РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ C 88/97, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel
(нотифицирано под номер C(2011) 3436)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/747/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 25 януари 1991 г. френската асоциация на банките (наричана по-долу „AFB“), синдикалната камара на популярните банки и Crédit Agricole подадоха жалба, в която твърдят, че Франция е предоставила държавна помощ на Crédit Mutuel.
(2)
Първото искане на информация относно т. нар. „синя книжка“ (Livret bleu) е формулирано от Комисията с писмо от 27 май 1991 г.
(3)
С писмо от 6 февруари 1998 г. Комисията информира френските органи за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), във връзка с евентуалните мерки за предоставяне на държавна помощ, съдържащи се в механизма на спестяване по „синята книжка“ (2).
(4)
На 8 април 1998 г. френските органи отговориха на въпросите, повдигнати от Комисията в решението ѝ за откриване на процедурата.
(5)
На 18 юни 1998 г. Crédit Mutuel изпрати до Комисията писмо с аргументи, целящи да бъде отхвърлена квалификацията като държавна помощ на мерките, които са предмет на решението за откриване на процедурата, както и досие с аналитични счетоводни отчети относно продукта „синя книжка“. Голям брой заинтересовани страни също изпратиха мненията си до Комисията (вж. раздели 3 и 4, съображения 48-59), която ги предаде на френските органи на 3 септември 1998 г.
(6)
Жалбоподателите изпратиха на Комисията четири допълнителни финансови отчета с писма от 29 октомври 1999 г., 16 май 2000 г., 16 октомври 2000 г. и 19 януари 2001 г., които Комисията предаде на френските органи на 21 февруари 2000 г. и 3 ноември 2000 г.
(7)
На 5 февруари 2001 г. Комисията предаде на френските органи документите, получени от AFB.
(8)
От ноември 1998 г. до декември 1999 г. по искане на Комисията консултант (3) (наричан по-долу „консултантът на Комисията“) извърши одит на аналитичното счетоводство за продукта „синя книжка“. Докладът на консултанта беше предаден за разглеждане на френските органи и на Crédit Mutuel на 10 януари 2000 г. На 7 февруари 2000 г. беше организирана работна среща между службите на Комисията, придружавани от техния консултант, френските органи и Crédit Mutuel за съгласуване на мненията по доклада.
(9)
С писмо от 14 септември 1999 г. службите на Комисията поискаха от френските органи да уточнят задачите от общ интерес, с които е натоварена Crédit Mutuel. На 21 февруари 2000 г., 3 ноември 2000 г. и 5 февруари 2001 г. службите на Комисията предадоха на френските органи различни документи (4), предоставени по делото от жалбоподателите и отнасящи се до евентуалния „притегателен ефект“ на продукта „синя книжка“ (вж. подраздел 7.2.3, съображения 110-118). Френските органи представиха своите мнения на 1 февруари 2001 г.
(10)
На 11 април 2000 г. Комисията беше сезирана с жалба от страна на Европейската банкова федерация (FBE) относно помощите, предоставени от френската държава на Crédit Mutuel под формата на изключителни права за разпространение на продукта „синя книжка“.
(11)
През май 2000 г. Confédération nationale du Crédit Mutuel („Националната конфедерация на Crédit Mutuel“) упълномощи одиторското бюро Arthur Andersen да извърши преглед на методологията на аналитичното счетоводство на Crédit Mutuel и да изготви сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“. Задачата приключи през септември 2000 г. с представянето на подробен доклад относно сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“, в който резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ преди облагане с данъци се оценява като загуба в размер на 498 млн. FRF. Това заключение се основава на отчитането на „корективи“. На 2 февруари 2001 г. във връзка с доклада беше организирана среща между Комисията и Crédit Mutuel. Във връзка с изразените от страна на Комисията мнения Crédit Mutuel възложи на Arthur Andersen да изпрати обяснителна бележка на 8 февруари 2001 г., с която да обоснове използвания метод, наречен „корекция на свръхкомпенсирането на дейността IARD [дейност по застраховане на щети (5) на Crédit Mutuel]“, който именно беше обект на критика от страна на службите на Комисията.
(12)
През април 2001 г. Комисията възложи на своя консултант да открие различията между изготвения от него доклад и този на Arthur Andersen и да определи фактологичните или методологични промени, които могат евентуално да бъдат направени по отношение на предходния доклад на консултанта. На 23 юли 2001 г. консултантът на Комисията предаде нов окончателен доклад. В него резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ се оценява като натрупана некапитализирана печалба в размер на 1,074 млрд. FRF (1,637 млн. EUR). Този доклад е предаден още същия ден на френските органи. По време на среща, проведена на 26 юли 2001 г. между Комисията, френските органи, Crédit Mutuel и Arthur Andersen, Crédit Mutuel и Arthur Andersen изразиха несъгласието си с окончателните заключения на консултанта на Комисията. Arthur Andersen потвърди предишните си заключения в документ от 13 септември 2001 г., предаден като приложение към бележка, изпратена от френските органи на 15 септември 2001 г. Френските органи изпратиха на Комисията нова бележка от 26 октомври 2001 г., съдържаща правен анализ на продукта „синя книжка“ по отношение на общностното право в областта на конкуренцията, както и обяснителна бележка от 7 януари 2002 г. относно разходите, свързани със задачата за обществена услуга, като в обяснителната бележка се повтарят, без никакви нови елементи, цифровите данни, представени вече от Crédit Mutuel.
(13)
В обяснителната бележка, изпратена на 26 октомври 2001 г. от френските органи до Комисията, се разяснява защо според тях i) схемата на продукта „синя книжка“ не представлява държавна помощ, ii) ако Комисията счете мярката за държавна помощ, може да става въпрос само за съществуваща помощ и iii) във всички случаи помощта е съвместима.
(14)
С решение от 15 януари 2002 г. (6) (наричано по-долу „отмененото решение“) Комисията определи държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel, като несъвместима с вътрешния пазар.
(15)
Решението от 15 януари 2002 г. беше отменено с решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2005 г. (7).
(16)
Комисията не обжалва решението за отмяна на Първоинстанционния съд. Съгласно член 266, параграф 1 от ДФЕС Комисията е длъжна да предприеме мерките в изпълнение на това решение. При делата, свързани с държавна помощ, това означава, че в резултат от решението за отмяна процедурата следва да се върне в етапа на официалното разследване.
(17)
С решение от 7 юни 2006 г. (8) (наричано по-долу „решението за разширяване“) Комисията разшири обхвата на официалната процедура по разследване и разясни основанията си за оценката на мярката като предполагаема държавна помощ.
(18)
Франция изпрати на Комисията своите мнения относно решението за разширяване с писма от 1 септември 2006 г. и 7 септември 2006 г.
(19)
На 19 септември 2006 г. в Европейската комисия беше получена жалба от „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Комисията получи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 13 октомври 2006 г.
(21)
Комисията предаде на френските органи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 31 октомври 2006 г.
(22)
В отговор на две искания за допълнителна информация от страна на Комисията от 22 септември 2006 г. и 28 ноември 2006 г. Франция представи допълнителни мнения с писма от 8 ноември 2006 г. и 28 февруари 2007 г.
(23)
Комисията проведе среща с френските органи на 19 декември 2006 г., а с Crédit Mutuel - на 15 януари 2007 г.
(24)
На 10 май 2007 г. Комисията прие решение в съответствие с член 86, параграф 3, от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 3, от ДФЕС) във връзка с член 43 и член 49 от Договора за ЕО (понастоящем член 49 и член 56 от ДФЕС), по силата на което Франция трябваше да прекрати специалните права (9) на Crédit Mutuel, на Caisses d’Épargne и на Banque Populaire за разпространение на продукта „синя книжка“ (Crédit Mutuel) и на продукта „книжка A“ (Livret A) (Caisses d’Épargne и La Poste) (10).
(25)
Тъй като Франция не прекрати специалните права за разпространение на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ в срока от 9 месеца, определен в решението от 10 май 2007 г., Комисията откри процедура за нарушение съгласно член 226 от Договора за ЕО (понастоящем член 258 от ДФЕС), като на 5 юни 2008 г. изпрати на Франция предупредително писмо за неспазване на решението.
(26)
На 19 септември 2009 г. Комисията отправи до Франция ново искане за информация, на което получи отговор на 13 октомври 2009 г.
(27)
На 8 октомври 2009 г. Комисията прекрати процедурата за нарушение, тъй като с приемането на реформата от 1 януари 2009 г. за либерализиране на разпространението на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ (11) Франция изпълни задължението си да прекрати специалните права за разпространение на тези продукти (12).
(28)
През 2010 г. Комисията изпрати на Crédit Mutuel няколко въпроса по електронната поща, на които последната отговори също по електронната поща.
(29)
В съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (13) с настоящото решение се закрива процедурата във връзка с предполагаеми елементи на държавна помощ в механизма на продукта „синя книжка“.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕХАНИЗМА НА ПРОДУКТА „СИНЯ КНИЖКА“
2.1. Описание на Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel е децентрализирана банково-застрахователна група, състояща се от национална мрежа от банки със статут на кооперативни дружества с променлив капитал. Crédit Mutuel осъществява дейността си съгласно закон от 10 септември 1947 г., в който са определени принципите на кооперациите. Тя е структурирана на три нива: местно, регионално и национално.
(31)
Група Crédit Mutuel, с две наименования (Crédit Mutuel и Crédit Industriel et Commercial (наричана по-долу „CIC“), включва близо 6 000 пункта за продажба и повече от 72 000 служители. Местните каси на Crédit Mutuel са обединени в 18 регионални федерации, членуващи в Confédération nationale du Crédit Mutuel, централен орган на мрежата. CIC обединява 6 регионални банки и специализирани филиали, както във Франция, така и в чужбина.
(32)
От друга страна Crédit Mutuel е група с единно ръководство и обща политика. Групата поддържа вътрешна финансова солидарност на ниво конфедерация, осигуряваща ликвидността на регионалните федерации. Групата притежава характеристиките на единно предприятие с оглед правото в областта на конкуренция, тъй като притежава единен център за вземане на решения на централно ниво.
2.2. Описание на продукта „синя книжка“
(33)
„Синя книжка“ е спестовен продукт, регулиран от държавата, разпространяван изключително от Crédit Mutuel.
(34)
В съответствие със Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (14) по отношение на този продукт са били разрешени частични данъчни облекчения. От данък са били освободени две трети от лихвата, изплащана по депозираните от вложителите суми. Държавата е определяла брутния лихвен процент за вложителите по продукта „синя книжка“ така, че след облагане с данъци (15) нетният лихвен процент да бъде равен на този по продукта „книжка А“, който е изцяло освободен от данък.
(35)
Държавата е определяла брутния лихвен процент по продукта „синя книжка“ на ниво, надвишаващо процента на инфлация, индексиран на паричния пазар. Последният нетен лихвен процент по продукта „синя книжка“, преди той да бъде прекратен с реформата от 1 януари 2009 г. (вж. съображение 41), е бил 4 % (16). Максималната сума, която вложителите са можели да внесат по продукта „синя книжка“, е била 15 300 EUR. Привлечените средства по продукта са нараснали от 13 млрд. EUR (85 млрд. FRF) през 1991 г. до 22 млрд. EUR през 2008 г.
(36)
Характеристиките на продукта „синя книжка“ - незабавно разполагане със средствата, минимална разрешена вноска от 15 EUR, липса на разходи (по-специално при откриване на сметката), и т.н. - са предполагали висока ликвидност. Освен това продуктът е давал възможност за директни плащания към държавния бюджет или към държавни предприятия като EDF или France Télécom. Следователно продуктът „синя книжка“, спестовен продукт за физически лица, е бил до известна степен подобен на разплащателна сметка.
(37)
С течение на времето задълженията, свързани с използването на привлечените по инструмента „синя книжка“ средства, са се променили.
(38)
В началото Crédit Mutuel е била задължена да заделя 50 % от средствата (този дял е нараснал през 1983 г. (17) на 65 % от средствата и 80 % от новопостъпилите суми) „с предназначение от общ интерес“ (по-специално финансиране на местните общности и други публични органи), а остатъкът е бил на разположение на банката (наричан по-долу „средствата със свободно предназначение“).
(39)
Тази система е била реформирана значително с постановление от 27 септември 1991 г. (18) за уеднаквяване на продукта „синя книжка“ с продукта „книжка А“. Действително, след въпросното постановление всички новопривлечени средства (19) са били насочвани към Caisse des Dépôts et Consignation (наричана по-долу „CDC“), която от своя страна е изплащала на Crédit Mutuel комисиона за посредничество. Комисионата, определена първоначално в размер на 1,3 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ и внесени по сметката на CDC, е била променена на 1,2 % от 1 януари 2005 г., а по-късно на 1,1 % от 1 ноември 2005 г. CDC използва привлечените от Crédit Mutuel средства основно за финансиране на социални жилища.
(40)
Освен това тази съществена реформа на системата е довела до постепенна промяна в предназначението и на съществуващите привлечени средства (20). След постановлението от 27 септември 1991 г. и до средата на 1999 г. делът на съществуващите „средства с предназначение от общ интерес“ и на тези със „свободно предназначение“ е намаляло, докато накрая целият размер на привлечените средства започва да се прехвърля по сметка на CDC.
В млрд FRF, %
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
Средногодишен размер на привлечените средства
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Средства, предназначени за прехвърляне към CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Средства с предназначение от общ интерес
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Средства със свободно предназначение
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Източник: Littlejohn Fraser
(41)
На 1 януари 2009 г. влиза в сила реформа на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“, с която се предоставя възможност на всички банки да разпространяват продукта „книжка А“ и се премахва разликата между двата продукта. След 1 януари 2009 г. продуктът „синя книжка“ на Crédit Mutuel е фактически „книжка А“, продавана под друго име. На тази дата е прекратено съществуването на продукта „синя книжка“ и следователно изключителното право на разпространение на Crédit Mutuel.
2.3. Описание на основанията за откриване/разширяване на процедурата
(42)
Както е посочено в решението за разширяване (21), Комисията е преценила, че комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel, би могла да бъде разглеждана като държавна помощ, предоставена от Франция.
(43)
От съдебната практика по делото Altmark става ясно, че компенсациите за обществени услуги не са държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, ако изпълняват определени кумулативни условия, посочени в решението Altmark от 24 юли 2003 г. (22).
(44)
В решението за разширяване Комисията е преценила, че при разглежданата мярка вероятно не е изпълнено четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark, тъй като в случая държавата не е възложила задача за обществена услуга за привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем, на предложилия най-ниска цена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel, което a priori не дава никаква гаранция, че изплащаната на Crédit Mutuel комисиона не е по-висока от тази, която би поискало едно добре управлявано предприятие. Освен това Комисията е приела, че френските органи не са доказали, че нивото на компенсация е било определено чрез сравняване с разходите на добре управлявано средно предприятие от банковия сектор. Твърдението на френските органи, че Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие, не е достатъчно, за да се приеме, че нивото на компенсация е било определено въз основа на анализ на разходите, които би понесло едно добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark.
(45)
Според Комисията средствата за изплащане на комисионата за посредничество са държавни средства, с които евентуално избирателно се предоставя предимство, водещо до нарушаване на конкуренцията и засягащо търговията между държавите-членки, и за което Комисията не е била уведомена. Следователно комисионата за посредничество би могла да съдържа елементи на неправомерна помощ.
(46)
В решението за разширяване Комисията приема, че е възможно тази мярка да не е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС) и заключава, че вероятно не би могла да бъде приложена нито една от дерогациите съгласно член 87, параграфи 2 и 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС).
(47)
Въз основа на изчисленията на своя консултант Комисията счита, че е възможно размерът на компенсацията да надхвърля сумата, необходима за покриване на разходите за изпълнение на задължението за обществена услуга (привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем) предвид свързаните с тях приходи, както и предвид разумната печалба от изпълнението на това задължение. Като припомня, че размерът на компенсацията следва да включва всички предимства, предоставяни от държавата или с държавни средства, под каквато и да е форма, при изчисляването на компенсацията Комисията е отчела не само нетната цена на привличането на депозити, прехвърляни към CDC, а и нетния резултат (разход или печалба) от средствата с предназначение от общ интерес и от тези със свободно предназначение. Докладът на консултанта на Комисията е показал свръхкомпенсиране на Crédit Mutuel за 1991 г., 1992 г., 1993 г. и 1998 г.
3. АРГУМЕНТИ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛИТЕ
(48)
Аргументите на жалбоподателите бяха представени от Комисията в решението от 6 февруари 1998 г. за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС). В допълнения към жалбата, предадени по-късно, се съдържат нови аргументи, които са разгледани по-долу.
(49)
В обяснителна бележка на AFB (актуализирана в края на февруари 1999 г. и представена на Комисията през октомври 1999 г.) относно притегателния ефект на продукта „синя книжка“ нетният банков приход, генериран в резултат на притегателния ефект на продукта, е оценен на 17 млрд. FRF (2,6 млрд. EUR), като се предполага, че нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel във всички сегменти за периода 1986-1997 г. се дължи изключително на разпространението на продукта „синя книжка“.
(50)
В проучване, осъществено от Caisse Nationale du Crédit Agricole и представено през май 2000 г., се анализира промяната на броя на гишетата на Crédit Mutuel. Вижда се, че общият брой на постоянните гишета е намалял в периода 1991-1994 г., след което прогресивно е нараствал, а през 1998 г. е намалял до нивото от 1990 г. Промяната е била различна в различните региони: броят на постоянните, а след това и на временните гишета, е намалял в регионите с традиционно силно присъствие на Crédit Mutuel (поречието на р. Лоара, Британия, Елзас), а е нараснал в останалите региони. Следователно е възможно Crédit Mutuel да е намалила присъствието си в селските райони, за да го засили в градските райони. Горепосочените данни са в противоречие с твърденията на Crédit Mutuel, според които банката е била принудена да поддържа силно присъствие в селските райони през 90-те години. Тези данни показват също, че Crédit Mutuel е в състояние да поддържа изключително гъста клонова мрежа дори след премахването на контрола от страна на държавата.
(51)
В писмо от 4 юни 1998 г., изпратено до Комисията, AFB твърди, че комисионата от 1,3 % върху привлечените средства по продукта „синя книжка“, които са били прехвърляни на CDC, е била по-висока от необходимото, предвид това, че Caisses d’Épargne и la Poste са получавали през същия период от CDC съответно 1,20 % и 1,5 % от средствата по „книжка A“, които също са били прехвърляни на CDC. AFB посочва, че през 1997 г. е предложила на френските органи да осигурят привличането на депозити по продукта „синя книжка“ чрез комисиона от едва 1 %, но правителството не е отговорило на това предложение. AFB подчертава по-специално, че в доклада от месец април 1998 г. на г-н Douyère, депутат, относно модернизацията на Caisses d’Épargne се посочва, че разходите за привличане на депозити от една средна по размер Caisses d’épargne, като тази в Бургундия, са 0,96 % от привлечените от касата средства и че няма причина разходите за управление на Crédit Mutuel да бъдат по-високи.
