РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2011 година
относно Държавна помощ C 25/08 (ex NN 23/08) реформа на финансирането на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, приведена в действие от Френската република в полза на France Télécom
(нотифицирано под номер C(2012) 9403)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/540/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него (2),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (3) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С жалба от 4 октомври 2002 г., допълнена на 16 януари 2003 г., на Комисията бяха представени твърдения, съгласно които Френската република е привела в действие в полза на France Télécom помощ, която частично е облекчила финансовите ѝ разходи, и по-специално разходите, свързани с финансирането на пенсиите. С писмо от 17 март 2004 г. Френската република предаде на Комисията информацията, поискана ѝ във връзка с жалбата.
(2)
С писма от 2 април 2004 г. и 24 февруари 2006 г. жалбоподателите предоставиха допълнителна информация във връзка с жалбата.
(3)
С писмо от 20 май 2008 г. Комисията информира Френската република за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), срещу тази помощ.
(4)
Франция представи мнението си на 18 юли 2008 г.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната помощ.
(6)
На 22 септември 2008 г. Комисията получи мнението на France Télécom и след удължаване на срока също така получи мнението на жалбоподателите и на един далекосъобщителен оператор съответно на 1 и 16 октомври 2008 г. След това Комисията ги предаде на Френската република, като ѝ даде възможност да ги коментира, и получи обратно мнението на Френската република с писмо от 13 февруари 2009 г.
(7)
На 16 февруари 2009 г. France Télécom представи мнението си, като привлече вниманието на Комисията към решение на Съда от 28 ноември 2008 г. (5), което според нея потвърждава доводите ѝ. На 14 май 2009 г. посоченият в съображение 6 далекосъобщителен оператор представи допълнителна информация към мнението по време на самата процедура, като се позова на решение на Комисията от 11 февруари 2009 г. (6), което според него потвърждава мнението му.
(8)
На 17 декември 2009 г., 23 септември 2010 г. и 12 октомври 2010 г. се проведоха срещи между представители на Комисията и на France Télécom по искане на France Télécom. На 18 октомври 2010 г. France Télécom представи допълнително мнение.
(9)
На 18 март 2010 г. по искане на Комисията Френската република предостави уточнения и актуализира някои данни от първоначалното си мнение, като същевременно припомни съдържанието му.
(10)
На 22 септември 2010 г. френските органи предадоха на Комисията ново мнение и поискаха среща, която се проведе на 22 октомври 2010 г. С писмо от 28 октомври 2010 г. Комисията им предаде, посочените по време на срещата фактически уточнения и допълнителните забележки на France Télécom, като прикани Френската република да представи евентуално свое мнение. На 17 ноември 2010 г. Комисията предаде поисканите от френските органи допълнителни уточнения, за да подготвят своето мнение на 10 ноември 2010 г.
(11)
С писмо от 9 декември 2010 г., допълнено на 24 юни 2011 г., Френската република представи допълнително мнение заедно с някои актуализирани данни от първоначалното ѝ мнение. На 28 юни и 4 юли 2011 г. се проведоха срещи с френските органи. На 7 октомври 2011 г. бе представено ново мнение.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(12)
Мерките, предмет на настоящата процедура, се изразяват във въведени през 1996 г. промени в схемата на разходите на France Télécom, свързани с плащането на пенсиите на нейните служители с държавен статут. Предходната схема е била установена при създаването на France Télécom през 1990 г. като предприятие, различно от държавната администрация. Съгласно фактите, със закона от 1990 г. се възобновява предишната практика по отношение на социалните осигуровки на France Télécom. През 1996 г. е установена нова схема вследствие, от една страна, на създаването на France Télécom като акционерно дружество, търгуването му на борсата и отварянето на значителна част от капитала му, и от друга страна - вследствие на пълното отваряне за конкуренцията на пазарите, на които дружеството е осъществявало дейност във Франция и в останалите държави - членки на Европейския съюз. По същество въведената през 1996 г. схема продължава да е в сила и понастоящем.
2.1. Правна рамка на статута на France Télécom и неговия персонал между 1990 г. и 1996 г.
2.1.1. Статут на France Télécom и положение на персонала му между 1990 г. и 1996 г.
(13)
Съгласно Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. (наричан по-долу „законът от 1990 г.“) (7) дружеството France Télécom е било създадено като обществен оператор със статут на юридическо лице. Преди това то е било главна дирекция към Министерството на пощите и далекосъобщенията. По силата на този закон цялата собственост върху зачисленото на съответните служби на тази дирекция движимо и недвижимо имущество на държавата е законно и безвъзмездно прехвърлена на France Télécom.
(14)
В член 3 от закона от 1990 г. на France Télécom са възложени следните задачи: i) да извършва всякакви обществени далекосъобщителни услуги на национално и международно ниво; ii) да изгражда, развива и експлоатира нужните за предоставянето на тези услуги обществени мрежи, както и да осигурява свързването им с чуждестранни мрежи; iii) да предоставя всякакви други далекосъобщителни услуги, съоръжения и мрежи, както и да изгражда мрежи за кабелно разпространение на радио- и телевизионни услуги.
(15)
Съгласно член 29 от закона от 1990 г. персоналът на France Télécom има особен статут, прилаган съгласно Закона относно правата и задълженията на държавните служители и Закона за разпоредбите относно статута на държавната служба. Законът от 1990 г. е позволявал наемането на служители на договор чрез колективни трудови споразумения в рамката, определена в сключен между държавата и предприятието планов договор. В него е предвиден праг от 3 % за този вид служители.
(16)
Като продължава предходната бюджетна практика, в член 30 от закона от 1990 г. отговорността за финансиране на социалноосигурителните плащания на служителите е поделена между френската държава и France Télécom по следния начин:
„Работещите и пенсионираните служители на Министерството на пощите и далекосъобщенията и служителите на обществените оператори с общ статут на държавни служители, както и ползвателите на техните права, получават обезщетения под формата на здравно осигуряване, отпуск по майчинство и инвалидност от взаимоспомагателната каса на P.T.T. при предвидените условия в том III и том VII, дял I, глава II от Кодекса за социално осигуряване. Обаче частта от социалноосигурителните вноски за техните държавни служители, която се покрива от държавата съгласно член L. 712-9, се поема от обществените оператори.
Уреждането и плащането на отпуснатите пенсии в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии на държавните служители на La Poste и France Télécom се осъществяват от държавата. Като насрещна престация обществените оператори са задължени да плащат в държавната хазна:
а)
сумата на удръжките от заплатата на служителя със ставка, определена в член L. 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии;
б)
допълнителна вноска, която осигурява пълното покритие на изплатени и предстоящи за плащане пенсии на техните пенсионирани служители.
Разходите, които възникват от прилагането към служителите на La Poste и France Télécom на разпоредбите на член L. 134-1 от Кодекса за социално осигуряване, се поемат изцяло от обществените оператори.
При необходимост с указ на Държавния съвет се определят условията за прилагане на настоящите разпоредби“.
(17)
Между 1991 г. и 1996 г. в съответствие с член 30 от закона от 1990 г. вноската „от работодателя“ (т.е. „допълнителната вноска“, посочена в буква б) от член 30 от закона от 1990 г. в първоначалната му редакция), поемана от France Télécom за наетите държавни служители, е била определена като разликата между общата сума на платените от френската държава пенсии и частта, платена върху заплатите на заетите държавни служители. France Télécom е участвало също в т.нар. „компенсационни“ и „свръхкомпенсационни“ схеми, в които се предвижда прехвърляне, за да се осигури равновесието между пенсионните схеми на държавните служители в други обществени организации. Частта от заплатите от финансирането на пенсионните задължения на държавните служители е била определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии чрез удръжка върху заплатата на служителя, определена на 7,85 % от брутното индексно възнаграждение.
(18)
Между 1991 г. и 1996 г. плащанията на France Télécom от 920 млн. EUR нарастват до 1 151 млн. EUR, както следва:
Таблица 1
Пенсионни плащания „от работещия“ и „от работодателя“ на France Télécom в периода 1991-1996 г. (8)
(в млн. EUR)
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
A) Общо изплатени пенсии
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1) социалноосигурителни вноски „от работещия“
195
201
217
213
229
238
a 2) вноска „от работодателя“
743
782
853
866
944
976
Б) Компенсация-свръхкомпенсация
176
188
277
136
201
175
Общо разходи (A + Б)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Обща част на France Télécom (a2 + Б)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom е осчетоводявало разходите във връзка с пенсиите въз основа на платените социалноосигурителни вноски. Поради сигурното нарастване на тези разходи и предвидимото развитие на пенсиите, изплащани на неговите бивши държавни служители, France Télécom също така е заделило в сметките си годишна провизия, предназначена да разпредели очаквания ефект от бъдещото увеличение на плащанията за период от 30 години. Общата сума на заделената през 1996 г. годишна провизия е възлизала на 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR). Според френските органи, тъй като френската държава е свой собствен осигурител, не е било необходимо да заделя резерви за тези пенсии (9).
2.1.2. Изменения на статута на France Télécom и положението на неговите държавни служители след 1996 г.
(20)
Със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. (10) (наричан по-долу „законът от 1996 г.“) някои разпоредби на закона от 1990 г. са изменени. С влизането му в сила от 31 декември 1996 г. France Télécom, от една страна, получава статута на национално предприятие, което се подчинява на приложимите към акционерните дружества законови разпоредби, доколкото не противоречат на закона, и от друга страна, основното имущество, права и задължения на юридическото лице по публичното право France Télécom са безвъзмездно прехвърлени на националното предприятие France Télécom.
(21)
Капиталът на предприятието France Télécom SA („France Télécom“) е бил определен с постановление в размер на 25 млрд. FRF (3,8 млрд. EUR) от собствени средства, включени в баланса към 31 декември 1995 г. През октомври 1997 г. акциите на France Télécom са пуснати на първия пазар на Парижката фондова борса, както и на Нюйоркската фондова борса (NYSE). Съгласно годишния доклад за 1998 г. капиталът на France Télécom е бил разпределен между държавата - 63,6 %, частни инвеститори - 31,2 %, персонала на France Télécom - 3,2 % и Deutsche Telekom - 2 %. От 7 септември 2004 г. с прехвърлянето на 10,85 % от капитала френската държава вече не е била мажоритарен акционер. Впоследствие участието ѝ е продължило да намалява, като към 31 декември 2008 г. е било 26,65 % от капитала. При все това, като притежател на 26,65 % от правата на глас и поради липсата на други големи акционери, френската държава назначава председател - главен директор и остава основен акционер във France Télécom и на практика може да определя изхода от гласуването на акционерите по въпросите, които изискват обикновено мнозинство (11).
(22)
Предвидената със закона от 1996 г. промяна на статута на France Télécom също така е съдържала различни разпоредби относно персонала. Съгласно този закон държавните служители на France Télécom са прикрепени към националното предприятие France Télécom и са под негово ръководство. Държавните служители запазват този статут и свързаните с него гаранции. Условията на работа за прикрепените към France Télécom държавни служители са същите като за останалите държавни служители: работното им място е гарантирано и могат да бъдат уволнени само поради много сериозни мотиви в предвидени от закона случаи. По отношение на наемането на нови служители законът от 1996 г. е дал възможност на France Télécom до 1 януари 2002 г. да наема държавни служители, както и договорно наети служители, по схемата на колективни трудови споразумения.
(23)
Към 31 декември 1996 г. персоналът на France Télécom наброява 165 200 души, 94,1 % от които са държавни служители. На практика, без да чака посочения в закона от 1996 г. краен срок 1 януари 2002 г., France Télécom е преустановило наемането на държавни служители от 1997 г. Това води до намаляване на държавните служители с 47 % за десет години - от 133 434 държавни служители през 1997 г. броят им през 2007 г. е бил 69 892. Намаляването на този персонал е значително по-сериозно отколкото това на общия брой служители на France Télécom (- 25 %), които към 31 декември 2007 г. наброяват 124 166 души.
(24)
С член 6 от закона от 1996 г. е изменен и член 30 от закона от 1990 г., като към първоначалния текст са добавени два параграфа - в) и г). Законът задължава France Télécom да плаща вноска в държавната хазна като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom:
„в)
(…), погасителна вноска „от работодателя“, дължима считано от 1 януари 1997 г., пропорционална на изплатените суми за заплати, от които се удържа сума за пенсия. Ставката на погасителната вноска се изчислява така, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи въз основа на заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, за рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители. Тази ставка може да се преразглежда при промяна на посочените разходи. Редът и условията за определянето и плащането на държавата на вноската „от работодателя“ се определят с указ на Държавния съвет“;
г)
(…), извънредна вноска с определен размер, която заедно с реда и условията за плащането ѝ се определя в закона за държавния бюджет преди 31 декември 1996 г.“
(25)
Законът от 1996 г. също така е изключил France Télécom от обхвата на компенсационни механизми за общо и специално осигуряване за старост, предвидени в закона от 1990 г., което за France Télécom води до плащането на компенсации и свръхкомпенсации, които са допълнителни към вноската „от работодателя“, както е посочено в таблица 1. Между 1991 г. и 1996 г. тези суми са възлизали на 18 % от пенсиите, платените на държавните служители.
(26)
Въведената със закона от 1996 г. погасителна вноска „от работодателя“ заменя допълнителната вноска, предвидена в буква б) на член 30 от закона от 1990 г. Първата вноска се основава на конкурентна ставка на равно заплащане, базирана на уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни вноски при равна нетна заплата. Методът на уеднаквяване се основава на възстановяване на сумата на разходите, които би поел конкурент, наел работници, които подлежат на общото право за социалноосигурителни вноски, включително пенсиите, при нетна заплата, равна на заплатата на държавните служители на France Télécom с идентична структура на наемане.
(27)
Методът изключва плащаните от конкурентите социалноосигурителни вноски за рискове, които не са общи за обикновените и държавните служители, по-специално за безработица и за вземания на служителите в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред (наричан по-долу „Assurance Garantie des Salaires“ - осигуровка за гарантиране на заплатите или „AGS“). При гласуването на закона от 1996 г. тази разлика между France Télécom и конкурентите му не остава незабелязана за законодателя, който е констатирал, че: „механизмът на разпоредбите на член 6 дава възможност на France Télécom да бъде облекчено от социалноосигурителни вноски UNEDIC (Агенцията за обезщетенията при безработица), които плащат евентуалните му конкуренти“ (12).
(28)
Вноската „от работодателя“ на France Télécom, преизчислявана всяка година, се изразява в процент от брутните индексни възнаграждения на работещите държавни служители. Тази ставка на вноската „от работодателя“ е била средно […] (13) % между 1997 г. и 2010 г. и според мнението на Френската република това е посочено в таблица 2:
Таблица 2
Погасителна вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom през периода 1997-2010 г.
Година
Процент на вноската
млн. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
С преустановяването на наемането на държавни служители от 1997 г. се определя таванът за работещите държавни служители във France Télécom. Въпреки нарастващия брой на пенсионираните държавни служители между 1991 г. и 2010 г., таблицата показва, че вноската „от работодателя“ в размер на 744 млн. EUR, платена от France Télécom през 2010 г., е била по-малка от сумата от 407 млн. EUR за разходи за пенсии, които предприятието е плащало на френската държава преди влизането в сила на реформата от 1996 г., и е била равна само на вноската „от работодателя“, която France Télécom е плащало 20 години по-рано през 1991 г. (съответно 1 151 млн. EUR и 743 млн. EUR, вж. таблица 1).
(30)
Следователно въведената със закона от 1996 г. реформа води до намаляване на вноската на France Télécom в абсолютна стойност и тази вноска вече не е обвързана с броя на пенсионираните държавни служители. Прехвърлянето на разходите към държавата, въведено със закона от 1996 г., е осъществено въпреки приетите от Сената прогнози, че ще има значително утежняване на разходите за пенсии от 2005 г. нататък, а именно с 13 млрд. FRF (1,98 млрд. EUR) през 2007 г., 21,5 млрд. FRF (3,3 млрд. EUR) през 2017 г. и 34 млрд. FRF (6,1 млрд. EUR) през 2027 г. (14)
(31)
Ето защо в разискванията по проектозакона в Националното събрание и в Сената се посочва сума от 250 млрд. FRF за прехвърляне към държавния бюджет като разходи за пенсии, които не биха могли да бъдат покрити от 100 млрд. FRF годишни социалноосигурителни вноски и 40 млрд. FRF извънредна вноска, дори и да се добави доходът от прехвърлянето на част от акциите на предприятието. По време на същите разисквания се посочва максимална прогнозна сума в размер на 40 млрд. FRF за извънредна вноска, която да намали нововъзникналия и тежък разход за държавата. Тази сума е била определена заедно със Съвета на банкерите, за да бъде съвместима със съотношението дълг/собствен капитал, равно на 150 %, както и за да съответства на заделените от предприятието провизии за пенсии и на допълнителния разход за държавата за период само от десет години, в резултат на разликата между платените пенсии и получаваната от този момент нататък погасителна вноска (15).
(32)
Целта за компенсиране на държавата се припомня не само в член 30 от закона, приет от законодателя, както и по време на разискванията по проектозакона от 1996 г., но също така в годишния доклад за дейността на France Télécom за 1997 г., в който се посочва „плащането от френската държава на извънредна вноска от 37,5 млрд. FRF, свързана с бъдещите пенсии на бившите държавни служители“ (16). Заделените от France Télécom провизии дават възможност на предприятието да намали нетното финансиране, тъй като в продължение на десет години то се е ограничило да плати само за една година допълнителния разход на държавата във връзка с реформата.
