvitatakse või mitte.
(240)
Järelikult katab selle lepinguga määratud hüvitis ühtemoodi kõikide avalike teenustega seotud ülesannete täitmisel tekkinud lisakulud. Selle perioodi puhul hõlmab liigse hüvitise olemasolu kontrollimine seega kõiki avalikke teenuseid: universaalset postiteenust (universaalteenuse osutamise kohustust), ajakirjandusväljaannete kättetoimetamist ja teisi DPLP-le pandud ülesandeid.
(241)
Erinevalt esimesest halduslepingust piiravad teine, kolmas ja neljas leping abi teatud avalike teenustega, mis on lepingutes määratletud. Hüvitatavad teenused on päevalehtede ja perioodikaväljaannete kättetoimetamine ning teised põhjenduses 33 loetletud avalikud teenused. Halduslepingutes sisalduvad klauslid, milles määratakse kindlaks toetatavad teenused: teise halduslepingu artikkel 7, kolmanda halduslepingu artikkel 15 ja neljanda halduslepingu artiklid 12 ja 13.
(242)
Universaalse postiteenuse eest seevastu ei maksta halduslepingute alusel (välja arvatud esimene haldusleping) mingit hüvitist.
(243)
Liigse hüvitise arvutamisel ei võeta seega arvesse universaalse postiteenuse kulusid ja tulusid, välja arvatud reserveeritud sektoris teenitud võimalik liigne kasum (62).
6.3.3.2. Liigse hüvitise arvutamine
(244)
Põhjendustes 239-243 nimetatud erinevuste tõttu avaliku teenuse osutamise volituste vahel arvutatakse võimalikku liigset hüvitist esimese halduslepingu puhul teisiti kui kolme järgneva puhul.
(245)
Lisaks avalike teenustega seotud kohustuste täitmisel tekkinud kulude katmisele nähakse üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistikuga ette ka mõistliku tasu hüvitamise määr (63).
(246)
Üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktis 18 on sätestatud, et mõistlik kasum „peaks tähendama omakapitali tootlust, võttes arvesse riski, mis võib ettevõtjatele kaasneda liikmesriigi sekkumisega, eriti kui sellega antakse ettevõtjale ainu- või eriõigusi, või selle riski puudumist. Nimetatud kasum ei tohi tavaliselt ületada asjaomases valdkonnas viimastel aastatel saadud keskmist kasumit. Valdkondades, kus puuduvad võrdväärsed ettevõtjad sellele ettevõtjale, kelle ülesandeks on üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamine, võib kõnealust ettevõtjat võrrelda mõnes teises liikmesriigis asuva ettevõtjaga või vajaduse korral ka mõnes teises valdkonnas tegutseva ettevõtjaga, eeldusel, et arvestatakse iga valdkonna erijoontega. Mõistliku kasumi määratlemisel võib liikmesriik rakendada stimuleerivaid kriteeriume, mis võivad muu hulgas olla seotud osutatud teenuste kvaliteedi ja tootmisefektiivsuse suurenemisega.”
(247)
Mõistliku kasumi kindlaksmääramisel tuleb seega arvesse võtta erinevaid parameetreid, eelkõige asjaomase sektori keskmist kasumimäära, ettevõtja tegevusriske ning asjaomase ettevõtjaga seotud võimalikke stimuleerivaid kriteeriume.
(248)
Mõistliku kasumi kindlaksmääramiseks kasutas komisjon mitut eksperdiuuringut, mida tutvustatakse põhjalikumalt allpool. Nende uuringute ja iga halduslepingu riskitaseme põhjal määratles komisjon DPLP mõistlike kasumimäärade vahemiku iga halduslepingu puhul esiteks posti kättetoimetamise valdkonnas ja teiseks ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise valdkonnas. Kõikide uuringute ühisjooneks on püüd piiritleda asjaomase turgu valitseva postiettevõtjaga võimalikult võrreldavate tegevusaladega ja riskiprofiiliga ettevõtjate rühm ja määrata nende ettevõtjate kasumimäärade põhjal kindlaks kasumi võrdlusmäär kõnealuse postiettevõtja kasumi hindamiseks.
(249)
Riski osas rõhutab komisjon, et kogu vaatluslause perioodi vältel tegutses DPLP valdavas enamuses oma tegevusvaldkondadest nõrga või olematu konkurentsi olukorras kas seetõttu, et tal oli seaduslik monopol (see kehtib enamiku posti kättetoimetamisteenuste puhul), või seetõttu, et ta oli turgu valitsevas seisundis, mida iseloomustasid väga suured turuosad ja omahinnast madalamate hindade subsideerimisest tingitud turuletuleku tõkked (näiteks ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise valdkonnas). Komisjon leiab, et seda asjaolu tuleb arvestada kõikides võrdlevates uuringutes äriühingutega, mis DPLPga sarnaseid teenuseid pakkudes pidid tegutsema konkurentsi tingimustes.
(250)
Peale selle sõltub turgu valitseva ettevõtja riskitase peaasjalikult riigiasutuste kehtestatud regulatiivsest mehhanismist.
(251)
Posti kättetoimetamise valdkonnas, milles DPLP universaalteenuse osutamise kohustust rahastati peamiselt postmarkide hindade kaudu, (64) sõltub risk komisjoni hinnangul olulisel määral sellest, kas reguleeriv asutus korrigeerib suhteliselt sageli postmarkide hinda (näiteks iga aasta alguses või lihtsalt iga kord, kui vajadus tekib), et katta pidevalt universaalteenuse osutamise kohustuse netokulusid, või määratakse postmarkide hinnad (65) pikaajalise lepinguga pikaks ajaks ette (näiteks neljaks või viieks aastaks) (66). Esimese hindade reguleerimise meetodi puhul on ettevõtja risk pigem üsna väike, kuivõrd postmarkide hinda korrigeeritakse suhteliselt sageli, hoides tulusid ja kulusid pidevalt tasakaalus. Selline meetod kaitseb ettevõtja kasumimarginaale ebakindluse eest. Teise meetodiga kaasneb suurem risk, sest ettevõtjat ohustavad kulude ja tulude pikaajalise varieerumise tagajärjed.
(252)
Ka ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise valdkonnas (mis on rahaliste hüvitiste kaudu finantseeritud universaalteenuse osutamise kohustus) on risk väga erinev olenevalt sellest, kas hüvitamise aluseks on tegelikud netokulud (tegelikult kantud netokulud) või pikaks ajaks ette prognoositud netokulud. Pikaks ajaks ette arvestatud netokulude katteks makstava kindla suurusega hüvitise puhul ohustavad ettevõtjat kõik tulude ja kulude varieerumised. Sellises olukorras on ettevõtja risk suurem kui täieliku hüvitamise korral tagantjärele kindlaks tehtud kulude ja tulude alusel.
(253)
Kui ettevõtja ja riigiasutuste vahel sõlmitud leping on selline, et avaliku teenuse osutamisega kaasneb teatud risk, näiteks seetõttu, et turgu valitseva ettevõtja kanda jääb kulude ja tulude olulise varieerumise risk, peab mõistlik kasum, millele turgu valitseval ettevõtjal on õigus, olema vastavuses riskitasemega. Kui aga turgu valitseva ettevõtja ja riigiasutuse vahel sõlmitud leping on selline, et avaliku teenuse osutamisega ei kaasne olulist riski, peab ka lubatav mõistlik kasum olema tagasihoidlik.
(254)
Peale selle märgib komisjon, et ettevõtja riskitase on tihedalt seotud talle tõhususe suurendamise eest makstava hüvitise määraga. Näiteks võivad riigiasutused fikseerida eelnevalt kindla suurusega hüvitise, mis võtab ette arvesse tõhususe suurenemise, mille ettevõtja peaks volituse kestel läbi tegema. Jättes ettevõtja kanda kõik kulude ja tulude varieerumisest tulenevad riskid, ergutatakse lepinguga teda ühtlasi tootlikkust suurendama ning kulutõhusust parandama. Samaaegselt jäetakse ettevõtja kanda suurem risk. Risk ja tõhususe suurendamisele ergutamine käivad seega teataval määral käsikäes. Samamoodi ergutab pikaks ajaks ette kindlaks määratud hinna ülempiir suuremale tõhususele, kuid paneb ettevõtjale ka suurema riski.
(255)
DPLP mõistliku kasumi küsimuse analüüsimisel toetub komisjon mitmele eksperdiuuringule:
(256)
WIKi uuring: juhtumi C 36/07 raames, mis oli Saksa postiettevõtjat Deutsche Post AG (edaspidi „DP”) käsitlev riigiabimenetlus, palus komisjon WIK Consultil uurida turgu valitsevate postiettevõtjate sobilikku kasumimäära (67) (edaspidi „WIKi uuring”). WIK uuringu asjakohased osad edastati Belgiale 25. märtsil 2010 ja 7. veebruaril 2011. Komisjon sai Belgia märkused WIKi uuringu kohta 23. aprillil 2010 ja 1. märtsil 2011.
(257)
Deloitte'i uuring: 23. aprillil 2010 sai komisjon agentuuris Deloitte tehtud uuringu (68) (edaspidi „Deloitte uuring”), milles esitatakse arvamus DP universaalteenuste mõistliku kasumimäära kohta. See uuring edastati Belgiale 9. detsembril 2011. Komisjon sai Belgia märkused Deloitte uuringu kohta 26. detsembril 2011.
(258)
CRA uuring: 1. märtsil 2011 esitas Belgia Charles Rivers Associatesi uuringu, (69) mis vaidlustas WIKi uuringu (edaspidi „CRA uuring”).
(259)
WIKi uuringus määratakse kindlaks mõistliku kasumi võrdlusmäär DP jaoks. Täpsemalt analüüsib WIK kõigepealt DP ülesandeid ja riski ning jõuab järeldusele, et DP täidab peamiselt rutiinseid ülesandeid ja tema ettevõtlusrisk on piiratud (70). Selle analüüsi põhjal valib WIK võrdlusettevõtjad, st fikseerib võrdlusrühmade koosseisu, mille põhjal tuletatakse mõistliku kasumi võrdlusmäär. WIK rõhutab, et valitud hindamismenetlus järgib tavapärast metoodikat, mida kasutatakse tulususe võrdlusväärtuste kindlaksmääramiseks siirdehindade puhul (71). Sellist metoodikat rakendatakse nii siirdehindu käsitlevates siseriiklikes eeskirjades kui OECD juhistes siirdehinna kohta (edaspidi „OECD juhised”) (72).
(260)
WIK kasutab mitut tulususe mõõtmise meetodit ning teeb vahet sisemisel tasuvusmääral, mis põhineb rahavoogudel ja on teoreetiliselt korrektne meetod mingi tegevusvaldkonna tasuvuse mõõtmiseks, ja muudel raamatupidamisandmetel põhinevatel näitajatel (tasuvusmääradel) nagu investeeritud kapitali tootlus, omakapitali tootlus, varade tootlus ja tegevusmarginaal (73). Nagu on selgitatud uuringu 5. peatükis, otsustab WIK kasutada kõnealusel juhul tulususnäitajana tegevusmarginaali. Üks selle eeliseid on, et see põhineb ainult kasumiandmetel (tegevuskasum ehk EBIT) (74) ja müügil - kahel kergesti jälgitaval real ettevõtte raamatupidamisearvestuses. Samuti ei pea tegevusmarginaalile toetudes varasid hindama ja jaotama erinevate teenuste vahel, mida peaks tegema kapitalil põhinevate näitajate (nagu omakapitali tootlus ja investeeritud kapitali tootlus) kasutamisel ja mis on tavaliselt keeruline. WIK märgib ka, et tegevusmarginaalil põhinev näitaja on soovitatav juhul, kui võrdlusettevõtjad ja uuritav ettevõtja tegutsevad samas majandusharus, mis tagab tegevuskasumi ja müügi struktuuri sarnasuse.