(52)
В обяснителна бележка от адвокатската кантора Glais от август 2000 г., предадена по искане на AFB, се представят статистически данни за пазарното предимство, което изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ евентуално е предоставило на Crédit Mutuel. Прегледът на динамичните редове показва, че привлечените депозити по продукта „синя книжка“, както и средствата по останалите депозити, са регистрирали силен ръст преди обрата в периода 1985-1987 г. След тази дата нарастват кредитите за домакинствата, а при Crédit Mutuel те остават на по-високо ниво от това на нейните основни конкуренти. Въз основа на тези данни експертът от Glais заключи, че „ефектът на продукта „синя книжка“ вероятно се е състоял в неговата притегателна сила за клиентите, а от средата на 80-те години положителният ефект вероятно е продължил да действа, но без нарастване на депозитите. Следователно, след този период експанзионистичната стратегия на Crédit Mutuel вероятно е била поддържана от първоначално привлечените клиенти“. Именно въз основата на индекс за устойчивост на случайни икономически шокове върху променливите параметри на икономическата дейност и чрез моделиране на просто уравнение за търсенето на кредити експертът достига до извода, че дейността на Crédit Mutuel (основно кредитиране) вероятно е била откъсната от пазарното развитие на банковия сектор. Експертът обяснява този феномен с факта, че клиентите на Crédit Mutuel вероятно са били лоялни в по-висока степен, например заради продукта „синя книжка“, отколкото клиентите на останалите банкови мрежи.
(53)
В друга обяснителна бележка (декември 2000 г.) Glais предлага нов иконометричен анализ относно степента на привличане на клиентите при отделните банкови мрежи. Според експерта резултатите от анализа потвърждават хипотезата, че Crédit Mutuel и Caisses d’Épargne разполагат с инструменти, които им позволяват да запазват своите клиенти в много по-висока степен от останалите банки. Но не е възможно да се определи дали предлагането на освободен от данъчно облагане спестовен продукт или наличието на гъста клонова мрежа в отделни райони (два инструмента, с които тези мрежи разполагат) са в основата на тази по-висока степен на лоялност на клиентите.
(54)
Извън рамките на настоящата процедура Комисията получи допълнителна обяснителна бележка от жалбоподателите, в която се твърди, че придобиването от Crédit Mutuel през април 1997 г. на CIC, при приватизацията на тази банкова институция, чийто предишен собственик е била държавната застрахователна група GAN, е станало възможно благодарение на помощите, които банката е получила по продукта „синя книжка“ и които са довели до увеличаване на пазарния ѝ дял в сектора на банковите депозити от 2 % през 1969 г. до близо 6,9 % през 1997 г. Според жалбоподателите собственият капитал на предприятието е нараснал бързо благодарение на въпросните помощи, като от 650 млн. FRF (99 млн. EUR) през 1974 г. е достигнал 47,3 млрд. FRF (7,2 млрд. EUR) през 1997 г.
(55)
Накрая, жалбата на „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ от 19 септември 2006 г. съдържа просто едно твърдение за „отклоняване на публични спестявания за частни търговски цели […] в ущърб на вложителите и на френската икономика“, което не е подкрепено с никакви реални аргументи или доказателства, свързани с наличието на евентуална неправомерна държавна помощ.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(56)
След публикуването на решението за откриване на процедурата от 6 февруари 1998 г. Комисията получи коментарите на голям брой заинтересовани трети страни.
(57)
Някои от конкурентите на Crédit Mutuel споделиха мнението, че са понесли щети вследствие на предоставянето на Crédit Mutuel на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“. Повечето от тези банки изтъкват, че притегателният ефект на продукта „синя книжка“ е станал причина те да загубят клиенти в полза на Crédit Mutuel, и поискаха прекратяване на това изключително право. Следните банкови институции изпратиха до Комисията подобни коментари:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
От друга страна, освен мненията в защита на Crédit Mutuel, представени в раздел 4, Комисията получи мнения в подкрепа на механизма на продукта „синя книжка“ от следните трети страни:
г-н Bertholet, депутат от департамент Дром
г-н Blondel, член на Генералния съвет на департамент Нор
г-н Cabot, директор на Регионален младежки информационен център на град Тулуза
г-н Cormorèche, кмет на Монтюел
г-н Cornelis, член на Генералния съвет, департамент Нор
г-н Chavannes, кмет на Ангулем
г-н Crépeau, депутат от департамент Шарант-Маритим
г-н Debavelaere, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Decool, кмет на Брукерк
г-н Delevoye, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Delnatte, депутат от департамент Нор
г-н Dolez, депутат от департамент Нор
г-н Ewald, регионален делегат на Асоциация за право на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-н Fronton, Съюз на фамилните асоциации на департамент От-Гарон („Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne“)
г-н Foy, сенатор от департамент Нор
г-н Galiègue, президент на Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
г-жа Gournay, кмет на Каестр
г-жа Armelle Guinebertière, депутат в Европейския парламент
г-н Hervé, кмет на Рен
г-н Humez, председател на Комитета за борба срещу муковисцидозата на департамент Па-дьо-Кале („Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais“)
г-жа Ingelaere, председател на Flandr’action
г-н Juppé, депутат, кмет на Бордо
г-н Lapalu, председател на асоциация Създаване и управление на частни организации („Animation et gestion d’organismes privés“)
г-н Lazaro, депутат от департамент Нор
г-н Lebreton, председател на Генералния съвет на департамент Кот д’Армор
г-н Ledieu, кмет на Като-Камбрези
г-н Leleu, управител на Crédit Mutuel Nord
г-н Maille, председател на Градската общност на Брест („Communauté Urbaine de Brest“)
г-н Masclet, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Méhaignerie, председател на Генералния съвет на департамент Ил-и-Вилен
г-н Mio, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-жа Novak, председател на Асоциацията за правото на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-жа Permuy, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Albert Rivaux, член на Регионалния съвет на департамент Па-дьо-Кале
г-н de Rohan, председател на Регионалния съвет на район Бретан
г-н Valla, член на Генералния съвет на департамент Ардеш
г-н Vanlerenberghe, кмет на Арас
г-н Villain, кмет на Камбре
г-н de Villiers, депутат от департамент Ванде.
(59)
Голяма част от третите страни изтъкнаха ролята, по-специално на регионално ниво, на Crédit Mutuel за финансирането на социалната икономика, и по-специално на сдруженията с нестопанска цел. Те подчертаха също така подкрепящата роля на Crédit Mutuel за средната класа, към която принадлежи голяма част от клиентите на банката. Няколко местни депутати подчертаха ролята на Crédit Mutuel в създаването на предприятия и работни места, както и за развитието на местните инициативи, свързани с местните общности. Други изтъкнаха, че Crédit Mutuel чрез своите децентрализирани структури отговаря по-добре в сравнение с централизираните банкови институции на местните нужди и на необходимостта от устойчиво развитие на териториите.
5. МНЕНИЕ НА CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel упреква Комисията за проточилото се прекалено дълго разглеждане на делото.
(61)
Освен това според банката решението на Съда е касаело не само липсата на мотиви, но е съдържало и критики относно логиката на Комисията, които не са били взети предвид в решението за разширяване, по-специално във връзка с изчисляването на евентуалната свръхкомпенсация. В тази връзка Crédit Mutuel упреква Комисията за това, че е сумирала положителните годишни салда без от тях да приспадне салдата от годините с отрицателна стойност, в противоречие с метода, препоръчан в рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-долу „рамката на Общността от 2005 г.“) (23).
(62)
Според банката комисионата за посредничество отговаря на четирите условия от съдебната практика по делото Altmark:
а)
що се отнася до първото условие, твърди се, че Crédit Mutuel е придобила правата за осъществяване на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се съответно в поддържането на значителен брой банкови гишета в селски райони по причини, свързани с териториалното устройство, и в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. По въпроса за поддържането на гишета в селските райони, банката оспорва заключението на Комисията, че френските законови и нормативни текстове са твърде неясни, за да се приеме, че с тях се предоставя на Crédit Mutuel подобна задача и следователно, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark. Според Crédit Mutuel Комисията вероятно прави това заключение въз основа на факта, че въпросните текстове не налагат специфични ограничения на банката, тъй като се прилагат за банковия сектор като цяло. Crédit Mutuel счита също, че Комисията се опитва да ѝ наложи да доказва, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark, което въпросната съдебна практика не предвижда;
б)
що се отнася до второто условие, Crédit Mutuel подчертава, че комисионата за посредничество е била въведена едновременно със задължението за прехвърляне на средствата към CDC и че начините за изчисляване на тази комисиона са били определени обективно и прозрачно;
в)
що се отнася до третото условие, банката счита, че възнаграждението не е достатъчно за покриване на разходите за привличането на депозити, тъй като дейността, свързана със средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, би довела да отрицателно салдо за периода 1991-2005 г.;
г)
Crédit Mutuel счита, че четвъртото условие също е изпълнено. Според банката, размерът на комисионата за посредничество е определен в съответствие с реално направените от нея разходи за разпространението на продукта „синя книжка“. Тя твърди, че е добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark, тъй като разходите ѝ за управление са едни от най-ниските и че Комисията е признала този факт в решението си за разширяване (24). Според банката Комисията не е представила подробно причините, поради които счита, че въпросното условие не е изпълнено.
(63)
Във всички случаи Crédit Mutuel счита, че мярката е съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Crédit Mutuel критикува по-специално метода за изчисляване на свръхкомпенсацията, използван в решението за разширяване. Според банката Комисията най-напред е допуснала грешки при изчисляване на общия счетоводен резултат от сметката за формиране на дохода „синя книжка“, като е използвала погрешните заключения на своя консултант въпреки неотстранените различия между консултанта на Комисията и този на Crédit Mutuel (25).
(64)
На следващо място Crédit Mutuel оспорва възприетия годишен подход на Комисията за оценка (а именно отчитането само на размера на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране, без да бъде приспаднат съответният размер на компенсацията в годините с недостатъчно компенсиране), който противоречи на някои предишни, подобни на отмененото решение случаи, както и, по мнение на банката, на рамката на Общността от 2005 г. (26) Комисията би трябвало да възприеме глобален подход (т. е да отчита както годините със свръхкомпенсиране, така и тези с недостатъчно компенсиране) за периода 1991-1998 г. от една страна, както и за периода, започнал през 1999 г.
(65)
Също така в решението си за разширяване Комисията не е отчела правилно разумната печалба. Оценката ѝ относно разумната печалба се основава на разходите за регулаторен собствен капитал, оценени на 6 %, при положение че те представляват разход в контекста на аналитичното счетоводство, а не марж. Комисията е трябвало да вземе предвид процента на възвръщаемост на собствения капитал, както препоръчва Arthur Andersen (27). Освен това по този начин Комисията е изчислила разумната печалба въз основа на сума, която става нулева, след като започне прехвърлянето на всички привлечени по депозитите средства към CDC, тъй като те не изискват никакви разходи за регулаторен собствен капитал. Crédit Mutuel подчертава, че възприетият от Комисията показател води до лишаване на банката от какъвто и да е нормален марж по продукта „синя книжка“. Според Crédit Mutuel всяка банка, дори по отношение на средства, предназначени за прехвърляне, които не изискват никакви разходи за собствен капитал в тесния нормативен смисъл на понятието коефициент на платежоспособност, трябва да може да реализира нормален марж.
(66)
Комисията не е отчела правилно и разходите, наложени от другата услуга от общ интерес, която Crédit Mutuel счита, че изпълнява, а именно поддържането на банкови гишета в селските райони с цел насърчаване на спестяванията по цялата територия чрез създаване на възможно най-лесен достъп до банката.
(67)
Накрая, Crédit Mutuel отрича съществуването на евентуален притегателен ефект. Тя припомня, че в отмененото от нея решение Комисията е признала, че този притегателен ефект не би могъл да бъде доказан официално, и счита, че оттогава няма нови данни по въпроса.
(68)
Що се отнася до процедурата, Crédit Mutuel изтъква няколко общи принципа на общностното право, за да отрече получаването на каквато и да е евентуална помощ, и по-специално принципа за оправданите правни очаквания и за спазването на разумен срок.
6. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(69)
Франция счита, че условията от съдебната практика по делото Altmark са изпълнени:
а)
по отношение на първото условие тя подчертава, че Комисията е признала, че на Crédit Mutuel е била възложена услуга от общ икономически интерес, състояща се в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. Франция припомня, че в решението си за разширяване Комисията е посочила, че поддържането на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, може също да се разглежда като услуга от общ икономически интерес (28), но не отговаря на аргументите, изложени от Комисията в решението ѝ за разширяване, според които първото условие от съдебната практика по делото Altmark не е изпълнено, тъй като не съществуват национални закони или разпоредби, налагащи достатъчно ясно задача по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС (29);
б)
по отношение на второто условие Франция счита, че параметрите на компенсацията са били предварително определени по обективен и прозрачен начин;
в)
по отношение на третото условие Франция изтъква, че размерът на компенсацията (комисионата за посредничество) не надвишава необходимия за покриване на разходите на системата размер, като препраща към отчета за аналитичния резултат на продукта „синя книжка“ на Crédit Mutuel за периода 1999-2005 г.;
г)
според Франция четвъртото условие също е изпълнено, тъй като тя твърди, че управлението на Crédit Mutuel отговаря на критериите за ефективност (30).
(70)
Що се отнася до условията, свързани с наличието на държавна помощ, Франция припомня аргументите, представени преди отмяната на решението от 2002 г.:
а)
условието за държавни ресурси не е изпълнено, тъй като печалбата на Crédit Mutuel от привлечените средства, които не са били прехвърляни на CDC (средства със свободно предназначение и средства с предназначение от общ интерес), е с произход от частни средства (депозирани от вложителите) и не е била на разположение на публичните органи;
б)
търговията между държавите-членки не би могла да бъде засегната преди цялостното изграждане на единния пазар на банковите и финансови дейности на 1 януари 1993 г. след приемането на Директива 89/646/ЕИО на Съвета от 15 декември 1989 г. относно координирането на законодателните, нормативни и административни разпоредби относно достъпа до дейността на кредитните институции и упражняването ѝ и за изменение на Директива 77/780/ЕИО (наречена по-долу „втората банкова директива“) (31). След тази дата френските органи са приели, че поради липсата на европейски статут на кооперативните дружества и поради наложените от това ограничения по отношение на задграничната експанзия на кооперативните дружества, каквото е Crédit Mutuel, касите на банката не са развивали дейност извън националните граници. Освен това сметките по продукта „синя книжка“, открити на чуждестранни лица, са съставлявали по-малко от 0,1 % от привлечените средства. Френските органи са счели също, че чуждестранните банкови институции във Франция са били насочени към твърде различен пазар от този на Crédit Mutuel;
в)
комисионата за посредничество, изплащана от CDC на Crédit Mutuel за прехвърляните средства, привлечени по продукта „синя книжка“, не би могла да представлява държавна помощ, а само възнаграждение за услуга, осъществявана от страна на банката на цена, договорена през 1991 г. в размер на 1,3 %. Френските органи подчертават значителния размер на разходите за управление, свързани с продукта „синя книжка“, поради големия брой книжки със салда под 5 000 FRF (762 EUR). Френските органи се позовават на аналитично счетоводство, осъществено от Crédit Mutuel (след въвеждането на разглежданата мярка), и заключават, че така определеният размер на възнаграждението е напълно оправдан. Според тях цялото евентуално предимство, което продуктът „синя книжка“ е предоставил на Crédit Mutuel, следва за бъде разглеждано с оглед на разходите, свързани с определена цел от общ икономически интерес. В тази връзка френските органи обърнаха внимание на Комисията върху нарастването на дела на привлечените по продукта „синя книжка“ финансови средства с предназначение от общ икономически интерес, който от 50 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ в периода 1975-1983 г., е достигнал 65 % в периода 1983-1991 г. и 100 % през 1998 г., когато всички средства са били прехвърляни на CDC;
г)
наличието на предполагаема държавна помощ би била във всички случаи вече съществуваща, тъй като схемата на продукта „синя книжка“ е била учредена преди либерализирането на банковия пазар на 1 януари 1993 г. (изтичане срока за транспониране на втората банкова директива).
(71)
В обяснителна бележка от 26 октомври 2001 г. френските органи посочват причината, поради която, в случай че Комисията приеме квалификацията за държавна помощ, във всички случаи ще става въпрос за помощ, съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 3 от ДФЕС. Френските органи упрекват Комисията за допуснати от нея грешки при изчисляването на общия финансов резултат по сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“ поради това, че не са приложили метода, препоръчан от консултанта на Crédit Mutuel (32). Френските органи изтъкват още, че Комисията трябва да вземе предвид определена разумна печалба, която според тях е […] (33).
(72)
В мненията си относно решението за разширяване френските органи упрекват Комисията още и за това, че е проявила „едностранчивост в съжденията“, като не е приспаднала от сумите за годините със свръхкомпенсиране (1991, 1992, 1993 и 1998 г.) сумите за годините с недостатъчно компенсиране (1994-1997 г.) и в приложение 1 към решението е възприела изцяло заключенията на своя консултант относно трите спорни точки между Франция и Комисията. Франция уточнява, че в рамките на целия период 1999-2005 г. схемата, свързана с продукта „синя книжка“, не е била компенсирана достатъчно от страна на държавата. Следователно размерът на комисионата за посредничество не е надвишавал необходимия за покриване разходите за разпространение на спестовния продукт, така както са отразени в аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“, осъществено съвместно с Комисията (с изключение на две изменения (34)) и отговарящо на изискванията на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (35). Франция обясни още, че неотдавнашното намаляване на комисионата за посредничество отговаря главно на нуждите на икономическите оператори в областта на финансирането на социални жилища (36).
(73)
Френските органи уточняват, че след 1999 г. съществува механизъм за възстановяване при евентуална свръхкомпенсация.
(74)
Франция изтъква също така, че ликвидният риск в рамките на един месец е бил покриван от самата банка, а след един месец е бил покриван от CDC. Франция уточнява, че при сумите, привлечени по продукта „синя книжка“, процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал, необходим за поддържане на маржа на платежоспособност, е бил нула. Тя допълва, че процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал на Crédit Mutuel за други спестовни продукти и други ресурси извън продукта „синя книжка“ е варирал от […] до […] % в периода 1999-2005 г. Френските органи уточняват, че предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност, при положение че банката е започнала да прехвърля всички привлечени по продукта средства към CDC през 1999 г., за да изчисли разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, Crédit Mutuel е включила разходи за собствен капитал, получени чрез сравняване със съответните разходи при останалите спестовни продукти и други ресурси, като просто е ограничила размера им (от […] на […] % в периода 1999-2005 г.). По искане на Комисията Франция е предоставила уточнения и относно маржа на компенсиране, свързан със създаването на задължителен резерв към Централната банка на Франция.
7. ОЦЕНКА
7.1. Наличие на държавна помощ
(75)
В решението за разширяване Комисията посочва, че от разглежданите мерки единствено комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel от CDC, би могла да съдържа елементи на държавна помощ (37).
(76)
Комисионата за посредничество, която евентуално съдържа елементи на държавна помощ, е била въведена на 27 септември 1991 г. с постановление от същата дата, а в рамките на настоящото решение се анализира за периода до либерализирането на продукта „книжка А“ и хармонизирането с нея на продукта „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. (38).
7.1.1. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени
(77)
Следва да се изтъкне, че съгласно съдебната практика по делото Altmark (39) компенсациите, изплащани за изпълнението на обществени услуги, не са държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени четири кумулативни условия.
(78)
В мненията си, изразени в отговор на решението за разширяване, френските органи и Crédit Mutuel изтъкват съществуването на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се, от една страна, в поддържането на голям брой банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, а от друга, в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища.