(33)
Поради това изглежда че провизията, предназначена да разпредели ефекта от бъдещите увеличения на произтичащите от закона от 1990 г. вноски, която France Télécom е заделяла всяка година на обща стойност с натрупване от 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR) през 1996 г., е била взета предвид при определянето на размера на извънредната вноска (или „еднократна компенсация“). Частта от тази вноска, която не е съответствала на заделените провизии, е покривала този допълнителен разход в продължение на десет години. Нейният размер е бил определен, като е взета предвид вече заделената от предприятието сума, както несъмнено е видно от разискванията по това време.
(34)
В действителност, поради погасителния характер на въведената със закона от 1996 г. годишна вноска „от работодателя“ оттогава задължението на France Télécom се ограничава до плащането на тази вноска без други ангажименти за покриване на евентуални бъдещи дефицити, произтичащи от пенсионната схема на неговите държавни служители или от други схеми на държавната администрация. Ето защо законът от 1996 г. превръща счетоводната провизия в безпредметна. Провизията е била вписана като чиста печалба в отчета за приходите и разходите на France Télécom към 31 декември 1996 г. в размер на 17,5 млрд. FRF (2,7 млрд. EUR) (17).
(35)
Освен това размерът на предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom е бил определен на 37,5 млрд. FRF със закона за държавния бюджет за 1997 г., т.е. на 5,71 млрд. EUR. Вноската е била финансирана чрез увеличение на краткосрочните и дългосрочни задължения на предприятието (18) и изплатена на няколко пъти между януари и октомври 1997 г. Чрез прихода от тази извънредна вноска дефицитът на френските публични администрации е бил намален до 41,8 млрд. EUR през 1997 г. Без нея дефицитът би възлизал на 3,7 % от БВП през същата година.
(36)
Приходът от тази вноска е бил предназначен за държавната институция за управление на въведената със закона за държавния бюджет за 1997 г. извънредна вноска на France Télécom. Тази вноска, заедно с евентуални финансови продукти, които може да генерира, представлява единственият приход на тази институция. Разходите ѝ са под формата на годишно превеждане в държавния бюджет, завеждано като приход от 2006 г., в специално определена пенсионна сметка за плащаните от държавата граждански и военни пенсии. Сумата на плащането е била определена на 1 млрд. FRF (152,4 млн. EUR) за 1997 г., увеличавана след това с 10 % всяка година, освен при наличие на разпоредба, която противоречи на закона за държавния бюджет. Държавната институция престава да съществува след пълното превеждане на приходите ѝ на държавата (19).
(37)
Прилагането на предвидените от закона за държавния бюджет за 1997 г. разпоредби за определяне на годишните плащания е довело до определяне през 1999 г. на периода на съществуване на държавната институция на 17 години, без възнаграждение от паричните му средства (20). Обаче поради по-големите годишни плащания спрямо предвиденото от закона за държавния бюджет за 1997 г. този период е бил съкратен. Както е посочено в таблица 3, натрупаната сума на годишните плащания на институцията през 2010 г. е вече е достигнала 5,47 млрд. EUR. Периодът на съществуване на институцията при пълно прехвърляне на наличните средства е бил предвиден до 31 декември 2011 г. (21) Ето защо законът за държавния бюджет за 2011 г. предвижда плащане на 243 млн. EUR по специално определената пенсионна сметка за тази година, чрез която би трябвало да се изчистят приходите на институцията (22).
(38)
Във всеки случай размерът на извънредната вноска от 37,5 млрд. FRF, предназначена за държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom през 1997 г., съответства на размера на вноската под 40 млрд. FRF, посочена в разискванията по проектозакона от 1996 г. Макар и платена в държавния бюджет през 1997 г. и допринасяйки ежегодно за плащането на гражданските и военните пенсии, сумата на тази вноска е била определена за компенсиране на допълнителния разход на държавата след приемането на закона от 1996 г.
(39)
Частта от заплатите за финансирането на пенсионните задължения на държавните служители, определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии след създаването на обществения оператор France Télécom през 1991 г., не е променена със закона от 1996 г. От друга страна, законите от 1990 г. и 1996 г. не са внесли изменения в пенсионната схема на обикновените служители на France Télécom, която е схемата за пенсионно осигуряване по общото право, допълнена със схемата на AGIRC (Association générale des institutions de retraite des cadres - Главно сдружение на пенсионните институции на висшите служители) за висшия персонал и със схемата на ARRCO (Association des régimes de retraites complémentaires - Сдружение за допълнителната пенсионна схема за заетите лица) за обикновения персонал. Съгласно тази схема France Télécom и обикновените му служители поемат задължения, равностойни на тези на конкурентни предприятия що се отнася до плащаните от работодателя погасителни вноски.
(40)
Във връзка с въведената със закона от 1996 г. реформа актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, счита, че уреждането и изплащането от държавата на пенсиите на работещите и пенсионираните държавни служители на France Télécom ще възлизат на 242 млрд. FRF (36,9 млрд. EUR (23)) с известна актуализация към 1 януари 1997 г. (24) Тази цифра е близка до закръглената сума от 250 млрд. FRF, посочена от Сената. Прогнозата, направена въз основа на същите актюерски хипотези за погасителната вноска „от работодателя“, която France Télécom би трябвало да плаща като насрещна престация, е била оценена въз основа на същите актюерски хипотези на 15,2 млрд. EUR, към които трябва да се добави еднократната компенсация или извънредна вноска в размер на 5,7 млрд. EUR, напълно изплатена през октомври 1997 г. Френските органи оценяват стойността на бъдещите вноски „от работещия“ на […] млрд. EUR към момента на влизане в сила на реформата. Стойността на нетния разход, прехвърлен от France Télécom на френската държава, както е изчислена през 1996 г., възлиза на […] млрд. EUR.
(41)
За десетгодишния период, посочен по време на разискванията по проектозакона от 1996 г. (1997-2006 г.), общата сума на социалноосигурителните плащания, оценена от актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, е възлизала на […] млрд. EUR. През този период общият размер на действително изплатените социалноосигурителните плащания е бил почти същият - […] млрд. EUR, или разликата спрямо прогнозите е по-малка от 0,83 % (25). Това потвърждава a posteriori точността на прогнозите, използвани по време на разискванията по закона.
(42)
От тези данни е видно, че сумите и тяхната обосновка, разисквани в Националното събрание и в Сената за определянето на размера на еднократната компенсация или на извънредна вноска на France Télécom, съответстват на ex post проверените приблизителни стойности през десетгодишния период,посочен по време на разискванията по проектозакона. В действителност максималният размер на обявената извънредна вноска - 6 млрд. EUR (40 млрд. FRF) съответства на провизиите на предприятието до 1996 г., за да може да поеме предвижданите тогава бъдещи разходи за пенсии, или 3,6 млрд. EUR (23,4 млрд. FRF), плюс поетата от държавата разлика от 2,4 млрд. EUR между социалноосигурителните вноски „от работодателя“ и вноските „от работещия“, получени между 1997 г. и 2006 г., от една страна, и от друга страна - очакваните социалноосигурителни разходи за плащане през 1996 г. за същия десетгодишен период.
(43)
От друга страна, предадената от Френската република информация, съдържаща се в таблица 3, показва, че за периода от 1997 г. до 2010 г. общите разходи за пенсии на държавните служители на France Télécom, финансирани от френската държава вследствие на реформата от 1996 г., са достигнали […] млрд. EUR. Разходите, които трябва да финансира държавата, се определят като салдото между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и на работещите в предприятието държавни служители и плащаните пенсии на пенсиониращите се всяка година държавни служители, като се приспаднат годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom. Между 1997 г. и 2010 г. разходите бележат следното развитие:
Таблица 3
Разходи за сметка на френската държава след реформата от 1996 г. (1997-2010 г.)
(в млн. EUR)
Осигурителни вноски
(„от работодателя“, „от работещия“)
Годишни плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска на France Telecom
Изплатени пенсии
Разходи на държавата
1997 г.
[…]
152,4
[…]
[…]
1998 г.
[…]
167,7
[…]
[…]
1999 г.
[…]
184,5
[…]
[…]
2000 г.
[…]
202,9
[…]
[…]
2001 г.
[…]
223,2
[…]
[…]
2002 г.
[…]
245,5
[…]
[…]
2003 г.
[…]
270,0
[…]
[…]
2004 г.
[…]
297,1
[…]
[…]
2005 г.
[…]
326,9
[…]
[…]
2006 г.
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007 г.
[…]
395,4
[…]
[…]
2008 г.
[…]
435,0
[…]
[…]
2009 г.
[…]
578,0
[…]
[…]
2010 г.
[…]
635,8
[…]
[…]
Общо
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Съгласно приложимите разпоредби от закона за държавния бюджет за 1997 г. сумите на годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, платени през 1997 г., не са съответствали на сумите на очакваните или действително изплатените пенсии на пенсионираните служители на France Télécom, нито на сумите на разходите, останали за финансиране от държавата, и не са били определени съгласно тези суми. Ако се разгледат действително прехвърлените суми се потвърждава, че такава връзка липсва. Въпреки платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска, таблица 3 показва, че сумите на изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители на France Télécom са превишавали годишните ресурси от 2004 г. нататък, с изключение на 2006 г.
(45)
Ето защо, плащанията на годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и годишните плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска, вноска, не са определени отделно и ex ante за обслужваните пенсии на пенсионираните служители на France Télécom в специалната пенсионна сметка. В действителност определянето на извънредната вноска само за финансирането на въпросните пенсии от 1997 г. насам, ако тя е била прилагана вместо системата за превеждане на годишно нарастваща сума с предвидените 10 % в закона за държавния бюджет за 1997 г., би довело до прекратяване на съществуването на държавната институция по-скоро в края на 2008 г., отколкото в края на 2011 г., както е било предвиден, като се отчита посочения в таблица 3 непокрит размер на годишните социалноосигурителни вноски. Така или иначе, и в двата случая размерът на извънредната вноска щеше да бъде усвоен към 31 декември 2011 г.
2.2. Постепенно до пълно отваряне на пазарите на далекосъобщителни услуги
(46)
Реформата на финансирането на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда, докато тече процес на пълно отваряне за конкуренцията на пазарите на услугите, на които осъществява дейност France Télécom. От 1988 г. секторът на далекосъобщенията постепенно се либерализира съгласно Директива 88/301/ЕИО на Комисията от 16 май 1988 г. относно конкуренцията на пазарите на крайни далекосъобщителни устройства (26) и Директива 90/388/ЕИО на Комисията от 28 юни 1990 г. относно конкуренцията на пазарите на далекосъобщителни услуги (27). Директива 90/388/ЕИО предвижда прилагането на мерки за либерализация преди 31 декември 1990 г. по отношение на предаването на данни и услугите за гласова телефония и за данни за корпоративни мрежи и затворени групи от потребители. Директива 96/19/ЕО на Комисията от 13 март 1996 г. за изменение на Директива 90/388/ЕИО във връзка с осигуряването на пълна конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги (28) имаше за цел пълната либерализация на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г.
(47)
В действителност Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регулирането на далекосъобщенията е определил условията, чрез които да се проведе пълната либерализация на сектора, като се сложи край на монопола на France Télécom върху стационарните телефонни услуги и преноса на данни и се организират тарифите и взаимосвързаността с конкурентите. Дори и в други сектори, които дори не подлежат на изключителни и следователно конкурентни права от 1987 г., като пазарите на мобилна телефония, France Télécom е заемало определени водещи позиции с пазарен дял, намалял от 53,3 % на 49,8 % между 1997 г. и 2002 г. (29) По този начин със Закон № 96-659 на France Télécom са възложени задачи от общ икономически интерес и е предвидено създаването на фонд за финансиране на съответните задължения, какъвто поддържат конкурентите.
(48)
Съгласно цитираните разпоредби в съображения 46 и 47, от 1988 г. France Télécom се е изправило пред появата на конкуренти - някои от които отчасти са собственост на международни групи - на пазарите на стоки и услуги, на които то е извършвало дейност във Франция, като някои от тях, като мобилните телефонни услуги и международните далекосъобщения, съдържат трансграничен компонент. Тази тенденция се е засилила на либерализираните пазари от 1998 г. От друга страна, France Télécom е установило отношения с чуждестранни оператори като Deutsche Telekom и Sprint през 1996 г. (Global One), като от 1997 г. е умножило партньорствата и участията си - в Италия (Wind), Нидерландия (Casema), или е получило лицензи за мобилни услуги в Дания и Португалия (30).
(49)
Следователно реформата на финансирането на пенсиите на France Télécom е била осъществена заедно с либерализацията на пазара на ниво Европейския съюз. По този начин ефектите от нея са се проявили на един напълно отворен за конкуренцията пазар, на който, от друга страна, France Télécom е създало съюзи и значително е увеличило участията си в други държави членки. Всъщност желанието за насърчаване на разширяването на France Télécom към различни от Франция европейски пазари се появява със закона от 1996 г. и отварянето на предприятието за частен капитал, както е видно от декларациите при разискванията по проекта, в които се говори за „амбиции, които френското правителство имаше по отношение на националния му фаворит France Télécom“ (31).
(50)
Понастоящем France Télécom заявява, че е първият доставчик на достъп до високоскоростен интернет и третият мобилен оператор в Европа, както и че е сред световните лидери на далекосъобщителни услуги за многонационални предприятия. Извън Франция France Télécom извършва значителна дейност чрез дъщерни дружества с водещи позиции в Испания, Обединеното кралство, Полша, Словакия, Белгия и Австрия (32).
3. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(51)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване Комисията е изложила предварителната си оценка на въведените със закона от 1996 г. мерки, като ги сравни с референтната рамка за задължителните социалноосигурителни и данъчни вноски на France Télécom, определени от закона от 1990 г. Тя счете, че тези мерки изглежда са предоставили чрез държавни ресурси избирателно предимство на France Télécom, което може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, както и че може да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(52)
Освен това Комисията отбеляза, че доколкото тези мерки представляват държавна помощ, Комисията не е получила уведомление преди привеждането ѝ в действие и поради това съгласно съдебната практика следва да се счита за нова помощ. Така че Френската република не е изпълнила задължението си за подаване на уведомление съгласно Договора и следователно мярката следва да се счита за неправомерна.
(53)
Комисията заключи, че в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС тя може да разгледа съвместимостта на помощта с вътрешния пазар. Комисията отбеляза също, че същата разпоредба ѝ е позволила да заключи, че предоставената на La Poste помощ по време на реформата на начина на финансиране на пенсиите на неговите държавни служители е била съвместима с вътрешния пазар (33) и че предвид сходството между двата случая е целесъобразно и в настоящия случай да се направи подобен анализ.
(54)
В предварителното разследване на съвместимостта на помощта с вътрешния пазар и независимо от сходството с реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste, Комисията изрази пред Френската република следните съмнения:
а)
първо, като подчертава, че тя не е разполагала с подробна информация, която да доказва, че,ставката на плащаните от France Télécom социалноосигурителни вноски е равна на тази на плащаните от частните предприятия по общото право, които извършват дейност в сектора на далекосъобщенията във Франция, Комисията отбелязва, че прилаганата към France Télécom от 1997 г. ставка на погасителната вноска не позволява да се осигури равно конкурентно ниво с неговите конкуренти. Това се дължи на факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва в себе си само общите рискове между обикновените и държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски извън общите рискове, като безработица и неизплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред;
б)
второ, Комисията не е разполагала с достатъчна информация относно въздействието върху конкуренцията на облекчаването на разходите за пенсии, за да прецени дали евентуалните положителни въздействия са повече от отрицателните. За тази цел Комисията трябваше да вземе предвид факта, че France Télécom все още не беше възстановило неправомерните и несъвместими помощи в съответствие с решението на Комисията от 2 август 2004 г. във връзка с държавната помощ, приведена в действие от Франция в полза на France Télécom (наричано по-долу „решението относно облагането с професионален данък на France Télécom“) (34), което Франция не беше изпълнила в определения срок, както установи Съдът (35).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ЛИЦА
(55)
Мненията, представените от заинтересованите лица, са обобщени в раздели 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
В мнението си, за което счита, че допълва представеното от Френската република мнение, France Télécom смята, че е изправено пред проблем, свързан с хроничен излишък на персонал поради предишния му статут на администрация, както и че няма същите възможности за безпроблемно наемане на служители в сравнение с конкурентите си. Поради това France Télécom трябва да отпусне значителната сума от 180 млн. EUR за обучение, равна на 4,5 % от заплатите, в сравнение с 2,9 % средна стойност за френските предприятия. France Télécom посочва и сума за заплати, по-висока с около […] % без увеличенията и премиите. Освен това, тъй като не може да осъществи социални програми, France Télécom е финансирало мерки при пенсионирането на своите държавни служители, като отпуск в края на професионалното развитие, за сума от над 8 млрд. EUR между 1996 г. и 2006 г.
(57)
Второ, France Télécom счита, че разходите за пенсии между 1990 г. и 1996 г. не са били нормални и са го поставили в неблагоприятно структурно положение спрямо частните му конкуренти в съответствие с решението по дело Combus (36), тъй като референтната рамка за оценяване на нормалния или извънредния характер на въпросните разходи е схемата на общото право, приложима към конкурентите. Изложените в решението по дело Combus принципи също така са потвърдени от Общия съд в решението му по дело Hotel Cipriani (37). France Télécom оспорва, че в сегашния случай положението на един-единствен оператор преди и след въведената със закона от 1996 г. реформа е подходяща рамка за сравнение, за да се оцени дали е налице икономическо предимство съгласно съдебната практика. Във всеки случай, ако референтната рамка бъде приложена към France Télécom преди и след реформата от 1996 г., мярката не би следвало да се определи като избирателна, тъй като се прилага по еднообразен начин в посочената рамка.
(58)
От това би следвало, че разглежданите мерки или не представляват държавни помощи по смисъла на ДФЕС що се отнася до факта, че освобождават France Télécom от неблагоприятно структурно положение, или не могат да бъдат определени като избирателно предимство, което да представлява държавна помощ.