(261)
Seoses võrdlusrühma koosseisuga jõuab WIK järeldusele, et tuleb leida kompromiss valimisse kuuluvate ettevõtjate võrreldavuse ja rühma suuruse vahel. WIK ei poolda turgu valitsevate Euroopa postiettevõtjate kaasamist valimisse, sest enamikus riikides olid nende hinnad terve vaatlusaluse perioodi vältel reguleeritud konkurentsile suletud turul. Samal põhjusel on turgu valitsevate postiettevõtjatega otseselt konkureerivate ettevõtjate arv suhteliselt väike. Peamiselt on need väiksemad ettevõtjad. Selleks et moodustada võrreldavatest ettevõtjatest tasakaalustatud rühm, lisab WIK sinna nii otsesed konkurendid siseturgudel kui ka suured hargmaised ettevõtjad nagu rahvusvahelised kiirkullerettevõtjad (UPS, FedEx, DHL), mis tegutsevad kõrgema riskitasemega ja kapitalimahukamas valdkonnas kui valitsev postiettevõtja kaitstud siseturul.
(262)
Valimi võrreldavuse ja suuruse vahelise kompromissina määratleb WIK kolm võrdlusrühma: i) I võrdlusrühm ehk kitsam postipakkide sektor, mis hõlmab peamiselt pakiteenuseid pakkuvaid äriühinguid (10 äriühingut, mis on hinnatud väga hästi võrreldavaks universaalse postiteenuse pakkujatega); ii) II võrdlusrühm ehk laiem postipakkide sektor, mis hõlmab äriühinguid, mille peamiseks tegevusvaldkonnaks võivad olla muud teenused, näiteks posti kättetoimetamisteenused (26 äriühingut, mille võrreldavus on mõnevõrra väiksem); iii) III võrdlusrühm, mis hõlmab ka maismaatranspordi sektori ettevõtjaid (1 163 vähem võrreldavat ettevõtjat) (75). WIKi kohaselt suurendab selline lähenemisviis lõpliku võrdleva uuringu statistilist usaldusväärsust.
(263)
Üks valikukriteerium, mida rakendati kõikide võrdlusrühmade puhul, oli ettevõtja suurus; valimisse võeti üksnes ettevõtjad, kelle tulud ületavad 3 miljonit eurot (76). Andmetega kaetud ajavahemiku osas oli usaldusväärseid andmeid võimalik saada üksnes ajavahemiku 1998-2007 kohta ning ajavahemiku 1990-1997 andmed interpoleeriti tagantjärele (77).
(264)
Peale selle rakendab WIK siirdehindade puhul kasutatavat analüüsimeetodit, toetudes kvartiilide vahe mõistele, (78) et tasandada äärmiste väärtuste mõju ja määrata kindlaks mõistlik kasumimäär.
(265)
WIK saab ajavahemikuks 1998-2007 järgmised tulemused:
a)
I võrdlusrühm: 25. protsentiil - 0,42 %, 75. protsentiil 6,72 % ja mediaan (50. protsentiil) 3,86 %;
b)
II võrdlusrühm: 25. protsentiil 0,45 %, 75. protsentiil 6,77 % ja mediaan (50. protsentiil) 3,48 %;
c)
III võrdlusrühm: 25. protsentiil 0,64 %, 75. protsentiil 5,57 % ja mediaan (50. protsentiil) 2,59 %.
(266)
WIK jõudis järeldusele, et laiem postipakkide sektor ehk II võrdlusrühm on kõige sobivam võrdlusrühm, sest saadud tulemused on ajas suhteliselt stabiilsemad võrreldes teise võrdlusrühmaga (kitsama postipakkide sektoriga) ja see sektor on posti- ja pakiteenuse valdkonnale funktsionaalselt sarnasem kui teine võrdlusrühm (maismaatranspordi sektor).
(267)
Tehakse veel üks kohandus selleks, et saada DP mõistliku kasumi ülempiir, toetudes tema ettevõtlusriski analüüsile võrreldes võrdlusrühmaga. Selle põhjal pakub WIK DP mõistliku kasumi ülempiiriks 3,48 %, mis on II võrdlusrühma tegevuskasumi mediaan. Valides mõistliku kasumi ülempiiriks mediaani ja mitte 75. protsentiili, lähtus WIK sellest, et valimisse võetud ettevõtjate risk on suurem kui turgu valitsevatel postiettevõtjatel, sest neil ei ole mingeid eriõigusi.
(268)
Belgia ametiasutused leidsid, et WIKi uuringus kasutatud metoodika ei ole korrektne, ning esitasid 23. aprillil 2010, 1. märtsil 2011, 14. juunil 2011, 5. augustil 2011, 10. augustil 2011, 14. detsembril 2011 ja 19. detsembril 2011 mitu dokumenti (kirjad, seisukohavõtud ja ülevaated), milles lükkavad ümber WIKi uuringu metoodika ja esitavad nende enda meetodi mõistliku kasumi võrdlusmäära leidmiseks.
(269)
5. augustil 2011 saadetud seisukohavõtus rõhutavad Belgia ametiasutused lühidalt kokku võttes seda, et WIKi uuringus kasutatud valim ei ole tegevusvaldkonna, suuruse, riskiprofiili ja võrdlusperioodi osas representatiivne. Belgia väitel on väga raske põhjendada seda valimit üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktis 18 esitatud kriteeriumide seisukohast.
(270)
Belgia rõhutab samas seisukohavõtus ka seda, et oluliselt erineva riskitasemega tegevusvaldkondade kasumimarginaalid peaksid olema erinevad: kui ajakirjandusväljaannete ja posti kättetoimetamine on erineva riskiprofiiliga valdkonnad, peaks Belgia ametiasutuste kohaselt kasutama nende puhul ka erinevat mõistliku kasumi määra.
(271)
Samuti kinnitavad Belgia ametiasutused, et DPLP tootlikkus on suurenenud ning komisjon peaks seda mõistliku kasumimäära määratlemisel arvesse võtma, nagu on sätestatud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktis 18. Belgia ametiasutused rõhutavad, et DPLP jõudis kasumisse pärast mitut ümberkorraldust, olles olnud väga pikka aega puudujäägis. DPLP kulud on vähenenud, eelkõige tänu postkontorite sulgemisele. 50 % suuruse osaluse minek erainvestorite kätte 2006. aastal tõi kaasa uue tõhususele suunatud ettevõtluskultuuri. Belgia ametiasutuste arvates tuleks sellist tõhususe suurenemist võtta arvesse DPLP mõistliku kasumi määratlemisel.
(272)
1. märtsil 2011 saatsid Belgia ametiasutused komisjonile Charles River Associatesi (CRA) koostatud raporti, milles kritiseeritakse WIKi uuringut ja pakutakse välja teistsugune meetod DPLP mõistliku kasumi kindlaksmääramiseks.
(273)
Valimi koosseisu osas toob CRA välja, et WIKi kolmes valimis on palju väikeseid ettevõtjaid, kelle riskiprofiilid ei ole võrreldavad suure postiettevõtja omaga. CRA seab seega kahtluse alla WIKi järeldused, mille kohaselt kõnealuse turgu valitseva postiettevõtja kirjateenused on seotud väikese riskiga ning võrdlusrühmadesse valitud ettevõtjad on temaga hästi võrreldavad.
(274)
CRA juhib eelkõige tähelepanu ettevõtja kulude struktuuri (püsi- ja muutuvkulude vahekorra mõttes) ja äririski omavahelisele seosele. CRA rõhutab, et universaalteenuse kohustust täitval postiettevõtjal on suuremad püsikulud, mistõttu nõudluse vähenemine ohustab teda rohkem kui väiksemate püsikuludega ettevõtjat. CRA tõstab esile ka erinevust WIKi võrdlusrühmadesse kuuluvate väikeste ja suurte ettevõtjate tegevuskasumi vahel, (79) mis tema sõnul viitab sellele, et väikeste pakiettevõtjate ja selliste suuremate ettevõtjate nagu UPS ja FedEX vahel on süstemaatilised erinevused, mis võivad tuleneda kulude erinevast struktuurist.
(275)
CRA analüüsib üksikasjalikumalt ka mõningate WIKi I võrdlusrühma valimisse kuuluvate väikeste pakiettevõtjate tunnuseid ja jõuab järeldusele, et nende riskiprofiil ei ole võrreldav suure postiettevõtja omaga. CRA leiab ka, et ei ole mõtet seda juba niigi raskesti võrreldavat valimit suurendada, lisades sellesse DPLPga veel vähem võrreldavaid ettevõtjaid.
(276)
CRA vaidlustab WIKi argumendi, mille kohaselt turgu valitsevaid Euroopa postiettevõtjaid ei peaks valimisse võtma, sest nende kasum ei kujune konkurentsi, vaid hinnaregulatsiooni teel, mille tõttu selliste turgu valitsevate postiettevõtjate kasum võib olla liiga suur. CRA märgib, et loobudes võrdlusest teiste turgu valitsevate postiettevõtjatega, lähtub WIK hüpoteetilisest oletusest, et selliste ettevõtjate hinnad võisid olla liiga kõrged, ilma et ta seda oletust empiiriliselt tõestaks. CRA toob esile, et arvestades paljudes liikmesriikides kasutatavaid hinnaregulatsiooni mehhanisme nagu hindadele ülempiiri kehtestamine, (80) on täheldatavad suured kasumid tingitud pigem tootlikkuse suurendamisest kui kõrgetest hindadest.
(277)
CRA rõhutab, et loomulik viis DPLP avalike teenuste mõistliku kasumimarginaali leidmiseks oleks toetuda kättesaadavatele andmetele teiste Lääne-Euroopa postiettevõtjate postiteenuste pealt teenitava kasumimarginaali kohta. See meetod on seda loomulikum, et asjaomased avalikud teenused on ennekõike kirjateenused ning andmed teiste Lääne-Euroopa postiettevõtjate postiteenuste pealt teenitavate kasumimarginaalide kohta on kergesti kättesaadavad ega viita kuidagi liiga leebele hinnaregulatsioonile.
(278)
CRA täpsustab, et analüüs peaks põhinema intresside ja maksude eelsel kasumil (tegevuskasumil), mida teenivad postiteenuste eest Lääne-Euroopa postiettevõtjad, kes annavad segmendipõhist teavet oma postiteenuse tegevuskasumi kohta, või (kui segmendipõhist teavet tegevuskasumi kohta ei anta) kogu tegevuskasumil, mida teenivad Lääne-Euroopa postiettevõtjad, kes saavad üle 75 % oma tulust postiteenustelt. CRA jätab valimist välja Ida-Euroopa ettevõtjad, sest nende tõhusus on üldiselt väiksem kui Lääne-Euroopa postiettevõtjatel.
(279)
Seega põhineb CRA analüüs 11 Lääne-Euroopa postiettevõtja tegevuskasumil ajavahemikus 2002-2009 (kokku vaadeldi 73 väärtust). Selle valimi keskmine tegevuskasum on […] %, mediaan on […] % ja 75. protsentiil […] % (81). CRA leidis ka kärbitud keskmise ([…] %) ja Winsori meetodil arvutatud keskmise ([…] %), mis nagu mediaangi ei ole mõjutatud äärmistest väärtusest (82).