(79)
И преди въвеждането на разглежданата мярка обаче Crédit Mutuel не е имала задължението да поддържа банкови гишета в селските райони, тъй като законът за разкриването и закриването на банкови клонове е бил отменен през 1987 г. и режимът на контрол (който за Crédit Mutuel е бил поддържан в периода 1987-1991 г.) е бил премахнат на 1 юли 1991 г. (40). Освен това френските органи и Crédit Mutuel не оспориха заключението в решението за разширяване, според което „след 1991 г. [т.е. към 1 юли 1991 г.] не съществува никакъв документ, доказващ, че на Crédit Mutuel е била възложена, по смисъла на член 86 от ЕО [понастоящем член 106 от ДФЕС], задачата, посочена в точка 24, подточка iii) по-горе [поддържане на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство]“ (41).
(80)
Следователно проверката за изпълнение на условията от съдебната практика по делото Altmark следва да се извърши само по отношение на задачата за привличане на депозити с цел финансирането на социални жилища.
(81)
Комисията припомня, че държавите-членки разполагат с широки правомощия за оценка относно естеството на услугите, които биха могли да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес. Тя счита, че с декретите за прилагане на разпоредбите на член 9 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (42) и на член 24 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1982 г. (43), по-специално с постановлението от 27 септември 1991 г., ясно се възлага на Crédit Mutuel задачата (така, както е определена в член R 323-10 и член R 331-14 от кодекса на строителството и жилищата) за привличане на финансови средства с цел прехвърлянето им на CDC, което ще позволи да бъдат финансирани социални жилища. Комисията счита, че с квалифицирането на тази задача като услуга от общ икономически интерес Франция не е допуснала явна грешка в оценката.
(82)
По силата на четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark„когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено […] за изпълнение на изискванията за предоставяне на обществена услуга би направило за изпълнение на тези задължения, като се отчитат свързаните с това приходи, както и една разумна печалба във връзка с изпълнение на тези задължения“ (44).
(83)
Комисията счита, че четвъртото условие не е изпълнено, що се отнася до задачата за привличане на депозити, прехвърляни към CDC с цел финансирането на социални жилища. Следва да се отбележи, че държавата не е възложила тази задача на предложилия най-добрата оферта в рамките на обществена тръжна процедура, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel. Размерът на комисионата за посредничество не е бил определен въз основа на разходите за изпълнение на услуга от общ икономически интерес, които би направило едно средно предприятие с добро управление. Размерът на комисионата за посредничество от 1,3 % не би могъл да се основава на реалните разходи, направени от Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес, тъй като през септември 1991 г. не е съществувало отделно счетоводство за продукта „синя книжка“, благодарение на което да бъдат установени разходите специално за продукта „синя книжка“, фигуриращи в счетоводните отчети на банката. Отделното счетоводство за продукта „синя книжка“ е било въведено няколко години по-късно и е реконструирано със задна дата за годините преди 1991 г. Следователно не съществува индикация, че размерът на комисионата за посредничество е бил определен въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление за изпълнението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Френските органи изтъкват, че като цяло Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие. Въпреки това те не доказват достатъчно добре това свое твърдение, като се позовават основно на съображение 13 от решението за разширяване, в което Комисията посочва само общите финансови резултати (размер на баланса, нетен финансов резултат, съотношение между разходи и приходи, собствен капитал и коефициент на платежоспособност) на Crédit Mutuel през 2004 г. Във всички случаи, ако държавата-членка е определила нивото на компенсиране въз основа на анализ на разходите на средно предприятие с добро управление, не би следвало да ѝ бъде трудно да го докаже пред Комисията и да изложи следваната методология, което Франция в случая не е направила. Накрая, фактът, че след либерализирането на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. комисионата за посредничество на Crédit Mutuel е намаляла от 1,1 % на 0,6 %, показва, че нивото на компенсиране е било по-високо от това, което би било определено въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление, изпълняващо същата задача от общ интерес.
(84)
Тъй като условията от съдебната практика по делото Altmark са кумулативни, при неизпълнение на което и да е от тях съдебната практика не може да бъде приложена и разглежданата мярка би могла да представлява държавна помощ. От горепосочените съображения следва, че разглежданата мярка не изпълнява четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark. Следователно съдебната практика по това дело е неприложима и следва да се провери дали действително мярката е държавна помощ (45) (46).
7.1.2. Изпълнени са условията за наличие на държавна помощ
(85)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
7.1.2.1. Приписване на държавата и на ресурси на държавата
(86)
Комисионата за посредничество е била изплащана ежегодно (47) на Crédit Mutuel от CDC по силата на договор между държавата и Crédit Mutuel, с който са били определени условията за прилагане на постановлението от 27 септември 1991 г. Размерът на комисионата за посредничество е бил определен от държавата с цел компенсиране на задължението за изпълнение на обществена услуга. Освен това CDC е държавно предприятие и действията му следва да бъдат приписани на държавата (48). От това следва, че е изпълнено условието за приписване на държавата и за използване на държавни ресурси.
7.1.2.2. Селективност
(87)
Комисионата за посредничество е била предоставена единствено на Crédit Mutuel в отговор на задължението за привличане на спестявания, прехвърляни на CDC с цел финансиране на социални жилища, което е било осъществявано чрез продукта „синя книжка“, за разпространението на който Crédit Mutuel е имала изключителното право. От това следва, че мярката има селективен характер.
7.1.2.3. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени, разследване за наличие на предимство, нарушаващо конкуренцията
(88)
Тъй като представлява прехвърляне на държавни ресурси в полза единствено на Crédit Mutuel, комисионата за посредничество е подобрила конкурентното положение на тази банка в сравнение с това на нейните конкуренти. Съгласно практиката на Съда подобряването на конкурентното положение на дадено предприятие чрез предоставяне на държавна помощ най-общо е доказателство, че е нарушена конкуренцията спрямо останалите предприятия, които не са получили подобна помощ (49).
7.1.2.4. Засягане на търговията между държавите-членки
(89)
Освен това, съгласно обичайната практика на Съда търговията между държавите-членки е засегната тогава, когато предприятието получател упражнява дейността си в сфера, отворена за конкуренцията, и тази дейност включва търговия между държави-членки (50). Впрочем след 1979 г. пазарният дял на чуждестранните банки е достигал 8 % при кредитните дейности (4 % за банковите клонове, нерегистрирани като юридически лица, 4 % за дъщерните дружества, регистрирани като юридически лица съгласно френското законодателство), 4,5 % при депозитните дейности (съответно 2 % и 2,5 %). Делът на европейските банки, без тези от Франция, по отношение на общия брой на чуждестранните банки е бил 50 % при кредитите, 70 % при депозитите. Следователно още през 70-те години Crédit Mutuel е работила в условията на конкуренция с чуждестранни банкови мрежи на територията на Франция. Освен това пазарът на ликвидни спестовни продукти, част от който е спестовният продукт „синя книжка“ и който включва също така продуктите Codevi, LEP („популярна спестовна книжка“), „жълта книжка“, банковите сметки по обикновени спестовни книжки и CEL („жилищна спестовна сметка“) (51), по време на разглеждания период вече е бил отворен за конкуренцията.
(90)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че са изпълнени четирите условия за наличие на държавна помощ.
7.1.2.5. Неправомерност на мярката за помощ
(91)
Накрая, мярката за помощ е неправомерна, тъй като за нея не е било отправено уведомление до Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и е била приведена в действие след влизането в сила във Франция на Договора за създаването на Европейската икономическа общност.
(92)
В отговор на аргумента на френските органи, според който държавната помощ е била вече съществуваща поради това, че е била приета преди изтичането на срока за транспониране, 1 януари 1993 г., на втората банкова директива, Комисията подчертава, че целта на тази директива е била изграждане на вътрешния пазар в сектора на кредитните институции с оглед свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги. От това не следва, че въпросният пазар е бил затворен за конкуренцията преди въвеждането на комисионата за посредничество, а само че все още са съществували определени пречки пред свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в банковия сектор. От решението от 10 май 2007 г. става ясно, че продуктът „синя книжка“ е част от „пазара“ на ликвидни спестовни продукти, което предполага отвореност на въпросната дейност за конкуренцията и по никакъв начин не потвърждава аргумента на френските органи, според който въпросната дейност е била отворена за конкуренцията едва през 1993 г. Точно обратното, в решението се посочва съществуването на „зрял“ пазар (52).
7.2. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(93)
Тъй като разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, Комисията трябва да анализира съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
(94)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС: „предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес […] се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства фактически или юридически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза“.
(95)
Съгласно практиката на Съда, практиката на Комисията и рамката на Общността от 2005 г. значението на член 106, параграф 2 от ДФЕС е, че държавна помощ, предоставена на предприятие, което е натоварено с задачата да оказва услуги от общ икономически интерес, може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, ако мярката за помощ отговаря на следните условия:
а)
предоставяната услуга има характеристиките на услуга от общ икономически интерес;
б)
предприятието действително е било натоварено от страна на държавата с изпълнението на тази услуга от общ икономически интерес чрез един или няколко официални акта;
в)
спазени са принципите за необходимост и пропорционалност, и
г)
развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(96)
Условия a) и б) са изпълнени по причините, изложени в съображение 81.
(97)
Що се отнася до условие г), Комисията не разполага с данни, че търговията между държавите-членки е засегната до такава степен, че помощта да не отговаря на това условие. По-специално с решението от 10 май 2007 г. се иска прекратяване на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“, тъй като специалните права, свързани с разпространението на този спестовен продукт, представляват ограничение за свободното предоставяне на услуги в рамките на Общността (53). Въпреки това, доколкото комисионата за посредничество не е представлявала свръхкомпенсиране на задачата за осъществяване на услугата от общ икономически интерес, възложена на Crédit Mutuel, тя не може да бъде разглеждана като засягаща развитието на търговията до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(98)
Поради това по-долу Комисията проверява дали са били спазени принципите за необходимост и пропорционалност, т.е. дали размерът на компенсацията, каквато е комисионата за посредничество, не е надвишавал това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения (54).
(99)
При проверката за евентуална липса на свръхкомпенсация (вж. подраздел 7.2.5) Комисията следва - за периода от 27 септември 1991 г. (вж. подраздел 7.2.1) до 31 декември 2005 г. - глобален подход (вж. подраздел 7.2.2). Тя отчита всички предимства, свързани с продукта „синя книжка“, без обаче да включва евентуален притегателен ефект, чийто обхват не е било възможно да бъде определен (вж. подраздел 7.2.3). Отчетена е определена разумна печалба (вж. подраздел 7.2.4), включително за привлечените средства, които са били прехвърляни на CDC.
7.2.1. Начало на разглеждания период (27 септември 1991 г.)
(100)
В решението за разширяване изчисляването на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ с цел да бъде направена оценка относно съществуването на евентуална свръхкомпенсация е включвало приходите за цялата 1991 г. (55) С други думи нетният финансов резултат от средствата със свободно предназначение и от тези с предназначение от общ икономически интерес е бил отчетен, считано от 1 януари 1991 г.
(101)
Както беше посочено в съображения 75 и 76, единствената мярка, която се разследва в рамките на настоящия случай, е комисионата за посредничество, въведена на 27 септември 1991 г., в момента, когато Crédit Mutuel е била задължена да прехвърля привлечените от нея средства към CDC с цел финансиране на социални жилища. Преди тази дата не са съществували нито комисионата за посредничество, нито прехвърлянето на средства към CDC. От това следва, че Комисията трябва да започне оценката си относно пропорционалността на помощта след тази дата.
(102)
Следователно разходите и приходите, свързани с изпълнението на услугата от общ икономически интерес, не могат да се отнасят за периода преди 27 септември 1991 г. С други думи, едва след въвеждането на разглежданата мярка за помощ (комисионата за посредничество) мога да бъдат отчитани разходите и приходите, свързани с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, финансирана от тази мярка. В заключение Комисията счита, че в решението ѝ за разширяване на процедурата е имало известна непоследователност, тъй като мярката за помощ е била ограничена единствено до въведената на 27 септември 1991 г. комисиона за посредничество, но е било запазено отчитането на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ за периода 1 януари 1991 г.-27 септември 1991 г.
(103)
Тъй като Crédit Mutuel може да предостави данни за нетния финансов резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение само на годишна база, Комисията счита, че за 1991 г. следва да се вземе предвид само нетният резултат, съответстващ на периода от 27 септември 1991 г. до 31 декември 1991 г., и нетният резултат за цялата 1991 година се изчисли пропорционално на съответния брой дни, т.е. 96/365. Нетният финансов резултат от средствата, които са били прехвърлени към CDC през 1991 г., може да бъде взет предвид изцяло, тъй като, както беше посочено в съображение 101, въпросното прехвърляне е било въведено именно след 27 септември 1991 г., така че, по същество нито една част от този резултат не се отнася за периода от 1 януари 1991 г. до 27 септември 1991 г.
7.2.2. Глобален подход до края на 2005 г. и подход по години след това
(104)
В решението си за разширяване Комисията препоръча възприемането на подход по години, за да се прецени дали е налице евентуално свръхкомпенсиране. Този подход произтича от рамката на Общността от 2005 г. и се различава от предишната практика на Комисията. Когато преди приемането на рамката на Общността от 2005 г. Комисията трябваше да направи оценка за съществуването на евентуално свръхкомпенсиране, тя следваше подход, който би могъл да бъде определен като „глобален“, при който размерът на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране можеше, без ограничение, да бъде намален с размера на компенсацията в годините на недостатъчно компенсиране (56).
(105)
По силата на точка 26 от рамката на Общността от 2005 г. Комисията ще прилага разпоредбите на тази рамка спрямо помощи, за които не е отправено уведомление, ако помощта е била отпусната след публикуването на рамката в Официален вестник на Европейския съюз, а в останалите случаи - разпоредбите, които са в сила в момента на отпускането на помощта. Разглежданата помощ е отпускана ежегодно (57) и за нея не е било отправено уведомление. Публикуването на рамката на Общността от 2005 г. в Официален вестник на Европейския съюз е станало на 29 ноември 2005 г. Следователно за периода преди 2006 г. следва да се прилагат правилата, които са в сила в момента на отпускането на помощта, а за периода от 1 януари 2006 г. до края на срока на помощта - 31 декември 2008 г. - рамката на Общността от 2005 г.
(106)
С рамката на Общността от 2005 г. се въвежда „годишен“ подход, доколкото изчисляването на евентуална свръхкомпенсация трябва да се извършва по години, без размерът на годишна свръхкомпенсация да може да се прехвърля в следващата година, освен когато този размер не надвишава 10 % от размера на годишната компенсация (58).
(107)
За разлика от това, преди приемането на рамката на Общността от 2005 г., когато Комисията проверяваше дали дадено предприятие не е било свръхкомпенсирано за изпълнението на задачата за услуга от общ икономически интерес, тя следваше „глобален“ подход (вж. съображение 104) (59).
(108)
При глобалния подход нетният резултат за всяка година, натрупан година по година, се актуализира чрез прилагане на референтния лихвен процент за Франция към 1 януари на всяка година (60).
7.2.3. Предимства, които са взети предвид
(109)
Съгласно точка 17, първо изречение от рамката на Общността от 2005 г. „приходите, които трябва да бъдат взети предвид, включват като минимум всички приходи, реализирани от услугата от общ икономически интерес“. Следователно при проверката за липса на евентуално свръхкомпенсиране следва да се взема предвид нетният резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и този от средствата със свободно предназначение през разследвания период. Комисията счита, че тези резултати са приходи, въведени от Франция от 27 септември 1991 г. в полза на Crédit Mutuel в рамките на изпълнението от страна на последната на услугата от общ икономически интерес за финансиране на социални жилища посредством CDC. Тези средства се основават, с оглед на аналитичното счетоводство, на специфичен ресурс - депозитите, привлечени благодарение на разпространението на продукта „синя книжка“. В условията на пазарна конкуренция (без специални права за разпространение на освободен от данъчно облагане спестовен продукт) Crédit Mutuel не би могла да си осигури този ресурс на същата цена, така че съответните средства и ресурси трябва да бъдат взети предвид в контекста на цялостната икономическа структура на продукта „синя книжка“. Освен това самата Франция потвърди наличието на връзка между тези средства, продукта „синя книжка“ и задачата за финансиране на социални жилища чрез прехвърляне на средствата по този продукт към CDC след 1991 г. (61). С други думи, като възлага на Crédit Mutuel на 27 септември 1991 г. услугата от общ икономически интерес за привличане на депозити, прехвърляни към CDC и предназначени за финансиране на социални жилища, Франция потвърждава, че е предоставила на банката правото да разпространява спестовния продукт „синя книжка“. Следователно печалбата в резултат на използването на средствата по тези депозити следва да бъде разглеждана, считано от тази дата, като приход, предоставян на Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес.
(110)
Жалбоподателят и други институции или организации (Съветът по конкуренцията и докладите на парламентаристи или научни организации (62)) считат, че изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ е предизвикало „притегателен ефект“, като с това е позволило на Crédit Mutuel да привлече и задържи клиенти, на които е продала и други банкови продукти освен продукта „синя книжка“. В решението си за разширяване на процедурата Комисията не изключва продуктът „синя книжка“ да е довел до генерирането на индиректни приходи, дължащи се на притегателния ефект (63), но припомня, че досега не е съществувала възможност за количествено определяне на подобни приходи (64).
(111)
В края на настоящото разследване Комисията констатира, че макар че не може да се изключи наличието на притегателен ефект, данните, които е събрала по случая, не ѝ позволяват с достатъчна достоверност да даде количествено определение на евентуалния притегателен ефект.
(112)
Предоставените от жалбоподателите документи съдържат предположения за съществуването на притегателен ефект, но не го доказват официално и още по-малко дават точна оценка на финансовото отражение на този ефект.
(113)
Що се отнася до проучването на Glais (вж. съображения 52 и 53), Комисията счита, че Crédit Mutuel има пълното право да твърди, че тези статистически анализи не предоставят никакво сигурно доказателство за количествено определим притегателен ефект.
(114)
В съображенията на жалбоподателите са предложени три субективни оценки. Най-напред, предвид факта, че другите банки са предложили да разпространяват продукта „синя книжка“ с комисиона от 1 %, жалбоподателите предлагат приблизителна оценка на притегателния ефект чрез изчисляване на разликата между размера на получаваната от Crédit Mutuel комисиона и този размер от 1 %, т.е. 0,3 %, което съответства на около 300 млн. FRF годишно. Във всички случаи обаче е невъзможно да се докаже дали конкурентите на Crédit Mutuel биха могли през разглеждания период да изпълнят тази задача при същите условия при това ниво на възнаграждението от 1 %. Освен това този първи аргумент не доказва притегателния ефект, а изглежда потвърждава тезата, че Crédit Mutuel е била свръхкомпенсирана, което, както ще бъде доказано, не е отговаря на истината. Нищо не доказва, че притегателният ефект съответства на разликата между комисионата за посредничество и най-ниската хипотетична комисиона, която конкурентите на Crédit Mutuel са предлагали да получават в замяна на разпространението на продукта „синя книжка“.
(115)
Съгласно втория метод, предложен от жалбоподателите, притегателният ефект би могъл да бъде измерен в зависимост от нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel. Този метод на оценка е неприемлив, тъй като се основава на твърдението, че нарастването на пазарния дял се дължи единствено на продукта „синя книжка“, в потвърждение на което не съществуват никакви обективни доказателства.