(59)
В допълнение France Télécom счита, че ако се предположи, че е установена, държавната помощ е съвместима с вътрешния пазар съгласно установените от Комисията критерии в решението ѝ относно схемата за пенсии на La Poste (наричано по-долу „решението относно La Poste“) (38). В този смисъл специфичният характер на неговата схема да плаща изчислена само на базата на общите рискове вноска не означава, че France Télécom се е намирало в по-благоприятно положение спрямо конкурентите си от 1996 г. насам: освен структурните недостатъци, свързани със статута на заетите държавни служители, France Télécom е трябвало да понесе значителни разходи във връзка с реформата от 1996 г., чиято съвместимост с вътрешния пазар трябва да се анализира, и чийто размер от 5,7 млрд. EUR превишава твърде много сумата, която France Télécom би трябвало да плати, ако вноската му е включвала и необичайни рискове.
(60)
France Télécom счита, че в решението относно La Poste (39) Комисията е допуснала, че сумата на една-единствена извънредна вноска (2 млрд. EUR) в рамките на реформа, влязла в сила след уведомлението, но преди решението на Комисията, ще компенсира социалноосигурителни вноски за необичайни рискове до изчерпването на сумата на единствената вноска. Според France Télécom, няма как да се оправдае фактът, че Комисията се отклонява от този принцип, тъй като политическите декларации в хода на разискването по проектозакона от 1996 г. не позволяват да се счита, че вноската с определен размер на France Télécom е била определена от законодателя по такъв начин, че статуквото да се запази за десет години.
(61)
Освен това наличните данни за 1996 г. биха били в противоречие с тезата, според която тогава е счетено, че сумата от 5,7 млрд. EUR съответства точно на допълнителния разход за държавата вследствие на прилагането на закона от 1996 г. в продължение на десет години, като с всяка следваща година са компенсирани най-ниските плащани от предприятието годишни разходи, дори като се вземат предвид компенсационните разходи между пенсионните схеми, от които France Télécom е освободено през 1996 г. (40). Целта на сумата на извънредната вноска е била да се обезщети напълно френската държава във връзка с реформата. Следователно тя би трябвало да се вземе предвид при анализирането на неговото конкурентно равностойно положение от влизането в сила през 1997 г.
(62)
Накрая France Télécom счита, че тъй като без реформата от 1996 г. за предприятието биха настъпили значителни неблагоприятни последици по отношение на конкуренцията на пазари, чието либерализиране е било цел на ЕС, както и че оттогава френските органи са направили необходимото за изпълнението на решение относно прилагането на професионален данък към France Télécom (41), мярката не води до отрицателно въздействие върху конкуренцията.
4.2. Жалбоподателите
(63)
Жалбоподателите споделят оценката на Комисията в решението за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до наличието на държавна помощ по смисъла на ДФЕС в частта за облекчаването на разходите за пенсии за сметка на France Télécom, въведено със закона от 1996 г. Съгласно мотивите в посоченото решение, в което жалбоподателите изразяват съжаление, че липсва количествено определяне, размерът на помощта е 12,3 млрд. EUR и в никакъв случай не е под 9,9 млрд. EUR (42). Жалбоподателите считат, че последиците от мярката, а именно намаляването на разходите за социално осигуряване, които обичайно са част от бюджета на предприятието, а не тяхна цел, т.е. компенсацията за евентуални неблагоприятни последици, са тези, които определят квалифицирането на мярката като държавна помощ. Впрочем тогава France Télécom не би било в неблагоприятно положение по отношение на наемането на държавни служители, тъй като предприятието плаща социалноосигурителни вноски за безработица и вноски „от работещия“ с 13 % по-ниски от конкурентите си и разполага със стабилен и гъвкав персонал що се отнася до намаляването на общата сума за заплати посредством работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането и алтернативни модели на държавната служба.
(64)
Според жалбоподателите така характеризираната държавна помощ би била несъвместима с вътрешния пазар. В действителност предоставеното на France Télécom значително конкурентно предимство е било вредно дотолкова, доколкото намаляването на разходите не е било необходимо, за да не се стигне до застрашаване на финансовата му структура: при намалени с 9,9 млрд. EUR нетни актуализирани задължения за пенсии поне през 1996 г., и тъй като не е трябвало вече да вписва този свой разход в баланса си и да го прилага към него, по-късно France Télécom задлъжнява с много по-големи суми - между 1997 г. и 2007 г. нетните му финансови задължения възлизат средно на 44 млрд. EUR. Впоследствие с помощта, която освобождава France Télécom от разходите за пенсии, наследени от монополното му положение, е финансирано разширяването на предприятието в международен план, като същевременно се засилва позицията му във Франция, където се ползва със значителни монополни предимства, разходите за които са били точно със съшия размер.
(65)
От друга страна, невъзстановените в миналото неправомерни и несъвместими помощи не позволяват разглежданата оперативна помощ да бъде обявена за съвместима предвид общия кумулативен ефект на помощите. Накрая, отсъствието на равностойно конкурентно положение след реформата от 1996 г., тъй като не са плащани социалноосигурителни вноски за рисковете за безработица и неизплащането на заплати в случай на оздравителен план на предприятието, изключва съвместимостта на реформата с правилата на Договора. Следователно е уместно пенсионните задължения на France Télécom да се изчислят от независим експерт, а Франция да се ангажира да осигури финансов неутралитет на схемата, по-специално като предвиди механизми за коригиране на вноската „от работодателя“ и на еднократната компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR в случай на вариране на разходите.
4.3. Далекосъобщителният оператор
(66)
Далекосъобщителният оператор споделя и подкрепя предварителния анализ, изложен в решението за откриване на официална процедура по разследване от Комисията, в който като нова и неправомерна държавна помощ са определени въведените със закона от 1996 г. изменения, които целят да заменят годишните погасителни вноски на France Télécom с действително поетите за плащане пенсии за сметка на държавата, като се извадят платените социалноосигурителни вноски от заетите служители със статут на държавен служител. Според оператора същото определение следва да се приложи към социалноосигурителните вноски на обикновените служители за необичайни рискове, които плащат конкурентите на France Télécom, но които последното не плаща поне от 1996 г. нито за държавните, нито за обикновените си служители. От друга страна, противно на случая, предмет на решението относно La Poste (43), изчисляването на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“ не е включвало и не включва тези социалноосигурителни вноски, което означава, че помощта не може да бъде обявена за съвместима.
(67)
Що се отнася до помощта, след като изплатените пенсии повече не се възстановяват на държавата, операторът счита, че анализът на прегледа на конкурентоспособността, изложен от Комисията в решението ѝ относно La Poste, би трябвало да доведе до противното заключение - а именно, че помощта е несъвместима. Този анализ би трябвало да се основава на действителните факти от 1996 г., а не - както в решението относно La Poste - на хипотези за бъдещето.
(68)
Впрочем според оператора на много от пазарите, на които извършва дейност, France Télécom заема положение с пазарна сила, подобно на господстващо положение. Поради това предприятието подлежи на задължения за ex ante регулиране на пазарите на едро на високоскоростни и свръхскоростни широколентови услуги с начало и терминиране на повиквания по стационарни линии. В решението си от 16 юли 2003 г. относно процедура по прилагане на член 82 от Договора за ЕО по дело COMP-38.233 Комисията също така е установила и е наложила санкции за нарушение на член 102 от ДФЕС от France Télécom чрез дъщерното ѝ дружество Wanadoo (44). Тъй като предприятието е в добро финансово състояние, получените помощи са му дали възможност да финансира разширяването на дейността му в международен план, а именно като е придобило Orange, Retevisión и AMENA.
(69)
Накрая операторът иска от Комисията да изчисли точния размер на разглежданата помощ и в съответствие със съдебната практика Deggendorf (45) да откаже да допусне, че разглежданите мерки са съвместими с вътрешния пазар, докато неправомерните помощи от миналото не бъдат възстановени.
5. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКАТА РЕПУБЛИКА
(70)
Френската република счита, че въведените през 1996 г. промени в начина на финансиране от френската държава на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, не съдържат елемент на държавна помощ. Във всеки случай реформата от 1996 г. би била съвместима с вътрешния пазар, по-специално като се приложат мотивите на Комисията от решението ѝ относно La Poste (46).
5.1. Относно наличието на държавна помощ
(71)
Според Френската република законът от 1990 г. е поставил France Télécom в необичайно положение, дерогация от общото право, като е предвидил предприятията да плащат погасителна вноска „от работодателя“, пропорционална на общите разходи за заплати, която да не зависи от нивото на изплащаните пенсии. Поетите от France Télécom разходи са били необичайни, тъй като финансовият дефицит на подсхемата за засегнатите лица е бил сигурен и непоносим поради неизбежното намаляване на броя на заетите държавни служители, съпътствано от нарастващия брой пенсионери.
(72)
Реформата от 1996 г. е приравнила финансирането на пенсиите към общото право, без да е довела до по-благоприятно конкурентно положение за предприятието, тъй като вноската на France Télécom се изчислява годишно по такъв начин, че нивото на задължителните социални и данъчни разходи да се уеднакви с това на конкурентите от сектора на далекосъобщенията. При все това фактът, че социалноосигурителни вноски за рисковете, които не са общи за обикновените и за държавните служители, не са взети предвид при изчисляването на социалноосигурителната вноска с прилагането на „конкурентна ставка на равно заплащане“, може да се обоснове със статута на държавните служители, който изключва например риска за безработица с изключение на извънредните случаи на уволнение или напускане.
(73)
Френската република счита, че положението на конкурентите на предприятието във Франция трябва да бъде референтната рамка, за да се определи дали поетите от France Télécom разходи са били обичайни или необичайни. Впрочем в конкретния случай, като се имат предвид прекомерно високите, несправедливи и неустойчиви разходи, дерогация от общото право, които законът от 1990 г. налага на France Télécom, предвиденото с реформата от 1996 г. премахване на същите и уеднаквяването им с положението на конкурентите единствено са възстановили обичайните условия на конкуренция. France Télécom въобще не е било компенсирано за понесените неблагоприятни последици по тази схема, докато, както се подчертава в мнението на предприятието, то продължава да се намира в неблагоприятно структурно положение, да понася допълнителни разходи и да страда от липса на гъвкавост поради приложимия статут за държавните служители що се отнася до финансови механизми при пенсиониране или връщане в администрацията, образователни мерки за професионално обучение или по-високи разходи за заплати. Така че настоящият режим, който произтича от реформата, не предоставя никакво предимство на France Télécom и следователно не съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на ДФЕС.
(74)
Това тълкуване произтича от изведените от юрисдикциите на ЕС общи принципи, съгласно които, тъй като държавни помощи представлявали само намесите, които облекчават обичайните разходи в бюджета на едно предприятие, даден закон, чрез който може да се избегне утежняването на бюджета на едно предприятие с разход, който при нормални обстоятелства не би съществувал, не представлява държавна помощ (47). Същото се отнася и за мерки, които освобождават държавен конкурент от неблагоприятно структурно положение в сравнение с частните му конкуренти (48). Това тълкуване също така е в съответствие с практиката на Комисията (49).
(75)
Накрая, в по-общ смисъл Френската република не счита за уместно настоящата процедура да включва механизмите за компенсация и свръхкомпенсация, чрез които между 1991 г. и 1996 г. (вж. таблица 1) France Télécom се е освободило от разходи, за да се определи наличието на помощ, или датата, на която предимство, произтичащо от въведената със закона от 1996 г. реформа, което не съдържа никаква разпоредба в този смисъл, е получило материално изражение. Плащането на такива разходи се е дължало на режим извън общото право, при който приложимата към France Télécom пенсионна схема е считана за автономна, което вече не е така от 1997 г.
(76)
С тези резерви Френската република е уточнила оценката на разходите, предоставена от France Télécom и посочена в съображение 61, от които предприятието вече не е освободено от 1997 г. Въз основа на реална възстановка на положението за периода 2008-2010 г. и приложена ретрополация с коефициент на преминаване Френската република счита, че разходите, от които France Télécom би се освободило освободи в това отношение, са със 165 млн. EUR по-малко от изчисленията на предприятието.
5.2. Относно съвместимостта на възможна държавна помощ с вътрешния пазар
(77)
Във всеки случай Френската република счита, че ако свързаната с France Télécom реформа от 1996 г. е представлявала държавна помощ, тя следва да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с анализа на Комисията в решението ѝ относно La Poste (50). Реформата от 1996 г. освобождава France Télécom от структурни разходи, които са засягали конкурентоспособността на предприятието на пазар в процес на либерализация, и от този момент нататък вноските му се изчисляват чрез конкурентна ставка за равно заплащане по отношение на общите рискове.
(78)
Фактът, че плащаната от France Télécom вноска от 1997 г. насам не включва необичайни рискове по отношение на обикновените служители и не е причина за несъвместимост с вътрешния пазар. В този смисъл в таблица 4, изготвена съгласно предоставената от Френската република информация, е илюстрирана разликата между плащаната от France Télécom вноска и това, което същото е щяло да плаща, ако при изчисляването са били включени необичайни рискове, като се приспаднат разходите за самоосигуряване от France Télécom и останалите удръжки, които утежняват бюджета му в сравнение с конкурентите.
Таблица 4
Вноска „от работодателя“ на France Télécom в периода 1997-2010 г., изчислена с приложена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ) и изменена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ*), за да се включат необичайните рискове
Година
КСРЗ
В млн. EUR
КСРЗ*
В млн. EUR
КСРЗ-КСРЗ*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Френската република счита, че от 1997 г. насам и до 2043 г. стойността на действително платените и предстоящи за плащане социалноосигурителни вноски от France Télécom с актуализацията ще възлезе на 13,5 млрд. EUR Прилагането на изменена конкурентна ставка на равно заплащане, която при изчисляването отчита необичайните рискове, като се приспаднат плащаните от France Télécom вноски, но не и от конкурентите му, би довело до по-висока годишна вноска за същия период, а именно в размер на 16,7 млрд. EUR. Тъй като не считат за уместно включването на посочените рискове, френските органи са изчислили, че разликата (3,2 млрд. EUR) би била до голяма степен компенсирана с платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(80)
Според Френската република подобно на решението относно La Poste (51) може да се счита, че тази вноска с определен размер е възможно да се смята за еднократна компенсация за плащането на вноските, свързани с изменена ставка, отчитаща вноските за необичайните рискове. Тогава изглежда размерът на еднократната компенсация превишава към настоящия момент сумата, получена от разликата между определената с реформата от 1996 г. ставка и посочената в таблица 4 изменена ставка, и същата тази сума на еднократната компенсация никога няма да бъде напълно покрита от разликата между двете ставки. При тези обстоятелства изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до липсата на действителна конкурентна равнопоставеност между France Télécom и конкурентите му ще бъдат разсеяни.
(81)
За Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, въведена през 2006 г., и подкрепена с примера за France Télécom през 1996 г., е идеално сравнима с последната по отношение на основните аспекти. Като се има предвид тази сравнимост, Комисията няма основание да не разглежда прецедента във връзка с La Poste. По-специално Комисията следва да допусне извънредната вноска с определен размер, наложена на France Télécom, да бъде взета предвид в анализа на равностойното конкурентно положение след реформата, като de facto бъде счетена за аванс от плащането на социалноосигурителните вноски за необичайните рискове.
(82)
Обратното - разискванията в Националното събрание и в Сената, в които тогава се посочва период от десет години за финансовото покритие на реформата, биха се базирали на по-точни декларации. Подобна мотивировка не би могла да се открие нито в изложенията на мотивите за проектозаконите, нито във въпросните закони или приетите за тяхното прилагане текстове. Намерението на законодателя през 1996 г. е било да определи разходите за пенсии на France Télécom на ниво, равно с това на конкурентите му, а не да обезсмисля реформата за период от десет години, както е видно от мотивите, които Комисията би могла да приеме, ако се базира на извадени от контекста декларации.
(83)
От парламентарните разисквания несъмнено би могъл да се направи изводът, че вноската ще бъде с определен размер без да зависи от разходите, които държавата в действителност ще трябва да поеме. По същия начин в Решение № 96-385 DC от 30 декември 1996 г. Конституционният съвет е изтъкнал, че вноската с определен размер от 37,5 млрд. FRF се обосновава с поемането на пенсиите на държавните служители от държавата без да представлява насрещна престация за тях, докато, от друга страна, плащанията в държавния бюджет не биха били засегнати от конкретен разход и биха съответствали на общите условия за баланс на същия бюджет съгласно член 18 от наредбата от 2 януари 1959 г. относно закона за държавния бюджет.
(84)
Според Френската република точният размер на извънредната вноска е бил определен със Закона за държавния бюджет за 1997 г., като е взет предвид не десетгодишен период за „възстановяване“ на дължимото на държавата чрез тази вноска, а точно обратното - в зависимост от ефекта върху структурата на баланса на France Télécom по такъв начин, че вноската да остане поносима. Размерът на вноската не е бил определен въз основа на логика за компенсиране на държавата за разходите, а като се отчитат възможностите на предприятието за плащане.
(85)
Начинът, по който тази вноска е била управлявана, без да се търси връзка с действително изплатените пенсионни плащания от 1997 г., потвърждава, че тя е с определен размер. Следователно от предоставените от Френската република данни е видно, че между 1997 г. и 2006 г. изплатените пенсии на държавните служители на France Télécom чрез специално определена за целта сметка възлизат на […] млрд. EUR, докато държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom е превела в същата сметка сумата от 3,4 млрд. EUR. За същия период нефинасираният от платените социалноосигурителни вноски остатък би възлизал на 1,2 млрд. EUR. Освен това през 1997 г. се е считало, че този фонд ще съществува от 17 до 25 години, без това да има връзка с десетгодишния период, на който Комисията основава обосновката, която тя очевидно иска да приеме.