(280)
Mõistliku kasumimarginaali võrdlusmäära defineerimise küsimuses toob CRA välja, et keskmiste väärtuste kasutamine on metoodika seisukohast problemaatiline. CRA selgitab, et valimis täheldatava kasumimäärade varieeruvuse tõttu peaks kriitiline lävi, mis määrab liigse tulususe, olema kõrgem kui keskmine ja kõik muud keskmise suundumuse näitajad ning võiks võrduda näiteks 75. protsentiiliga. CRA kohaselt oleks selline lähenemine kooskõlas siirdehindade kontrollimisel kasutatava meetodiga, mis põhineb vahede (näiteks kvartiilide või muude protsentiilide vahe) kasutamisel.
(281)
14. detsembril 2011 esitasid Belgia ametiasutused komisjonile dokumendi, milles esitatakse DPLP seisukoht postiettevõtjate riskide kohta ja pakutakse välja metoodika, mis võimaldaks välja töötada viisi, et mõõta riskipreemiat, mis koos riskivaba tegevusmarginaaliga annaks kokku mõistliku tegevuskasumi määra.
(282)
Dokumendis ei selgitata, kuidas võiks kõnealusel juhul kindlaks määrata riskivaba tegevusmarginaali (väljendatuna tegevuskasumina), ega väljendata selgelt, milline täpselt oleks mõistlik tegevuskasum väljapakutud meetodi põhjal. Analüüsis rõhutakse pigem erinevate riskide hindamisele ja kõiki riskitüüpe arvestava riskipreemia arvutamisele.
(283)
Belgia ametiasutused tõstavad esile eelkõige kolm suurt riskikategooriat - sektori risk, teenusega seotud risk ja lepingurisk - ning postiettevõtjate tavapärased riskid igas kategoorias. Riskipreemia hindamise meetod seisneb järgmises: i) „maksimaalse riskipreemia” kindlaksmääramine; (83) ii) vaatlusaluse ajavahemiku jagamine lepinguperioodideks, et teha kindlaks iga lepinguga seotud riskid; iii) iga riski hindamine igal lepinguperioodil lihtsa skaala alusel (väike, keskmine või suur); iv) kõikidele riskidele antud hinnete ümberarvutamine iga suure riskikategooria üldhindeks ja v) üldhinnete ümberarvutamine riskipreemiateks, mille summa annab kogu riskipreemia.
(284)
Lisaks tuuakse näiteid, mis tõendavad, et DPLP tegevusega on seotud suured kuni keskmised riskid. Näiteks väidavad Belgia ametiasutused, et DPLP-l on suurem mahurisk, sest tuluosa, mille ta saab postiteenusest, on suurem ja tema kulude struktuur on jäigem tingituna kõrgest kuni keskmisest püsikulude osakaalust. Teine risk, mida on DPLP puhul suuremaks hinnatud, on turvalisusega seotud risk. Analüüsi kohaselt tuleneb see asjaolust, et DPLP on üks väheseid postiettevõtjaid Euroopas, kes tegeleb sularahas pensionitoetuste kojukandega.
(285)
Erinevate riskide hindamise tulemusena jõuavad Belgia ametiasutused järeldusele, et neljandat halduslepingut iseloomustab kõigi kolme riskitüübi puhul kõrge riskitase, esimest, teist ja kolmandat lepingut aga keskmine riskitase (ainuke erand on sektori risk, mis on esimese lepingu perioodil hinnatud väikeseks). Belgia ametiasutused toovad ka näiteid, kuidas toimub ülalnimetatud riskide klassifikatsiooni ümberarvutamine riskipreemiaks, kasutades erinevaid „maksimaalse riskipreemia” väärtusi.
(286)
Põhjenduses 257 nimetatud Deloitte'i uuring kattub mitmes punktis WIKi uuringuga:
1)
mõlemad kasutavad sama metoodikat funktsioonidelt ja riskitasemelt võrreldavate ettevõtjate otsimiseks finantsandmebaasidest;
2)
mõlemad kasutavad tegevuskasumit kõige asjakohasema võrdlusnäitajana kasumi võrdlusmäära kindlaksmääramiseks (tingituna andmete puudumisest, erinevustest ettevõtjate raamatupidamises);
3)
universaalse postiteenuse pakkujad on võrreldavate ettevõtjate hulgast välja jäetud, sest nad tegutsevad peamiselt reguleeritud turgudel ja neil on ainuõigusi.
(287)
Võrreldavate ettevõtjate rühm Deloitte'i uuringus erineb WIKi uuringust peamiselt arvesse võetud ettevõtjate suuruse poolest. Deloitte'i valimisse kuuluvad üksnes ettevõtjad, kelle aastatulu on üle 100 miljoni euro (84). Seda piirangut seletab universaalteenuse osutamise ja sellega seotud äri- ja tururiskide eripärade analüüs (85).
(288)
Täpsemalt leiab Deloitte, et DPga on võrreldavad posti- ja pakisektori ettevõtjad, kes haldavad suuri ja keerukaid kogumis- ja jaotusvõrke. Arvestades postivõrkudele omast mastaabi-, mitmekülgsus- ja tihedussäästu ning tegevuskulude suurt osakaalu võrreldes kapitalikuludega, samuti seotud riske (nagu mahtudega seotud riskid, elektronpostiga asendumise risk), sobivad posti- ja pakisektori suured mitut toodet pakkuvad ettevõtjad paremini võrdluseks kui väikesed postiettevõtjad. Kaubaveo- ja logistikaettevõtjad võiksid samuti - vähemal määral - võrdluseks sobida, sest nad kasutavad samasuguseid varasid.
(289)
Et näitlikustada ettevõtjate suuruse olulisust, võrdleb Deloitte oma valimit WIKi II võrdlusrühmaga. Deloitte juhib tähelepanu sellele, et WIK valimi keskmine tegevuskasum on erineva suurusega ettevõtjate rühmades väga erinev (suurus põhineb töötajate arvul) (86). Deloitte rõhutab, et tema valimis (mis põhineb suurematel ettevõtjatel) ei ole tihedat seost suuruse ja tegevuskasumi vahel.
(290)
Valimi moodustamise protsessi lõpptulemusena põhineb Deloitte'i analüüs 7 posti- ja pakiettevõtjal, 18 logistikaettevõtjal ja 19 kaubaveoettevõtjal. Posti- ja pakisektori puhul hõlmab seitsme võrreldava ettevõtja rühm suuri hargmaiseid kiirkullerettevõtjaid, nagu UPS, FedEx ja TNT Express, ning mõningaid postiettevõtjaid peamiselt USAst ja Ühendkuningriigist (87). Andmed katavad põhimõtteliselt ajavahemikku 1990-2007, kuid esimeste aastate kohta käivad andmed on siiski väga napid, mistõttu Deloitte peab nende aastate kohta saadud tulemusi vähem usaldusväärseks (88).
(291)
Deloitte analüüsib ka mitme teise tulususnäitaja eeliseid ja puudusi. Ta välistab kõnealusel juhul sisemise tasuvusmäära kasutamise, sest rahavoogude kohta adekvaatsete andmete saamine on seotud praktiliste raskustega. Ta välistab ka investeeritud kapitali tootluse või omakapitali tootluse kasutamise muu hulgas seetõttu, et ettevõtete raamatupidamisarvestused kajastavad erinevalt kulusid ja kapitali struktuuri (viimane on oluline omakapitali tootluse puhul). Ka varade tootlust ei peeta sobivaks näitajaks, sest see põhineb kõikidel varadel. Deloitte teeb seega ettepaneku valida näitajaks tegevuskasumi, kuid rõhutab, et kuna see ei mõõda otseselt kapitali tootlust, saab seda võrdlevaks uurimiseks kasutada tingimusel, et ettevõtjad, keda võrreldakse, on kapitalimahukuselt sarnased.
(292)
Deloitte arvutab siiski kuuest ettevõtjast koosneva väikese alamvalimi kohta investeeritud kapitali tootluse (ning turuväärtusega investeeritud kapitali tootluse ja varade tootluse), kuid jõuab järeldusele, et investeeritud kapitali tootluse vahemik ja varieerumine võivad peegeldada erinevaid tegureid, mille tõttu on vajalik ettevaatlik tõlgendamine ja mis vähendab selle näitaja kasulikkust võrdlemise puhul. Ühe tegurina rõhutab Deloitte kapitalimahukuse olulisust. Deloitte märgib, et kapitalimahukuselt on DP universaalteenus lähedasem UPSile ja FedExile kui kaubaveoettevõtjatele nagu Kühne&Nagel või Wincanton.
(293)
Deloitte rõhutab ka ettevõtjate tulususe suuri erinevusi aja jooksul ning erinevate sektorite sees ja sektorite vahel. Selliste erinevuste tõttu on Deloitte hinnangul põhjendatud pigem mõistliku kasumi vahemike kui üheainsa keskmise väärtuse kasutamine. Niisugune lähenemine oleks kooskõlas ka vajadusega mitte karistada keskmisest parema tulemuse saamist tänu tõhususe parandamisele.
(294)
Deloitte saadud tulemused sektorite kaupa ja kõikide sektorite kohta kokku on esitatud Deloitte'i uuringu tabelis 22. Need on järgmised:
a)
posti- ja pakisektori tulemused ajavahemikul 1998-2007: kõikide aastate keskmiste tegevuskasumite keskmine 8,1 %, kõikide aastate tegevuskasumite mediaanide keskmine 7,4 %, kõikide aastate 25. protsentiilide keskmine 4,8 % ja kõikide aastate 75. protsentiilide keskmine 12 %;
b)
kõikide sektorite tulemused ajavahemikul 1990-2007: kõikide aastate keskmiste tegevuskasumite keskmine 6 %, kõikide aastate tegevuskasumite mediaanide keskmine 5,4 %, kõikide aastate 25. protsentiilide keskmine 3,6 % ja 75. protsentiilide keskmine 8,1 % (89);
(295)
Deloitte soovitab võtta võrdlusnäitaja alusväärtuseks kõikide aastate keskmiste tegevuskasumite keskmise, mis on 7,9 %; (90) selleks et kajastada tegevuskasumite puhul täheldatud erinevust, tuletab Deloitte ka mõistliku tegevuskasumi vahemiku, mis põhineb kõikide aastate kvartiilide vahedel (91).
(296)
Võrreldavatest ettevõtjatest hea valimi moodustamine on turgu valitsevate postiettevõtjate puhul keeruline ülesanne. On selge, et kõige hoolikam tuleb olla tegevusvaldkondade ja riski poolest võrdluseks sobivate ettevõtjate rühma valimisel.
(297)
Nii WIKi kui ka Deloitte'i uuringus otsitakse DPLPga võrreldavate tegevusvaldkondade äriühinguid, jättes samal ajal valimist välja turgu valitsevad postiettevõtjad. CRA seevastu kasutab üksnes teistest turgu valitsevatest Euroopa postiettevõtjatest koosnevat valimit.
(298)
Komisjon jagab WIKi ja Deloitte'i seisukohta, et (CRA võrdlevas uuringus kasutatud) turgu valitsevate postiettevõtjate kasumid ei kujune tavalistes turutingimustes, vaid tulenevad suurel osalt teiste liikmesriikide valikutest reguleerimise valdkonnas. Seetõttu ei pruugi need kasumi võrdlusmäära adekvaatselt kajastada. Samal ajal tundub CRA valim olevat DPLP-le kõige lähedasem, kuivõrd see koosneb teiste Euroopa riikide turgu valitsevatest postiettevõtjatest. Seetõttu leiab komisjon, et CRA valimit tuleb täiel määral arvesse võtta, seda eelkõige WIKi ja Deloitte'i uuringute põhjal kindlaks määratud mõistliku kasumi (tegevuskasumi) võrdlusmäärade ristkontrolli eesmärgil.