(116)
Третата оценка на изключителното право за разпространение се основава на загубата на данъчни приходи вследствие на освобождаването от данъчно облагане на продукта „синя книжка“. Ако Crédit Mutuel е искала да разпространява спестовен продукт без данъчно освобождаване, като предлага, независимо от данъчното положение на вложителите, същата нетна възвръщаемост като тази на продукта „синя книжка“, тя щеше да понесе разходи за пропуснати ползи, равни на размера на условния данък, (потенциално) платен от вложителите. Според жалбоподателите натрупаното данъчно предимство в размер на 4,5 млрд. FRF за периода 1991-1997 г. трябва да се разглежда като предимство в същия размер, предоставено на Crédit Mutuel. Този начин на разсъждение е неприемлив, тъй като Crédit Mutuel най-вероятно не би могла да разпространява продукта „синя книжка“ при същите условия, ако трябваше да поеме изцяло разходите за освобождаването от данъчно облагане, което облагодетелства пряко членовете на дружеството.
(117)
Евентуалните предимства в разглеждания случай трудно могат да бъдат доказани и определени количествено. Прякото икономическо предимство от продукта „синя книжка“ може лесно да бъде установено от счетоводните сметки за продукта. За разлика от него икономическото предимство, дължащо се на продажбата на други продукти или услуги на клиенти, които са останали лоялни благодарение на продукта „синя книжка“, би могло да се установи в аналитичното счетоводство за съответните продукти, ако още на момента е било възможно да се разграничи продаденото на клиенти, лоялни на Crédit Mutuel или привлечени от нея благодарение на продукта „синя книжка“, от това, което е било продадено на клиенти, избрали Crédit Mutuel по друга причина, което в случая е невъзможно. Поради тази причина консултантът на Комисията не е могъл да направи оценка на евентуалния притегателен ефект с помощта на приложения счетоводен модел за оценка на преките икономически предимства, дължащи се на продукта „синя книжка“.
(118)
Останалите по-комплексни опити за оценка на притегателния ефект от страна на консултанта на Комисията не доведоха до успех. По тази причина Комисията счита, че при изчислението, свързано с проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, не може да вземе предвид евентуалното предимство, дължащо се на притегателния ефект.
7.2.4. Изчисляване на разумната печалба
(119)
При проверката за липса на свръхкомпенсация на предприятието, натоварено с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, следва да се вземе предвид определена разумна печалба (65). В рамката на Общността от 2005 г. се уточнява, че „ „разумната печалба“ следва да се разбира като коефициент на възвращаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието […]. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години“ (66).
(120)
В решението за разширяване (67) Комисията е счела, че спрямо привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение би следвало да бъде приложена определена разумна печалба, достигаща средно 6 % от собствения капитал. Този процент, различен за всяка година и достигащ средна стойност от 6 %, съответства на процента на възвръщаемост, първоначално препоръчан от Crédit Mutuel: Crédit Mutuel е приела като разход за собствен капитал размера на реално разпределения дивидент през разглежданата година. В настоящото решение, когато става въпрос за вземането предвид на определена разумна печалба при проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, Комисията не се отдалечава, по отношение на привлечените средства с общо предназначение и тези с предназначение от общ икономически интерес, от вече възприетия подход в решението за разширяване, описан в раздел 7.2.5.
(121)
Въпреки това в решението си за разширяване (68) Комисията считаше, че няма да е необходимо да прилага тази разумна печалба спрямо депозитите, прехвърляни на CDC, доколкото последните не налагат разходи за собствен капитал с оглед на пруденциалното регулиране, тъй като тези депозити не са инвестирани от Crédit Mutuel, а само са предназначени за прехвърляне към CDC. От пруденциална гледна точка кредитният риск, свързан с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, се разглежда като равен на експозицията по отношение на държавата (Френската република), т.е. с рисково тегло, равно на нула, и следователно като неизискващ собствен капитал.
(122)
Отказът от разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, би довел до намаляване на общата разумна печалба (от една страна свързаната с привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение, и от друга страна, разумната печалба, свързана с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC) в периода 1991-1999 г. и до пълното ѝ изчезване след 2000 г., след като всички привлечени средства през 1999 г. се прехвърлят към CDC (69).
(123)
В писмото си от 1 септември 2006 г., с което представят съображенията си в отговор на решението за разширяване, френските органи потвърдиха, че прехвърляните към CDC средства не са изисквали регулаторен собствен капитал. Въпреки това според френските органи „предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност от момента, в който Crédit Mutuel е започнала да прехвърля всички привлечени средства към CDC през 1999 г., Crédit Mutuel [предлага] при изчисляването на разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, [да се включи] включва разходи за собствен капитал, получени чрез сравнение с този при останалите спестовни продукти и други ресурси“. Комисията не може да приеме подобен подход, тъй като с него спрямо прехвърляните към CDC средства изкуствено се налага нуждата от регулиран собствен капитал, определяна въз основа на средната нужда от капитал за другите активи на Crédit Mutuel, които са напълно независими от продукта „синя книжка“.
(124)
Липсата на нужда от регулаторен собствен капитал показва липсата на риск от кредитна загуба, какъвто е случаят със средствата, прехвърляни на CDC. Дейността по привличане на депозити от името на CDC не носи и ликвиден риск (с изключение на риска в рамките на месеца), нито падежна трансформация, тъй като размерът на средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, се определя ежемесечно в зависимост от постъпилите депозити, а лихвеният процент, изплащан от CDC, се прехвърля незабавно към вложителите. Следователно е ясно, че тази услуга от общ икономически интерес носи ниско ниво на риск за Crédit Mutuel. Въпреки това съществуват някои други видове риск, като оперативен, икономически (риск от възможността размерът на възнаграждението да не покрива понесените разходи), правен риск и риск за репутацията на банката. Освен това има и други банкови дейности, като например предлагането на взаимни фондове, управлението на имущество или продажбата на финансови продукти (като акции и облигации), които не изискват регулаторен собствен капитал, но това не ги прави по-малко печеливши. Следователно не съществува пряка връзка между разходите за регулаторен собствен капитал - изчислен въз основа на пруденциални правила, чиято специфична цел по никакъв начин не е да се прави оценка на рентабилността на дадена дейност - и очакваната печалба от дадена дейност.
(125)
Въпреки това се налага констатацията, че в настоящия случай, макар че Комисията разрешава на Crédit Mutuel да реализира разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, тя признава, че определянето на адекватно ниво на тази печалба изисква комплексна икономическа оценка. Продуктът „синя книжка“ е нетипичен банков продукт със смесени характеристики на спестовен продукт и текуща сметка, като привлечените по него средства се прехвърлят на публична институция. Следователно не съществуват непосредствено сравними продукти, въз основа на които би могла да бъде определена разумната печалба от подобна дейност.
(126)
Поради липсата на продукт, сравним в достатъчно голяма степен с продукта „синя книжка“, Комисията счита, че в случая може да използва два показателя, позволяващи да се направи оценка дали, по отношение на прехвърляните към CDC средства, дадена печалба може да се счита за разумна. Тези два показателя са следните:
а)
маржът на печалбата в банковия сектор във Франция, т. е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на оборота (в случая оборотът на банките са техните оперативни резултати). Въз основа на данните за банковия сектор във Франция за разглеждания период (от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.), маржът на печалбата е средно 23 % годишно;
б)
процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция, т.е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на размера на активите. Средният размер на годишния процент на възвръщаемост за целия разглеждан период е 45 основни пункта (0,45 %).
(127)
В долната таблица (70) са представени маржът на печалбата и процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция за периода 1993-2008 г. (не са налични данни за периода преди 1993 г.):
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г. (72)
Нетни приходи преди облагане с данъци (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Оперативен резултат (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Марж на печалбата
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Среден марж на печалбата
22,8 %
Активи (71)
Няма данни
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Процент на възвръщаемост
Няма данни
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Среден процент на възвръща-емост
0,45 %
(128)
За да изчисли маржа на печалбата и процента на възвръщаемост на Crédit Mutuel по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, Комисията използва следните стойности:
а)
за делител на маржа на печалбата - приходите, получени за дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, т.е. годишния размер на комисионата за посредничество;
б)
за делител на процента на възвръщаемост - депозитите, прехвърлени на CDC;
в)
за числител, т.е. резултата преди облагане с данъци, Комисията счита, че ако се приеме като разумна печалба марж от 4,2 % по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. резултат преди облагане с данъци, представляващи 4,2 % от получената от CDC комисиона за посредничество, Crédit Mutuel не получава свръхкомпенсация (вж. таблицата в съображение 132).
(129)
Що се отнася до втория показател (процента на възвръщаемост), Комисията отбелязва, че ако процент на възвръщаемост от 5 базисни пункта е взет предвид като разумна печалба от дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. ако се вземе предвид резултат преди облагане с данъци, представляващ 0,05 % от общата сума на депозитите, прехвърлени на CDC, от това следва, че Crédit Mutuel не е получила свръхкомпенсация за управлението на продукта „синя книжка“ през разглеждания период.
(130)
Съгласно рамката на Общността от 2005 г. разумната печалба не трябва да надхвърля средния процент, установен в съответния сектор за разглеждания период. Ако бъде разрешен марж на печалбата от 4,2 %, той ще представлява по-малко от една пета от средния марж на печалбата в банковия сектор (22,8 %). Предвид на това, че, както беше посочено в съображение 124, дейността по привличане на депозити, които се прехвърлят на CDC, е дейност с нисък риск и следователно с ниска възвръщаемост, Комисията счита, че марж на печалбата от 4,2 % не е прекомерно висок и в случая може да се приеме за разумна печалба.
(131)
По същия начин Комисията счита, че ако бъде приета печалба от 5 базисни пункта за привлечените средства, прехвърляни на CDC, тя ще бъде разумна предвид средния процент на възвръщаемост от 45 базисни пункта в банковия сектор във Франция за разглеждания период и ще представлява нисък и консервативен праг на това, което може да се приеме за разумна печалба в конкретния случай. Също така това ниско ниво на печалбата отразява ясно нивото на риска, който поема Crédit Mutuel по отношение на дейността си за привличане на депозити за сметка на CDC, който, както беше посочено в съображение 124, е нисък.
7.2.5. Проверка за липсата на свръхкомпенсация
(132)
Въз основа на горепосоченото Комисията извърши проверка - представена в долната таблица - за липсата на свръхкомпенсация по метода, изложен в подраздели 7.2.1-7.2.4 (73):
(в млн. евро)
КОМПЕНСАЦИЯ
СВРЪХКОМПЕНСИРАНЕ ИЛИ НЕДОСТАТЪЧНО КОМПЕНСИРАНЕ
Година
Комисиона за посредничество
(годишна)
Глобален подход (74)
(до края на 2005 г.)
Годишен подход (75)
(след 2006 г.)
1991 г. (27.9.1991 г.-31.12.1991 г.)
1,5
43,8
неприложимо
(глобалният подход се прилага до 2005 г., вж. подраздел 7.2.2)
1992 г.
9,1
125,1
1993 г.
16,8
184,0
1994 г.
36,6
127,3
1995 г.
59,5
114,5
1996 г.
74,7
107,8
1997 г.
82,3
88,4
1998 г.
118,9
92,0
1999 г.
188,9
98,3
2000 г.
188,2
106,3
2001 г.
181,9
91,3
2002 г.
187,8
76,3
2003 г.
197,7
61,2
2004 г.
204,4
45,7
2005 г.
196,7
15,0
2006 г.
[…]
-39,1
2007 г.
[…]
-24,3
2008 г.
[…]
-6,1
(133)
Вижда се, че свръхкомпенсацията в края на 2005 г. (15 млн. EUR) е по-малко от 10 % от компенсацията за 2005 г. (196,7 млн. EUR). По силата на точка 21 от рамката на Общността от 2005 г. тази сума може да бъде пренесена в следващата година. Крайният резултат е недостатъчно компенсиране в размер на -6,1 млн. EUR в края на 2008 г. за целия разглеждан период.
(134)
Следователно Комисията може да заключи, че Crédit Mutuel не е била свръхкомпенсирана с комисионата за посредничество за възложената ѝ услуга от общ икономически интерес, считано от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(135)
Заключението на Комисията е, че Френската република неправомерно е привела в действие разглежданата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Въпреки това помощта може да се счита за съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията, изплащана от страна на държавата, не е надвишавала необходимото за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel с постановлението от 27 септември 1991 г. за определяне на средствата с предназначение от общ интерес на Crédit Mutuel, е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
24. mai 2011,
riigiabi C 88/97 kohta, mida Prantsuse Vabariik andis Crédit Mutuel’ile
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 3436 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/747/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklile (1) ja võttes nende märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
Association française des banques (edaspidi „AFB”), Chambre syndicale des banques populaires ja Crédit Agricole esitasid 25. jaanuaril 1991 kaebuse, väites, et Prantsusmaa on andnud Crédit Mutuel’ile riigiabi.
(2)
Esimene komisjoni teabenõue „livret bleu” kohta esitati 27. mai 1991. aasta kirjas.
(3)
Komisjon teatas 6. veebruari 1998. aasta kirjas Prantsuse ametiasutustele oma otsusest algatada EÜ asutamislepingu artikli 88 lõikega 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 2) ette nähtud menetlus võimalike abimeetmete kohta säästuhoiuste süsteemis „livret bleu” (2).
(4)
8. aprillil 1998 vastasid Prantsuse ametiasutused küsimustele, mis komisjon oli esitanud oma menetluse algatamise otsuses.
(5)
18. juunil 1998 saatis Crédit Mutuel komisjonile kirja, kus ta esitas argumendid, mille eesmärk oli lükata ümber menetluse algatamise otsuse aluseks olnud meetmete kvalifitseerimine riigiabiks, ning esitas „livret bleu” kohta analüütilise raamatupidamisarvestuse toimiku. Komisjonile esitasid oma märkused ka mitu huvitatud isikut (vt 3. ja 4. jagu, põhjendused 48-59) ning komisjon edastas need Prantsuse ametiasutustele 3. septembril 1998.
(6)
Kaebuse esitajad saatsid komisjonile 29. oktoobri 1999. aasta, 16. mai 2000. aasta, 16. oktoobri 2000. aasta ja 19. jaanuari 2001. aasta kirjades neli täiendavat kirjalikku avaldust, mis komisjon edastas Prantsuse ametiasutustele 21. veebruaril 2000 ja 3. novembril 2000.
(7)
5. veebruaril 2001 edastas komisjon Prantsuse ametiasutustele AFB-lt saadud dokumendid.
(8)
1998. aasta novembrist kuni 1999. aasta detsembrini tegi konsultant (3) (edaspidi „komisjoni konsultant”) komisjoni palvel „livret bleu” analüütilise raamatupidamise auditi. Konsultandi aruanne esitati 10. jaanuaril 2000 Prantsuse ametiasutustele ja Crédit Mutuel’ile läbivaatamiseks. 7. veebruaril 2000 korraldati komisjoni talituste ja neid abistava konsultandi, Prantsuse ametiasutuste ning Crédit Mutuel’i vahel seda aruannet käsitlev tehniline koosolek.
(9)
Komisjoni talitused palusid 14. septembri 1999. aasta kirjas Prantsuse ametiasutustel täpsustada Crédit Mutuel’ile antud üldhuvi pakkuvaid ülesandeid. Komisjoni talitused edastasid 21. veebruaril 2000, 3. novembril 2000 ja 5. veebruaril 2001 Prantsuse ametiasutustele märkuste esitamiseks mitmesuguseid dokumente, (4) mis kaebuse esitajad olid toimikusse lisanud ja mis käsitlesid „livret bleu” võimalikku „juurdemeelitavat mõju” (vt punkt 7.2.3, põhjendused 110 kuni 118). Prantsuse ametiasutused esitasid oma märkused 1. veebruaril 2001.
(10)
Euroopa Pangandusföderatsioon (EBF) esitas 11. aprillil 2000 komisjonile kaebuse, mis käsitles abi, mida Prantsuse riik andis Crédit Mutuel’ile „livret bleu” levitamise ainuõiguste kujul.
(11)
2000. aasta maikuus tegi Confédération nationale du Crédit Mutuel Arthur Anderseni audiitorühingule ülesandeks vaadata üle Crédit Mutuel’i analüütilises raamatupidamisarvestuses kasutatud metoodika ja koostada „livret bleu” kohta kasumiaruanne. See ülesanne täideti 2000. aasta septembris, kui esitati säästutoodet „livret bleu” käsitleva kasumiaruande kohta üksikasjalik aruanne, milles hinnati, et „livret bleu” analüütilise raamatupidamisarvestuse tulem oli maksueelne kahjum suuruses 498 miljonit Prantsuse franki. See järeldus põhines „korrektiivide” arvessevõtmisel. Kõnealuse aruandega seoses korraldati 2. veebruaril 2001 koosolek komisjoni ja Crédit Mutuel’i vahel. Komisjoni esitatud märkuste järel palus Crédit Mutuel edastada Arthur Andersenil 8. veebruari 2001. aasta teatise, milles õigustati kasutatud meetodit, st nn „IARDiga [Crédit Mutuel’i kahjukindlustusalane tegevus (5)] seotud tegevuse ülekaalu korrigeerimise” meetodit, mida komisjoni talitused olid eriti kritiseerinud.
(12)
2001. aasta aprillis palus komisjon oma konsultandil teha kindlaks lahknevused tema aruande ja Arthur Anderseni aruande vahel ning fikseerida andmete ja metoodika muudatused, mille võiks vajaduse korral lisada tema varasemasse aruandesse. Komisjoni konsultandi uus lõpparuanne esitati 23. juulil 2001. Selles on „livret bleu” analüütilise raamatupidamisarvestuse tulemuseks hinnatud kapitaliseerimata kogukasum 1,074 miljardit Prantsuse franki (163,7 miljonit eurot). See aruanne edastati samal päeval Prantsuse ametiasutustele. Komisjoni, Prantsuse ametiasutuste, Crédit Mutuel’i ja Arthur Anderseni vahel 26. juuli 2006 peetud koosolekul teatasid Crédit Mutuel ja Arthur Andersen, et nad ei nõustu komisjoni konsultandi lõppjäreldustega. Arthur Andersen jäi oma varasemate järelduste juurde 13. septembri 2001. aasta dokumendis, mis edastati Prantsuse ametiasutuste 15. septembri 2001. aasta teatise lisas. Prantsuse ametiasutused saatsid komisjonile 26. oktoobril 2001 uue teatise, milles käsitletakse „livret bleu” õiguslikku analüüsi ühenduse konkurentsiõiguse seisukohalt, ning 7. jaanuari 2002. aasta teatise, milles käsitletakse avaliku teenuse osutamise ülesande kulusid ja meenutatakse ilma uut teavet esitamata arvandmeid, mis Crédit Mutuel oli juba esitanud.
(13)
Teatises, mille Prantsuse ametiasutused saatsid komisjonile 26. oktoobril 2001, on selgitatud, miks need ametiasutused olid seisukohal, et i) „livret bleu” süsteem ei kujuta endast abi, ii) juhul kui komisjon otsustab abiks kvalifitseerimise kasuks, saab olla tegemist üksnes olemasoleva abiga, ja iii) igal juhul on tegemist siseturuga kokkusobiva abiga.