(86)
Френската република счита, че France Télécom би останало извън пазара без реформата, с вноски, достигащи 77 % от брутното индексно възнаграждение през 2010 г. и ресурсно обезпечаване в сметките си на задълженията за пенсии на работещите за него държавни служители. Ето защо реформата е била решаващ етап от адаптирането към либерализацията на пазара в съответствие с цел на ЕС и е била ограничена до необходимия минимум. Без тази реформа France Télécom би останало извън пазара и не би могло да набере необходимите инвестиции, и по-специално за да позволи необвързания достъп до абонатна линия, без да бъде изключен рискът от изпадане в несъстоятелност, така че реформата не следва да оказва отрицателно въздействие върху конкуренцията.
(87)
Освен това според Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на France Télécom, и по-специално налагането на плащане на извънредна вноска, не е довела до разход за държавата между 1997 г. и 2006 г., а в действителност според оценките на френските органи е генерирало нетен приход от над 9,1 млрд. EUR за френската държава (52). Ако трябва да се изчислява доходът от извънредната вноска, Френската република счита, че трябва да се приеме дисконтов процент от 7 %. Следователно принципът за извънредната вноска е бил възприет през 1996 г. Инвестиционният хоризонт би трябвало да е продължителен, тъй като очакваните разлики между пенсиите за плащане и очакваните социалноосигурителни вноски превишават 500 млн. EUR едва през 2005 г., т.е. 9 години по-късно, а сумата от 1 млрд. EUR - едва 12 години по-късно. Средно за 1996 г. ставката на лихвата на държавните облигации (наричани по-долу „ДО“) за 15 години е била 6,9 %. От своя страна France Télécom е емитирало държавни облигации в периода ноември 1991 г. и ноември 1997 г. при сравнима средна ставка от 7 %.
(88)
Накрая, запорирането на сумите, поискано от Комисията съгласно решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (53), последвано от плащането на посочените суми, би трябвало да накара Комисията да сметне решението си за изпълнено в съответствие със съобщението ѝ от 2007 г. в тази област (54). Поради това кумулативният ефект на тези помощи не следва да се разглежда.
6. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
6.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(90)
Прилагането на кумулативните условия на този член към фактите по случая се разглежда в раздели 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Помощ, предоставена от държавата чрез държавни ресурси
(91)
Законът от 1990 г. и законът от 1996 г. са приети от френската държава. В тях се предвижда мярката, съгласно която France Télécom плаща насрещна пррестация в държавната хазна в замяна на уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Тъй като в съответствие със закона от 1996 г. насрещната престация, плащана от France Télécom в държавната хазна, е по-малка спрямо първоначалния вариант на закона от 1990 г., помощта се отпуска на France Télécom чрез държавни ресурси на френската държава.
6.1.2. Поставяне в по-благоприятно положение на някои предприятия
(92)
В закона от 1990 г. е определена схемата, приложима към обществения оператор със статут на юридическо лице France Télécom. Законът от 1996 г. относно националното предприятие France Télécom изменя тази схема с разпоредби, които се прилагат към France Télécom съгласно реда и условията, определени в него само за това предприятие.
(93)
Въведената със закона от 1990 г. схема има за цел да определи конкретна насрещна престация що се отнася до принципите и размерите на платените на френската държава от France Télécom вноски „от работодателя“. Също така платимата от France Télécom насрещна престация, предвидена в първоначалната редакция на закона от 1990 г. и прилагана в периода 1991-1996 г., заедно с различната насрещна престация, въведена със закона от 1996 г. и прилагана от 1997 г., са конкретни мерки, които се отнасят само за France Télécom, и следователно, противно на твърдението на France Télécom, изпълняват условието за избирателност.
6.1.3. Икономическо предимство, което нарушава или заплашва да наруши конкуренцията
(94)
Следва да се определи дали мерките, които определят размера на разглежданата компенсация, поставят France Télécom в по-благоприятно положение. Въпросът дали измененията, въведени в член 30 от закона от 1990 г. със закона от 1996 г., представляват помощ в смисъл че предоставят икономическо предимство на France Télécom, трябва да се разглежда в светлината на естеството и общата структура на въпросната пенсионна система и произтеклите от нея последици за France Télécom, а не през призмата на причините и целите на измененията. Противно на твърдението на Френската република. преследваната с изменението на закона от 1990 г. цел по принцип не е уместна за оценяване на въздействието на мерките.
(95)
Поемането от държавата на задължение за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom произтича от прилагането на Кодекса за гражданските и военните пенсии, който е единствено приложим към въпросните бивши държавни служители. Нито законът от 1990 г., нито този от 1996 г. изменят статута на тези държавни служители, нито пък принципа за поемане от държавата на задължението за изплащането на пенсиите им. Поемането на задължение за плащането на пенсиите изглежда произтича от принципа, според който статутът на държавните служители означава, че те служат на общественото благо при пълна независимост и в общ интерес. Не е такъв случаят обаче когато тези държавни служители работят за предприятие, което предоставя услугите си срещу заплащане с цел да обслужва интереса и да носи печалба на това предприятие в конкуренция с други предприятия, които предоставят същите услуги.
(96)
В този смисъл плащането на насрещна престация на държавата, предвидено със закона от 1990 г. както в първоначалната му редакция, така и с въведените със закона от 1996 г. изменения, представлява изключение от принципа за поемане на тези разходи от френската държава. Изключението се обосновава с естеството и общата структура на системата, приложима към пенсиите на работещите във France Télécom държавни служители. В действителност, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии френската държава е длъжна да извършва уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom, които са с общ статут на държавни служители на френската държава и не подлежат на общото право за социалноосигурителните плащания.
(97)
Дори при отсъствието на насрещна престация от France Télécom френската държава би била не по-малко задължена да осигурява пожизнено държавните служители с въпросния статут, освен при едностранна промяна на тези ангажименти. Напротив, предоставянето на обучени от държавата държавни служители на France Télécom без никаква насрещна престация по отношение на платените или предстоящи за плащане пенсии би предоставило очевидно предимство на предприятието.
(98)
Тъй като конкурентните на France Télécom предприятия не наемат служители със статут на държавен служител, към които френската държава да има подобни финансови задължения, логиката на въведената със закона системата за финансиране на пенсиите и плащането на насрещни престации от France Télécom не може да се приложи към тях. В потвърждение на факта, че статутът на служителите на конкурентите е различен по отношение на рисковете от неплащане на заплати, обхванати от общото право за социалноосигурителните плащания, френските органи явно считат плащането на социалноосигурителните вноски за покриването на този риск за обосновано в техния случай. Именно на този статут се позовава Френската република, за да счита, че включването на необичайните рискове за държавните и обикновените служители при изчисляването на изплатената насрещна престация на държавата от France Télécom съгласно закона от 1996 г. не може да се обоснове.
(99)
От горепосоченото следва, че по отношение на платените разходи за наемане на обикновени служители тези предприятия нито de jure, нито de facto са в положение, сравнимо с това на France Télécom по отношение на държавните му служители, противно на твърдението в мненията на Френската република и на France Télécom.
(100)
По същия начин, не е необходимо да се прави сравнение между прилаганата към France Télécom схема на насрещна престация и схемата, определена за други държавни институции, които наемат държавни служители, като френския монетен двор (Monnaie de Paris) или Националната служба по горите (Office National des Forêts), и които за някои от дейностите си могат да бъдат квалифицирани като предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, или други държавни организации с промишлен и търговски характер, като EDF (Électricité de France) или GDF (Gaz de France) в миналото. EDF или GDF са имали специфични пенсионни системи, които не са приравнени към тези на държавните служители. От друга страна, схемите на EDF и на GDF са били обезпечени с обща схема оттогава, въпреки че е уместно да се подчертае, че Комисията е заключила, че не е съществувала помощ единствено доколкото обезпечението е било финансово неутрално за държавата (55), какъвто не е случаят с реформата от 1996 г. в настоящия случай.
(101)
В замяна на това, схемата за насрещна престация в полза на държавата срещу плащането на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, преди описаните и одобрени изменения от Комисията при определени условия в решението ѝ относно La Poste, е била схема на национално предприятие, сравнимо с държавна организация с промишлен и търговски характер, и съгласно първоначалната редакция на закона от 1990 г. остава подобна на схемата на France Télécom по отношение на годишното възстановяване на разходите на държавата за изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители и погасяването на разходите, предвидени в член L-134 от Кодекса за социално осигуряване.
(102)
Дори и да изглежда, че La Poste не е в конкуренция с France Télécom - конкуренция, която предоставените на France Télécom предимства са можели да нарушат или заплашат - вярно е също, че логиката и разпоредбите на пенсионната схема на държавните служители на France Télécom преди реформата от 1996 г. са били същите като тези от сравнимата схема, приложена към La Poste по същото време. От друга страна, Комисията е сметнала в решението си относно La Poste, че реформата на приложимата към La Poste схема е представлявала държавна помощ, противно на твърденията на Френската република във връзка с France Télécom. Като цяло, за да се направи оценка на положението на France Télécom, то трябва да бъде съпоставено с положението на държавно или частно предприятие, което би наело държавни служители, които биха запазили своя статут. Такива предприятия биха се оказали в същото сравнимо положение като France Télécom. Именно в съответствие с тази система за сравнение може да се оцени наличието на държавна помощ в полза на France Télécom.
(103)
Също така не може да се твърди, че една мярка не предоставя предимство на дадено предприятие, в случая France Télécom, само защото представлява компенсация за известно неблагоприятно положение за предприятието в миналото, противно на твърденията на Френската република и France Télécom. Комисията отхвърли наскоро и довода на един заварен далекосъобщителен оператор, конкурент на France Télécom, според който специфични пенсионноосигурителни права, подобни на тези на наследените от миналото на държавната служба и различни от тези по общото право за една част от персонала, могат да бъдат основание за мерки за намаляване на направените от оператора социални разходи, свързани с пенсиите на тази категория персонал (56). В този смисъл, както са подчертали френските органи по време на разискванията по проекта, законът от 1996 г. е наложил нов и голям разход за френската държава за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Заедно с това законът от 1996 г. е довел и до намаляване на все още плащаната от France Télécom насрещна престация.
(104)
Поради предвидения със закона от 31 декември 1996 г. начин на изчисляване на ставката на вноската „от работодателя“, France Télécom плаща на държавата насрещна престация с по-малък размер, отколкото би плащало при отсъствие на закона. Освен това, поради погасителния характер на въведената с този закон вноска „от работодателя“, France Télécom незабавно е подновило към 31 декември 1996 г. провизията, определена в сметките му, за плащането на бъдещите си задължения. По този начин разходът, от който France Télécom е било освободено, не е бил нито нов, тъй като законът от 1990 г. продължава предходната бюджетна практика, нито непредвидим, тъй като предприятието е заделило провизии за тази цел, нито дерогация от общото право в областта на социалното осигуряване, тъй като то не се прилага към плащаната от France Télécom насрещна престация.
(105)
С влизането в сила на закона от 1996 г. на френската държава е прехвърлено задължението за годишна вноска, изцяло покриваща in fine разходите за финансиране на пенсиите на засегнатия персонал. Отпуснатата съгласно закона от 1996 г. сума на помощта от влизането му в сила може да се изчисли чрез годишната разлика между насрещната престация, която представлява погасителната вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom на френската държава, и разходите, които предприятието би платило в приложение на закона от 1990 г., посочени в таблица 1, ако същият не е бил изменен, като се приспадне сумата на платената през 1997 г. вноска с определен размер.
(106)
От предоставените от Френската република оценки, изложени в съображение 40, е видно, че към момента на реформата през 1996 г. и до предвиденото погасяване на финансовите задължения вследствие на поетите от френската държава разходи, френските органи са успели да оценят общата сума на новия нетен разход до 2043 г. - годината на приключване на финансовите задължения на държавата към пенсионираните държавни служители или ползвателите на техните права - на стойност […] млрд. EUR. Размерът на нетния разход през 1996 г. е възлизал на […] млрд. EUR, след като са приспаднати годишните вноски на France Télécom (15,2 млрд. EUR), тези на служителите ([…] млрд. EUR) и извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(107)
Трябва също така да се отбележи, че изчислените суми по време на реформата през 1996 г. са приблизителна оценка на действителната стойност (57). Предвидените суми за плащане на насрещна престация от France Télécom под формата на годишни вноски, както и платената през 1997 г. еднократна компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR, нито са имали за цел, нито са насочени към бюджетен неутралитет за френската държава. Ако беше така и при условие че хипотезите за актюерските изчисления са подходящи, разходите и приходите за целия период биха били равни и следователно France Télécom не би имало икономическо предимство.
(108)
Френските органи са били наясно, че „прехвърлянето на разходите за пенсии на държавните служители на France Télécom към общия бюджет на държавата“ е било „нов и голям разход за държавата“, който извънредната вноска с определен размер или приходите от отстъпването на част от акциите на предприятието, притежавани от държавата, ще покрият само отчасти. Следователно посочените в съображение 31 разисквания сочат, че през 1996 г. френската държава не се е стремила към пълно компенсиране на поетия от нея занапред нов разход, а точно обратното - че се е стремила към поемането му така, че „на първо място [да бъдат] взети предвид голяма част от интересите на предприятието в този случай“.
(109)
Очевидно е, че дори при актюерски хипотези, различни от приетите от френската държава за оценяването на новопоетия от държавата разход, и независимо от платената през 1997 г. извънредна вноска с определен размер, реформата е предоставила значително икономическо предимство под формата на по-малки пенсионноосигурителни вноски „от работодателя“. Следователно, тъй като чрез вноската с определен размер или еднократна компенсация, прехвърлените на френската държава разходи не са могли да бъдат изцяло покрити, а най-много намалени, и предвид разглежданите суми е неуместно да твърди, че приетото тогава актюерско изчисление е било подходящо, нито че произтичащите от него прогнози за целия период до 2043 г. са били точни.
(110)
От друга страна е неуместно да се сравняват финансовите предимства, произтичащи от по-ниските социалноосигурителни вноски на France Télécom, с предполагаемите недостатъци в резултат на наемането на държавни служители, както посочва France Télécom, подкрепено от Френската република. В действителност законът от 1996 г. в никакъв случай не е довел до нарастване на предполагаемите недостатъци, тъй като не в закона е причината за наемането на допълнителни държавни служители. Впрочем чрез облекчаването на France Télécom от част от финансовите му задължения законът от 1996 г. не е имал за цел да компенсира предполагаемия недостатък, свързан със заплатите, или според израза на France Télécom - по-малката гъвкавост при наемането на държавни служители.
(111)
Поради това с цел по-голяма изчерпателност следва да се отговори на доводите за изложените от Френската република и France Télécom предполагаеми недостатъци при наемането на държавни служители.
-
Първо, непосредствено преди пълното отваряне на френския пазар за конкуренцията France Télécom е разполагало с обучен и компетентен персонал, без който, ако би трябвало да бъде заменен изцяло, предприятието не би запазило пазарното си положение - нещо, което France Télécom пропуска да спомене в писменото си изложение.
-
Освен това сумата на заплатите и инвестициите в обучение на персонала - които според France Télécom представляват недостатъци, са обичайни разходи в бюджета на едно предприятие, и не е установено, че те не подобряват ангажираността и производителността на служителите спрямо конкурентите.
-
От друга страна, макар да е вярно, че France Télécom не разполага с възможности за коригиране на сумата на заплатите чрез въвеждане на социален план за намаляване на броя на засегнатите служители, е съмнително, че такъв план, отнасящ се единствено до служителите с държавен статут, поради този техен статут би могъл да бъде правилно изпълнен. В замяна на това преустановяването на наемането на държавни служители през 1997 г. и използването на обикновени служители са предоставили известни възможности за гъвкавост за коригиране на сумата на заплатите.
-
Накрая, макар да е вярно, че предприятието заделя значителни бюджетни средства за насърчаване на ранното пенсиониране на въпросните служители, това не променя факта, че насърчаването и интересът на предприятието да въведе подобен механизъм биха били по-малки без предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне върху френската държава на поетите от France Télécom финансови задължения. Чрез този механизъм се насърчава ранното пенсиониране и съответно по-скорошното поемане на разходите за пенсии на въпросните служители от държавата. Без закона от 1996 г. France Télécom би продължило да поема тези разходи.
(112)
Също така изглежда необосновано, тъй като няма връзка с въпроса за наличието или липсата на произтичащо от въпросните мерки икономическо предимство, разглеждането на изтъкнатите от жалбоподателите конкурентни предимства за France Télécom вследствие на предишния му монопол. Предполагаемите предимства и недостатъци нямат фактическа връзка с въпроса за уеднаквяването на условията на конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги що се отнася до социалните разходи.
(113)
Само предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска с определен размер веднага води до нарастване на разходите на France Télécom спрямо вече определеното референтно положение. Плащането на вноската с определен размер е намалило сумата на получената и оставаща за получаване от France Télécom помощ до погасяването на поетите от френската държава финансови разходи вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г. Без да се засяга точността на тогава приложените от френското правителство актюерски методи, без вноската с определен размер нетната сума на разходите, от които би било облекчено France Télécom през 1996 г., би възлизал на 18,9 млрд. EUR, а не на […] млрд. EUR.