(299)
Nii WIKi kui ka Deloitte'i uuringus tunnistatakse, et võrdleva uuringu tarbeks tähenduslike järelduste tegemiseks peab olema kasutada piisavalt suur valim. Selleks kasutatakse neis (suhteliselt) väikest valimit, mis koosneb posti- ja pakisektori ettevõtjatest, ja suuremaid valimeid, mis koosnevad logistika- ja kaubaveosektori ettevõtjatest. Komisjon möönab, et statistika huvides on oluline kasutada piisavalt suur valimit. Seoses CRA seisukohaga, et valimi suurendamine vähem võrreldavate ettevõtjate lisamise teel on vaieldava väärtusega, leiab komisjon, et WIKi ja eriti Deloitte'i metoodikaga koostatud suuremad valimid on piisavalt võrreldavad, et kasutada neid tähenduslike võrdlusrühmadena DPLP kasumi hindamisel.
(300)
WIKi uuringus püütakse määrata tegevuskasumi võrdlusmäär kindlaks kolme võrdlusrühma põhjal. Komisjon aga leiab, et WIK uuringut võib kritiseerida kahes punktis, mis on erinevad, ehkki omavahel seotud: (92) i) WIKi kasutatud valimid, mis sisaldavad ka suurt arvu väiksemaid ettevõtjaid, (93) kes ei ole ilmselgelt võrreldavad turgu valitsevate postiettevõtjatega nagu DPLP, ja ii) WIKi hüpoteesid uuritava postiettevõtja riskitaseme kohta.
(301)
Komisjon leiab, et DPLP kui turgu valitseva postiettevõtja tegevusmastaap ja kulustruktuur (koos kasutatava regulatsioonimehhanismiga) on kasumitasemete võrdleva uuringu hindamisel olulised aspektid.
(302)
Esiteks: kui püsikulud on suured (ja hõlmavad näiteks kapitalikulusid või muid postivõrguga seotud püsikulusid), võidavad suurimad ettevõtjad mastaabi- ja tihedussäästust rohkem kui väikesed. Deloitte-II uuring näitab WIKi valimi suurte ja väikeste ettevõtjate tegevuskasumi võrdluse põhjal, et keskmine tegevuskasum kasvab koos ettevõtja suuruse kasvuga (mõõdetuna töötajate arvus) (94). Nimelt on esimese kvartiili (Q1) keskmine väärtus WIKi kõigis kolmes valimis väga väike (näiteks WIKi II valimis ajavahemikul 1998-2007 ainult 0,75 %), (95) mis võib viidata sellele, et (väiksemad) ettevõtjad, kes kannavad kahjumit ja võitlevad turul püsimise nimel, on valimis üleesindatud. Võttes valimitesse nii palju väikesi ettevõtjaid (sealhulgas ka oma peamisse valimisse, II võrdlusrühma), võis WIK hinnata liiga väikeseks tegevuskasumi võrdlusmäära, mida hakatakse kohaldama pigem suuremate ja kindlama positsiooniga ettevõtjate suhtes nagu DP ja DPLP.
(303)
Teiseks mainib WIK küll õigustatult asjaomase ettevõtja väikest riskiprofiili, mis tuleneb selle tegevusvaldkondade monopoolsest iseloomust, kuid ei tundu piisavalt arvesse võtvat universaalteenuse osutamise kohustusest tingitud suuri püsikulusid (võrreldes muutuvkuludega) ega võimalikku riskiprofiili muutumist seoses aja jooksul toimunud muutustega ettevõtja suhtes kohaldatavas reguleerimiskorras, eelkõige seoses erinevate reguleerimiskordade kehtimise perioodidega (DPLP puhul näiteks erinevate halduslepingutega).
(304)
Püsikulude suur osakaal ei pruugi olla tingitud ainult ettevõtte kapitalimahukusest (mis on üks suurte püsikulude tavalisi seletusi), vaid ka sellest, et ettevõte ei saa oma kogukulu korrigeerida, sest ta on kohustatud (seoses universaalteenuse osutamise kohustusega) hoidma käigus suurt jaotusvõrku, ning sellest, et ta ei saa olemasolevate töölepingute tõttu vähendada tööjõukulusid. Püsikulude suur osakaal (96) seab veel enam kahtluse alla väikeste ettevõtjate lisamise valimisse, sest nende kulustruktuur (püsi- ja muutuvkulude suhe) tundub olevat oluliselt teistsugune (97).
(305)
Nagu märgitud sissejuhatuses, leiab komisjon ka, et turgu valitseva postiettevõtja riskitase sõltub suures osas sellest, millise regulatsioonimehhanismi on riigiasutused kehtestanud universaalteenuse kohustuse rahastamiseks. Üleminek süsteemile, millega postmarkide hindadele kehtestatakse pikaajalisem ülempiir (nagu toimus DPLP puhul 2006. aastal), suurendab tunduvalt eelkõige mahtudega seotud riski. Niisuguse riski esinemine seab vähemalt hinnalaesüsteemi kehtimisajal kahtluse alla WIKi hüpoteesi, et DPLPi tegevusega seotud risk on juba oma olemuselt väike.
(306)
Võttes arvesse põhjendustes 286-295 esitatud argumente, leiab komisjon, et Deloitte'i valimid on DPLP kasumi hindamiseks sobivamad kui WIKi omad, sest need on piiratud suurema miinimumsuurusega ettevõtjatega (aastakäive üle 100 miljoni euro).
(307)
Samas tuleb märkida, et ka Deloitte'i uuringus on potentsiaalseid nõrkusi ja selle järeldusi tuleb tõlgendada ettevaatusega.
(308)
Nimelt tundub, et Deloitte'i valimites on palju ettevõtjaid, kelle kapitalimahukus on suurem kui postiettevõtjatel (98). Tegevuskasumi rakendamine kasumi hindamise vahendina eeldab metoodiliselt samasuguse kapitalimahukusega ettevõtjatest koosnevat võrdlusvalimit (kapitalimahukuse all mõistetakse antud juhul kapitali ja müügi suhet). Tööhüpoteesi kohaselt on võrdse tegevuskasumiga ettevõtjate investeeritud kapitali tootlus (99) pöördvõrdeline nende kapitali ja müügi suhtega. Tegevuskasumi rakendamine tulususe võrdlusnäitajana eeldab seega, et võrdlusrühma kuuluksid samasuguse kapitalimahukusega ettevõtjad. Kapitalimahukuse kohta on küll raske saada usaldusväärseid hinnanguid, (100) kuid posti ja ajakirjandusväljaannete kättetoimetamine tundub olevat vähem kapitalimahukas kui suurte hargmaiste ettevõtjate (nagu UPS, TNT, FedEx ja DHL) kiirkullerteenused (101). Seetõttu võib Deloitte'i valimite põhjal määratletud mõistliku kasumi näitaja olla liiga suur võrdlusmäär sellise kapitalistruktuuriga ettevõtjatele nagu DPLP (102).
(309)
Arvestades käesoleva hindamisega kaasnevaid mitmeid ebakindlusi, peab komisjon õigeks määratleda mõistlik tegevuskasum vahemikuna, võttes aluseks Deloitte'i andmed nii kõiki sektoreid hõlmava suurema valimi mediaan-tegevuskasumi (5,4 %) kui posti- ja pakisektori ettevõtjate valimi mediaan-tegevuskasumi (7,4 %) kohta (103). Saadud vahemik (5,4 % - 7,4 %) on komisjoni hinnangul mõistliku kasumi n-ö baasvahemik, vähemalt nendeks perioodideks, mil DPLP kandis kehtivast hüvitamislepingust tulenevalt märkimisväärset riski ning talle kohaldati olulisi efektiivsuse suurendamisele stimuleerivaid meetmeid (104).
(310)
Komisjon leiab, et vahemik (5,4 % - 7,4 %) on sobiv baasväärtus nii DPLP posti kui ka ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise valdkonna jaoks, kuivõrd tegemist on tihedalt seotud valdkondadega, mis on äriliselt väga sarnased.
(311)
On tõsi, et asjaomastes DPLP tegevusvaldkondades (kirjade ja ajakirjandusväljaannete kättetoimetamine) oli konkurents väike või olematu. Seetõttu tekib küsimus, kas DPLP kasumit on kohane hinnata tegelikus konkurentsiolukorras tegutsevatest ettevõtjatest koosnevate valimite mediaankasumi alusel või oleks DPLP olukorras ettevõtja puhul piisav väiksem võrdlusväärtus, näiteks esimene kvartiil (25. protsentiil). Komisjon leiab siiski, et selline lähenemine ei võtaks piisavalt arvesse kasumimäärade olulist varieerumist nii erinevate ettevõtjate vahel kui ka ajas. Samuti ei tohi alusetult tühistada võimalikku tõhususe suurendamist, kehtestades ettevõtja hilisemale tegevuskasumile nii range piirmäära.
(312)
Samuti leiab komisjon, et kõnealuse juhtumi puhul ei ole kohane võtta aluseks mediaanist suuremaid näitajaid, näiteks kolmandat kvartiili (105). Kuna valitud lähenemine põhineb juba erinevate valimite vahemikul, ei tundu valimite sees mediaanist üles- ja allapoole jäävate vahemike (siirdehindade puhul laialt kasutatud kvartiilide vahe) kaasamine statistikasse andvat olulist lisaväärtust (106). Komisjon lähtub seega mediaani varieerumisest erinevates võrdlusrühmades, mitte varieerumisest mediaani ümber valimite sees (107).
(313)
Eelkõige aga tundub, et kuivõrd DPLP postiteenus on väiksema kapitalimahukusega kui kiirkullerettevõtjate oma, (108) pakub viimaseid sisaldava valimi mediaani kasutamine juba teatavat manööverdamisruumi, mis võimaldab arvestada väiksema kapitalimahukusega ettevõtjate nagu DPLP kasumimäärade varieerumist mediaani ümber ja hüvitada vajaduse korral piisavalt tõhususe suurendamist.
(314)
Põhjenduses 308 nimetatud baasvahemiku koherentsuse ristkontrolli huvides võib seda võrrelda muude kättesaadavate mõistliku kasumi hinnangutega. Nagu viidatud käesoleva jaotise alguses, tasub ristkontrolliks kasutada CRA uuringus leitud mediaan-tegevuskasumit, mis on […] % (109). Mediaan-tegevuskasum arvutatuna WIKi II võrdlusrühma valimi põhjal, mis on piiratud üle 100 miljoni euro suuruse käibega ettevõtjatega, on 7,1 %. Komisjon nendib, et need arvud jäävad vahemikku (5,4 % - 7,4 %), mis annab kinnitust, et seda vahemikku võib pidada mõistlikuks.
(315)
Kokkuvõttes jõuab komisjon seega järeldusele, et vahemikku (5,4 % - 7,4 %) jääv baasmarginaal tundub olevat kasumi jaoks sobiv võrdlusmarginaal vähemalt nendeks perioodideks, mil DPLP tegevusega oli seotud märkimisväärne risk ning tema suhtes kohaldati olulisi tõhususe suurendamist stimuleerivaid meetmeid.