(14)
15. jaanuari 2002. aasta otsusega (6) (edaspidi „tühistatud otsus”) tunnistas komisjon Prantsuse Vabariigi poolt Crédit Mutuel’ile antud riigiabi siseturuga kokkusobimatuks.
(15)
15. jaanuari 2002. aasta otsus tühistati Üldkohtu 18. jaanuari 2005. aasta otsusega (7).
(16)
Komisjon ei esitanud Üldkohtu otsuse peale apellatsioonkaebust. Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 266 lõikele 1 peab komisjon võtma selle kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed. Riigiabi valdkonnas tähendab see seda, et otsuse tühistamise järel suunatakse menetlus tagasi ametliku uurimise staadiumisse.
(17)
7. juuni 2006. aasta otsusega (8) (edaspidi „laiendamisotsus”) laiendas komisjon ametlikku uurimismenetlust ja selgitas võimaliku abi hindamise ulatust.
(18)
Prantsusmaa esitas 1. septembri 2006. aasta ja 7. septembri 2006. aasta kirjades komisjonile oma märkused laiendamisotsuse kohta.
(19)
Euroopa Komisjon sai 19. septembril 2006„Association des Victimes du Crédit Mutuel’i” kaebuse.
(20)
13. oktoobri 2006. aasta kirjas laekusid komisjonile Crédit Mutuel’i märkused.
(21)
Komisjon edastas Crédit Mutuel’i märkused Prantsuse ametiasutustele 31. oktoobri 2006. aasta kirjas.
(22)
Komisjoni kahe, 22. septembri 2006. aasta ja 28. novembri 2006. aasta täiendava teabenõude järel esitas Prantsusmaa 8. novembri 2006. aasta ja 28. veebruari 2007. aasta kirjadega lisamärkused.
(23)
Komisjon kohtus Prantsuse ametiasutustega 19. detsembril 2006 ja Crédit Mutuel’iga 15. jaanuaril 2007.
(24)
10. mail 2007 võttis komisjon EÜ asutamislepingu artikli 86 lõike 3 alusel (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 3) ja koostoimes EÜ asutamislepingu artiklitega 43 ja 49 (nüüd ELi toimimise lepingu artiklid 49 ja 56) vastu otsuse, mille kohaselt Prantsusmaa pidi kaotama Crédit Mutuel’i, Caisses d’Épargne ja Banque Populaire’i eriõigused (9)„livret bleu” (Crédit Mutuel’i puhul) ja „livret A” (Caisses d’Épargne ja La Poste’i puhul) levitamiseks (10).
(25)
Kuna Prantsusmaa ei kaotanud „livret A” ja „livret bleu” levitamise eriõigusi 10. mai 2007. aasta otsuses määratud üheksakuulise tähtaja jooksul, algatas komisjon EÜ asutamislepingu artikliga 226 (nüüd ELi toimimise lepingu artikkel 258) ette nähtud rikkumismenetluse, saates talle otsuse täitmata jätmise tõttu 5. juunil 2008 märgukirja.
(26)
19. septembril 2009 palus komisjon Prantsusmaalt uut teavet ning Prantsusmaa vastas sellele palvele 13. oktoobril 2009.
(27)
8. oktoobril 2009 lõpetas komisjon rikkumismenetluse, sest Prantsusmaa oli ellu viinud 1. jaanuari 2009. aasta reformi, millega liberaliseeriti „livret A” ja „livret bleu” levitamine, (11) ning täitnud seeläbi oma kohustuse lõpetada nende hoiuste levitamise eriõigused (12).
(28)
2010. aastal esitas komisjon Crédit Mutuel’ile e-kirjadega mitu küsimust, millele viimane vastas samuti e-kirjadega.
(29)
Käesolev otsus lõpetab vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (13) artiklile 13 menetluse võimalike abielementide olemasolu kohta „livret bleu” süsteemis.
2. „LIVRET BLEU” SÜSTEEMI KIRJELDUS
2.1. Crédit Mutuel’i kirjeldus
(30)
Crédit Mutuel on detsentraliseeritud panga- ja kindlustuskontsern, mis koosneb muutuva kapitaliga ühistupankade riigisisesest võrgust. Crédit Mutuel’i reguleeritakse 10. septembri 1947. aasta seadusega, millega on kehtestud koostöö põhimõtted. See on korraldatud kolmel tasandil: kohalikul, piirkondlikul ja riiklikul.
(31)
Kontsern Crédit Mutuel hõlmab kontserni kahe nime all (Crédit Mutuel ja Crédit Industriel et Commercial (edaspidi „CIC”)) ligikaudu 6 000 müügipunkti ja üle 72 000 töötaja. Crédit Mutuel’i kohalikud ühistupangad on seotud 18 piirkondliku liiduga, mis on ühinenud võrgu keskasutusega Confédération nationale du Crédit mutuel. CIC ühendab kuut piirkondlikku panka ja spetsialiseerunud tütarettevõtjaid nii Prantsusmaal kui ka rahvusvahelisel tasandil.
(32)
Lisaks on Crédit Mutuel kontsern, millel on ühine juhatus, mis teostab üldist juhtimispoliitikat. Kontsern säilitab konföderatsiooni tasandil sisemise finantssolidaarsuse, mis kindlustab piirkondlike liitude likviidsuse. Oma tunnustelt moodustab kontsern konkurentsiõiguse seisukohalt üheainsa ettevõtja, sest sellel on üks keskne otsustuskeskus.
2.2. „Livret bleu” kirjeldus
(33)
„Livret bleu” oli riigi reguleeritud säästuhoiuse tüüp, mida levitas vaid Crédit Mutuel.
(34)
Kõnealuse finantstoote suhtes kehtis 1975. aasta paranduseelarve seaduse (14) alusel osaline maksuvabastus. Hoiustajatele hoiustatud summade pealt makstavad intressid olid kahe kolmandiku ulatuses maksuvabad. Riik määras „livret bleu” hoiustajatele makstava brutointressi määra kindlaks nii, et pärast maksu kinnipidamist (15) oli netomäär sama nagu täielikult maksust vabastatud „livret A” puhul.
(35)
Riik määras „livret bleu” intressimäära inflatsioonist kõrgemale tasemele, mis oli seotud rahaturuga. Viimane „livret bleu” netointressimäär enne, kui see säästuhoiustamise toode 1. jaanuari 2009. aasta reformiga kaotati (vt põhjendus 41), oli 4 % (16). Maksimaalne summa, mille hoiustajad said „livret bleu” kontole kanda, oli 15 300 eurot. „Livret bleu” säästuhoiuste kogusumma kasvas 13 miljardilt eurolt (85 miljardit Prantsuse franki) 1991. aastal 22 miljardi euroni 2008. aastal.
(36)
„Livret bleu” tunnused - vahendite kohe kättesaadavaks tegemine, alates 15 eurost lubatud maksed, kulude puudumine (eelkõige avamistasu) jne - eeldas suurt likviidsust. Peale selle oli võimalik teha „livret bleu” kontolt automaatseid makseid riigikassasse või avalik-õiguslikele ettevõtjatele, nagu EDF või France Télécom. Eraisikutele ette nähtud säästutoode „livret bleu” sarnanes seega teatud mõttes arvelduskontoga.
(37)
„Livret bleu” kaudu kogutud vahendite kasutamisega seotud kohustused muutusid aja jooksul.
(38)
Esialgu oli Crédit Mutuel kohustatud eraldama 50 % vahenditest (1983. aastal (17) suurendati seda määra 65 protsendini vahenditest ja 80 protsendini vastuvõetud uutest hoiustest) nn üldistes huvides kasutamiseks (eelkõige kohalike omavalitsuste ja muude avalik-õiguslike asutuste rahastamiseks); saldot võis pank vabalt kasutada (edaspidi „vabalt valitud kasutusviisid”).
(39)
Seda süsteemi muudeti põhjalikult 27. septembri 1991. aasta määrusega, (18) millega „livret bleu” ühtlustati „livret A” süsteemiga. Alates sellest määrusest koondati kogu uute säästuhoiuste summa (19) Caisse des dépôts et consignations’i (edaspidi „CDC”), kes vastutasuks maksis Crédit Mutuel’ile maakleritasu. Selleks tasuks määrati algselt 1,3 % CDC arvele kantud „livret bleu” säästuhoiuste summast, 1. jaanuaril 2005 alandati seda 1,2 protsendini ja 1. novembril 2005 1,1 protsendini. CDC kasutab Crédit Mutuel’i kogutud vahendeid peamiselt sotsiaalkorterite rahastamiseks.
(40)
Peale selle väljendus see süsteemi põhjalik muutmine olemasolevate säästuhoiuste kogusumma järkjärgulises ümberkandmises (20). Alates 27. septembri 1991. aasta määrusest kuni 1999. aasta esimese poolaastani vähenes olemasolevate summade „üldistes huvides kasutamise” ja „vabalt valitud kasutusviiside” osakaal seni, kuni kogu säästuhoiuste summa kanti üle CDCsse.
Miljardites Prantsuse frankides ja protsentides
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Keskmine säästuhoiuste kogusumma aastas
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
CDCsse koondamine
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Üldistes huvides kasutamine
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Vabalt valitud kasutusviis
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Allikas: Littlejohn Fraser
(41)
1. jaanuaril 2009 jõustus „livret A” ja „livret bleu” reform, mis võimaldab kõikidel pankadel levitada säästutoodet „livret A”, lõpetades „livret A” ja „livret bleu” vahelise eristuse. Alates 1. jaanuarist 2009 ei ole Crédit Mutuel’i „livret bleu” muud kui „livret A”, mida turustatakse teise nime all. „Livret bleu” olemasolu ja seega Crédit Mutuel’i ainuõigus selle levitamiseks lõppes nimetatud kuupäeval.
2.3. Menetluse algatamise/laiendamise põhjuste kirjeldus
(42)
Nagu on märgitud laiendamisotsuses, (21) pidas komisjon võimalikuks, et Prantsusmaa andis Crédit Mutuel’ile maakleritasu kaudu abi.
(43)
Euroopa Kohtu otsusest Altmark tuleneb, et avalike teenuste eest makstav hüvitis ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses, kui see vastab teatavatele kumulatiivsetele tingimustele, mis on nimetatud 24. juuli 2003. aasta kohtuotsuses Altmark (22).
(44)
Komisjon leidis oma laiendamisotsuses, et kohtuotsuse Altmark neljas tingimus ei saa olla täidetud, sest riik ei määranud avaliku teenuse osutamise ülesannet võtta vastu üürile antavate sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiused parimale pakkujale riigihankemenetluse teel, vaid otse Crédit Mutuel’iga peetud läbirääkimiste teel, mis ei anna iseenesest mingit tagatist, et Crédit Mutuel’ile antud tasu ei ole suurem kui hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja küsitud tasu. Peale selle leiab komisjon, et Prantsuse ametiasutused ei tõendanud, et hüvitise tase määrati kindlaks pangandussektori keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude alusel. Asjaolust, et Prantsuse ametiasutused rõhutavad, et Crédit Mutuel on hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja, ei piisa selle tõendamiseks, et hüvitise tase määrati kindlaks selliste kulude analüüsi alusel, mida kannaks hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kohtuotsuse Altmark tähenduses.
(45)
Komisjon on seisukohal, et maakleritasu oli riigi ressurss, mis võis kujutada endast konkurentsi moonutavat ja liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutavat valikulist eelist, millest komisjonile ei ole teatatud. Maakleritasu võis seega sisaldada ebaseadusliku abi elemente.
(46)
Oma laiendamisotsuses pidas komisjon võimalikuks, et see meede ei ole kooskõlas EÜ asutamislepingu artikli 86 lõikega 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 2), ja ei pidanud ühtki EÜ asutamislepingu artikli 87 lõigetes 2 ja 3 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõiked 2 ja 3) nimetatud eranditest kohaldatavaks.
(47)
Nimelt näis komisjonile oma konsultandi arvutuste põhjal võimalik, et hüvitise summa ületas avaliku teenindamise kohustuse täitmisega (üürile antavate sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmine) tekkivate kulude katmiseks vajalikku summat, arvestades selle kohustusega seotud tulu ja mõistlikku kasumit. Komisjon meenutas, et hüvitise summa peab hõlmama kõiki riigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antavaid eeliseid, ning võttis seetõttu hüvitise arvutamisel arvesse mitte ainult CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise netokulu, vaid ka üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutamise netotulemit (kulu või kasumit). Komisjoni konsultandi aruandest nähtus, et Crédit Mutuel’ile maksti aastate 1991, 1992, 1993 ja 1998 eest liigset hüvitist.
3. KAEBUSE ESITAJATE ARGUMENDID
(48)
Kaebuse esitajate argumente tutvustas komisjon oma 6. veebruari 1998. aasta otsuses, mis käsitles menetluse algatamist EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 2) alusel. Peale seda edastatud täiendavad avaldused sisaldavad järgmisi uusi argumente.
(49)
„Livret bleu” juurdemeelitavat mõju käsitlevas AFB teatises (ajakohastatud 1999. aasta veebruari lõpus ja edastatud komisjonile 1999. aasta oktoobris) on panga puhastulu, mis tekkis tänu „livret bleu” juurdemeelitavale mõjule, hinnatud 17 miljardile Prantsuse frangile (2,6 miljardit eurot), eeldusel et Crédit Mutuel’i turuosa suurenemine kõikides segmentides ajavahemikul 1986-1997 on tingitud üksnes „livret bleu” levitamisest.
(50)
Caisse Nationale du Crédit Agricole’i teostatud uuringus, mis esitati 2000. aasta mais, on analüüsitud Crédit Mutuel’i kontorite arvu muutumist. Selgub, et alaliste kontorite hulk kahanes aastatel 1991-1994, seejärel kasvas järk-järgult, saavutades 1998. aastal taas 1990. aasta taseme. Areng oli piirkonniti erinev: alaliste kontorite hulk ning seejärel ajutiste kontorite hulk kahanes piirkondades, kus Crédit Mutuel oli seni olnud hästi esindatud (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), samal ajal kui teistes piirkondades see kasvas. Seega on võimalik, et Crédit Mutuel vähendas oma esindatust maapiirkondades, et suurendada oma kohalolu linnapiirkondades. Need andmed näivad lükkavat ümber Crédit Mutuel’i väited, et ta oli 1990. aastatel sunnitud säilitama tugevat esindatust maapiirkondades. Kõnealused andmed viitavad ka sellele, et Crédit Mutuel suudab säilitada erakordselt tiheda kontorite võrgu isegi pärast seda, kui on kaotatud igasugune riigi kontroll.
(51)
AFB saatis komisjonile 4. juunil 1998. aastal kirja, mis kinnitas, et CDCsse koondatud „livret bleu” säästuhoiuste summalt võetav 1,3 % suurune tasu oli liiga suur, sest Caisse d’Épargne ja La Poste said samal ajal CDC-lt vastavalt 1,20 % ja 1,50 % „livret A” vahenditest, mis olid samuti koondatud CDCsse. AFB märkis selles kirjas, et ta tegi 1997. aastal Prantsuse ametiasutustele ettepaneku tagada „livret bleu” hoiuste vastuvõtmine üksnes 1 % tasu eest, kuid valitsus ei vastanud sellele pakkumisele. AFB rõhutas eelkõige, et parlamendiliikme hr Douyère’i 1998. aasta aprillikuu aruandes Caisse d’épargne’i ajakohastamise kohta on märgitud, et keskmise Caisse d’épargne’i ühistupanga, nagu näiteks Burgundia Caisse d’épargne’i hoiuste vastuvõtmise kulu on 0,96 % hoiuste summalt ning ei ole mingit põhjust, miks Crédit Mutuel’i halduskulud oleksid suuremad.
(52)
Konsultatsioonibüroo Glais 2000. aasta augusti seisukohas, mille ta esitas AFB palvel, on välja toodud statistilised andmed konkurentsieelise kohta, mille „livret bleu” levitamise ainuõigus Crédit Mutuel’ile oli andnud. Aegridade analüüs näitab, et „livret bleu” hoiuste kogusumma ja teiste hoiuste kogusummade puhul registreeriti oluline suurenemine kuni pöördepunktini aastatel 1985-1987. Majapidamistele antud laenude mahu kasv jätkub pärast nimetatud aastaid ja on Crédit Mutuel’i puhul suurem kui tema põhikonkurentide puhul. Büroo Glais’ ekspert järeldas sellest, et „tundub, et „livret bleu” on seega mõjunud klientidele ligitõmbavalt ja alates 1980. aastate keskpaigast tundub positiivne mõju olevat jätkunud ilma hoiuste kasvuta. Seega tundub, et Crédit Mutuel’i ekspansiivset strateegiat rahastasid sellest ajast alates algselt saadud püsikliendid”. Võttes aluseks eelkõige juhuslike majanduskriiside püsivuse näitaja, mis saadakse tegevusega seotud muutujate põhjal, ja luues laenude nõudlusega seotud lihtsal võrrandil põhineva mudeli, järeldas ekspert, et Crédit Mutuel’i tegevusel (eelkõige laenudega seotud tegevusel) ei tundunud olevat sidet pangandusturu keskmise arenguga. Ekspert seletas seda nähtust asjaoluga, et Crédit Mutuel’i kliendid on teiste pangavõrkude klientidega võrreldes püsivamad, näiteks „livret bleu” kaudu.
(53)
Teises avalduses (detsember 2000) pakkus konsultatsioonibüroo Glais välja uue ökonomeetrilise analüüsi iga pangavõrgu klientide lojaalsuse taseme kohta. Selle tulemused kinnitavad eksperdi sõnul eeldust, et Crédit Mutuel’il ja Caisse d’Épargne’il on vahendeid, mis võimaldavad neil oma kliente palju paremini säilitada kui teistel pankadel. Kuid on võimatu kindlaks teha, kas kõnealuse klientide suurema püsivuse algpõhjuseks on maksuvaba säästutoote levitamine või tiheda, erinevates piirkondades asuvate filiaalide võrgustiku kasutamine (kaks ühist vahendit, mis nendel võrgustikel on).
(54)
Käesoleva menetluse kõrvalise küsimusena sai komisjon ka kaebuse esitajate täiendava avalduse, mille kohaselt oli kontserni CIC ostmine Crédit Mutuel’i poolt 1997. aasta aprillis, mil see eelnevalt avalik-õiguslikule kindlustuskontsernile GAN kuulunud pangandusasutus erastati, olnud võimalik tänu abile, mis Crédit Mutuel oli saanud „livret bleu” eest, ja mille tulemusena tema turuosa kasvas 2 protsendilt 1969. aastal ligikaudu 6,9 protsendini 1997. aastal. Kaebuse esitajate väitel kasvasid ettevõtja omavahendid tänu kõnealusele abile kiiresti, tõustes 650 miljonilt Prantsuse frangilt (99 miljonit eurot) 1974. aastal 47,3 miljardi Prantsuse frangini (7,2 miljardit eurot) 1997. aastal.
(55)
Lõpetuseks tooks välja, et „Association des Victimes du Crédit Mutuel’i”19. septembri 2006. aasta kaebus sisaldab pelka väidet, et tegemist on „riiklike säästuhoiuste väärkasutamisega era- ja kaubanduslikuks otstarbeks […], tehes kahju hoiustajatele ja Prantsuse majandusele”, milles ei ole tegelikke argumente või tõendeid võimaliku ebaseadusliku riigiabi kohta.