(114)
Законът от 1996 г. е предоставил и продължава да дава възможност на France Télécom да разполага с по-големи финансови ресурси, за да извършва дейността си на съответните пазари. Вследствие на закона от 1996 г. тези ресурси са по-значително по-големи спрямо тези, с които France Télécom е разполагало по време на закона от 1990 г. в първоначалната му редакция. Пазарите на далекосъобщителни услуги, на които France Télécom е извършвало и продължава да извършва дейността си на цялата територия на Франция и в останалите държави членки, постепенно са отваряни за конкуренцията чрез постепенното премахване на изключителни или специални права от 1988 г., а след това и чрез пълното им премахване през 1998 г., освен при конкретни изключения. Отварянето на пазара за конкуренцията във Франция завършва през 2002 г. Премахването на правните пречки е съпътствано от навлизането на други оператори, с които France Télécom се конкурира и тогава, и сега, дори преди законодателните мерки от 1990 г. и 1996 г., предмет на настоящото решение.
(115)
Освободено от задължението за обезпечаване на разходите за бъдещи пенсии на държавните си служители и при по-ниско ниво на годишна социалноосигурителна вноска, France Télécom е постигнало баланс с по-малко задължения и разходи, което е увеличило привлекателността му при набирането на капитал и го е поставило в по-благоприятно положение в сравнение с това преди реформата от 1996 г. Облекчено от свързани с френския исторически пазар разходи, предприятието е могло да се развива по-безпроблемно на новоотворените за конкуренцията пазари в другите държави членки, което в действителност е и направило, както се посочва в съображения 48-50.
(116)
От горепосоченото следва, че намаляването на разходите на France Télécom в резултат на начина на изчисляване на платимата на френската държава компенсация в замяна на поемането на разходите за пенсиите на държавните служители, нарушава или заплашва да наруши конкуренцията между France Télécom и новите оператори във Франция и в другите държави членки, в които France Télécom присъства.
6.1.4. Засягане на търговията между държавите членки
(117)
Пазарите, на които France Télécom извършва дейност във Франция, са постепенно отваряни за конкуренцията от 1988 г. и съответно широко отворени за търговия между държавите членки. С Директива 96/19/ЕО се предвижда пълното либерализиране на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г. Във Франция се установяват оператори с капитал, притежаван отчасти от предприятия от други държави членки. Някои от тези пазари са свързани с международните далекосъобщения между държавите членки. По същия начин чрез дъщерни дружества France Télécom предоставя електронни съобщителни услуги в други държави членки, а именно Испания, Белгия и Обединеното кралство.
(118)
При тези обстоятелства дадена мярка, която облекчава експлоатационните и оперативните разходи на France Télécom и съответно освобождава ресурси, с които предприятието разполага за инвестиции или за подобряване на търговското си предлагане във Франция, или за да се установи в други държави членки, може да засегне търговията между държавите членки.
6.1.5. Заключение относно наличието на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(119)
От горепосоченото следва, че като намалява насрещната престация, каквато представлява платимата на държавата вноска „от работодателя“ в замяна на разходите за пенсии, предвидени в първоначалната редакция на закона от 1990 г., и като я заменя с предвидената в закона от 1996 г. насрещна престация, доколкото последната е с по-малък размер от предходно прилаганата, Френската република е предоставила чрез държавни ресурси помощ на France Télécom, която нарушава или заплашва да наруши търговията между държавите членки по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, и то по време на предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне на разходите.
(120)
Следователно е необходимо да се проучи дали тази помощ може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
6.2. Алтернативни правни основания за съвместимост на помощта
(121)
Комисията отбелязва, че Франция не се е позовала на член 106, параграф 2 от ДФЕС като основание за съвместимостта на разглежданите мерки.
(122)
Предвидените в член 107, параграф 2 от ДФЕС дерогации за помощите със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощите за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия и други извънредни събития, както и помощите, предоставени в отделни региони на Федерална република Германия, очевидно не са приложими в разглеждания случай.
(123)
По отношение на предвидените в член 107, параграф 3 от ДФЕС дерогации Комисията констатира, че разглежданите помощи не са предназначени за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, не представляват проект от общоевропейски интерес и нямат за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика. Също така те нямат за цел насърчаване на културата и опазването на наследството.
(124)
Следователно изглежда, че само член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е приложим за оценка на съвместимостта на тази мярка.
6.3. Съвместимост на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(125)
Съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се считат: (…) помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (…)“.
(126)
За бъде счетена дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар с мотива, че улеснява развитието на икономически дейности или на някои икономически сектори, тя трябва да подобрява начина, по който се упражнява икономическата дейност. Дадена помощ е съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) само ако не засяга условията до степен, която противоречи на общия интерес. В оценката си Комисията обръща особено внимание на критериите за необходимост и пропорционалност (58).
(127)
Първо, и предвид изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на процедурата, следва да се отбележи, че Френската република е удържала от France Télécom достатъчно голяма сума, съответстваща на изисканото от Комисията възстановяване на помощите в решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (59). Комисията, след потвърждение на решението на Първоинстанционния съд, което отхвърля иска за отмяна на това решение от Съда (60), счита, че Френската република е предприела необходимите мерки за изпълнение на задълженията си по това решение. Тъй като правилното възстановяване на изплатените помощи в съответствие с професионалния данък премахва икономическото предимство, което е имало France Télécom, в този смисъл не е уместно да се разглеждат последиците от евентуално натрупване с помощта, предмет на настоящата процедура.
(128)
По отношение на останалото следва да се отбележи още в самото начало, че противно на инвестиционните разходи, социалноосигурителните разходи на едно предприятие представляват текущи оперативни разходи и че дадена помощ, която води до съкращаването им, представлява помощ за функционирането на предприятието, чиято съвместимост с вътрешния пазар съгласно съдебната практика на Съда подлежи на стриктна оценка от Комисията.
6.3.1. Съответствие на мярката за помощ с цел от общ интерес
(129)
В настоящия случай приведената в действие помощ от 1997 г. насам може да се счита като целяща да улесни развитието на икономическата дейност за предоставяне на електронни съобщителни услуги в контекста на пълната либерализация на тези пазари. В действителност законът от 1996 г. е бил приет заедно със Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регламентирането на далекосъобщенията, който въвежда произтичащите за Франция задължения от правото на ЕС, а именно тези от Директива 96/19/ЕО.
(130)
В този смисъл общата цел, която се цели със закона от 1996 г. що се отнася до плащането на насрещна финансова престация на френската държава, е да се сближат равнищата на задължителните социалноосигурителни и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, произтичащи на общото право за социалноосигурителните плащания. Използваното средство, а именно мярка за помощ, насочена пряко и изключително към начина на определяне на вноските „от работодателя“ на France Télécom, изглежда подходящо за постигане на определената цел.
(131)
Дадена мярка за помощ, предназначена да намали текущите социалноосигурителни разходи на France Télécom, поети във време, когато предоставянето на услуги при съществуващ монопол по отношение на голяма част от дейностите му, не е изисквало икономически ефективно поведение, в една различна конкурентна среда може да допринесе за подобряването на начина на предоставяне на предишните монополни услуги, доколкото разпределянето на финансови ресурси от конкуренти предприятия за техните социалноосигурителни разходи не води чрез отклонения до процес на конкуриране на основата на качествата. Разбира се, по-долу са изразени резерви по отношение на адекватността на някои разпоредби на закона за постигането на преследваната от него цел. При все това нито легитимността, нито съответствието му с целта от общ интерес за развитие на пазари на електронни съобщителни услуги с ефективна конкуренция, като допринася по този начин за технологичния напредък и за икономическия подем на тази дейност, не следва да се поставят под съмнение.
6.3.2. Необходимост от мярката за помощ
(132)
Ограничаването на броя на държавните служители, работещи за France Télécom, наложено с предвидената в закона от 1996 г. забрана за наемане след 1 януари 2002 г., неизбежно би довело до значително увеличаване на пенсионноосигурителната тежест за France Télécom пропорционално на заетите в него държавни служители. Лишено от възможността да наема държавни служители от държавните институции, което от друга страна е разбираемо предвид предоставянето на въпросните услуги вече в конкурентна среда, France Télécom би било изправено пред прекомерно големи разходи за пенсии на въпросните служители в сравнение с тези на конкурентите му тогава и сега. Също така следва да се отбележи, че задължението за плащане на насрещна престация на френската държава, предвидено в първоначалните разпоредби на закона от 1990 г., е засягало не само заетите държавни служители на конкурентни пазари през 1990 г. и по-нататък, но и държавните служители от главната дирекция на Министерството на пощите и далекосъобщенията, излизащи в пенсия през 1990 г.
(133)
Така например според Френската република ставката на вноската за France Télécom при запазване на разпоредбите на закона от 1990 г. би била 77 % от брутното индексно възнаграждение на заетите държавни служители през 2010 г. Тази ставка е близка до […] %, което би позволило да се осигури напълно равностойно конкурентно положение по отношение на общите и различните от общите рискове между France Télécom и неговите конкуренти. В абсолютни стойности разликата би била около […] млн. EUR годишен допълнителен разход спрямо ставката на вноската, осигуряваща равнопоставено конкурентно положение. Освен това поради непосочването в закона на вече погасителния характер на вноските „от работодателя“, France Télécom щеше да продължи да бъде изправено пред нуждата от значително по-голямо обезпечаване в сравнение с вече заделените провизии през 1996 г. в размер на 3,6 млрд. EUR.
(134)
В този смисъл съображенията на жалбоподателите, че France Télécom е могло от 1996 г. да поеме финансово задължение, което е много по-голямо от разходите, от които го е освободила френската държава, не са уместни, тъй като нямат връзка с разглеждания въпрос. Въпреки че нарастването на поетите финансови задължения от France Télécom през 1996 г. и разглежданите суми към момента да елиминират изтъкнатия от Френската република риск от изпадане в несъстоятелност на предприятието, ако беше продължило прилагането на предвидената в закона от 1990 г. схема, мярката за помощ изглежда необходима за в бъдеще, за да може France Télécom да се конкурира на въпросните пазари на основата на качествата си, без върху него да пада тежестта на наследени от миналото социалноосигурителни разходи, които не съществуват за неговите конкуренти.
(135)
Съображенията на жалбоподателите и на далекосъобщителния оператор относно уместността на цялостна оценка с оглед да се прецени необходимостта от помощта спрямо другите предимства, произтичащи от монопола на France Télécom в миналото, в случая са неоснователни. Наистина от 1996 г. на много пазари на услуги, на които извършва дейност във Франция, France Télécom продължава да заема водещо положение именно вследствие на мрежови ефекти, присъщи на пазарите на съобщенията. Освен това France Télécom е разширило присъствието си на пазарите в други държави членки, като е заело сериозни позиции, по-конкретно в Полша и Испания. Вярно е също че, както подчертава косвено далекосъобщителният оператор в мнението си, поради господстващото си положение по смисъла на член 102 от ДФЕС или поради значителната си пазарна сила съгласно приложимата правна уредба към електронните съобщения в ЕС (61), France Télécom има особени асиметрични задължения, които конкурентните предприятия с по-малка пазарна сила нямат.
(136)
Впрочем тези задължения, например по отношение на достъпа до неговата мрежа, определянето на тарифите според разходите или въздържането от търговско поведение, допустими за дадено предприятие, което не заема господстващо положение, са предназначени именно за да се гарантира, че положението на France Télécom, наследено от предишния му монопол, не е в ущърб на конкуренцията. Тези ad hoc регулаторни инструменти, разработени и периодично прилагани от националните органи в областта на регулирането и конкуренцията, както и от Комисията (62), са по-целенасочени и ефективни за премахване на посочените от жалбоподателите трайни недостатъци вследствие на предимствата на France Télécom, дължащи се на предишния му монопол.
(137)
Следователно държавната помощ, предмет на настоящата процедура, изглежда необходима за постигането на цел от общ интерес и подобрява условията на конкуренция, свързани с разходите за пенсии, и по този начин предоставянето на електронни съобщителни услуги.
6.3.3. Пропорционалност на мярката за помощ
(138)
Налага се изводът, че въведената със закона от 1990 г. насрещна финансова престация в полза на държавата за уреждането и плащането на пенсиите е конкретно за France Télécom и sui generis. Принципът за пълно възстановяване, предвиден с първоначалния закон от 1990 г., е заменен с различна схема за определяне на размера на насрещната престация, плащана на държавата от 1996 г. Теоретично е имало няколко възможности за определяне на размера на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“,като се стига до пълно поемане на разхода от държавата без възстановяване. От 1997 г. тази насрещна престация се изчислява спрямо определи разходи на конкурентните предприятия в сектора. За да се установи дали помощта е пропорционална за постигане на определената цел, следва да се проучи дали референтната рамка за определянето на размера на насрещната престация, приета със закона от 1996 г., е обективна и обоснована.
(139)
Следва да се отбележи още в самото начало, че в процедури, свързани с намаляването на разходите за пенсии на държавни служители на бивши монополни оператори в сектора на далекосъобщенията, OTE в Република Гърция и BT Plc в Обединеното кралство, Комисията е проверила по-специално дали тези предприятия са били обект на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на конкурентите, за да вземе съответното решение за съвместимост или несъвместимост с вътрешния пазар по силата на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС на предоставените на въпросните оператори държавни помощи (63). В разглеждания случай Комисията констатира, че ежегодно плащаните от France Télécom и предвидени със закона от 1996 г. погасителни вноски не дават възможност да се гарантира удържането на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на неговите конкуренти. Конкурентната ставка на равно заплащане (наричана по-долу „КСРЗ“) не е постигната.
(140)
Френската република и France Télécom обаче се позовават на извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, платена през 1997 г. от France Télécom съгласно закона от 1996 г. Сумата на вноската с определен размер е била изчислена през 1996 г. по такъв начин, че за период от десет години от прилагането на закона от 1996 г. да компенсира допълнителния разход, предвиден тогава за държавата, като, от друга страна, са отчетени счетоводните провизии, които France Télécom е било заделило и които предприятието е успяло да поднови през бюджетната 1996-1997 година. Извънредната вноска с определен размер се разделя на два елемента:
-
от една страна, сумата от 3,6 млрд. EUR заделени провизии от France Télécom до 1996 г. за поемането на разходите за тогава предвидените бъдещи пенсии на държавните служители;
-
от друга страна, сумата от 2,1 млрд. EUR (наричана по-долу „допълнителната сума“), съответстваща както според прогнозите на държавните органи, така и според фактите, на нетните социалноосигурителни разходи за уреждане на пенсиите, които държавата е трябвало да плати в рамките на десет години - между 1997 г. и 2006 г., поради прехвърлянето на разходите за пенсиите на държавните служители от сектора на далекосъобщенията.
(141)
Тъй като чрез вноската с определен размер от 5,7 млрд. EUR никога не се е целяло компенсиране на отсъствието на конкурентна ставка на равно заплащане между France Télécom и неговите конкуренти, не би било обосновано да се търси баланс тази вноска и годишните погасителни вноски, които не са били платени от France Télécom, а биха били необходими за постигането на действителна конкурентна ставка на равно заплащане.
(142)
За сметка на това, при разглеждането на парламентарните разисквания е видно, че допълнителната сума от 2,1 млрд. EUR е била предназначена да покрие прехвърлянето на разходите от 1997 г. до 2006 г. и на практика да отстрани последиците от помощта за десетгодишен период. Така нетното финансиране на France Télécom, съответстващо на тази допълнителна сума, е представлявало финансирането за десетгодишен период на допълнителния разход за реформата за френската държава.
(143)
От друга страна, извънредната вноска включва подновяването на станалите безпредметни счетоводни провизии, заделяни до 1996 г. Подновените от държавата провизии са били създадени от France Télécom, за да може да поеме разходите за бъдещите пенсии и подновяването им премахва последиците от помощта за периода на плащане на пенсиите, които могат да покрият.
(144)
При все това в закона от 1996 г. се посочва една-единствена извънредна вноска, без приложимите разпоредби - както тези на закона за държавния бюджет, така и тези на последващите укази - да разграничават произтичаща от провизиите сума, която би било уместно да се извади от прехвърлените на държавата разходи за този период. В член 6 от закона от 1996 г. ясно се посочва, че извънредната вноска с определен размер е платена под формата на насрещна престация за поемането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители. Поради това при анализа на реформата извънредната вноска следва да се разглежда в нейната цялост.
(145)
Тъй като чрез плащането на извънредната вноска с определен размер France Télécom е покрило разходите за пенсии на държавните служители в сектора на далекосъобщенията и компенсационните разходи между схемите за близо петнадесет години, последиците от помощта са били неутрализирани. Следователно с плащането на извънредната вноска France Télécom е неутрализирало последиците от помощта през този период. Поради това е оправдано през този период France Télécom да не е длъжно да изпълнява условията за съвместимост на тази помощ и така да не плаща необходимата годишна вноска за осигуряването на конкурентна ставка на равно заплащане, включваща необичайните рискове за обикновените служители.
(146)
Стъпките на тази мотивировка следва да се разгледат подробно.
(147)
Налага се изводът, че годишните погасителни удръжки, плащани от France Télécom след реформата от 1996 г., не дават възможност да се постигне конкурентна ставка на равно заплащане, както се подчертава в решението за откриване на процедурата по разследване. Това произтича от факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва само социалноосигурителните вноски за общите рискове за обикновените и за държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски за необичайните рискове като безработица или неплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен път.
(148)
От таблица 4 е видно, че неотчитането на необичайните рискове при изчисляването на платимата от France Télécom вноска води до значителна разлика между насрещната престация, която предприятието плаща на държавата, и това, което би плащала, ако ставката на вноската е била изчислена за осигуряване на напълно равнопоставени условия на конкуренция с базите за изчисление на разходите на конкурентите. Следователно произтичащата от закона мярка за помощ не отговаря на принципа на пропорционалността. За да изпълни този принцип и за да постигне обявената легитимна цел за подобряване на условията на конкуренция чрез уеднаквяване на начините за изчисляване на разходите за сметка на предприятията, извършващи дейност на съответните пазари на далекосъобщителни услуги във Франция, отпуснатата на France Télécom в съответствие закона от 1996 г. помощ би трябвало тогава и сега действително да уеднакви в бъдеще тези разходи, като включи разходите за необичайните рискове за двете категории служители.