(316)
Komisjoni üldine seisukoht on, et kui ettevõtja ja riigiasutuste vahel sõlmitud leping on selline, et avaliku teenuse osutamisega kaasneb oluline risk, peab turgu valitseva ettevõtja puhul lubatav mõistlik kasum olema vastavuses riskitasemega. Kui aga lepingust tulenev risk on väike, peab ka mõistlik kasum olema väike.
(317)
Eelmises jaotises selgitas komisjon, mil viisil ta määras kindlaks mõistliku kasumi baasvahemiku (5,4 %-7,4 %), mida loetakse kohaseks olulise riskitasemega lepingute puhul. Sobilikku võrdlusväärtust, väljendatuna mõistliku tegevuskasumi vahemikuna väikese riski korral, on raske arvuliselt määratleda, kuid on selge, et see vahemik peab jääma valimis täheldatud kasumimäärade jaotuses vasakule. Seda arvestades leiab komisjon, et mõistliku kasumi vahemiku aluseks sobib mediaani asemel esimene kvartiil (25. protsentiil).
(318)
25. protsentiili kasutamine võrdlusväärtusena väikese riskiga lepingute puhul annab Deloitte'i erinevate valimite põhjal mõistliku tegevuskasumi vahemikuks (3,6 % - 4,8 %).
(319)
Taas võib ristkontrolliks olla kasulik võrdlus CRA tulemustega turgu valitsevate postiettevõtjate kohta. Komisjoni arvutatud keskmine aastane 25. protsentiil on […] %. Komisjon nendib, et see arv jääb vahemikku (3,6 % - 4,8 %), mis annab kinnitust, et seda vahemikku võib pidada mõistlikuks.
(320)
Komisjon jõuab seega kokkuvõttes järeldusele, et vahemikku (3,6 % - 4,8 %) jääv baasmarginaal tundub olevat adekvaatne kasumi võrdlusmarginaal perioodideks, mil DPLP risk oli väike.
(321)
Nagu selgitatud käesoleva jaotise sissejuhatuses, sõltub DPLP risk Belgia rakendatud hüvitusmehhanismist. See mehhanism on kehtestatud DPLP ja Belgia riigi vahel sõlmitud erinevate halduslepingutega ja on aja jooksul muutunud. Seega on mõistlik kasutada erinevaid n-ö mõistliku tegevuskasumi vahemikke olenevalt kehtivast hüvitusmehhanismist, mis määrab DPLP kanda oleva riski määra ja ka selle, mil määral DPLPd ergutatakse oma tõhusust parandama.
(322)
Sellega seoses peab komisjon vajalikuks rõhutada, et lepingutest tuleneva riski iseloomustus ei sõltu üksnes riski esinemisest DPLP halduslepingutes või ka riski absoluutmäärast, vaid pigem sellest, mil määral see risk on suurem või väiksem kui samades valimirühmades olevatel ettevõtjatel. Sama kehtib nende meetmete osatähtsuse kohta, millega DPLPd ergutatakse tõhusust suurendama. Kuivõrd kõnealustesse valimirühmadesse kuuluvad ettevõtjad tegutsevad konkurentsi olukorras, on nende tegevusega seotud suur risk ja neil on tugev stiimul tõhususe suurendamiseks.
(323)
Komisjon leiab, et neljanda halduslepinguga (2006-2010) nähakse selgelt ette eelnevalt kehtestatud parameetritel põhinevad mehhanismid, sh pikaajalised kokkulepped hindades ja rahastamises. See kehtib nii DPLP posti kui ka ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisteenuste kohta.
(324)
Täpsemalt on neljanda halduslepingu artiklis 9 sätestatud seoses ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisega et lepingu kestel (standardne viieaastane periood) ei tõuse n-ö väiketarbija paketti kuuluvate teenuste tariifide kaalutud keskmine kiiremini, kui lubab hinnalae määramise mehhanism, mis põhineb terviseindeksil (teatav tarbijahindade indeks) ja kvaliteediboonusel, mis kajastab õigel ajal kättetoimetatud posti protsenti. Komisjon leiab, et selline tariifide fikseerimine terveks lepinguperioodiks vastab kõikidele stimuleeriva lepingu tunnustele, mis jätab ettevõtja kanda olulise riski.
(325)
Ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise suhtes on neljanda halduslepingu artiklis 2 täpsustatud, et ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise tariifid ei tohi lepinguperioodil tõusta kiiremini kui terviseindeks. Artikli 13 lõikes 2 on kehtestatud kavandatud tõhusust arvestades ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise netokulude katteks DPLP-le makstava aastahüvitise suuruseks 290 613 000 eurot (summat korrigeeritakse vastavalt inflatsioonile) (110). Artikli 13 lõikes 5 on sätestatud, et kui üldist majandushuvi pakkuvate teenuste sisu või tingimused muutuvad või kui kuludes toimub oluline muutus, mida DPLP ei suuda kontrollida, kaaluvad pooled hüvitise suuruse kohandamist lähtuvalt kulude muutusest. Kohandamine toimub ministrite nõukogu otsusega. Komisjon tõdeb, et viimatinimetatud klauslit võib tõlgendada vabastusklauslina, mis toob lepingusse tagantjärele tagasi teatud elemendid (mis kaitsevad DPLPd riski eest). Komisjon leiab siiski, et riigiasutuste kasutatud sõnastus on piisavalt ebamäärane, mistõttu DPLP ei saa arvestada selle rakendamisega. Kokkuvõttes leiab komisjon, et ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisega seotud DPLP tegevuse suhtes kehtestatud sätted hõlmavad pikaajalist kokkulepet hüvitise määras.
(326)
Seega ei saa neljandat halduslepingut (2006-2010) pidada komisjoni hinnangul väikest riski sisaldavaks, vaid pigem olulist riski kaasa toovaks. Kokkuvõttes tundub baasvahemik (5,4 % - 7,4 %) sobivat mõlema neljanda halduslepinguga ette nähtud tegevusvaldkonna puhul.
(327)
Seevastu eelnevad halduslepingud (kuni 2005. aastani) tunduvad põhinevat suures osas sellistel hinna- ja hüvitusmehhanismidel, millest tuleneb DPLP jaoks väike risk.
(328)
Postmarkide hindade kehtestamisega seoses täheldab komisjon, et kolme esimese halduslepinguga ei rakendata sellist hinnalae määramise mehhanismi nagu neljanda halduslepinguga (milles sätestatakse pikaajaline hinnakohustus). Pigem on neis lepingutes märgitud suhteliselt üldsõnaliselt, et tariifid põhinevad tegelikel kuludel, mis tehakse kindlaks kohaste raamatupidamispõhimõtete alusel (111).
(329)
Samamoodi paneb komisjon tähele ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise puhul, et kolme esimese halduslepinguga ei nähta ette tervet lepinguperioodi hõlmavat kindla suurusega eelarvet nagu neljandas halduslepingus (112). Selle asemel on neis viidatud tegelikel kuludel põhinevatele hüvitistele (113). Komisjon nendib, et teises halduslepingus oli kehtestatud ka hüvitise üldine ülempiir, kuid sel perioodil makstud tegelikud hüvitised seavad ülempiiri reaalse kohustuslikkuse kahtluse alla (114). Ka esimeses halduslepingus oli kehtestatud aastane dotatsioonisumma (hüvitis), ent komisjon täheldab, et samal ajal ei olnud lepingus määratud pikaajalist ülempiiri ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise tariifidele.
(330)
Seega on komisjon seisukohal, et vahemikku (3,6 % - 4,8 %), mis hinnati mõistlikuks lepingust tuleneva olulise riski puudumise korral, tuleb kohaldada nii ajakirjandusväljaannete kui ka posti kättetoimetamise valdkonna suhtes kolme esimese halduslepingu perioodil.
(331)
Komisjon märgib, et lepingupõhise lähenemise pakkusid välja ka Belgia ametiasutused 14. detsembril 2011 esitatud dokumendis. Ehkki välja pakutud metoodika tõstatab mitu küsimust seoses riskiteguritega ja nende kaalumisviisiga, (115) on lepinguperioodide põhine analüüs, mis liigitab DPLP riski põhimõtteliselt kolmeastmelise skaala alusel (väike, keskmine, suur), on üldiselt vastavuses komisjoni kasutatud lähenemisega. DPLP liigitas lepingud neist tuleneva riski alusel viisil, mis tundub olevat üldjoontes kooskõlas komisjoni analüüsiga, kuivõrd ka Belgia ametiasutused leiavad, et neljanda halduslepinguga kaasneb tervikuna suurem risk kui kolme esimesega.
(332)
Komisjon järeldab, et tegevusmarginaali (tegevuskasumi) baasvahemik (5,4 % - 7,4 %) on sobiv võrdlusvahemik, et määrata mõistlik kasum perioodideks, mil DPLP kanda oli oluline risk, ning võtta arvesse tugevaid stiimuleid tõhususe suurendamiseks.
(333)
Samuti jõuab komisjon järeldusele, et tegevuskasumi vahemik (3,6 % - 4,8 %) on sobiv võrdlusvahemik, et määrata kindlaks mõistlik kasum perioodideks, mil DPLP tegevusega ei olnud seotud olulist riski.
(334)
Et võtta arvesse pingutusi, mida DPLP Belgia ametiasutuste väidete kohaselt tõhususe suurendamiseks tegi, otsustas komisjon ilmutada ettevaatlikkust ja kasutada avaliku teenuse kuludele lisatava mõistliku kasumi kindlaksmääramisel nende kahe vahemiku ülempiire. Seda lähenemist on kajastatud ka Deloitte'i uuringus (vt põhjendus 292), mille kohaselt oleks otstarbekas kasutada vahemikke, et mitte karistada keskmisest parema tulemuse saamist tänu tõhususe parandamisele.
(335)
Komisjon leiab, et kolmest esimesest halduslepingust (1992-1996, 1997-2002 ja 2003-2005) tulenev risk on väike ning et nii posti kui ka ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise suhtes võib kohaldada mõistliku kasumi määra, mis vastab 4,8 % suurusele tegevuskasumile. Komisjon leiab ka, et neljanda halduslepinguga (2006-2010) kaasneb oluliselt suurem risk, mistõttu nii posti kui ka ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise suhtes võib kohaldada mõistliku kasumi määra, mis vastab 7,4 % suurusele tegevuskasumile.
(336)
Esimeses halduslepingus on täpsustatud, et riigi makstav aastahüvitis on ette nähtud kõikidele avaliku teenuse osutamise ülesannetele.
(337)
Võimaliku liigse hüvitise arvutamiseks tuleb seega liita kõikide avaliku teenuse osutamise ülesannete kõik kulud ja tulud.
(338)
Riigi makstud aastahüvitis avalike teenuste eest tuleb arvata tulude hulka. DPLP sai esimese halduslepingu alusel aastahüvitisi kokku summas 1,5 miljardit eurot.
(339)
Peale selle tuleb võtta arvesse järgmisi abimeetmed.
Hoonete üleandmine
(340)
Esimese halduslepinguga nähti ette ka hoonete üleandmine riigilt DPLP-le. Need hooned väärtuses 112,2 miljonit eurot, mille omandiõiguse üleandmise eest ei makstud mingit vastutasu, tuleb esimese halduslepingu perioodi liigse hüvitise arvutamisel lisada DPLP tulude hulka. DPLP ei olnud maksnud riigile mingit vastutasu hoonete kasutamise eest enne nende üleandmist.
(341)
1997. aastal maksis riik DPLP-le 62 miljonit eurot, mida viimane kajastas oma raamatupidamisarvestuses kapitalisüstina. Belgia ametiasutused tunnistasid hiljem, et see ülekanne oli tegelikult esimese halduslepinguga 1996. aastaks ette nähtud aastahüvitise jäägi edasilükatud väljamakse.