4. HUVITATUD KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSED
(56)
Pärast 6. veebruari 1998. aasta algatamisotsuse avaldamist saabusid komisjonile paljude huvitatud kolmandate isikute märkused.
(57)
Mõned Crédit Mutuel’i konkurendid andsid teada kahjust, mis nad enda hinnangul olid kandnud selle tõttu, et Crédit Mutuel’ile oli antud „livret bleu” levitamise ainuõigus. Enamasti väitsid need pangad, et säästutootel „livret bleu” on juurdemeelitav mõju, mille tõttu nad kaotasid kliente Crédit Mutuel’i kasuks, ja soovisid selle ainuõiguse kaotamist. Sellised märkused esitasid komisjonile järgmised ettevõtjad:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Lisaks peale Crédit Mutuel’i enda kaitseks esitatud märkuste, mida on tutvustatud 4. jaos, saabusid komisjonile „livret bleu” süsteemi toetuseks järgmiste kolmandate isikute märkused:
Hr Bertholet, Drôme’i esindav parlamendiliige
Hr Blondel, Nord’i departemangu peanõunik
Hr Cabot, Toulouse’i piirkondliku noorte teabekeskuse (Centre régional Information Jeunesse) direktor
Hr Cormorèche, Montuel’i linnapea
Hr Cornelis, Nord’i departemangu nõukogu liige
Hr Chavannes, Angoulême’i linnapea
Hr Crépeau, Charente-Maritime’i esindav parlamendiliige
Hr Debavelaere, Pas-de-Calais’d esindav senaator
Hr Decool, Brouckerque’i linnapea
Hr Delevoye, Pas-de-Calais’d esindav senaator
Hr Delnatte, Nord’i esindav parlamendiliige
Hr Dolez, Nord’i esindav parlamendiliige
Hr Ewald, Association pour le droit à l’initiative économique’i piirkondlik esindaja
Hr Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
Hr Foy, Nord’i esindav senaator
Hr Galiègue, Crédit Mutuel’i Solesmes’i ühistupanga president
Pr Gournay, Caestre’i linnapea
Pr Armelle Guinebertière, Euroopa Parlamendi liige
Hr Hervé, Rennes’i linnapea
Hr Humez, Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais’ esimees
Pr Ingelaere, Flandr’action’i esinaine
Hr Juppé, Bordeaux’ linnapea ja parlamendiliige
Hr Lapalu, ühingu Animation et gestion d’organismes privés’ esimees
Hr Lazaro, Nord’i esindav parlamendiliige
Hr Lebreton, Côtes d’Armor’i departemangu nõukogu esimees
Hr Ledieu, Cateau-Cambrésis’ linnapea
Hr Leleu, Crédit Mutuel Nord’i juhataja
Hr Maille, Communauté urbaine de Brest’i esimees
Hr Masclet, Nord-Pas-de-Calais’ piirkondliku nõukogu liige
Hr Méhaignerie, Ille-et-Vilaine’i departemangu nõukogu esimees
Hr Mio, Nord-Pas-de-Calais’ piirkondliku nõukogu liige
Pr Novak, Association pour le droit à l’initiative économique esinaine
Pr Permuy, Nord-Pas-de-Calais’ piirkondliku nõukogu liige
Hr Albert Rivaux, Pas-de-Calais’ departemangu nõukogu liige
Hr de Rohan, Bretagne piirkondliku nõukogu esimees
Hr Valla, Ardèche’i departemangu nõukogu liige
Hr Vanlerenberghe, Arras’i linnapea
Hr Villain, Cambrai linnapea
Hr de Villiers, Vendéed esindav parlamendiliige.
(59)
Väga suur osa kolmandatest isikutest rõhutas rolli, mis Crédit Mutuel’il on eelkõige piirkondlikul tasandil sotsiaalse ettevõtluse, eriti mittetulundusühingute rahastamises. Nad rõhutasid ka Crédit Mutuel’i toetavat rolli lihtrahva hulgas, kes moodustab olulise osa tema klientidest. Mitu kohalikku esindajat rõhutasid Crédit Mutuel’i osa ettevõtete ja töökohtade loomises ning kohalike algatuste arendamises. Teised leidsid, et Crédit Mutuel oli tänu oma detsentraliseeritud üksustele tsentraliseeritud ettevõtjatest sobivam kohalikele vajadustele vastamise ja territooriumi tasakaalustatud arengu vajalikkuse seisukohast.
5. CRÉDIT MUTUEL’I MÄRKUSED
(60)
Crédit Mutuel heidab komisjonile ette, et asja menetleti eriti kaua.
(61)
Peale selle väidab Crédit Mutuel, et Üldkohtu otsus ei käsitlenud mitte üksnes põhjenduse puudumist, vaid sisaldas ka komisjoni arutluskäiku käsitlevat kriitikat, mida ei võetud arvesse laiendamisotsuses, eelkõige võimaliku liigse hüvitise arvutamise osas. Sellega seoses heidab Crédit Mutuel komisjonile ette seda, et too liitis kokku positiivsed aastasaldod, lahutamata sellest summast negatiivseid aastasaldosid. See on vastupidine meetodile, mida on soovitatud ühenduse raamistikus riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (edaspidi „ühenduse 2005. aasta raamistik”) (23).
(62)
Panga väitel täidab maakleritasu kohtuotsuses Altmark esitatud nelja tingimust.
a)
Seoses esimese tingimusega: Crédit Mutuel’ile olevat antud kaks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise ülesannet, millest üks seisnes märkimisväärse hulga pangakontorite säilitamises maapiirkondades ruumilise planeerimise eesmärgil ja teine sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiuste vastuvõtmises. Maapiirkondades kontorite säilitamise osas vaidlustab ta komisjoni järelduse, et Prantsuse õigusnormid on liiga ebamäärased Crédit Mutuel’ile niisuguse ülesande andmiseks ja seega selleks, et oleks täidetud kohtuotsuse Altmark esimene tingimus. Crédit Mutuel on seisukohal, et komisjon järeldas seda asjaolust, et need õigusnormid ei seadnud Crédit Mutuel’ile erinõudeid, kuna neid kohaldatakse kogu pangandussektori suhtes. Crédit Mutuel leiab, et komisjon üritab seada talle kohustuse tõendada, et kohtuotsuse Altmark esimene tingimus on täidetud, mida ei ole aga kõnealuse kohtuotsusega ette nähtud.
b)
Teise tingimuse puhul rõhutab Crédit Mutuel, et maakleritasu kehtestati samal ajal kohustusega koondada vahendid CDCsse ja selle maakleritasu arvutamise meetod määrati kindlaks objektiivselt ja läbipaistvalt.
c)
Seoses kolmanda tingimusega leiab pank, et tasust ei piisa hoiuste vastuvõtu kulude katmiseks, sest CDCsse koondatud kasutusviisidega seotud tegevusest tuleneb kogu ajavahemiku 1991-2005 negatiivne saldo.
d)
Crédit Mutuel leiab, et ka neljas tingimus on täidetud. Maakleritasu summa määrati tema sõnul kindlaks nende kulude alusel, mis Crédit Mutuel „livret bleu” levitamisel tegelikult kandis. Crédit Mutuel on kohtuotsuse Altmark tähenduses hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja, sest tema halduskulud on väikseimate hulgas. Liiatigi möönis komisjon seda oma laiendamisotsuses (24). Crédit Mutuel leiab, et komisjon ei põhjendanud piisavalt, miks ta sedastas, et kõnealune tingimus ei olnud täidetud.
(63)
Igal juhul leiab Crédit Mutuel, et meede on siseturuga kokkusobiv ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 põhjal. Crédit Mutuel kritiseerib eelkõige laiendamisotsuses kirjeldatud meetodit liigse hüvitise arvutamiseks. Tema sõnul tegi komisjon kõigepealt arvutusvigu säästutoodet „livret bleu” käsitleva kasumiaruande koondkasumi hindamisel, võttes üle oma konsultandi ekslikud järeldused, vaatamata lahendamata vaidluspunktidele komisjoni konsultandi ja Crédit Mutuel’i konsultandi vahel (25).
(64)
Crédit Mutuel vaidlustab seejärel komisjoni kasutatud aastapõhise meetodi (st asjaolu, et ta võtab arvesse üksnes liigse hüvitamise aastatega seotud summasid, tegemata tasaarveldust summadega, mis saadi liiga vähese hüvitamise aastatel), mis läheb vastuollu teatud hulga pretsedentidega, tühistatud otsusega ja tema arvates ka ühenduse 2005. aasta raamistikuga (26). Komisjon peaks tema sõnul kasutama üldist meetodit (st tegema tasaarvelduse kõikide liigse hüvitamise aastatega seotud summade ja liiga vähese hüvitamise aastatel saadud summade vahel) esiteks kogu ajavahemiku 1991-1998 suhtes tervikuna ja teiseks 1999. aastal algava ajavahemiku suhtes tervikuna.
(65)
Lisaks ei võtnud komisjon oma laiendamisotsuses õigesti arvesse mõistlikku kasumit. Ta põhines mõistlikku kasumit käsitlevas hinnangus regulatiivse kapitali kuludel, mis olid hinnangu kohaselt 6 %, kuigi need kulud kujutavad endast analüütilise raamatupidamisarvestuse kulu, mitte marginaali. Komisjon oleks pidanud võtma arvesse omavahendite tulumäära, mida soovitas Arthur Andersen (27). Peale selle võttis ta seega mõistliku kasumi arvutuse aluseks väheneva maksubaasi, mis kaob siis, kui hoiuste kogusumma on koondatud CDCsse, sest nendel hoiusesummadel ei ole mingeid regulatiivse kapitali kulusid. Crédit Mutuel rõhutab, et komisjoni kasutatud näitaja tulemuseks on „livret bleu” tavalise kasumimarginaali täielik kaotamine. Ta leiab, et iga pank peab saama võtta tavalist kasumimarginaali, isegi tsentraliseeritud kasutamiselt, millel ei ole maksevõime suhtarvu kitsas õiguslikus tähenduses mingit regulatiivse kapitali kulu.
(66)
Komisjon ei võtnud ka õigesti arvesse kulusid, mida tekitas teine üldist huvi pakkuv ülesanne, mida Crédit Mutuel enda hinnangul täidab, st pangakontorite säilitamine maapiirkondades, eesmärgiga innustada lihtrahva säästuhoiuseid kogu territooriumil, soodustades võimalikult paljude inimeste juurdepääsu pankadele.
(67)
Lõpetuseks eitab Crédit Mutuel võimaliku juurdemeelitava mõju olemasolu. Ta tuletab meelde, et komisjon nentis oma tühistatud otsuses, et seda juurdemeelitavat mõju ei ole suudetud vormiliselt tõendada, ja leiab, et sellest ajast peale ei ole esile kerkinud ühtegi uut asjaolu.
(68)
Menetlusega seoses viitab Crédit Mutuel võimaliku abi tagasinõudmise vaidlustamiseks mitmele ühenduse õiguse üldpõhimõttele, eelkõige õiguspärase ootuse ja mõistliku tähtaja järgimise põhimõttele.
6. PRANTSUSMAA MÄRKUSED
(69)
Prantsusmaa leiab, et kohtuotsuse Altmark tingimused on täidetud.
a)
Esimese tingimuse puhul rõhutab ta, et komisjon tunnistas, et Crédit Mutuel’ile oli määratud üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesanne, mis seisnes sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmises. Prantsusmaa tuletab meelde, et komisjon märkis oma laiendamisotsuses, et pangakontorite säilitamist territoriaalplaneerimise eesmärgil võib samuti lugeda üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, (28) kuid ta ei vasta laiendamisotsuses esitatud komisjoni argumentidele, mille kohaselt kohtuotsuse Altmark esimene tingimus ei ole täidetud, sest puuduvad siseriiklikud õigusnormid, millega määrataks piisavalt selgelt ülesanne ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses (29).
b)
Teise tingimusega seoses leiab Prantsusmaa, et hüvitamise parameetrid olid eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kehtestatud.
c)
Kolmanda tingimuse kohta märgib ta, et hüvitise summa (maakleritasu) ei ületanud süsteemi kulude katmiseks vajalikku summat, viidates Crédit Mutuel’i „livret bleu” analüütilisele kasumiaruandele aastate 1999-2005 kohta.
d)
Prantsusmaa väitel on täidetud ka neljas tingimus, sest tema sõnul vastab Crédit Mutuel’i juhtimine nõutud tasuvuskriteeriumidele (30).
(70)
Abi olemasolu käsitlevate tingimuste puhul viitab Prantsusmaa enne 2002. aasta otsuse tühistamist esitatud argumentidele.
a)
Riigi ressursside tingimus ei ole täidetud, sest kasum, mis Crédit Mutuel sai CDCsse koondamata säästuhoiuste summadelt (vabalt valitud kasutusviisid ja üldistes huvides kasutamine), tulenes eraõiguslikest ressurssidest (hoiustajate poolt hoiule antud vahenditest) ning ei olnud riiklike ametiasutuste käsutuses.
b)
Liikmesriikidevahelist kaubandust ei saadud mõjutada enne pangandus- ja finantstegevuse ühtse turu lõpuleviimist 1. jaanuaril 1993, mis järgnes nõukogu 15. detsembri 1989. aasta teise direktiivi 89/646/EMÜ (krediidiasutuste asutamise ja tegevusega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise ning direktiivi 77/780/EMÜ muutmise kohta) (edaspidi „teine pangandusdirektiiv”) (31) vastuvõtmisele. Prantsuse ametiasutused leidsid pärast seda kuupäeva, et kuna Euroopa tasandil ühistu staatus puudub ja see olukord toob kaasa piirangud selliste ühistu staatusega äriühingute nagu Crédit Mutuel’i piiriülesele laienemisele, ei tegutsenud Crédit Mutuel’i ühistupangad väljaspool oma riigi piire. Pealegi moodustasid mitteresidentidele avatud „livret bleu” kontod alla 0,1 % säästuhoiuste kogusummast. Prantsuse ametiasutused leidsid ka, et Prantsusmaal asuvate välismaiste pangandusasutuste turusuunitlus oli Crédit Mutuel’i turuga võrreldes väga erinev.
c)
Maakleritasu, mida CDC maksis Crédit Mutuel’ile „livret bleu” koondatud säästuhoiuste kogusummade pealt, ei saa kujutada endast abi, vaid üksnes tasu panga osutatud teenuse eest; teenuse hinnaks oli 1991. aastal lepinguga kehtestatud 1,3 %. Prantsuse ametiasutused rõhutasid „livret bleu” suuri halduskulusid, mis on tingitud alla 5 000 Prantsuse frangi (762 euro) suuruse säästuhoiuste summaga kontode hulgast. Nad viitasid Crédit Mutuel’i (pärast kõnealuse meetme kehtestamist) teostatud analüütilisele raamatupidamisarvestusele, järeldades, et see tasu summa oli täiesti õigustatud. Nad märkisid, et iga eelist, mis „livret bleu” Crédit Mutuel’i jaoks annab, tuleks vastukaaluks uurida üldist majandushuvi pakkuva ülesandega seotud kulusid arvestades. Sellega seoses juhtisid nad komisjoni tähelepanu „livret bleu” säästuhoiuste summade üha suuremale eraldamisele üldhuvi pakkuva finantskasutuse otstarbeks, mille osakaal kasvas 50 protsendilt „livret bleu” säästuhoiuste kogusummast aastatel 1975-1983 kuni 65 protsendini aastatel 1983-1991 ja 100 protsendini CDCsse koondatud säästuhoiuste kogusummast 1998. aastal.
d)
Kui oletada, et tegemist oli tõepoolest abiga, siis see oli igal juhul olemasolev abi, sest „livret bleu” süsteem kehtestati enne pangandusturu liberaliseerimist 1. jaanuaril 1993 (mil oli teise pangandusdirektiivi ülevõtmise tähtaeg).
(71)
Oma 26. oktoobri 2001. aasta teatises on Prantsuse ametiasutused esitanud põhjuse, miks juhul, kui komisjon jääb abiks kvalifitseerimise juurde, oleks igal juhul tegemist siseturuga kokkusobiva abiga ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 3 alusel. Nad heidavad komisjonile ette, et viimane tegi vigu „livret bleu” kasumiaruande üldtulemuse arvutamisel, järgimata Crédit Mutuel’i konsultandi soovitatud meetodit (32). Nad väidavad ka, et komisjon peab arvesse võtma mõistlikku kasumit, mis nende hinnangul on […] (33).
(72)
Laiendamisotsust käsitlevates märkustes on Prantsuse ametiasutused heitnud komisjonile muu hulgas ette seda, et viimane kasutas „ebasümmeetrilist põhjendust”, tegemata tasaarvestust liigse hüvitamise aastate (1991, 1992, 1993 ja 1998) ja nende liiga vähese hüvitamise aastate (1994-1997) vahel, ning et komisjon võttis laiendamisotsuse I lisas tervikuna üle oma konsultandi järeldused Prantsusmaa ja komisjoni vahelise kolme vaidlusküsimuse kohta. Prantsusmaa täpsustas, et kogu ajavahemiku 1999-2005 jooksul ei maksnud riik „livret bleu” süsteemile piisavalt hüvitist. Seega ei ületanud maakleritasu summa seda summat, mis oli vajalik „livret bleu” levitamise kulude katmiseks. Kõnealused kulud nähtuvad „livret bleu” analüütilisest raamatupidamisarvestusest, mis koostati komisjoniga ühiselt (välja arvatud kaks kohandust) (34) ning mis oli vastavuses komisjoni 25. juuni 1980. aasta direktiivi 80/723/EMÜ (liikmesriikide ja riigi osalusega äriühingute vaheliste finantssuhete läbipaistvuse ning teatavate ettevõtjate finantsläbipaistvuse kohta) (35) nõuetega. Prantsusmaa selgitas ka, et maakleritasu hiljutine vähendamine vastab peamiselt sotsiaalkorterite rahastamise valdkonnas tegutsejate vajadustele (36).
(73)
Prantsuse ametiasutused täpsustavad, et võimaliku liigse hüvitise tagastamise mehhanism on kasutusel alates 1999. aastast.
(74)
Lisaks selgitas Prantsusmaa, et ühe kuu likviidsusriski eest vastutas Crédit Mutuel ja ühest kuust pikema likviidsusriski eest CDC. Prantsusmaa täpsustas, et „livret bleu” raames kogutud summade puhul oli omavahendite normatiivi täitmiseks vajaliku kapitalivajaduse arvutamiseks vajalik riskikaal null protsenti. Ta märkis, et Crédit Mutuel’i kapitalivajaduse riskikaal teiste säästuhoiuse tüüpide ja teiste vahendite puhul peale „livret bleu” oli aastatel 1999-2005 vahemikus […] kuni […] %. Prantsuse ametiasutused täpsustasid, et kuna Euroopa tasandil kehtiva maksevõime suhtarvu kohaldamine ei ole pärast säästuhoiuste kogusumma tervikuna CDCsse koondamist 1999. aastal asjakohane, kaasas Crédit Mutuel „livret bleu” mõistliku kasumi arvutusse omavahendite kulu, mis saadi teiste säästuhoiuste tüüpide ja teiste vahendite kulu alusel, seda samas piiritledes ([…] kuni […] % aastatel 1999-2005). Komisjoni palvel esitas Prantsusmaa ka täpsustusi Banque de France’is (Prantsuse keskpangas) kohustusliku reservi moodustamisega seotud hüvitise marginaali kohta.