(149)
Във връзка с това не може да бъде приет доводът на Франция, че държавните служители не са изложени на някои рискове и съответно е необосновано да се плащат вноски за тези рискове. На първо място, тъкмо в резултат на държавните мерки въпросните рискове не биха се проявили и поради това не е обосновано France Télécom да получава финансово предимство. Например тъкмо поради ангажимента на френската държава спрямо заетите държавни служители във France Télécom и поради факта, че тя е свой собствен осигурител, рискът от неплащане на заплати в случай на оздравителен план на предприятието не съществува. Възможността обаче France Télécom да обяви несъстоятелност, като всеки един конкурент, не може да се изключи. И в двата случая не става въпрос за предимство, предоставено на предприятието, а за предимство, предоставено пряко на неговите служители. Гаранцията за изплащане на заплатите възниква след като предприятието вече престане да съществува. За разлика от France Télécom,едно конкурентно предприятие трябва да плаща социалноосигурителни вноски, за да покрие риска от неплащане на заплати след като вече престане да съществува. Следователно предоставянето на предимство на последното не е обосновано, било то под формата на по-ниска социалноосигурителна вноска, или както е на практика, чрез изключване на този риск от начина на изчисляване на вноските на France Télécom.
(150)
След това, погледнато в по-общ план, самата цел на въведената през 1996 г. реформа, която не изглежда да е била доведена до логичен завършек, е да уеднакви условията на конкуренция по отношение на социалните и данъчните разходи между конкурентите в сектора, и то независимо от статута на служителите им и от наличието на ефективно задължение за France Télécom да членува и да плаща вноски в компетентните организации за управление. Именно тази логика на уеднаквяване на условията на конкуренция би направила възможна съвместимостта на разглежданата мярка с вътрешния пазар. Въпросът дали служителите на France Télécom са изложени или не са на такива рискове е неуместен в тази логика.
(151)
В заключение, едно намаляване на поетите разходи за пенсии с прехвърляне на нетната тежест върху държавата би било в съответствие с принципа на пропорционалността само ако то даваше възможност за уеднаквяване на условията на конкуренция. Впрочем France Télécom не е било поставено в положение на пълна равнопоставеност с предприятията от сектора по отношение на социалните разходи върху заплатите, тъй като някои социални и данъчни разходи не са били включени в базата за изчисляване на годишната вноска.
(152)
Противно на претенциите на Френската република и на France Télécom, също толкова необосновано е да се взима предвид вече изплатената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, за да се съпостави с недостатъчната ставка на прилаганата към France Télécom погасителна вноска.
(153)
Първо, Комисията желае да припомни, че при всяко положение тя трябва да установи дали условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, са изпълнени, без да е обвързана с предходната практика на вземане на решения, дори такава да бъде установена (64).
(154)
Във всеки случай разглежданата тук реформа значително и в много отношения се различава от посочената в решението относно La Poste (65), на което се опитват да се позоват френските органи.
(155)
В действителност, противно на реформата, посочена в решението относно La Poste, на което се позовават Френската република и France Télécom, реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда непосредствено преди отварянето на ниво Европейски съюз на пазари, на които France Télécom е било в състояние да развива дейност.
(156)
Впрочем е видно, че France Télécom се е възползвало от либерализацията с установяването си на пазарите на други държави членки, при това благодарение не само на промяната на статута му в акционерно дружество, но и отчасти вследствие на премахването от баланса му на задължения за разходи за пенсии и на по-малки евентуални бъдещи разходи в резултат на реформата. Облекчаването на задълженията му по баланса са позволили на France Télécom да увеличи платежоспособността си и възможността си за получаване на заеми. От предоставените в мнението на жалбоподателите данни за задлъжнялост, които не се оспорват от Френската република, е видно, че нетните финансови задължения на France Télécom от 19,2 млрд. EUR през 1997 г. нарастват на 83 млрд. EUR през 2002 г.
(157)
Наистина една активна инвестиционна политика на разширяване към пазарите на други държави членки, станала възможна след либерализацията, може да е в основата на това значително нарастване на финансовата задлъжнялост. Не по-малко вярно е, че събирането на необходимите средства е станало възможно отчасти поради облекчаването на разходите за пенсии с нетна сума в размер на […] млрд. EUR, прехвърлени на френската държава през 1996 г. Поради това мнението на далекосъобщителния оператор, който се стреми да докаже, че помощта би позволила на France Télécom да финансира разширяването си в международен мащаб (мнение, изложено в съображение 68) не са, макар и косвено, лишени от основание.
(158)
В замяна на това, всички пазари на пощенски услуги, на които френското предприятие La Poste може да развива дейност в ЕС, все още не са напълно отворени за конкуренцията и ще бъдат отворени едва през 2012 г., т.е. шест години след реформата на финансирането на пенсиите на La Poste (66). Ограничаващите конкуренцията последици от предоставената на France Télécom помощ на напълно отворени пазари са по-значителни отколкото тези от помощта, отпусната на La Poste. Следователно не се изисква пълно съпоставяне на необходимите условия за съвместимост на помощта, тъй като става въпрос за различни конкурентни положения на пазари, чийто приоритет при тяхното отваряне на ниво Европейски съюз и приносът за конкурентоспособността на икономиката му също са били различни. В резултат на това критерият за общ интерес, заложен в член 107 параграф 3, буква в) от ДФЕС, не трябва непременно да се оценява по един и същ начин в тези два случая.
(159)
Освен това финансовото положение на La Poste и следователно способността му за разширяване на външни пазари и за засилване на присъствието му на френския пазар не са били сравними с тези на France Télécom. Както е подчертано в решението относно La Poste, без реформата от 2006 г. поради преминаването към нови счетоводни стандарти La Poste е трябвало да впише в сметките си провизия за задължение в полза на държавата, водена дотогава извън баланса, възлизащо на сума от 76 млрд. EUR (67). Ето защо, противно на La Poste, France Télécom е вписало счетоводни провизии в сметките си, за да може да изпълни бъдещите си задължения без реформата, което обективно води до различно финансово положение на всяко от двете предприятия.
(160)
Също така отсъствието на реформа по отношение на France Télécom и продължаването на схемата, въведена със закона от 1990 г., биха довели до нарастване на разходите за пенсии, които биха се увеличили значително след периода 2005-2007 г. според тогавашните прогнози, изложени в съображение 30, което се потвърждава впоследствие от данните за резултатите в таблица 3. Така че в момента на реформата продължаването на схемата, установена с приложимия към La Poste закон, неизменно е довело до годишен допълнителен разход за La Poste в приблизителен размер на […] млн. EUR (68).
(161)
Следователно не е установено, че положението на двете предприятия в резултат на приложимия закон преди съответните реформи, и оттам конкурентните последици за тях, са били подобни. Фактите сочат противното. От това следва, че проучване, което води до подобни заключения и в двата случая, не е обосновано.
(162)
От друга страна, в случая на решението относно La Poste е имало достатъчно основания да се счита, че извънредната вноска с определен размер би могла да бъде разпределена в бъдеще като аванс от плащането на вноските, свързани с изменената конкурентна ставка на равно заплащане. В разглеждания случай такива основания няма. В действителност условието, което налага преразпределянето на извънредната вноска на La Poste, е било определено след като Комисията е започнала официалната процедура по разследване, като поставя под въпрос подценяването на погасителната вноска, необходима за постигане на конкурентна ставка на равно заплащане.
(163)
До голяма степен, и въпреки че френските органи не го признават изрично, разпределянето на въпросната извънредна вноска с определен размер в решението относно La Poste е било резултат от преговори между Комисията и държавата членка, целящи да гарантират плащането на погасителна вноска, която да осигури конкурентна ставка на равно заплащане. При тези преговори отправната точка за френските органи, изразена в уведомлението им от 23 юни 2006 г. след първоначалния обмен на информация по случая през декември 2005 г., е била, че предвидената за La Poste извънредна вноска не е била необходима от гледна точка на конкурентното равностойно положение, за разлика от проекта за реформиране на предвидената годишна вноска.
(164)
Следователно решението на Комисията не би потвърдило влязла в сила реформа, както твърди France Télécom. В действителност уведомлението и решението за откриване на процедурата по разследване от 12 октомври 2006 г. са предхождали определянето на сумата на извънредната вноска със Закон № 2006-1771 от 30 декември 2006 г. (закона за приемане на поправки в Закона за държавния бюджет за 2006 г.). Преговорите са засягали различни аспекти на реформата, и по-специално отчитането на предимството, което би могла да представлява реформата, за която е отправено уведомление в миналото, обхвата на изчисляване на предвидената ставка на вноската и вземането под внимание на спецификата на La Banque Postale по отношение на пощенските дейности и засегнатия персонал. Преговорите са продължили и едва в мнението си от 8 юни 2007 г. френските органи са възприели начина за разпределяне на извънредната вноска в рамките на общо споразумение относно реформата, като по този начин се връщат на позицията си, оповестена във връзка с извънредната вноска и начина на бъдещото изчисляване на годишните вноски.
(165)
От друга страна, противно на разпоредбите на Закона за държавния бюджет за 1997 г. относно създаването на държавна институция за управление на вноската на France Télécom, в които са били предвидени строги правила за годишните плащания към държавата, държавната институция за управление на вноската на La Poste не е била обект на конкретни правила (69). Тъй като е ставало въпрос за извънредна вноска за плащане и свободна за разпределяне, Комисията е сметнала, че Френската република може да намали сумата и едновременно с това да увеличи ставката на годишната вноска на La Poste.
(166)
От друга страна се налага изводът, че законът от 1996 г. определя параметрите за изчисляване на годишната вноска, редовно плащана на държавата като насрещна престация за пенсиите на държавните служители, без да се засяга отчитането на необичайните рискове за държавните и обикновените служители. В този смисъл Общият съд и Съдът на ЕО са посочили по отношение на дължимия от France Télécom професионален данък, че облекчаване на тежести не може да бъде компенсирано с различна специфична тежест, и по-специално когато държавата членка, в случая Френската република, не успява да докаже, че предишни тежести са били установени с оглед на предвиждащо се по-ниско ниво на тежести при различен режим на данъчно облагане (70).
(167)
Комисията не може да пренебрегне факта, че целта на вече изплатената през 1997 г.специфична вноска с определен размер, както изрично се посочва в член 6 от закона от 1996 г., е била да компенсира отчасти френската държава за финансовата тежест, поета от нея съгласно закона от 1996 г.
(168)
Освен това от съдържанието на посочения в съображение 27 доклад на Сената е видно, че чрез гласуването на принципа на извънредната вноска законодателят не е искал да вземе предвид и още по-малко да компенсира разликата между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и относително по-високите вноски на конкурентите. Обратното - законодателят преднамерено е принудил France Télécom да плаща годишни разходи, които не покриват необичайните рискове за двете категории персонал (държавни и обикновени служители), без да търси връзка между този избор и удържането на извънредната вноска, платена през 1997 г.
(169)
Разходът за France Télécom, какъвто е била вноската с определен размер, е плащан като общ приход в бюджета на държавата в държавната институция за нейното управление и усвояване. При тези условия Комисията не може нито изцяло, нито отчасти да преразпредели фиктивно и a posteriori вече усвоената извънредна вноска с определен размер към цел, абсолютно различна от тази, за която е била определена от френските органи и не е предвидена със закона, а именно компенсирането на неотчитането на необичайните рискове за обикновените и държавните служители. Следователно вноската с определен размер не е била въведена с цел пълно уеднаквяване, при различен законов и регулаторен режим, на годишните разходи на France Télécom с тези на неговите конкуренти.
(170)
По същите причини и съгласно правилата за управление и изплащане към бюджета, предвидени в Закона за държавния бюджет за 1997 г. и изпълнявани и понастоящем, твърденията и изчисленията на Френската република, които имат за цел да покажат, че реформата от 1996 г. към днешна дата се е изплатила чрез значителен излишък от приходи за държавата, не следва да бъдат приети.
(171)
В действителност, като се имат предвид редът и условията за управление и използване на извънредната вноска с определен размер на France Télécom чрез компетентната държавна институция, определени в закона за финансите, и данните за действително извършените плащания от 1997 г. насам, представени от Френската република и посочени в съображения 36 и 37 и в таблица 3, следва да се отбележи, че приходите, на които се опитва да се позове Френската република, с инвестиция, която генерира лихви при ставка 7 %, никога не са съществували.
[…]. Освен това твърдението не отразява действителното поведение на френските органи. Предвид определените в законите за държавния бюджет правила за управление от самото ѝ създаване въпросната държавна институция не е имала такива приходи, които от друга страна не са били предвидени и не са генерирали лихви. Обратното - средствата на институцията би трябвало да са напълно усвоени към 31 декември 2011 г. Те биха били усвоени и по-рано, ако са били определени за финансирането на реформата от 1996 г. - това, което впрочем Френската република оспорва - дори и при включването в тях на излишък от приходи като корпоративен данък, както заключават френските органи. Освен това вземането предвид на излишък от приходи като корпоративния данък е неправомерно, тъй като води до объркване на различните роли на държавата. Предложената от френските органи комбинация от тези различни роли не може да бъде следвана и е уместно да се запази разграничението между, от една страна, държавата, която отпуска помощ на France Télécom и поема задължение за плащането на пенсиите на държавните служители с цел да развие процес на конкуренция на основата на качествата, и от друга страна, държавата като акционер на France Télécom, и накрая, държавата като публична власт, упражняваща данъчните си правомощия.
(172)
Освен това следва да се отбележи, че искането на Френската република и на France Télécom да се вземе предвид извънредната вноска при разглеждането на съвместимостта на реформата противоречи на мнението на Френската република, изразено в писмото ѝ от 17 март 2004 г., според което „извънредната вноска с определена размер, предвидена в член 6 от закона от 26 юли 1996 г., не следва да се анализира като компенсация за предполагаемо „предимство“. Анализът на размера на сумата е a fortiori неуместен от гледна точка на правната уредба за държавните помощи“, тъй като тази сума е била „извънредна вноска в полза на единствения му акционер [френската държава], равнозначна на извънреден дивидент, разпределен преди каквото и да било отваряне на капитала за частни инвеститори“.
(173)
В обосновката на довода на Френската република има известна икономическа и финансова логика. Съвсем разумно е за единствен акционер точно преди отварянето на капитала за други инвеститори да вземе в своя полза и доколкото е възможно наличните средства в предприятието преди отварянето на капитала, освен ако това не нарушава привлекателността на инвестицията. Този аспект е бил взет предвид във финансовите параметри, наложени в началния баланс на France Télécom, откъдето косвено произтича сумата на извънредната вноска с определен размер, както е било подчертано пред парламента през 1996 г. Поради това според твърденията на самата Френската република съвсем логично е било от страна на един-единствен благоразумен акционер в лицето на държавата да задържи възможно най-голяма сума като извънреден дивидент, отколкото да остави средствата в предприятието, от които след отварянето на капитала през 1997 г. тя би получила само своя дял, пропорционален на притежавания капитал.
(174)
Валидността на тази обосновка на Френската република, която е поискала анализът на сумата на еднократната компенсация от 5,7 млрд. EUR да не се взима предвид за оценката на реформата във връзка с правилата за държавните помощи, от друга страна се оказва потвърдено от нейното мнение по време на процедурата. В действителност, като заявява, че сумата на еднократната компенсация е била изчислена не в зависимост от прогнозните разходи на държавата за реформата или предимствата, които би получило France Télécom, а в зависимост от способността за плащане на предприятието, Френската република посочва, че налагането на еднократна компенсация по-скоро би се дължало на поведение на благоразумен единствен акционер, отколкото на това на държава регулатор, загрижена за баланса на разходите за пенсии, поети от нея във връзка с реформата.
(175)
Ако трябва да се съобрази с тази обосновка, Комисията не би трябвало, както преди време е поискала Френската република, да вземе предвид извънредната вноска с определен размер при анализирането на съвместимостта на реформата с правилата за държавните помощи. От това следва, че би трябвало да се вземе предвид намаляването на годишните вноски на France Télécom под нивото на конкурентите, както се изисква с реформата от 1997 г.
(176)
По същите причини Комисията не може да се съобрази с мнението на жалбоподателите, които искат въвеждането на механизми за коригиране на извънредната вноска с определен размер, платена през 1997 г., както и на годишната вноска „от работодателя“ на France Télécom, с цел гарантиране на финансов неутралитет на реформата. Това също така би означавало преизчисляване и фиктивно a posteriori преразпределяне отчасти или изцяло на извънредната вноска с определен размер, платена към бюджета на държавата през 1997 г. Също така въпросният механизъм би въвел контрол a posteriori, година след година, чиято цел не би била да се гарантира пропорционалността на предоставената помощ през 1997 г., макар и намалена с извънредната вноска с определен размер, а преустановяване на каквато и да било помощ в хода на реформата.
(177)
В замяна на това трябва да се проучи дали плащането на извънредната вноска може да се вземе предвид в оценката на съвместимостта на мярката за помощ с вътрешния пазар, като се приеме обосновката за това плащане, посочена в закона от 1996 г.
(178)
Съгласно закона от 1996 г. извънредната вноска с определен размер е изплатена през 1997 г. под формата на насрещна престация за поемането на разходите за пенсии от френската държава. При тези обстоятелства последиците от налагането ѝ във финансовия баланс на цялата реформа, въведена със закона от 1996 г., прилагана и досега, трябва да бъдат взети предвид. Следва да се вземе предвид времето, през което разходите за пенсии са били покривани чрез извънредната вноска с определен размер.