(342)
Kõnealust summat ei olnud DPLP-le 1996. aastal õigel ajal välja makstud, mistõttu riigi hüvitis oli väiksem kui halduslepinguga kõnealuseks aastaks ette nähtud aastasumma.
(343)
Liigse hüvitise kontrollimisel lisatakse makstud 62 miljonit eurot üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitiste hulka esimese halduslepingu perioodil.
(344)
Esimese halduslepingu perioodi liigse hüvitise arvutuskäigu võib kokku võtta järgmiselt:
-
kõikide avaliku teenuse osutamise ülesannete, sh universaalteenuse osutamise kohustuse netokulud (kulud - tulud)
-
üldist majandushuvi pakkuvate teenuste eest lubatav mõistlik kasum
+
üldist majandushuvi pakkuvate teenuste aastahüvitised
+
hoonete üleandmine
+
1997. aasta kapitalisüst
=
liigne hüvitis
(345)
Järgmise kolme halduslepingu puhul võetakse liigse hüvitise arvutamisel arvesse üksnes nende üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kulusid ja tulusid, mille eest kõnealuste lepingute alusel võidi anda avaliku teenuse eest makstavat hüvitist. Teiste üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kulusid ja tulusid, mille toetamist lepingutega ette ei nähtud, arvesse ei võeta. Kuna universaalne postiteenus ei kuulunud abi saavate tegevusvaldkondade hulka, ei võeta arvesse selle võimalikku netokulu ning DPLP peab rahastama seda täielikult omaenda vahenditest, nagu on ette nähtud halduslepingutes sõnastatud avaliku teenuse osutamise ülesandes. Tegevusvaldkonnad, mille eest halduslepingute kohaselt makstakse lepingutes nimetatud summas hüvitist, on eelkõige ajakirjandusväljaannete (päevalehtede ja perioodika) kättetoimetamine ja teised põhjenduses 33 loetletud avalikud teenused.
(346)
Ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisteenuse väikeste tariifide tõttu on abi saavad üldist majandushuvi pakkuvad teenused tervikuna kahjumis.
(347)
Kuivõrd mingi teenuse eest makstavat võimalikku liigset hüvitist võib kasutada teiste, ebapiisavalt hüvitatud avalike teenuste netokulude rahastamiseks, liidetakse liigse hüvitise arvutamiseks kokku kõik selliste üldist majandushuvi pakkuvate teenustega seotud kulud ja tulud, mis halduslepingute kohaselt võivad abi saada.
(348)
Kõnealuse kolme halduslepingu alusel DPLP-le makstud aastahüvitised moodustavad kokku 3,5 miljardit eurot.
(349)
Lisaks halduslepingutega ette nähtud hüvitistele oli DPLP-l kogu vaatlusaluse perioodi vältel riigi antud ainuõigus reserveeritud postiteenuste osutamiseks. Ehkki reserveeritud sektori võimalik liigne netoülejääk ei ole riigiabi kontrollimise seisukohast riigi ressurss ning seega ei saa liigse hüvitamise korral anda korraldust selle sissenõudmiseks, võib ja peab seda riigiabieeskirjade kohaldamisel arvesse võtma muu sellise riigiabi vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamisel, mida asjaomane ettevõtja on saanud avaliku teenuse eest makstava hüvitisena. Seega et hinnata, kas erinevate halduslepingute alusel DPLP-le makstud hüvitis on ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 seisukohast siseturuga kokkusobiv, lahutatakse liigne kasum, mida Belgia postiettevõtja sai reserveeritud sektorist, nende üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kuludest, mille eest võib nimetatud lepingute alusel anda avaliku teenuse eest makstavat hüvitist.
(350)
See põhimõte sisaldub üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistikus, milles on sätestatud, et „kui kõnealusel ettevõtjal on eri- või ainuõigusi, mille alusel osutatakse üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid, millest saadav kasum on suurem kui mõistlik kasum, või kui riik annab sellele ettevõtjale muid eeliseid, siis tuleb need sõltumata nende klassifikatsioonist EÜ asutamislepingu artiklis 87 võtta arvesse ja lisada ettevõtja tuludele” (116). See põhimõte tuleneb ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 sisalduvast vajalikkuse ja proportsionaalsuse tingimusest. Kui üldist majandushuvi pakkuva teenuse eest makstav toetus lisandub liigsele kasumile, mis tuleneb ettevõtjale antud eri- või ainuõigusest ja on piisav teise üldist majandushuvi pakkuva teenuse kulude katmiseks, ei ole see toetus kõnealuse üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks vajalik. Liigset kasumit saav ettevõtja saab juba kasu riiklikust abimeetmest, mis võimaldab tal osutada üldist majandushuvi pakkuvat teenust majandusliku tasakaalu olukorras, mistõttu ei ole vajalik mitte mingisugune täiendav hüvitamine.
(351)
Igasugune reserveeritud sektorist saadav ja ainuõigusest tulenev liigne kasum tuleb seega arvesse võtta, et hinnata, kas DPLP-le makstud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitised on vajalikud.
(352)
Seega võetakse üldist majandushuvi pakkuvate teenuste liigse hüvitamise analüüsimisel arvesse kogu reserveeritud sektori kasumit, mis ületab mõistliku kasumi määra.
(353)
Kuna aga reserveeritud sektor on eelkõige ette nähtud universaalteenuse rahastamiseks, vähendab teistes universaalteenuse valdkondades saadud kahjum reserveeritud sektori panust teiste sellega seotud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kulude katmisel.
(354)
Peale selle tuleb reserveeritud sektori tegeliku liigse kasumi kindlaksmääramisel võtta arvesse kulusid, mis tulenevad universaalteenuse osutamise kohustusest, kuid mis kantakse universaalteenusest väljapoole jäävates tegevusvaldkondades. Nimelt kooskõlas Chronoposti kohtuotsusega on jaevõrgu kulud jaotatud DPLP kuluarvestuses võrku kasutavate tegevusvaldkondade vahel, mille hulka kuulub ka muu hulgas universaalteenuse valdkondi. Täpsemalt: DPLP-le pandud kohustus pidada üleval teatud ulatuse ja tihedusega jaevõrku, et osutada Belgia ametiasutuste kindlaks määratud kvaliteeditasemega universaalset postiteenust, toob kaasa kahjusid universaalteenusest väljapoole jäävates ärivaldkondades, sest osa jaevõrgu kuludest on kooskõlas Chronoposti kohtuotsusega omistatud jaevõrku kasutavatele kaubanduslikele toodetele.
(355)
Halduslepingutes kehtestatud postivõrgu nõue: riik on kehtestanud jaevõrgu moodustavate teeninduspunktide kohustusliku tiheduse ja tüübi (postkontor või postipunkt). Kohustused on määratletud järjestikustes halduslepingutes. Näiteks neljandas halduslepingus (2005-2010) on kehtestatud järgmised nõuded:
a)
üldine kohustus hoida töös võrku, mis võimaldab täita universaalteenuse ja teiste DPLP-le pandud avalike teenuste osutamise kohustust (117);
b)
kohustus hoida töös vähemalt 1 300 teeninduspunkti (postkontorit ja postipunkti) (118);
c)
kohustus hoida töös vähemalt 589 postkontorit;
d)
enamgi veel, maksimaalne vahemaa mööda teed põhiteenuseid osutava teeninduspunkti ja täielikku teenuste paketti pakkuva postkontori vahel ei tohi ületada 10 km.
(356)
Belgia ametiasutused leiavad, et nõuded DPLP jaevõrgu moodustavate teeninduspunktide arvule ja tüübile kujutavad endast riigi kehtestatud eraldiseisvat territoriaalse katvuse kohustust, mis lisandub universaalteenuse osutamise kohustusega seotud nõuetele. Sel põhjusel leiab Belgia, et kõik selle eraldiseisva territoriaalse katvuse kohustusega seotud netokulud peaks hüvitama riik.
(357)
Võrgunõude maksumuse kindlakstegemine: et teha kindlaks, kui suure netokulu- toob DPLP-le kaasa kohustus hoida töös vähemalt 1 300 teeninduspunktist, sh vähemalt 589 postkontorist koosnevat jaevõrku, võrdlesid Belgia ametiasutused tegelikku, riigi kehtestatud teeninduspunktide tiheduse ja tüübiga jaevõrku hüpoteetilise jaevõrguga, mida DPLP hoiaks töös juhul, kui ta ei peaks neid erinõudeid täitma. Teiste sõnadega on hüpoteetiline jaevõrk selline võrk, mida DPLP oleks otsustanud hoida töös äritingimustel, kui riik ei oleks pannud talle avaliku teenuse osutamise kohustusi.
(358)
Belgia ametiasutuste hinnangul koosneks selline hüpoteetiline võrk üksnes postipunktidest. Postkontorid kaoksid. Postipunktide arv peaks siiski olema tunduvalt suurem, et DPLP suudaks teenindada sama suurt hulka kliente.
Võrdlus DPLP praeguse jaevõrgu ja sellise hüpoteetilise võrgu vahel, mida hoitaks töös riigi kehtestatud nõuete puudumise korral
Teeninduspunktide koguarv
Postkontorid (a) + postipunktid (b)
(a)
Postkontorite arv
(DPLP enda hallatud spetsiaalsed postiteenuste osutamise punktid)
(b)
Postipunktide arv
(kolmandate isikute pindadel asuvad teeninduspunktid)
DPLP tegelik jaevõrk (2009. aasta lõpus)
1 401 =
713 +
688
Hüpoteetiline jaevõrk riigi kehtestatud nõuete puudumise korral (Belgia ametiasutuste hinnangul)
[…] =
[…] +
[…]
Riigi poolt nõutav jaevõrk
Vähemalt 1 300
Vähemalt 589
Nõue puudub
(359)
Nagu nähtub ülalesitatud tabelist, vastab DPLP tegelik jaevõrk riigi kehtestatud nõuetele: nii teeninduspunktide koguarv kui ka postkontorite arv on nõutavast suurem. Seevastu hüpoteetiline võrk, mida DPLP haldaks juhul, kui ta saaks kujundada oma võrgu üksnes ärilistest kaalutlustest lähtudes, oleks hoopis teistsugune: postipunktide koguarv suureneks, kuid DPLP hallatavad postkontorid kaoksid.
(360)
Postivõrgu nõude tegelik olemasolu: oluline on täpsustada, et riigi nõue DPLP-le ei ole selgelt kehtestatud.
(361)
Esiteks on DPLP tegelik võrk riigi nõutavast laiem. Nii teeninduspunktide koguarv kui ka postkontorite arv on riigi nõutud minimaalsest arvust suurem, mis näib viitavat sellele, et DPLP-le pandud kohustused ei ole liiga koormavad, kui ta hoiab vabatahtlikult töös praeguse suurusega võrku.
(362)
Belgia ametiasutused selgitavad postkontorite suuremat arvu 10 km vahemaa tingimusega, DPLP vajadusega omada kindlusvaru postipunktide ootamatute sulgemiste puhuks ja oma kavatsusega tõsta minimaalne nõutav postkontorite arv järgmises halduslepingus 650ni, mistõttu ei oleks majanduslikult otstarbekas lähtuda praegu nõutavast arvust ja hakata postkontoreid sulgema, selleks et need mõne aja pärast uuesti avada. Belgia ametiasutused rõhutavad, et just neil põhjustel ei ole DPLP saanud postkontorite arvu rohkem vähendada ega viia seda lähemale minimaalsele nõutavale arvule (589). Nende sõnul on praegune 713 postkontoriga võrk teeninduspunktide suuremast arvust hoolimata tegelikult tingitud riigi kehtestatud nõuetest.