7. HINNANG
7.1. Abi olemasolu
(75)
Laiendamisotsuses leidis komisjon, et ainus asjaomane meede, mis võis sisaldada abi elemente, oli maakleritasu, mis CDC maksis Crédit Mutuel’ile (37).
(76)
Maakleritasus sisalduv võimalik abi kehtestati 27. septembril 1991 samal kuupäeval tehtud määrusega ning käesolevas otsuses on seda analüüsitud kuni „livret A” levitamise liberaliseerimiseni ning „livret bleu” ja „livret A” ühtlustamiseni 1. jaanuaril 2009 (38).
7.1.1. Kohtuotsuses Altmark määratletud tingimused ei ole täidetud
(77)
Tuleb märkida, et kohtuotsuse Altmark (39) kohaselt ei kujuta avaliku teenuse osutamise ülesannete eest makstud hüvitised endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui on täidetud neli kumulatiivset tingimust.
(78)
Oma vastuses laiendamisotsusele tuginevad Prantsuse ametiasutused ja Crédit Mutuel sellele, et tegemist on kahe üldist majandushuvi pakkuva teenusega, milleks on märkimisväärse hulga pangakontorite säilitamine territoriaalplaneerimise eesmärgil ja sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiuste vastuvõtmine.
(79)
Juba enne asjaomase meetme kehtestamist ei olnud Crédit Mutuel’il aga enam mingit kohustust säilitada pangakontoreid maapiirkondades, sest pangakontorite avamise ja sulgemise seadus oli 1987. aastal kehtetuks tunnistatud ja kontrollisüsteem (mis jäi Crédit Mutuel’i suhtes kehtima aastatel 1987-1991) kaotati 1. juulil 1991 (40). Prantsuse ametiasutused ja Crédit Mutuel ei vaidlustanud pealegi laiendamisotsuse järeldust, et „pärast 1991. aastat [st 1. juulit 1991] ei ole ühtegi õigusakti, mille põhjal Crédit Mutuel’ile oleks määratud EÜ asutamislepingu artikli 86 [nüüd ELi toimimise lepingu artikkel 106] tähenduses eespool punkti 24 alapunktis iii nimetatud ülesanne [pangakontorite säilitamine territoriaalplaneerimise eesmärgil]” (41).
(80)
Seega tuleb kohtuotsuse Altmark kohaldatavust kontrollida üksnes sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmise ülesande seisukohalt.
(81)
Komisjon tuletab meelde, et liikmesriikidel on ulatuslik kaalutlusõigus selle hindamiseks, millist laadi teenuseid võib käsitada üldist majandushuvi pakkuvate teenustena. Ta leiab, et 1975. aasta paranduseelarve seaduse (42) artikli 9 ja 1982. aasta paranduseelarve seaduse (43) artikli 24 sätete rakendusdekreedid, eelkõige 27. septembri 1991. aasta määrus, annavad Crédit Mutuel’ile selgelt ülesande (nagu on määratletud ehitus- ja elamuseadustiku (Code de la construction et de l’habitation) artiklites R323-10 ja R331-14) koguda CDC-le ülekantavaid vahendeid, mis võimaldavad viimati nimetatud asutusel rahastada sotsiaalkorterite süsteemi. Komisjon leiab, et kvalifitseerides selle ülesande üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, ei teinud Prantsusmaa ilmset hindamisviga.
(82)
Kohtuotsuse Altmark neljandas tingimuses on märgitud: „kui avaliku teenindamise kohustust täitvat ettevõtjat ei valitud konkreetsel juhul avalikus hankemenetluses, mis võimaldab välja valida kandidaadi, kes suudab üldsusele asjassepuutuvaid teenuseid osutada kõige odavamalt, peab sobiva hüvitise tase olema kindlaks määratud selliste kulude analüüsi alusel, mida keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimise[ga] […] ettevõtja oleks nende kohustuste täitmiseks kandnud, arvestades nende kohustuste täitmisega seotud tulusid ja mõistlikku kasumit” (44).
(83)
Komisjon leiab, et neljas tingimus ei ole täidetud sotsiaalkorterite rahastamiseks CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise ülesande puhul. Tuleb märkida, et riik ei andnud seda ülesannet parimale pakkujale riigihankemenetluse teel, vaid otse Crédit Mutuel’iga peetud läbirääkimiste teel. Maakleritasu suurust ei määratud kindlaks selliste üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega seotud kulude alusel, mida kannab keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja. Nimelt ei saanud maakleritasu määr suurusega 1,3 % põhineda kuludel, mida Crédit Mutuel üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks tegelikult kandis, sest 1991. aasta septembris ei olnud eraldi „livret bleu” kohta käivat raamatupidamisarvestust, mis võimaldaks teha kindlaks kulud, mis olid panga raamatupidamisarvestuses seotud konkreetselt säästutootega „livret bleu”. „Livret bleu” eraldi raamatupidamisarvestus loodi mitu aastat hiljem ja taastati tagasiulatuvalt 1991. aastale eelnevate aastate kohta. Seega ei ole andmeid sellest, et maakleritasu suurus määrati kindlaks nende kulude analüüsi alusel, mida kandis keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kõnealust üldhuviteenuse osutamise ülesannet täites. Prantsuse ametiasutused väidavad, et Crédit Mutuel on üldiselt hästi korraldatud juhtimisega. Samal ajal ei esita nad oma väite kinnituseks ühtegi tõendit, vaid viitavad põhiliselt laiendamisotsuse punktile 13, milles komisjon on pelgalt nimetanud Crédit Mutuel’i 2004. aasta üldiseid finantstulemusi (bilansi kogumaht, puhastulu, kulude-tulude suhe, omavahendid ja maksevõime koefitsient). Kui liikmesriik määras hüvitise taseme kindlaks keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude analüüsi põhjal, ei peaks tal olema mingit raskust seda komisjonile tõendada ja esitada talle kasutatud meetodid, mida Prantsusmaa ei ole aga käesolevas asjas teinud. Lõpuks näib asjaolu, et kohe pärast „livret A” ja „livret bleu” levitamise liberaliseerimist 1. jaanuaril 2009 vähenes Crédit Mutuel’i maakleritasu 1,1 protsendist 0,6 protsendini, viitavat sellele, et kõnealuse tasu määr oli suurem kui olnuks tasul, mis oleks kindlaks määratud samasugust, üldhuviteenuse osutamise ülesannet täitva keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude põhjal.
(84)
Kuivõrd kohtuotsuses Altmark määratletud tingimused on kumulatiivsed, siis asjaolu, et üks neist tingimustest ei ole täidetud, on piisav selleks, et kõnealust kohtupraktikat ei kohaldata ja et asjaomane meede võib kujutada endast riigiabi. Eelnevast tuleneb, et asjaomane meede ei vasta kohtuotsuse Altmark neljandale tingimusele. Seega kohtuotsust Altmark ei kohaldata ja tuleb hinnata, kas meede kujutab endast tegelikult riigiabi (45) (46).
7.1.2. Abi olemasolu käsitlevad tingimused on täidetud
(85)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud, et igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, on siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
7.1.2.1. Riigiga seostatavus ja riigi ressursid
(86)
CDC maksis Crédit Mutuel’ile maakleritasu igal aastal (47) vastavalt riigi ja Crédit Mutuel’i vahelisele lepingule, milles määrati kindlaks 27. septembri 1991. aasta määruse üksikasjalikud rakenduseeskirjad. Maakleritasu summa fikseerib riik eesmärgiga hüvitada avaliku teenindamise kohustuste täitmist. Peale selle on CDC riigi osalusega äriühing, mille tegevus on riigiga seostatav (48). Riigiga seostatavust ja riigi ressursse käsitlev tingimus on seega täidetud.
7.1.2.2. Valikulisus
(87)
Maakleritasu anti ainuüksi Crédit Mutuel’ile vastutasuks sotsiaalkorterite rahastamise eesmärgil CDCsse koondatud säästuhoiuste vastuvõtmise eest, milleks kasutati säästutoodet „livret bleu”, mille levitamise ainuõigus kuulus Crédit Mutuel’ile. See meede oli seega valikulise iseloomuga.
7.1.2.3. Konkurentsi kahjustava eelise olemasolu hindamine, kuna kohtuotsuse Altmark tingimusi ei saa kohaldada
(88)
Kuna maakleritasu kujutas endast riigi ressursside ülekandmist ainuüksi Crédit Mutuel’ile, parandas see kõnealuse panga konkurentsipositsiooni tema konkurentide suhtes. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt annab ühe ettevõtja konkurentsipositsiooni paranemine riigiabi tõttu üldiselt tunnistust konkurentsi kahjustamisest võrreldes teiste ettevõtjatega, kes sarnast abi ei saanud (49).
7.1.2.4. Liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamine
(89)
Peale selle tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamisega on tegemist niipea, kui abi saav ettevõtja tegutseb konkurentsile avatud valdkonnas ja tema tegevus hõlmab liikmesriikidevahelist kaubandust (50). Alates 1979. aastast hõlmas välismaiste pankade turuosa laenutegevuse puhul 8 % (4 % juriidilise isiku staatuseta filiaalide puhul, 4 % Prantsuse õiguslikus vormis tütarettevõtjate puhul), hoiustamistegevuse puhul 4,5 % (vastavalt 2 % ja 2,5 %). Muude kui Prantsuse päritolu Euroopa pankade osa võrreldes kõikide välismaa pankadega kokku oli 50 % laenude, 70 % hoiuste puhul. Crédit Mutuel konkureeris seega alates 1970. aastatest välismaa pangavõrkudega Prantsusmaa territooriumil. Pealegi, likviidsete pangasäästude turg, kuhu kuulus „livret bleu” ja mille alla kuuluvad ka Codevi, LEP, „livret jeune” (noorte hoiuraamat), tavalised hoiukontod ja CEL, (51) oli vaadeldaval perioodil juba konkurentsile avatud.
(90)
Komisjon järeldab seega, et neli abi olemasoluks vajalikku tingimust on täidetud.
7.1.2.5. Abimeetme ebaseaduslikkus
(91)
Kokkuvõttes on abimeede ebaseaduslik, sest sellest ei teatatud komisjonile vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3 ja seda rakendati pärast Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu jõustumist Prantsusmaal.
(92)
Vastuseks Prantsuse ametiasutuste argumendile, et tegemist on olemasoleva abiga, sest see kehtestati enne teise pangandusdirektiivi ülevõtmise tähtaja möödumist 1. jaanuaril 1993, rõhutab komisjon, et kõnealuse direktiivi eesmärk oli viia lõpule siseturu loomine krediidiasutuste sektoris asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse seisukohast. See ei tähenda, et asjaomane turg oli enne maakleritasu kehtestamist konkurentsile suletud, vaid lihtsalt seda, et pangandussektoris esines veel teatavaid asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust piiravaid takistusi. 10. mai 2007. aasta otsuses on märgitud, et „livret bleu” kuulub likviidsete säästuhoiuste „turule”, mis eeldab, et asjaomane tegevus on konkurentsile avatud, ja selles otsuses ei ole mingis osas kinnitatud Prantsuse ametiasutuste argumenti, et kõnealune tegevus avati konkurentsile alles 1993. aastal. Otsuses on vastupidi viidatud „küpse” turu olemasolule (52).
7.2. Abi kokkusobivus siseturuga
(93)
Kuna asjaomane meede sisaldab riigiabi elemente, tuleb komisjonil analüüsida selle meetme kokkusobivust siseturuga.
(94)
ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 on sätestatud: „Ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine […], alluvad aluslepingu eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist. Kaubanduse arengut ei tohi mõjutada määral, mis oleks vastuolus ühenduse huvidega.”
(95)
Vastavalt Euroopa Kohtu kohtupraktikale, komisjoni praktikale ja 2005. aasta ühenduse raamistikule tähendab ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 2 seda, et riigiabi ettevõtjale, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine, võidakse tunnistada siseturuga kokkusobivaks, kui abimeede vastab järgmistele tingimustele:
a)
osutatud teenusel on üldist majandushuvi pakkuva teenuse tunnused;
b)
riik on ettevõtjale tegelikult andnud selle üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesande ühe või mitme ametliku dokumendi alusel;
c)
järgitud on vajalikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid ja
d)
kaubanduse arengut ei mõjutata määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(96)
Tingimused a ja b on täidetud põhjenduses 81 esitatud põhjustel.
(97)
Tingimuse d osas ei ole komisjonil mingeid andmeid selle kohta, et ühendusesisest kaubandust on mõjutatud niivõrd olulisel määral, et abi ei vasta sellele tingimusele. Täpsemalt, 10. mai 2007. aasta otsuses nõuti „livret bleu” levitamise ainuõiguse kaotamist, sest selle levitamisega seotud eriõigused kujutasid endast ühendusesisese teenuste osutamise vabaduse piirangut (53). Eeldusel et maakleritasuga ei hüvitatud liigselt Crédit Mutuel’ile antud üldhuviteenuse osutamise ülesannet, ei saa seda siiski käsitada nii, nagu see mõjutanuks kaubanduse arengut määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(98)
Seega hindab komisjon alljärgnevalt seda, kas on järgitud vajalikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid, st seda, kas selle hüvitise summa, mida maakleritasu endast kujutab, ei ületanud avaliku teenindamise kohustuste täitmisel kantud kulude katmiseks vajalikku summat, arvestades nende kohustuste täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit (54).
(99)
Kontrollides võimaliku liigse hüvitamise puudumist (vt punkt 7.2.5), kasutab komisjon ajavahemiku 27. septembrist 1991 (vt punkt 7.2.1) kuni 31. detsembrini 2005 kohta üldist meetodit (vt punkt 7.2.2). Komisjon võtab arvesse kõiki säästutootega „livret bleu” seotud eeliseid, lisamata siiski võimalikku juurdemeelitavat mõju, mille ulatust ei ole suudetud kindlaks teha (vt punkt 7.2.3). Arvesse võetakse mõistlikku kasumit (vt punkt 7.2.4), sealhulgas CDCsse koondatud säästuhoiuste puhul.
7.2.1. Vaatlusaluse perioodi algus 27. septembril 1991
(100)
„Livret bleu” puhastulu arvutus, mille eesmärgiks oli hinnata võimaliku liigse hüvitamise esinemist, hõlmas laiendamisotsuses kogu 1991. aasta tulusid (55). Teisisõnu vabalt valitud kasutusviisidest ja üldistes huvides kasutamisest saadud puhastulu võeti arvesse alates 1. jaanuarist 1991.
(101)
Nagu on märgitud põhjendustes 75 ja 76, on käesolevas asjas ainus asjaomane meede maakleritasu, mille põhimõte kehtestati 27. septembril 1991 ehk samal ajal, kui Crédit Mutuel’ile anti ülesandeks koondada tema vastuvõetud säästuhoiuste summad CDCsse sotsiaalkorterite rahastamiseks. Enne seda kuupäeva ei olnud ei maakleritasu ega CDCsse koondamist. Sellest tulenevalt peab komisjon alustama abi proportsionaalsuse hindamist alates kõnealusest kuupäevast.
(102)
Üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega seotud kulud ja tulud ei saa seega olla tekkinud enne 27. septembrit 1991. Teisisõnu saab alles kõnealuse abimeetme (maakleritasu) loomisest alates võtta arvesse selle abiga rahastatud üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega seotud kulusid ja tulusid. Komisjon leiab kokkuvõtteks, et tema laiendamisotsus sisaldas vastuolu, sest selles on piiritletud, et abimeetmeks on üksnes 27. septembril 1991 loodud maakleritasu, kuid samas on selles jätkuvalt arvesse võetud „livret bleu” puhastulu perioodil 1. jaanuarist 1991 kuni 27. septembrini 1991.
(103)
Kuna Crédit Mutuel saab üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutusviiside puhastulu esitada üksnes aastate lõikes, leiab komisjon, et 1991. aasta puhul tuleb arvesse võtta ainuüksi puhastulu ajavahemikul 27. septembrist 1991 kuni 31. detsembrini 1991, arvestades kogu 1991. aasta puhaskasumit proportsionaalselt asjaomaste päevade arvuga, st suhtes 96/365. CDCsse koondatud säästuhoiuste summade puhastulu 1991. aastal võib arvesse võtta tervikuna, sest nagu on selgitatud põhjenduses 101, nähti see koondamine ette just nimelt pärast 27. septembrit 1991, nii et määratluse kohaselt ei ole ükski nende tulude osa seotud ajavahemikuga 1. jaanuarist 1991 kuni 27. septembrini 1991.
7.2.2. Üldine meetod kuni 2005. aasta lõpuni ja selle järel aastapõhine meetod
(104)
Komisjon soovitas oma laiendamisotsuses kasutada võimaliku liigse hüvitamise olemasolu hindamiseks aastapõhist meetodit. See meetod tuleneb ühenduse 2005. aasta raamistikust ja kujutab endast muutust võrreldes tema varasema praktikaga. Kui komisjon pidi enne ühenduse 2005. aasta raamistiku vastuvõtmist hindama võimaliku liigse hüvitamise olemasolu, kasutas ta meetodit, mida võib nimetada „üldiseks” ning mille kohaselt võib ilma piiranguteta teha tasaarvelduse liigse hüvitamise aastatega seotud summade ja nende aastate summade vahel, mil hüvitati liiga vähe (56).
(105)
Ühenduse 2005. aasta raamistiku punkti 26 kohaselt kohaldab komisjon teatamata abi suhtes selle raamistiku sätteid, kui abi on antud pärast raamistiku avaldamist Euroopa Liidu Teatajas, ja muudel juhtudel abi andmise ajal kehtivaid sätteid. Vaatlusalust abi antakse igal aastal (57) ja sellest ei teatatud. Ühenduse 2005. aasta raamistik avaldati Euroopa Liidu Teatajas29. novembril 2005. Järelikult tuleb 2006. aastale eelneva perioodi puhul kohaldada abi andmise ajal kehtinud eeskirju ja perioodi puhul, mis kestis 1. jaanuarist 2006 kuni meetme lõppemiseni 31. detsembril 2008, tuleb kohaldada ühenduse 2005. aasta raamistikku.
(106)
Ühenduse 2005. aasta raamistikus on soovitatud „aastapõhist” meetodit, kui võimalikku liigset hüvitist tuleb arvutada igal aastal, ilma et ühe aasta liigset hüvitist saaks üle kanda järgmisse aastasse, välja arvatud juhul, kui see summa ei ületa 10 % iga-aastasest hüvitisest (58).
(107)
Seevastu enne ühenduse 2005. aasta raamistiku vastuvõtmist kasutas komisjon selle hindamisel, kas ettevõtjale ei makstud avaliku teenindamise ülesande täitmise eest liigset hüvitist, „üldist” meetodit (vt põhjendus 104) (59).
(108)
Üldise meetodi puhul diskonteeritakse aasta-aastalt kogunenud iga-aastane puhastulu, kohaldades Prantsusmaa suhtes kehtivat viiteintressimäära iga aasta 1. jaanuaril (60).