(179)
Що се отнася до сравнението на разсрочените във времето финансови потоци за France Télécom, и по-специално плащането на извънредната вноска през 1997 г. и по-малките годишни разходи в резултат на закона от 1996 г. насам, е необходимо сумите да се актуализират. През 1997 г. няколко плащания на извънредната вноска са били разсрочени до октомври 1997 г., въпреки че финансирането ѝ чрез заем на практика е отсрочило за по-късно финансовите разходи за France Télécom. От друга страна, плащанията на погасителната вноска се превеждат от началото на 1997 г. Сконтовият процент по принцип трябва да е в резултат от приложимото в тази област известие на Комисията (71), като този процент примерно през октомври 1997 г. е бил 5,53 %. В този смисъл следва да се проучи дали в случая е подходящо да се използва процент, различен от този в приложимото известие, и по този начин да се определят правила, предадени на държавите членки, които Комисията е предоставила и следва да прилага освен при надлежно обосновано изключение.
(180)
В този смисъл избирането на ставка от 7 %, използвана от актюера на френското правителство за актуализирането на финансовите потоци на реформата от 1996 г. до 2043 г., не би бил оправдан, […], тъй като настоящият анализ се отнася за по-кратък период поради определените времеви параметри. Ставката от 7 % също така превишава средните 4,4 % за годишните сконтови проценти за периода 1997-2010 г., посочени от Френската република в мнението ѝ относно решението за откриване на официална процедура по разследване, и от сконтовия процент от […] %, приет за 1998 г. в реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste (72).
(181)
Ставките от около 7 % за държавните облигации (ДО) със срок 15 години за 1996 г., посочени от Френската република, също не могат да бъдат приети. Ставката трябва да бъде определена за 1997 г., а не за средното ниво от 1996 г. Освен това 15 години е прекалено дълъг период по отношение на значимостта на потоците на годишните плащания, които извънредната вноска с определен размер теоретично е трябвало да поеме през периода, за които лихвите сами по себе си не биха били достатъчни. Алтернативно би могло да се предвиди да се избере сложна лихва, съставена от различни ставки за оптимизиране на инвестирането на извънредната вноска с определен размер, за да изпълнят времевите параметри на потоците в резултат на реформата от 1996 г. от гледна точка на френската държава. Само близка до 5,50 % ставка не би се различавала значително от референтния лихвен процент на Комисията за октомври 1997 г., като за избирането му не би бил взет предвид фактът, че той се анализира от гледна точка на France Télécom (73).
(182)
Накрая, в това отношение референтната ставка от 7 % за облигационните заеми на France Télécom между 1991 г. и 1997 г., посочена от Френската република, обхваща период от шест години далеч преди фактическото положение. В случая е факт, че France Télécom е финансирало извънредната вноска с определен размер през 1996 г. главно чрез краткосрочни облигации и в по-малка степен чрез държавни облигации. Следователно сконтовият процент, произтичащ от платените от France Télécom лихви върху новопоетия дълг през 1996 г., би бил 4,8 % от баланса на предприятието към 31 декември 1996 г. (74) Такъв процент отговаря на истинността на действителните финансови разходи, направени от France Télécom по това време за финансирането на извънредната вноска. При все това по-подходящо е сконтовият процент да не зависи от направения от предприятието избор по това време, а да се използва обективният референтен процент, приет от Комисията в известието, приложимо към сконтовия процент (75).
(183)
В обобщение, в случая не е уместно да се използва референтен лихвен процент, различен от този, който произтича от приложимото в тази област известие на Комисията, и по този начин да се стига до отклоняване от съобщените на държавите членки правила, предоставени от Комисията.
Таблица 5
Финансови потоци в резултат на реформата от 1996 г. за France Télécom (за периода 1997-2011 г.)
(в млн. EUR)
Година
Платени пенсии
(A)
Компенсация и свръхкомпенсация
(Б)
Годишни вноски
(В)
Предимство за France Télécom
(Г)
(A + Б - В) (76)
Еднократна компенсация към 1 януари
(Д)
Лихва
(Е)
Еднократна компенсация към 31 декември
(Д + Е - Г)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(прибл.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Капитализирано със сконтов процент от 5,53 %, вземането под внимание на еднократната компенсация би трябвало да компенсира до първото тримесечие на 2012 г. (78) намаляването на годишните разходи за France Télécom след въвеждането на реформата от 1996 г.
(185)
Освен това срокът на тази компенсация, която неутрализира последиците от реформата, от друга страна би съвпаднал с няколкото месеца, приети за ефективното изчерпване на ресурсите на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, предвидено за 31 декември 2011 г. Към анализа на актуализацията се прибавя и фактът, че при всички случаи извънредната вноска в действителност щеше да е усвоена. Поради това не биха останали непреведени в бюджета на държавата суми, които да е възможно да бъдат преразпределени по начин, различен от предвидения в приложимия закон за държавния бюджет.
(186)
Следователно е обосновано поради плащането на извънредната вноска през 1997 г. France Télécom да не е длъжно да плаща допълнение към годишната вноска за периода между 1 януари 1997 г. и по-късна дата - 31 декември 2010 г., която трябва да бъде точно определена. В действителност, доколкото данните за 2011 г. в таблица 5 и тези за разходите за компенсация и свръхкомпенсация произтичат от прогнози, следва Френската република да определи точната дата въз основа на окончателните дати на извършените плащания, окончателните суми на платените социалноосигурителните плащания и по-малките вноски и други предимства за France Télécom, произтичащи от закона от 1996 г., като се следват посочените в таблица 5 принципи на изчисляване.
(187)
В замяна на това, след неутрализирането на последиците от извънредната вноска и изчерпването на платените на държавата средства, последиците от предоставената през 1996 г. помощ на France Télécom ще доведат, от друга страна, и до предимство за France Télécom спрямо конкурентите му. Тогава помощта няма да може да бъде обоснована с изискването към France Télécom да плаща погасителна вноска, изчислена въз основа на ставка, действително осигуряваща конкурентно равностойно положение. Следователно, ако разпоредбите на закона от 1990 г., изменен със закона от 1996 г., както и произтичащите приложими подзаконови разпоредби, по отношение на това, че предвиждат ставката на погасителната вноска да се изчислява по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като изчисляването се ограничава до общите рискове за обикновените и държавните служители, са останали непроменени, като предоставената на France Télécom помощ до погасяването на финансовите задължения, поети от френската държава вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г., не би била в съответствие с принципа на пропорционалност.
(188)
За да удовлетворява предвидения в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС критерий за съответствие с общия интерес, съвместимостта на помощта следва да отговаря на условията, упоменати в настоящото решение.
7. УСЛОВИЯ ЗА СЪВМЕСТИМОСТ В БЪДЕЩЕТО
(189)
Следователно е необходимо Френската република да измени приложимите законови и подзаконови разпоредби, за да се определи, изчисли и удържи погасителната вноска от France Télécom по начин, чрез който да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания. Освен това начините и параметрите на изчисление следва да се определят прозрачно и обективно, както и да могат да бъдат проверявани и обжалвани.
(190)
Френската република също така би трябвало при изчисляването на процента на погасителната вноска действително да уеднакви нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като вземе предвид също необичайните рискове за наетите от France Télécom обикновени и държавни служители.
(191)
В актуализираните приложения III и V към мнението на Френската република френските органи по-подробно са представили оценки на евентуалната ставка на погасителната вноска, платима от France Télécom от 1997 г. (вж. таблица 4), ако необичайните рискове бъдат включени в начина на изчисляване (наричана по-долу „изменената ставка“). Изменената ставка включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията от заплатите, които биха я увеличили, и специфични социалноосигурителни вноски, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатените суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom, които биха го намалили. В резултат на това се получава ставка, която ес около 7 процентни пункта по висока от действително прилаганата понастоящем.
(192)
Такъв процент осигурява действително конкурентно равенство в сравнение със само отчасти равностойното положение, въведено със закона от 1996 г., като едновременно с това са отчетени също специфичните за France Télécom социални разходи. Ето защо Комисията не оспорва принципите, базата и начините, които следва Френската република при изчисляването на изменената ставка на погасителната вноска за уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, както са посочени в актуализираното мнение на Френската република и са описани в приложения III и V към посоченото мнение.
(193)
Следователно при годишното определяне на ставката, чрез която се уеднаквяват условията на конкуренция, Френската република следва да се придържа към принципите, базата и начините на изчисляване на погасителната вноска, включени в мнението, посочено в съображение 191. По-конкретно изменената ставка ще включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията върху заплатите, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатени суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom.
(194)
Уеднаквяването ще осигури действително конкурентно равенство между France Télécom и неговите конкуренти и ще гарантира пропорционалността и съвместимостта с общия пазар на помощ, приведена в действие през 1996 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(195)
Комисията констатира, че Френската република неправомерно е привела в действие държавна помощ, въведена с реформата през 1996 г., на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, в нарушение, от влизането ѝ в сила, на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(196)
Привеждането в действие на тази помощ от 1997 г. е позволило облекчаване на годишните социални разходи на France Télécom. При все това тази последица е била неутрализирана поне през 2010 г. чрез плащането на предвидената с тази реформа извънредна вноска с определен размер. Неутрализирането доказва, че условията, които биха създали действително равенство между France Télécom и конкурентите му що се отнася до тези разходи, и съгласно които тази помощ би била съвместима с вътрешния пазар, се прилагат след 31 декември 2010 г., като точната дата предстои да бъде определена.
(197)
Следователно, доколкото при изчисляването на дължимата от France Télécom погасителна вноска Френската република взема предвид нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като се отчитат общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители, въведената със закона от 1996 г. реформа може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Следователно Френската република е длъжна да предприеме мерки, по-специално законови и подзаконови разпоредби, необходими за изпълнение на условието, посочено в настоящото съображение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, произтичаща от намаляването на насрещната престация, платима на държавата за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии, на държавните служители на France Télécom съгласно Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. относно националното предприятие France Télécom за изменение на Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е съвместима с вътрешния пазар съгласно изложените в член 2 условия.
Член 2
Погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom съгласно член 30, буква в) от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е изчислена и удържана по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на всички задължителни социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания.
За да изпълни това условие, в срок от седем месеца след уведомяването за настоящото решение Френската република:
а)
изменя член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга пощите и далекосъобщенията и нормативните или други текстове за прилагането му по такъв начин, че базата за изчисляването и удържането на погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom, да не се ограничават само до рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители, а да включват и необичайните рискове;
б)
удържа от France Télécom, от датата, на която сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент, произтичащ от прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти, приложими в настоящия случай, са равни на сумата на вноските и разходите, които France Télécom би продължило да плаща съгласно член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. в първоначалната му редакция, погасителната вноска „от работодателя“, изчислена съгласно реда и условията, посочени в буква а), като се вземат предвид общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители.
Член 3
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя информира Комисията по-специално за:
а)
състоянието на напредъка на посочените в член 2 изменения на законовите и подзаконовите разпоредби;
б)
окончателните суми на компенсациите и вноските за 2011 г. и при необходимост за предвидените за 2012 г., като се отчита евентуалният излишък от капитализираните суми на извънредната вноска;
в)
сумите на погасителната вноска „от работодателя“ съгласно посочените в член 2 ред и условия за бъдещите срокове на падеж, докато се очакват промените в законодателството;
г)
плащанията на вноската „от работодателя“, извършени след като сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент в резултат на прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти, приложим в настоящия случай, вече не неутрализират последиците от реформата от 1996 г.
2. Френската република информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
20. detsember 2011,
mis käsitleb riigiabi C 25/08 (ex NN 23/08) seoses telekommunikatsiooniettevõtjaga France Télécom seotud riigiteenistujate pensionide rahastamise reformiga, mille Prantsuse Vabariik viis ellu ettevõtjas France Télécom
(teatavaks tehtud numbri K(2012) 9403 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2012/540/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku (1),
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eelkõige selle artikli 62 lõike 1 punkti a (2),
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklitele (3)
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
4. oktoobri 2002. aasta kaebusega, mida täiendati 16. jaanuaril 2003, esitati komisjonile väited, mille kohaselt on Prantsuse Vabariik andnud France Télécomile riigiabi, mis osaliselt vähendas tema rahastamiskulusid, eelkõige pensionide rahastamisega seotud kulusid. 17. märtsi 2004. aasta kirjas edastas Prantsuse Vabariik komisjonile teabe, mida komisjon oli seoses kaebusega küsinud.
(2)
2. aprilli 2004. aasta ja 24. veebruari 2006. aasta kirjas edastasid kaebuse esitajad kaebuse kohta lisateavet.
(3)
20. mai 2008. aasta kirjas teavitas komisjon Prantsuse Vabariiki oma otsusest algatada seoses kõnealuse abiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus.
(4)
Prantsuse Vabariik edastas oma märkused 18. juulil 2008.
(5)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama märkusi kõnealuse abi kohta.
(6)
22. septembril 2008 sai komisjon märkused France Télécomilt ning pärast tähtaja pikendamist sai ta 1. oktoobril 2008 märkused kaebuste esitajatelt ja 16. oktoobril 2008 ühelt telekommunikatsioonivõrgu operaatorilt. Komisjon edastas need seejärel Prantsuse Vabariigile, andes talle võimaluse märkusi kommenteerida, ning sai Prantsuse Vabariigilt kommentaarid 13. veebruari 2009. aasta kirjas.
(7)
France Télécom esitas märkused 16. veebruaril 2009, juhtides komisjoni tähelepanu Üldkohtu 28. novembri 2008. aasta otsusele, (5) mis tema arvates tema väiteid kinnitab. 14. mail 2009 esitas põhjenduses 6 viidatud telekommunikatsioonivõrgu operaator lisateabe oma menetluse käigus esitatud märkuste kohta, viidates komisjoni 11. veebruari 2009. aasta otsusele, (6) mis tema arvates ta märkuseid kinnitab.
(8)
Komisjoni ja France Télécomi esindajate kohtumised toimusid viimase taotlusel 17. detsembril 2009, 23. septembril 2010 ja 12. oktoobril 2010. France Télécom edastas lisamärkused 18. oktoobril 2010.
(9)
Prantsuse Vabariik esitas 18. märtsil 2010 komisjoni taotlusel täpsustused ning ajakohastas teatavaid esialgsetes märkustes esitatud andmeid, lisades ka esialgsete märkuste sisu meeldetuletuse.
(10)
22. septembril 2010 edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile uued märkused ja taotlesid kohtumist, mis sai teoks 22. oktoobril 2010. 28. oktoobri 2010. aasta kirjas edastas komisjon neile kohtumisel käsitletu kohta faktilised täpsustused ning France Télécomi lisamärkused, kutsudes Prantsuse Vabariiki üles esitama oma võimalikud märkused. Komisjon edastas 17. novembril 2010 lisatäpsustused, mida Prantsuse ametiasutused taotlesid 10. novembril 2010 oma märkuste ettevalmistamiseks.
(11)
9. detsembri 2010. aasta kirjas, mida täiendati 24. juunil 2011, edastas Prantsuse Vabariik oma lisamärkused, lisades neile teatavate esialgsetes märkustes esitatud andmete ajakohastuse. Kohtumised Prantsuse ametiasutustega toimusid 28. juunil ja 4. juulil 2011. Uued märkused esitati 7. oktoobril 2011.
2. ABI ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
(12)
Käesolevas menetluses käsitletavad meetmed hõlmavad muudatusi, mis tehti 1996. aastal selliste maksete süsteemis, mida tasus ettevõtja France Télécom seoses oma ametniku staatuses olevatele töötajatele pensionide maksmisega. Sellele eelnev süsteem kehtestati 1990. aastal, kui France Télécom loodi riigihaldusest eraldi seisva ettevõtjana. Tegelikult jäeti 1990. aasta seadusega alles varasem France Télécomi sotsiaalkindlustusmaksete süsteem. Uus süsteem loodi 1996. aastal, kui France Télécomist sai aktsiaselts, ta viidi börsile ja avati tema kapitali üha suurem osa ning kui ettevõtja avas end täielikult konkurentsile turgudel, kus ta tegutses Prantsusmaal ja teistes Euroopa Liidu riikides. 1996. aastal loodud süsteem on suures osas praeguseni jõus.
2.1. France Télécomi ja selle töötajate staatuse õigusraamistik ajavahemikus 1990-1996
2.1.1. France Télécomi staatus ja selle töötajate olukord ajavahemikus 1990-1996
(13)
2. juuli 1990. aasta seadusega nr 90-568 (edaspidi „1990. aasta seadus”) (7) muudeti France Télécom juriidilise isiku staatusega avalik-õiguslikuks sideoperaatoriks. Varem oli tegemist side- ja telekommunikatsiooniametiga. Sama seadusega kanti selle ameti asjaomastele teenistustele eraldatud riigile kuuluv vallas- ja kinnisvara omandiõigus täielikult ja tasuta üle France Télécomile.
(14)
1990. aasta seaduse artikliga 3 on France Télécomi ülesandeks määratud järgmine: i) pakkuda kõiki üldkasutatavaid riigisiseseid ja rahvusvahelisi telekommunikatsiooniteenuseid; ii) seada sisse nende teenuste osutamiseks vajalikud üldkasutatavad võrgud, neid edendada ja käitada ning tagada nende ühendus välisvõrkudega; iii) osutada kõiki muid teenuseid, pakkuda telekommunikatsioonivahendeid ja -võrke ning seada sisse kaabli kaudu raadioringhäälingu või televisiooniteenuseid edastavad võrgud.
(15)
1990. aasta seaduse artikli 29 kohaselt on France Télécomi töötajatel eristaatus vastavalt seadusele ametnike õiguste ja kohustuste kohta ning seadusele riigi avalikku teenistust puudutavate personalieeskirjade kohta. 1990. aasta seadus võimaldas tööle võtta lepingulisi töötajaid riigi ja ettevõtja vahel sõlmitud lepinguga kindlaks määratud kollektiivlepingute süsteemi alusel. Sellega oli sellist liiki töölevõtmiseks ette nähtud 3 % ülemmäär.