(363)
Teiseks kasutavad Belgia ametiasutused meetodit, mis põhineb jaevõrgu 2009. aasta kulude retrospektiivsel ekstrapoleerimisel kuni 1992. aastani. Selline retrospektiivne ekstrapoleerimine on paratamatult ebakindel meetod. Postipunktide ärimudel ei pruukinud olla võimalik alates 1992. aastast. Veel enam, DPLP töötajaskond koosnes varasematel aastatel peamiselt ametnikest, kelle palgakulud olid väga kindlalt fikseeritud. Kuivõrd postipunkte ei halda DPLP töötajad, oleks DPLP pidanud jätkama palgamaksmist ametnikele, kes ei oleks enam postkontorites töötanud. Seetõttu on vähe tõenäoline, et postkontorite sulgemine vaatlusaluse perioodi algul oleks saanud kaasa tuua otsese palgakulude vähenemise. Küll aga oleks selline kulude kokkuhoid olnud teataval määral teostatav 2009. aastal, mil töölepinguga töötajate hulk oli suurem. Arvestades järkjärgulist üleminekut paindlikuma staatusega töötajaskonnale ja kuluarvestussüsteemis tehtud parandusi, võib oletada, et hilisemate aastate kohta käivad raamatupidamisandmed on sellistest moonutustest vabad. Siiski töötab bpostis endiselt üle 20 000 ametniku, keda ei saa ei postipunktides rakendada ega koondada, mistõttu kõikide postkontorite asendamine postipunktidega on veel praegugi üksnes teoreetiline ja ebarealistlik võimalus.
(364)
Belgia ametiasutused rõhutavad aga, et varasemate aastate võimalikud koondamiskulud oleks korvanud tegevuskulude kokkuhoid ja kasutuks muutunud hoonete müük. 1992.-2002. aasta andmete usaldusväärsuse küsimuses kinnitavad Belgia ametiasutused, et jaevõrgu kulusid tõenäoliselt hoopis alahinnati, sest mõned kulud, mida oleks võinud pidada postivõrgu kuludeks, paigutati muude kulukeskuste alla. Retrospektiivse ekstrapolatsiooni nõrkusi tasakaalustavat seega teised, ettevaatlikumad hüpoteesid, millest Belgia ametiasutused lähtusid varasemate aastate kulude arvutamisel.
(365)
Eraldiseisva territoriaalse katvuse kohustuse olemasolu: isegi kui oletada, et postivõrgu nõue oli olemas, ei tundu olevat põhjendatud Belgia ametiasutuste väide, et selle nõudega kaasneb eraldiseisev territoriaalse katvuse kohustus. Halduslepingud ei tundu eraldi sätestavat reaalset territoriaalse katvuse kohustust, mis erineks universaalteenuse ja teiste avalike teenuste osutamise kohustustega seotud nõuetest ja jääks neist väljapoole. Vastupidi, DPLP ja Belgia riigi vahel sõlmitud lepingutes on täpsustatud, et postivõrgu nõude ainus eesmärk on tagada universaalteenus ja teised üldist majandushuvi pakkuvad teenused (ajalehtede ja ajakirjade kättetoimetamine, kontod, rahakaardid jne) ning selleks vajaliku postivõrgu kulud on juba arvestatud nende teenuste kuludesse (119). Halduslepingutega ei ole ette nähtud ka mehhanismi territoriaalse katvuse kohustuse kulude hüvitamiseks. Komisjon juhib tähelepanu sellele, et kohustus määrata hüvitise väljaarvutamise parameetrid eelnevalt kindlaks sisaldub 2005. aasta üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistikus ning et just 2005. aastale järgneva perioodi puhul tehti kindlaks DPLP üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kulude liigne hüvitamine (vt põhjendus 386).
(366)
On oluline märkida, et direktiivi 97/67/EÜ artikli 3 kohaselt peavad liikmesriigid kohustama turgu valitsevaid postiettevõtjaid osutama universaalteenust, mis on nõuetekohase kvaliteediga eelkõige geograafilise katvuse poolest. Territoriaalne katvus, mis käesoleval Belgiaga seotud juhtumil on olemas, on aga kõigest üks paljudest universaalse teenuse kohustuse aspektidest. Komisjon ei näe halduslepingutes, millega DPLP-le antakse universaalteenuse osutamise ülesanne, mingit märget lisaülesande kohta, mille kohaselt turgu valitsev postiettevõtja peaks hoidma töös universaalteenuse ja teiste avalike teenuste osutamise kohustuses sisalduva territoriaalse katvuse nõudega eeldatust suuremat ja rohkemate postkontoritega võrku, mis täidaks territoriaalse ühtekuuluvuse või arengu eesmärki. Ei ole mingit kahtlust, et iga postkontor, mida DPLP universaalteenuse osutamiseks töös hoiab, aitab kaasa territoriaalsele ühtekuuluvusele, (120) kuid õiguslikult on selle postkontori tööshoidmise kohustus seotud vajadusega tagada piisava kvaliteediga universaalne postiteenus ja muud seotud teenused. Selleks et oleks alust rääkida territoriaalsest lisakohustusest, peaks kehtiva kohtupraktika kohaselt olema DPLP-le antud eraldiseisev ja selgelt määratletud kohustus hoida töös täiendavaid postkontoreid lisaks postivõrgule, mille suurus on kehtestatud universaalteenuse osutamiseks. Ülesande andmisel tuleks täpsustada kohustused, neist tulenevad kulud ja territoriaalse lisakohustuse netokulude rahastamise mehhanism.
(367)
Komisjon ei leia riigi ja DPLP vahel sõlmitud halduslepingutest ühtegi neist elementidest. Tegelikult püüavad Belgia ametiasutused ja DPLP tagantjärele kunstlikult tõendada eraldiseisva territoriaalse ülesande olemasolu, väites, et halduslepingutes kehtestatud territoriaalse katvuse nõue tuleneb kahest eesmärgist: universaalteenuse osutamise ülesandest ja väidetavast territoriaalsest ülesandest, mis jääb universaalteenuse kohustuse piiridest väljapoole. Lepingutes ei sisaldu siiski ühtegi sätet väidetava eraldiseisva territoriaalse ülesande kohta, mis kohustaks DPLP-d hoidma töös suuremat võrku, kui on ette nähtud universaalteenuse osutamiseks.
(368)
Tuleb märkida, et Belgia ametiasutuste ja DPLP väidete kunstlikkus ilmneb ka nende enda argumentatsioonist. Et vähendada võimalikku liigset hüvitist, tahavad Belgia ametiasutused, et komisjon käsitaks iseseisva postkontori reaalse kulu ja seda asendava hüpoteetilise postipunkti kulu vahet kui universaalteenuse kohustusest kaugemale mineva territoriaalse ülesande kulu. Selles argumentatsioonis ei viidata suuremale hüpoteetilisele postivõrgule, mida DPLP peab üleval territoriaalsetel eesmärkidel. Nimetatakse üksnes universaalteenuse territoriaalsest katvusest tulenevat lisakulu, mille katteks ei ole halduslepingutega ette nähtud mingit abi. Territoriaalse eesmärgi puudumist kinnitab asjaolu, et Belgia ametiasutused peaksid suurendama universaalteenuse osutamiseks märkimisväärselt postipunktide arvu, sest praeguse postipunktide arvu juures ei ole võimalik seda tagada.
(369)
Ehkki Belgia ametiasutuste väidet tegeliku ja eraldiseisva territoriaalse katvuse kohustuse kohta ei saa aktsepteerida, võib siiski märkida, et Belgia riigi kehtestatud postivõrgu kohustus, millega nõutakse universaalteenuse ja teiste avalike teenuste osutamiseks vajaliku võrgu tööshoidmist, ei hõlma üksnes nimetatud teenuseid, vaid toob lisakulusid ka äriteenustele.
(370)
Vastavalt tegevuspõhisele kuluarvestusele ja kooskõlas Chronoposti kohtuotsusega osalevad kõik jaevõrku kasutavad teenused selle ühiste kulude tasumises, nagu on selgitatud põhjenduses 354. See tähendab, et kõik tooted, kaasa arvatud kaubanduslikud tooted, on hõlmatud postivõrgu kulude rahastamisse. Kulud, mis tulenevad riigi kehtestatud kohustusest hoida töös postkontoreid, koormavad kaubanduslikke tooteid, mis näivad pidevalt tootvat kahjumit hoolimata sellest, et neid müüakse turuhinnaga. DPLP pakub oma äriteenuseid postivõrgu kaudu, sest nendega rahastatakse osa selle püsikuludest ja panustatakse seega kaudselt universaalteenuse rahastamisse.
(371)
Majanduslikust vaatenurgast tundub mõistlik võtta DPLP liigse hüvitamise hindamisel arvesse kaubanduslike toodete kantud kahjumit, mis on tingitud universaalteenuse ja teiste avalike teenuste osutamise kohustusest. Kui DPLP-l on majanduslik huvi kasutada jaevõrku kaubanduslike toodete müümiseks, toob see kuluarvestuses kaasa selle, et osa võrgu kuludest, mis muidu omistataks avalikule teenusele, omistatakse kaubanduslikele toodetele, mis tunduvad seetõttu olevat puudujäägis.
(372)
Seega võib liigse hüvitise arvutamise käigu kõnealusel juhul kokku võtta järgmiselt:
-
üldist majandushuvi pakkuvate teenuste netokulu (kulud - tulud)
-
üldist majandushuvi pakkuvate teenuste lubatav mõistlik kasum
+
üldist majandushuvi pakkuvate teenuste aastahüvitised
+
universaalteenuse reserveeritud sektori täiendav liigne kasum (pärast universaalteenuse rahastamist, mille hulka arvestatakse universaalteenusest tulenev jaevõrgu lisakulu äriteenuste jaoks)
=
liigne hüvitis
(373)
1997. aasta kapitalisüsti kokkusobivust tuleb alljärgnevalt hinnata osana üldist majandushuvi pakkuvate teenuste aastahüvitiste kokkusobivuse hindamisest, sest selle näol ei ole tegemist eraldiseisva rekapitaliseerimisega, vaid ajavahemikuks 1992-1996 avaliku teenuse osutamise ülesannete eest ette nähtud hüvitise väljamaksega.
(374)
2003. aasta kapitalisüst ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, mistõttu küsimust abi kokkusobivusest siseturuga ei kerki.
(375)
2006. aasta kapitalisüst ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, mistõttu küsimust abi kokkusobivusest siseturuga ei kerki.
(376)
Riigigarantiid ei ole halduslepingus avaliku teenuse eest makstava hüvitisena sätestatud, mistõttu ei saa selle kokkusobivust hinnata ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel. Kuna Belgia ametiasutused ei ole viidanud mingile muule alusele, mille põhjal selle kokkusobivust hinnata, ning kuna komisjon ei ole selleks mingit alust leidnud, on see meede siseturuga kokkusobimatu tegevusabi ja tuleb seetõttu tagasi nõuda.
(377)
Nagu juba märgitud, ei andnud vabastus ettevõtlusmaksust DPLP-le eelist ega ole seega riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(378)
Vabastused kinnisvaramaksust ja kohalikest maksudest on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kuid neid tuleb käsitada olemasoleva abina, sest need kehtestati enne aluslepingu jõustumist. Lisaks tuleb märkida, et kõnealuseid maksumeetmeid ei ole halduslepingutes nimetatud hüvitisena avaliku teenuse osutamise kohustuste eest.