7.2.3. Arvesse võetud eelised
(109)
Ühenduse 2005. aasta raamistiku punkti 17 esimeses lauses on sätestatud järgmine: „Arvesse võetavad kulud peavad sisaldama vähemalt kogu tulu, mis saadakse üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamisest.” Võimaliku liigse hüvitise puudumise kontrolli käigus tuleb seega võtta arvesse üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutusviiside puhastulu uurimisperioodi jooksul. Nimelt leiab komisjon, et selle puhastulu moodustab tulu, mille nägi Prantsusmaa alates 27. septembrist 1991 ette Crédit Mutuel’ile seoses sellega, et viimane osutas üldhuviteenust, milleks oli sotsiaalkorterite rahastamine CDC kaudu. Need kasutusviisid põhinevad analüütilises raamatupidamisarvestuses erivahenditel - hoiustel, mis on kogutud tänu „livret bleu” levitamisele. Konkurentsitingimustes (ilma maksuvaba säästutoote levitamise eriõiguseta) ei oleks Crédit Mutuel võib-olla suutnud neid vahendeid sama hinnaga hankida, mistõttu tuleb vastavaid kasutusviise ja vahendeid võtta arvesse „livret bleu” süsteemi üldises ülesehituses. Lisaks kinnitas Prantsusmaa ise, et on olemas seos kasutusviiside, „livret bleu” ja sotsiaalkorterite rahastamise ülesande vahel, kandes alates 1991. aastast nende kasutusviisidega seotud säästuhoiuste summa üle CDCsse (61). Teisisõnu, määrates Crédit Mutuel’ile 27. septembril 1991 üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesande, st CDCsse koondatavate, sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmise, kinnitab Prantsusmaa „livret bleu” levitamise õiguse andmist Crédit Mutuel’ile. Selles süsteemis hoiustatud vahendite kasutamisest saadud kasumit tuleb seega sellest kuupäevast alates käsitada kui Crédit Mutuel’ile üldise majandushuvi pakkuva teenuse osutamise eest antud tulu.
(110)
Kaebuse esitaja ja teised ametiasutused või organisatsioonid (konkurentsinõukogu ning parlamendiliikmete või teadusorganisatsioonide aruanded) (62) leiavad, et „livret bleu” levitamise ainuõigus tekitas „juurdemeelitava mõju”, mis võimaldas Crédit Mutuel’il tõmmata ligi ja säilitada kliente, kellele ta müüs ka muid pangatooteid, mitte üksnes säästutoodet „livret bleu”. Komisjon ei välistanud laiendamisotsuses, et „livret bleu” võis tekitada kaudseid tulusid juurdemeelitava mõju tõttu, (63) kuid meenutas, et neid tulusid ei ole seni suudetud kvantifitseerida (64).
(111)
Käesoleva juhtumi uurimise lõpus sedastab komisjon, et kuigi juurdemeelitava mõju olemasolu ei saa välistada, ei võimalda tema kogutud andmed käesolevas asjas võimaliku mõju ulatust piisavalt kindlalt välja selgitada.
(112)
Kaebuse esitajate dokumentides on eeldatud juurdemeelitava mõju olemasolu, kuid need ei tõenda seda vormiliselt ning veelgi vähem on nendes suudetud täpselt hinnata selle finantsmõju.
(113)
Büroo Glais’ uuringute osas (vt põhjendused 52 ja 53) märgib komisjon, et Crédit Mutuel võib õigustatult kinnitada, et nendest statistilistest analüüsidest ei tulene ühtegi kindlat tõendit juurdemeelitava mõju ulatuse kohta.
(114)
Kaebuse esitajate märkustes pakuti välja kolm subjektiivset hinnangut. Kõigepealt seda arvesse võttes, et teised pangad olid teinud ettepaneku levitada säästutoodet „livret bleu” 1 % suuruse tasu eest, pakkusid kaebuse esitajad välja juurdemeelitava mõju ligikaudse suurusjärgu, arvutades Crédit Mutuel’i võetud maakleritasu taseme ja selle 1 % määra vahe, milleks on 0,3 %, mis vastab ligikaudu 300 miljonile Prantsuse frangile aastas. Siiski ei võimalda miski tõendada seda, et Crédit Mutuel’i konkurendid oleksid suutnud vaatlusalusel perioodil seda ülesannet samadel tingimustel täita kõnealuse 1 % tasumäära eest. Peale selle ei tõenda see esimene argument juurdemeelitavat mõju, vaid näib taas viitavat sellele, et Crédit Mutuel sai liigset hüvitist, mis - nagu selgub allpool - ei ole tõsi. Mitte miski ei võimalda tõendada, et juurdemeelitav mõju vastab vahele, mis saadakse, kui maakleritasust lahutada oletatav väiksem tasu, mille eest Crédit Mutuel’i konkurendid oleksid oma pakkumise kohaselt säästutoodet „livret bleu” levitanud.
(115)
Kaebuse esitajate välja pakutud teise meetodi kohaselt mõõdetaks juurdemeelitavat mõju Crédit Mutuel’i turuosa kasvu alusel. Sellist hindamismeetodit ei saa kasutada, sest see põhineb eeldusel, et turuosa suurenemine on tingitud ainuüksi säästutootest „livret bleu”, kuid seda eeldust ei kinnita ükski objektiivne asjaolu.
(116)
Kolmas levitamise ainuõiguse hinnang põhineb „livret bleu” maksudest vabastamise tõttu saamata jäänud tulul. Kui Crédit Mutuel oleks soovinud ilma maksuvabastuseta levitada säästuhoiust, pakkudes hoiustajate maksuolukorrast sõltumatult sama puhastulu kui „livret bleu”, oleks ta tegelikult kandnud alternatiivkulu, mis võrdub hoiustajate (potentsiaalselt) tasutud nominaalse maksu summaga. Kaebuse esitajate väitel tuleb kumuleerunud maksusoodustust, mis oli perioodil 1991-1997 ligikaudu 4,5 miljardit Prantsuse franki, käsitada nii, et see andis Crédit Mutuel’ile sama summa ulatuses eeliseid. Selle arutluskäiguga ei saa nõustuda, sest on väga tõenäoline, et Crédit Mutuel ei oleks säästutoodet „livret bleu” levitanud samadel tingimustel, kui ta oleks pidanud täies ulatuses kandma maksuvabastuse kulu, millest liiatigi saavad otsest kasu ühistuliikmed.
(117)
On raske tõendada kõnealuseid võimalikke eeliseid ja määrata nende ulatust. „Livret bleu” kasutamisest saadud otsest majanduslikku eelist saab otseselt mõõta „livret bleu” raamatupidamisarvestuse alusel. Seevastu majanduslik eelis, mis on saadud teiste toodete või teenuste müügist klientidele, kellest on saanud püsikliendid tänu säästutootele „livret bleu”, oleks ilmne kõnealuste teiste toodete analüütilise raamatupidamisarvestuse põhjal, kui saaks otseselt eristada seda, mida müüdi klientidele, kes jäid püsiklientideks tänu säästutootele „livret bleu” või keda see meelitas Crédit Mutuel’i kliendiks saama, ja seda, mida müüdi muudel põhjustel Crédit Mutuel’i tulnud klientidele; see aga ei ole käesoleval juhul võimalik. Seetõttu ei saanud komisjoni konsultant hinnata võimalikku juurdemeelitavat mõju seda arvestusmeetodit järgides, mida kasutatakse kõikide säästutootest „livret bleu” saadud otseste majanduslike eeliste hindamiseks.
(118)
Komisjoni konsultandi üritused teostada keerukam juurdemeelitava mõju hinnang ei olnud edukad. Seetõttu leiab komisjon, et ta ei saa võimaliku liigse hüvitise puudumise kontrollimise arvutuses võtta arvesse võimalikku juurdemeelitavast mõjust tulenevat eelist.
7.2.4. Mõistliku kasumi arvutamine
(119)
Kontrollides üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesandega ettevõtjale liigse hüvitise andmise puudumist, tuleb arvesse võtta mõistlikku kasumit (65). Ühenduse 2005. aasta raamistikus on täpsustatud, et „ „mõistlik kasum” peaks tähendama omakapitali tootlust, võttes arvesse riski, mis võib ettevõtjatele kaasneda […], või selle riski puudumist. Nimetatud kasum ei tohi tavaliselt ületada asjaomases valdkonnas viimastel aastatel saadud keskmist kasumit.” (66)
(120)
Komisjon leidis oma laiendamisotsuses, (67) et üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutamise suhtes tuleb kohaldada mõistlikku kasumit, mis on nende kasutusviiside puhul keskmiselt 6 % omavahenditest. See määr, mis kõigub aastate lõikes ja on keskmiselt 6 %, vastab Crédit Mutuel’i algselt soovitatud kasumlikkuse määrale: Crédit Mutuel arvestas omavahendite kuluna asjaomasel aastal tegelikult jaotatud dividendide summat. Seoses mõistliku kasumi arvessevõtmisega võimaliku liigse hüvitise puudumise kontrolli raames järgib komisjon käesolevas otsuses selle puhul, mis on seotud vabalt valitud kasutusviiside ja üldistes huvides kasutamisega, juba laiendamisotsuses kasutatud meetodit, mida on kirjeldatud punktis 7.2.5.
(121)
Oma laiendamisotsuses (68) leidis komisjon siiski, et ta ei saa seda mõistlikku kasumit kohaldada CDCsse koondatud hoiuste suhtes, kuivõrd nendel ei ole mingit omavahendite kulu usaldatavusnõuete seisukohast, sest Crédit Mutuel ei investeerinud neid hoiuseid, vaid lihtsalt eraldas CDC-le. Usaldatavuse seisukohast aga peetakse CDCsse koondatud säästuhoiuste summaga seotud krediidiriski võrdseks riigi (Prantsuse Vabariigi) suhtes omatava riskipositsiooniga, mis tähendab, et riskikaal võrdub nulliga, ning seega käsitletakse seda krediidiriski nii, et see ei nõua omavahendeid.
(122)
Asjaolu, et CDCsse koondatud säästuhoiuste summadelt ei arvestata mingit mõistlikku kasumit, tähendaks kogu mõistliku kasumi (ühelt poolt üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutusviisidega seotud kasum ja teiselt poolt CDCsse koondatud säästuhoiuste summaga seotud kasum) kahanemist aastatel 1991-1999 ning täielikku kadumist alates 2000. aastast pärast säästuhoiuste kogusumma koondamist CDCsse 1999. aastal (69).
(123)
Prantsuse ametiasutuste 1. septembri 2006. aasta kirjas, milles nad esitasid oma vastuse laiendamisotsuse kohta, kinnitasid nad, et CDCsse koondatud vahendid ei tekitanud regulatiivse kapitali kulutusi. Prantsuse ametiasutused väidavad siiski, et „arvestades, et Euroopa tasandil kehtiva maksevõime suhtarvu kasutamine ei ole asjakohane alates säästuhoiuste kogusumma tervikuna CDCsse koondamisest 1999. aastal, [teeb] Crédit Mutuel [ettepaneku kaasata] „livret bleu” mõistliku kasumi arvutusse omavahendite kulu, mis saadi teiste säästutoodete ja teiste vahendite kulu alusel”. Komisjon ei pea sellist lähenemisviisi rahuldavaks, sest selle puhul rakendatakse CDCsse koondatud vahendite suhtes kunstlikult järelevalvelise kapitali vajadust, mis sõltub teiste, säästutootest „livret bleu” täiesti sõltumatute Crédit Mutuel’i varade keskmisest kapitalivajadusest.
(124)
Regulatiivse kapitali vajaduse puudumine näitab krediidikahju riski puudumist, nagu CDCsse koondatud säästuhoiuste summa puhul. CDC arvele hoiuste kogumine ei põhjusta ka likviidsusriski (välja arvatud kuu vältel esinev risk) ega tähtaegade teisendamist, sest CDC-le eraldatud summat kohandatakse igal kuul vastavalt hoiuste arengule ja CDC makstud intressimäär kantakse kohe üle hoiustajatele. Seega on kindel, et selle üldist majandushuvi pakkuva teenuse riskitase on Crédit Mutuel’i jaoks madal. Siiski on olemas teatud muud liiki riskid, nagu tegevusrisk, majanduslik risk (risk, et tasu suurus ei kata kantud kulusid), õiguslik risk ja mainerisk. Lisaks on teisi pangandustegevusi - näiteks investeerimisfondide vara jaotamine, vara haldamine või finantstoodete (nagu aktsiate ja võlakirjade) müük -, mis ei tekita regulatiivse kapitali kulutusi, kuid on sellegipoolest väga tulusad. Seega ei ole otsest seost regulatiivse kapitali kulutamise - mida arvutatakse usaldusnõuete alusel, mille konkreetne eesmärk ei ole mitte mingil juhul tegevuse kasumlikkuse hindamine - ja tegevusest oodatava kasumi vahel.
(125)
Siiski tuleb märkida, et kuigi komisjon lubab käesolevas asjas Crédit Mutuel’il saada mõistlikku kasumit CDCsse koondatud säästuhoiuste osa eest, tunnistab ta, et selle kasumi sobiva taseme kindlaksmääramine eeldab keerukat majanduslikku hinnangut. „Livret bleu” on ebatüüpiline pangandustoode, milles segunevad säästutoote ja arvelduskontode tunnused ning mille raames kogutud säästuhoiuste summad on koondatud avalik-õiguslikku ametiasutusse. Seega ei ole iseenesest olemas otseselt võrreldavaid tooteid, mille alusel kindlaks teha, milline on mõistlik kasum sarnase tegevuse puhul.
(126)
Kuna säästutootega „livret bleu” piisaval määral võrreldavad tooted puuduvad, leiab komisjon, et ta võib käesoleval juhul kasutada kaht näitajat, mis võimaldavad hinnata, kas CDCsse koondatud säästuhoiuste summa puhul võib teatud kasumit lugeda mõistlikuks. Need kaks näitajat on järgmised:
a)
Prantsuse pangandussektori kasumimarginaal, st tulemus, mis saadakse maksueelse kasumi jagamisel käibega (käesoleva juhtumi puhul on pankade käive esitatud nende tegevustulemi kaudu). Kasutades Prantsuse pangandussektori arvandmeid vaadeldava perioodi kohta (27. september 1991 kuni 2008. aasta lõpp), on kasumimarginaal keskmiselt 23 % aastas;
b)
Prantsuse pangandussektori tulumäär, st tulemus, mis saadakse maksueelse kasumi jagamisel varade summaga. Keskmine tulumäär aastas kogu vaadeldava perioodi puhul on 45 baaspunkti (0,45 %).
(127)
Alljärgnevas tabelis (70) on esitatud Prantsuse pangandussektori kasumimarginaal ja tulumäär perioodil 1993-2008 (1993. aastast varasemad andmed ei ole kättesaadavad):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Maksueelne kasum (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Tegevustulem (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Kasumimarginaal
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Keskmine kasumimarginaal
22,8 %
Varad (71)
Ei ole kättesaadav
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Tulumäär
Ei ole kättesaadav
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Keskmine tulumäär
0,45 %
(128)
Selleks et arvutada Crédit Mutuel’i kasumimarginaali ja tulumäära CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise puhul, kasutab komisjon järgmisi väärtuseid:
a)
kasumimarginaali nimetaja puhul: CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise eest saadud tulusid, st maakleritasu aastasummat;
b)
tulumäära nimetaja puhul: CDCsse ülekantud hoiuste summat;
c)
lugeja, st maksueelse kasumi puhul leiab komisjon, et kui võtta mõistliku kasumina arvesse määra 4,2 % CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise eest, st maksueelsest kasumist, mis moodustab 4,2 % CDC-lt saadud maakleritasust, ei saa Crédit Mutuel liigset hüvitist (vt põhjenduses 132 esitatud tabel).
(129)
Teise näitaja (tulumäär) kohta märgib komisjon, et kui CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise mõistliku kasumina võetakse arvesse viie baaspunkti suurust tulumäära, st kui võetakse arvesse maksueelset kasumit, mis võrdub 0,05 % CDCsse ülekantud hoiuste kogusummast, siis selle põhjal ei saanud Crédit Mutuel vaatlusalusel perioodil liigset hüvitist „livret bleu” haldamise eest.
(130)
Ühenduse 2005. aasta raamistiku kohaselt ei tohi mõistlik kasum ületada asjaomases valdkonnas vaadeldaval perioodil saadud keskmist kasumit. Lubades 4,2 % suurust kasumimarginaali, moodustab see alla ühe viiendiku pangandussektori keskmisest kasumimarginaalist (22,8 %). Nagu selgitatud põhjenduses 124 - pidades CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmist väikese riski ja seega vähese tulususega tegevuseks, leiab komisjon, et 4,2 % suurune kasumimarginaal ei ole selgelt liigne ja seda võib käesoleval juhul pidada mõistlikuks kasumiks.
(131)
Niisamuti leiab komisjon, et CDCsse koondatud säästuhoiuste summa puhul viie baaspunkti suuruse kasumi arvessevõtmine on Prantsuse pangandussektoris vaatlusalusel perioodil teenitud 45 baaspunkti suurust keskmist tulumäära arvestades mõistlik ning kujutab endast selle väikest ja konservatiivset alammäära, mida võib käsitada kasumina, mis ei ole käesoleval juhul selgelt ebamõistlik. Peale selle kajastab see väike kasumimäär asjakohaselt Crédit Mutuel’i riskitaset CDC jaoks hoiuste kogumise puhul, mis - nagu märgitud põhjenduses 124 - on madal.
7.2.5. Liigse hüvitise puudumise kontroll
(132)
Eespool toodud kaalutluste alusel teostas komisjon punktides 7.2.1-7.2.4 kirjeldatud meetodi kohaselt liigse hüvitise puudumise kontrolli, mis on esitatud alljärgnevas tabelis (73):
(miljonites eurodes)
HÜVITIS
LIIGNE VÕI LIIGA VÄHENE HÜVITAMINE
Aasta
Maakleritasu
(aastas)
Üldine meetod (74)
(kuni 2005. aasta lõpuni)
Aastapõhine meetod (75)
(alates 2006. aastast)
1991 (27.9.1991-31.12.1991)
1,5
43,8
Ei kohaldata
(kuni 2005. aastani kasutatakse üldist meetodit, vt punkt 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Võib nentida, et liigne hüvitis 2005. aasta lõpus (15 miljonit eurot) on väiksem kui 10 % 2005. aasta hüvitisest (196,7 miljonit eurot). Ühenduse 2005. aasta raamistiku punkti 21 alusel võib selle summa üle kanda järgmisesse aastasse. Lõpptulemuseks on liiga väike hüvitis, mille summaks oli 2008. aasta lõpus miinus 6,1 miljonit eurot kogu vaadeldava perioodi kohta.
(134)
Komisjon võib seega kokkuvõtteks järeldada, et maakleritasuga ei antud Crédit Mutuel’ile liigset hüvitist üldist majandushuvi pakkuva teenuse eest, mis talle määrati alates 27. septembrist 1991 kuni 2008. aasta lõpuni.
8. JÄRELDUS
(135)
Komisjon leiab, et Prantsuse Vabariik rakendas ebaseaduslikult asjaomast meedet, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3. Sellegipoolest võib abi pidada ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel siseturuga kokkusobivaks, sest riigi makstud hüvitis ei ületanud avaliku teenindamise kohustuste täitmisel tekkivaid kulusid, kui võetakse arvesse saadud tulu ja kõnealuste kohustuste täitmisest saadud mõistlikku kasumit,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Riigiabi, mille Prantsuse Vabariik andis Crédit Mutuel’ile vastavalt 27. septembri 1991. aasta määrusele, milles on sätestatud Crédit Mutuel’i üldistes huvides kasutamine, on siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 24. mai 2011