(379)
Maksuvabastused ei mõjuta seega liigse hüvitise arvutamise käiku, mis põhineb DPLP tegelikel kuludel (milles juba sisaldub kõneluste maksuvabastuste mõju).
(380)
Maksuvabastusi käsitletakse seega eraldi menetluses, milles tegeletakse olemasolevate abikavadega, vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (121) artiklitele 17-19.
6.3.3.3. Liigse hüvitise summa väljaarvutamine
(381)
Liigse hüvitise summa saab välja arvutada punktis 6.3.3.2 esitatud hinnangu alusel. Kooskõlas avaliku teenuse rahastamise mehhanismiga, mille Belgia ametiasutused on kehtestanud halduslepingutes, arvutatakse liigne hüvitis välja iga lepinguperioodi jaoks eraldi.
Esimene haldusleping: 1992-1996
(tuhandetes eurodes)
-
avaliku teenuse netokulud
:
-
[…]
-
tulenevad võrgukulud
:
-
[…]
-
lubatav mõistlik kasum
:
-
[…]
(tegevusmarginaal 4,8 %)
+
riigi makstud hüvitised
:
+
[…]
+
kapitalisüst (1997)
:
+
62 000
(edasilükatud avaliku teenuse eest makstav hüvitis)
+
hoonete üleandmine
:
+
112 209
=
liigne hüvitis
=
[…]
Teine haldusleping: 1997-2002
Universaalteenuse reserveeritud sektori (UTK R) täiendava liigse kasumi arvutuskäik
(tuhandetes eurodes)
+
UTK R liigne kasum
:
+
[…]
(UTK R kasum, mis ületab tegevusmarginaali 4,8 %)
universaalteenusest tulenevad võrgukulud
:
[…]
muude universaalteenuste netokulu
:
[…]
(muud universaalteenused kahjumis)
muude universaalteenuste mõistlik kasum
:
[…]
(tegevusmarginaal 4,8 %)
=
universaalteenuse kulud, mida tuleb rahastada reserveeritud sektorist
=
[…]
Reserveeritud sektori täiendav liigne kasum, mis vähendab avalike teenuste netokulu
=
[…]
Liigse hüvitise arvutuskäik:
(tuhandetes eurodes)
-
avaliku teenuse netokulud
:
-
[…]
-
lubatav mõistlik kasum
:
-
[…]
(tegevusmarginaal 4,8 %)
+
riigi makstud hüvitis
:
+
1 286 461
+
UTK R täiendav liigne kasum
+
[…]
=
liigne hüvitis
=
[…]
Kolmas haldusleping: 2003-2005
Universaalteenuse reserveeritud sektori (UTK R) täiendava liigse kasumi arvutuskäik
(tuhandetes eurodes)
+
UTK R liigne kasum
:
+
[…]
(UTK R kasum, mis ületab tegevusmarginaali 4,8 %)
universaalteenusest tulenevad võrgukulud
:
[…]
muude universaalteenuste netokulu
:
-
[…]
(muud universaalteenused kasumis)
universaalteenuse mõistlik kasum
:
[…]
(tegevusmarginaal 4,8 %)
=
universaalteenuse kulud, mida tuleb rahastada reserveeritud sektorist
=
[…]
(pole kahjumit, mida rahastada)
Reserveeritud sektori täiendav liigne kasum, mis vähendab avalike teenuste netokulu
=
[…]
Liigse hüvitise arvutuskäik:
(tuhandetes eurodes)
-
avaliku teenuse netokulud
:
-
[…]
-
lubatav mõistlik kasum
:
-
[…]
(tegevusmarginaal 4,8 %)
+
riigi makstud hüvitis
:
+
677 985
+
UTK R täiendav liigne kasum
:
+
[…]
=
liigne hüvitis
=
[…]
Neljas haldusleping: 2006-2010
Universaalteenuse reserveeritud sektori (UTK R) täiendava liigse kasumi arvutuskäik
(tuhandetes eurodes)
+
UTK R liigne kasum
:
+
[…]
(UTK R kasum, mis ületab tegevusmarginaali 7,4 %)
universaalteenusest tulenevad võrgukulud
:
[…]
muude universaalteenuste netokulu
:
[…]
(muud universaalteenused kasumis)
universaalteenuse mõistlik kasum
:
[…]
(tegevusmarginaal 7,4 %)
=
universaalteenuse kulud, mida tuleb rahastada reserveeritud sektorist
=
[…]
(pole kahjumit, mida rahastada)
Reserveeritud sektori täiendav liigne kasum, mis vähendab avalike teenuste netokulu
=
[…]
Liigse hüvitise arvutuskäik:
(tuhandetes eurodes)
-
avaliku teenuse netokulud
:
-
[…]
-
lubatav mõistlik kasum
:
-
[…]
(tegevusmarginaal 7,4 %)
+
riigi makstud hüvitis
:
+
1 568 787
+
UTK R täiendav liigne kasum
:
+
[…]
=
liigne hüvitis
=
[…]
Muud meetmed
Riigigarantii
(tuhandetes eurodes)
2004. aastal antud riigigarantii
1 500
=
1 500
(382)
Nagu leiavad Belgia ametiasutused, (122) on kõnealusel juhul n-ö lepingupõhine lähenemine „kõige objektiivsem ja tasakaalustatum meetod”, et määrata kindlaks liigse hüvitise kogusumma arvutamisel arvesse võetav ajavahemik. Komisjonil ei ole Belgia ametiasutuste taotlusele vastuväiteid. Selline lähenemine tagab pooltele tõepoolest suurema etteaimatavuse ja õiguskindluse ning näib seetõttu vähendavat liigse hüvitamise riski. Seetõttu vaadeldakse iga lepinguperioodi eraldi ning ebapiisavat või liigset hüvitist ei kanta edasi teistesse perioodidesse.
(383)
Belgia ametiasutused märgivad siiski, et enne üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku jõustumist 2005. aastal rakendas komisjon järjepidevalt meetodit, millega arvutas ebapiisava või liigse hüvitise terve aasta kohta. Seda aluseks võttes palusid Belgia ametiasutused eraldi just seda, et ebapiisava või liigse hüvitise üldisel arvutamisel käsitletaks 2005. aastale eelnevaid aastaid koos (123).
(384)
Komisjon märgib, et kuna 2005. aastale eelneva kolme halduslepingu perioodil tehti kindlaks ebapiisav hüvitamine, ei mõjutaks kõikide aastate koos käsitlemine mitte kuidagi tagasinõudmisele kuuluva liigse hüvitise summat.
(385)
Peale selle juhib komisjon tähelepanu sellele, et alates üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku vastuvõtmisest 2005. aastal tuleb „hüvitise väljaarvutamise, kontrollimise ja läbivaatamise parameetrid” täpsustada eelnevalt aktis või aktides, milles üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise ülesanne antakse (124). Kuna neljandas halduslepingus ei ole määratud hüvitist mitte mingisuguste kulude eest, mis on kantud väljaspool selle kehtivusaega (2006-2010), ei saa DPLP-le makstud võimalik liigne hüvitis korvata ebapiisavat hüvitamist, mis on kindlaks tehtud lepinguga hõlmamata perioodide puhul.
(386)
Komisjon jõuab järeldusele, et DPLP sai avaliku teenuse osutamise ülesande täitmise eest liigset hüvitist summas 415 miljonit eurot; täpsemalt sai ta seda neljanda halduslepingu kehtivusajal. Kuna liigne hüvitis on siseturuga kokkusobimatu riigiabi, tuleb see tagasi nõuda.
7. KOKKUVÕTE
(387)
Pensionikohustuste riigi kanda võtmine, iga-aastased riigi tehtud ülekanded, hoonete üleandmine, 1997. aasta kapitalisüst, maksuvabastused ja riigitagatis kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, sest need vabastasid DPLP kuludest, mida eraettevõtjad peavad tavaliselt kandma.
(388)
2003. ja 2006. aasta kapitalisüstid ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, sest riik toimis kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega.
(389)
Komisjon tõdeb, et Belgia rakendas neid meetmeid ebaseaduslikult, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 2, välja arvatud 2003. aasta kapitalisüsti puhul, millest teatati ettenähtud korras komisjonile enne meetme rakendamist, ja maksuvabastuste puhul, mis on olemasolev abi.
(390)
Pensionikohustuste riigi kanda võtmine ei pannud DPLPd sotsiaalkindlustusmaksete puhul konkurentidest soodsamasse olukorda. Selle meetme võib seega tunnistada siseturuga kokkusobivaks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel.
(391)
Neljanda halduslepingu raames makstud aastahüvitised on ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 seisukohast siseturuga kokkusobimatu riigiabi DPLP-le makstud liigse hüvitise ulatuses.
(392)
Riigigarantii on siseturuga kokkusobimatu abi.
(393)
Vabastused kinnisvaramaksust ja kohalikest maksudest on olemasolev abi ning neid käsitletakse eraldi olemasoleva abiga tegeleva menetluse raames kooskõlas määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklitega 17-19.
(394)
Vastavalt üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktile 5 ei piira käesolev otsus riigihangete ja konkurentsi suhtes kehtivate liidu sätete kohaldamist,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Riigiabi, mida Belgia andis äriühingule De Post - La Poste (DPLP, praegune bpost) pensionikohustuste riigi kanda võtmise näol, on siseturuga kokkusobiv Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses.
Artikkel 2
Riigiabi, mida Belgia andis ebaseaduslikult äriühingule De Post - La Poste (DPLP, praegune bpost) avaliku teenuse osutamise kulude hüvitisena Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3 rikkudes, ei ole siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 3
Belgia 2003. ja 2006. aasta kapitalisüstid äriühingusse De Post - La Poste (DPLP, praegune bpost) ei ole riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 4
Riigiabi, mida Belgia andis ebaseaduslikult äriühingule De Post - La Poste (DPLP, praegune bpost) riigitagatise näol Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3 rikkudes, ei ole siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 5
1. Belgia nõuab tagasi artiklites 2 ja 4 viidatud meetmete raames antud kokkusobimatu abi.
2. Tagasinõutavatelt summadelt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil need anti abisaaja käsutusse, kuni nende tegeliku tagasimaksmiseni.
3. Intress arvutatakse liitintressina vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004 (125) V peatükile ja määrusele (EÜ) nr 271/2008, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 794/2004.
4. Belgia loobub alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast kõigist artiklites 2 ja 4 viidatud meetmete raames abi korras ettenähtud veel tegemata väljamaksetest.
Artikkel 6
1. Artiklites 2 ja 4 viidatud meetmete raames antud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Belgia tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul pärast selle teatavakstegemise kuupäeva.
Artikkel 7
1. Belgia esitab kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist komisjonile järgmise teabe:
a)
abisaajalt tagasinõutav kogusumma (põhisumma ja intressid);
b)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
c)
dokumendid, millega tõendatakse et abisaajale on antud korraldus abi tagasi maksta.
2. Belgia teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud riiklike meetmete edenemisest, kuni kogu artiklites 2 ja 4 viidatud meetmete raames antud abi on tagasi makstud. Belgia esitab komisjoni taotlusel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatavate meetmete kohta. Ta esitab ka üksikasjaliku teabe abisaajalt juba tagasi saadud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 8
Käesolev otsus on adresseeritud Belgia Kuningriigile.
Brüssel, 25. jaanuar 2012