(16)
Järgides varasemat eelarvemenetlust, määrati 1990. aasta seaduse artikliga 30 töötajate sotsiaaltoetuste rahastamisega seotud vastutused Prantsuse riigi ja France Télécomi vahel kindlaks järgmiselt:
„Posti- ja telekommunikatsiooniministeeriumi tegevtöötajad ja pensionärid ning avalik-õiguslikud ettevõtjad, kes kuuluvad üldise riigiteenistujate staatuse alla, ning nende ülalpeetavad, saavad P.T.T üldise fondi vahendusel mitterahalist haiguskindlustushüvitist, rasedus- ja sünnitus- ning invaliidsushüvitist tingimustel, mis on sätestatud sotsiaalkindlustuskoodeksi III raamatus ning VII raamatu I jao II peatükis. Artikli L. 712-9 alusel riigile kuuluv sotsiaalkindlustusmaksete osa maksmine oma ametnike eest on siiski antud avalik-õiguslike ettevõtjate vastutusse.
Tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi kohaldamisel La Poste’i ja France Télécomi teenistujatele määratud pensionide maksmise ja teenindamisega tegeleb riik. Vastutasuks on avalik-õiguslikud ettevõtjad kohustatud maksma riigikassasse:
a)
summa, mis peetakse kinni teenistuja palgast ja mille määr on sätestatud tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi artiklis L. 61;
b)
täiendava sissemakse, mis võimaldab katta täielikult pensionikulud, mille riik on juba kandnud või kannab seoses kontsernist pensionile läinud riigiteenistujatega.
La Poste’i ja France Télécomi teenistujate suhtes sotsiaalkindlustuskoodeksi artikli L. 134-1 kohaldamisest tekkivad kulud peavad täies ulatuses tasuma avalik-õiguslikud ettevõtjad.
Riiginõukogu (Conseil d’Etat) dekreediga määratakse vajaduse korral kindlaks käesolevate sätete kohaldamise tingimused.”
(17)
Vastavalt 1990. aasta seaduse artiklile 30 oli ajavahemikus 1991-1996 tööandja sissemakseks (st 1990. aasta seaduse algse redaktsiooni artikli 30 punktis b viidatud „täiendav sissemakse”), mille pidi oma töötajate eest tasuma France Télécom, määratud Prantsuse riigi kogu pensionide tarbeks makstava summa ja töötavate ametnike palkadelt makstud summa vahe. France Télécom osales samuti nn hüvitamise ja ülemäärase hüvitamise süsteemis, nähes ette ülekanded, mille eesmärk oli tagada tasakaal teiste avalik-õiguslike üksuste riigiteenistujate pensionide vahel. Ametnike pensionikohustuste palgast makstava osa rahastamine määrati kindlaks tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi artikli L 61 põhjal, pidades teenistuja palgast kinni maksu, mille määr oli 7,85 % teenistusastme brutopalgalt.
(18)
Ajavahemikus 1991-1996 suurenesid France Télécomi maksed 920 miljonilt eurolt 1 151 miljoni euroni ning olid järgmised.
Tabel 1
France Télécomi töötajate ja tööandja pensionimaksed ajavahemikus 1991-1996 (8)
Miljonit eurot
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A) Makstud pensioni kogusumma
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a1) töötajate sissemaksed
195
201
217
213
229
238
a2) tööandja sissemaksed
743
782
853
866
944
976
B) Hüvitamine / ülemäärane hüvitamine
176
188
277
136
201
175
Kogukulu (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécomi osa kokku (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom arvestas pensionidega seotud kulud tehtud sissemaksete põhjal. Kuna need kulud kindlalt kasvasid ning võttes arvesse endistele ametnikele makstavate pensionide prognoositavat arengut, kirjendas France Télécom oma arvepidamisse iga-aastased reservvahendid, mis olid ette nähtud maksete hinnangulise suurenemise mõju leevendamiseks 30-aastase ajavahemiku jooksul. 1996. aastaks selliselt moodustatud reservvahendite kogusumma oli 23,4 miljardit Prantsuse franki (3,6 miljardit eurot). Kuna Prantsuse riik on ise enda kindlustusandja, siis ei andnud riik Prantsuse ametiasutuste sõnul oma panust nende pensionide reservi (9).
2.1.2. France Télécomi põhikirja ja ametnike olukorra muudatused alates 1996. aastast
(20)
26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-660 (10) (edaspidi „1996. aasta seadus”) muudeti 1990. aasta seaduse teatavaid sätteid. 31. detsembril 1996 jõustunud seadusega muudeti France Télécom ühest küljest riigi osalusega ettevõtjaks, kelle suhtes kehtivad äriühingute suhtes kohaldatavad õigusaktid, kui need ei ole vastuolus kõnealuse seadusega, ning teisest küljest anti avalik-õigusliku juriidilise isiku France Télécomi peamised õigused, varad ja kohustused tasuta üle riigi osalusega ettevõtjale France Télécom.
(21)
Käskkirjaga määrati äriühingu France Télécom (edaspidi „France Télécom”) kapitaliks 31. detsembri 1995. aasta seisuga bilansis esitatud omavahendite põhjal 25 miljardit Prantsuse franki (3,8 miljardit eurot). France Télécomi aktsiad viidi 1997. aasta oktoobris Pariisi börsi esimesele turule ning ka New Yorgi börsile. 1998. aasta aruande põhjal kuulus France Télécomi kapitalist 63,6 % riigile, 31,2 % erainvestoritele, 3,2 % France Télécomi töötajatele ning 2 % Deutsche Telekomile. Alates 7. septembrist 2004 ei olnud riigil kapitali 10,85 % võõrandamise tulemusena äriühingus enam enamusosalust. Seejärel on riigi osa jätkuvalt vähenenud, kahanedes 2008. aasta 31. detsembriks 26,65 %-ni. 26,65 % hääleõigusega ja teiste tähtsate aktsionäride puudumisel on Prantsuse riik tegevdirektori isikus endiselt France Télécomi peamine aktsionär ning võib põhimõtteliselt otsustada aktsionäridele hääletamiseks pandud küsimused, milleks on vaja lihthääleenamust (11).
(22)
France Télécomi põhikirja muutmine 1996. aasta seadusega hõlmas ka erisätteid seoses personaliga. Kõnealuse seaduse kohaselt määrati France Télécomi ametnikud töötama riigi osalusega ettevõtjas France Télécom ning kuuluvad selle juhtimise alla. Ametniku staatuses olevad töötajad säilitasid ametniku staatuse ning sellega seotud tagatised. France Télécomi töötama määratud ametnike töötingimused on samaväärsed riigiametniku töötingimustega: neile on tagatud töökoht ning neid võib vallandada üksnes seadusega kindlaks määratud tõsiste eksimuste tõttu. Uute töötajate töölevõtmisel sai France Télécom 1996. aasta seaduse alusel võtta kuni 1. jaanuarini 2002 tööle riigiametnikke, võimaldades tal samas võtta tööle lepingulisi töötajad kollektiivlepingute korra alusel.
(23)
31. detsembril 1996 töötas France Télécomis 165 200 isikut, kellest 94,1 % olid ametnikud. Tegelikult lõpetas France Télécom ametnike töölevõtmise 1997. aastal ega oodanud 1996. aasta seadusega määratud tähtpäevani, milleks oli 1. jaanuar 2002. Selle tulemusena vähenes ametnike arv kümne aasta jooksul 47 % 133 434-st ametnikust 1997. aastal 69 892 ametnikuni 2007. aastal. Selline vähenemine ületab France Télécomi ametikohtade koguvähenemise (-25 %), mis oli 124 166 töötajat 31. detsembri 2007. aasta seisuga.
(24)
1996. aasta seaduse artikliga 6 muudeti ka 1990. aasta seaduse artiklit 30, lisades esialgsesse teksti punktid a ja d. Kuna riik tegeleb France Télécomi ametnikele pensionide maksmise ja teenindamisega, peab seaduse kohaselt France Télécom tegema riigikassasse järgmised maksed:
„c)
[…] alates 1. jaanuarist 1997 tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest, proportsionaalselt summadega, mis on makstud pensionideks töötasult tehtavate mahaarvamistena. Hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määr arvutatakse selliselt, et France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase oleks eraettevõtjate töötajate ja riigiteenistujate sarnaste riskide puhul võrdne. Seda määra võidakse kõnealuste maksude muutmise korral ümber arvestada. Tööandja sissemakse suuruse kindlaksmääramise ning riigile tasumise viisid on sätestatud riiginõukogu (Conseil d’Etat) dekreedis;
d)
[…] enne 31. detsembrit 1996 erakorraline kindlasummaline sissemakse, mille summa ja tasumise viisid on kindlaks määratud finantsseadusega.”
(25)
1996. aasta seadusega jäeti France Télécom ka välja 1990. aasta seadusega ette nähtud üldiste ja eri liiki vanadushüvitiste süsteemi reguleerimisalast, mille tulemusena lisandusid France Télécomi tööandja sissemaksetele täiendavad hüvitised ja ülemäärased hüvitised, millele on viidatud tabelis 1. Ajavahemikul 1991-1996 moodustasid selle alusel makstud summad 18 % ametnikele makstud pensionidest.
(26)
1996. aasta seadusega kehtestatud tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest, asendasid 1990. aasta seaduse artikli 30 punktis b sätestatud täiendava sissemakse. See sissemakse põhineb konkurentsitingimustest lähtuval osalusmääral, mis tugineb netopalgalt makstava kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste taseme võrdsustamisel. Võrdsustamise meetod seisneb sellise kulu kindlaksmääramises, mida kannaks konkurendist ettevõtja, kes värbab palgatöölisi ning tasub sotsiaalkindlustusmakseid, sealhulgas pensione, üldnormide alusel, nii et selle töötajatele oleks tagatud võrdne netopalk samalaadse tööhõivestruktuuriga ettevõtja France Télécomi ametnikega.
(27)
Meetodi puhul jäetakse välja sissemaksed, mida konkurendid on tasunud, et pakkuda tagatist seoses palgatöötajate ja ametnike ühistest riskidest erinevate riskidega, milleks on eelkõige töötus ning palgatöötajate võlanõuete tasumine ettevõtja saneerimise või likvideerimise korral (edaspidi „palgatöötajate kindlustuskate”). 1996. aasta seaduse hääletamise ajal ei jäänud see erinevus France Télécomi ja selle konkurentide vahel seadusandja jaoks märkamata, kes nentis, et „artikli 6 sätted võimaldavad France Télécomil vähendada töötushüvitiste fondi (UNEDIC) tehtavaid sissemakseid, mida võimalikud konkurendid maksavad” (12).
(28)
Iga aasta kohta arvutatud France Télécomi tööandja sissemaksed on väljendatud teenistuses olevate ametnike teenistusastmest sõltuva brutopalga protsendina. Tööandja sissemakse määr oli ajavahemikus 1997-2010 keskmiselt […] (13) % ning oli vastavalt tabelile 2 Prantsuse Vabariigi märkuste kohaselt järgmine.
Tabel 2
Ajavahemikus 1997-2010 France Télécomi tehtud tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest
Aasta
Sissemakse määr
Miljonit eurot
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ametnike töölevõtmise lõpetamisega alates 1997. aastast külmutati France Télécomis töötavate ametnike töökohtade arv. Kuigi töötavaid ametnikke jäi ajavahemikus 1991-2010 järjest rohkem pensionile, nähtub tabelist, et 2010. aastal oli France Télécomi tehtud 744 miljoni euro suurune tööandja sissemakse 407 miljoni euro võrra väiksem pensionimaksest, mida ettevõtja maksis Prantsusmaale enne 1996. aasta reformi jõustumist, ning see oli samaväärne tööandja sissemaksega, mida France Télécom tegi 20 aastat enne ehk 1991. aastal (vastavalt 1 151 miljonit eurot ja 743 miljonit eurot, vt tabel 1).
(30)
1996. aasta seadusega kehtestatud reformi tulemusena vähenes France Télécomi sissemakse summa seega absoluutväärtuses ega olnud enam seotud pensionile jäävate ametnike arvuga. 1996. aasta seaduses on sätestatud kulude ülekandmine riigile, samal ajal kui Prantsuse Senati prognoosidest nähtub pensionimaksete märgatav suurenemine alates 2005. aastast, kasvades 13 miljardist Prantsuse frangist (1,98 miljardit eurot) 2007. aastal 21,5 miljardi Prantsuse frangini (3,3 miljardit eurot) 2017. aastaks ja 34 miljardi Prantsuse frangini (6,1 miljardit eurot) 2027. aastaks (14).
(31)
Seaduseelnõu üle peetud arutlustest Prantsuse Rahvusassamblees ja Senatis selgub, et riigieelarvesse kanti pensionimakseid 250 miljardi Prantsuse frangi ulatuses, mida 100 miljardi Prantsuse frangi suurused iga-aastased sissemaksed ja 40 miljardi Prantsuse frangi suurused erakorralised maksed ei kata, isegi kui lisada ettevõtja aktsiate osa üleminekust saadud tulu. Samades aruteludes viidatakse hinnanguliselt kuni 40 miljardi frangi suurusele erakorralisele sissemaksele, et vähendada uute suurte kulude osatähtsust riigi jaoks. Summa on määratud kindlaks koos pankade nõukoguga, et see oleks kooskõlas omavahendite ja võla osakaalu määraga, milleks on 150 %, ning et see vastaks ettevõtja moodustatud pensionireservile ning riigile täpselt kümneks aastaks tekkivale lisakulule, mis tuleneb makstud pensionide ja eelnevalt ette nähtud muudest maksekohustusest vabastava sissemakse vahest (15).
(32)
Riigile makstava hüvitise eesmärki on meelde tuletatud seadusandja hääletatud seaduse artiklis 30, 1996. aasta seaduse eelnõu arutelude ajal ning ka France Télécomi 1997. aasta aruandes, millest nähtub „erakorralise 37,5 miljardi frangi suuruse makse tegemine Prantsusmaale seoses endiste ametnike pensionidega tulevikus” (16). France Télécomi moodustatud reservvahendid võimaldasid France Télécomil vähendada rahastamiseks vajalikku netosummat, sest ta tasus riigile reformi tõttu kümne aasta jooksul tekkivad lisakulud üksnes ühe aasta eest.
(33)
Seetõttu ilmnes, et erakorralise sissemakse (või „rahalise hüvitise”) summa kindlaksmääramisel oli arvesse võetud reservvahendeid, mis olid ette nähtud 1990. aasta seadusest tulenevate sissemaksete suurenemise leevendamiseks tulevikus ning mida France Télécom oli iga-aastaselt kogunud ja mille summa 1996. aastal oli kokku 23,4 miljardit Prantsuse franki (3,6 miljardit eurot). Osa sellest sissemaksest, mida moodustatud reserv ei hõlmanud, kattis lisakulud kümneaastaseks ajavahemikuks. See summa määrati kindlaks ettevõtja kajastatud summat juba arvesse võttes, nagu selgelt nähtub tol ajal toimunud läbirääkimistest.
(34)
Tänu 1996. aasta seadusega kehtestatud tööandja sissemaksele, mis vabastab ta hilisemast maksekohustusest, piirdus France Télécomi kohustus selle sissemakse tasumisega, ilma et tal oleks kohustust katta tulevikus nii oma ametnike pensioniskeemi kui ka muude avaliku teenistuse skeemide võimalikud puudujäägid. Arvestusliku reservi järele ei olnud seega 1996. aasta seaduse tõttu enam vajadust. Reserv kanti 31. detsembril 1996 France Télécomi kasumiaruandesse ning sellest saadud puhaskasum oli 17,5 miljardit Prantsuse franki (2,7 miljardit eurot) (17).
(35)
Lisaks oli 1996. aasta seadusega ette nähtud erakorralise kindlasummalise sissemakse suuruseks 1997. aasta riigieelarve seadusega määratud 37,5 miljardit Prantsuse franki ehk 5,71 miljardit eurot vastutasuks selle eest, et riik tegeleb France Télécomi ametnikele pensionide maksmise ja teenindamisega. Seda rahastati ettevõtja lühi- ja pikaajaliste laenude suurendamisega (18) ning maksti mitmes osas ajavahemikus 1997. aasta jaanuarist kuni oktoobrini. Erakorralisest sissemaksest saadud tulu võimaldas Prantsuse valitsemissektori eelarve puudujääki vähendada 1997. aastal 41,8 miljardi euroni. Ilma selleta oleks kõnealuse aasta puudujääk olnud 3,7 % sisemajanduse koguproduktist.
(36)
Sellest sissemaksest saadud tulu eraldati France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õiguslikule asutusele (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), mis oli loodud 1997. aasta finantsseadusega. Erakorraline sissemakse on koos asutuse muude võimalike finantstoodetega selle ainus sissetulek. Need kulud kujutavad endast iga-aastast tagasikannet riigieelarvesse, mis on alates 2006. aastast kantud tuluna riigi tsiviil- ja sõjaväepensionide sihtotstarbeliste pensionide kontole. Ülekande suuruseks oli 1997. aastaks määratud üks miljard Prantsuse franki (152,4 miljonit eurot), mida seejärel suurendatakse igal aastal 10 %, kui eelarveseaduses ei ole sätestatud teisiti. Avalik-õigusliku asutuse tegevus lõpetatakse pärast kõnealuste tulude täielikku ülekandmist riigile (19).
(37)
Vastavalt 1997. aasta riigieelarve seadusele, millega määratakse kindlaks iga-aastased maksed, peeti avalik-õigusliku asutuse kestvuseks 1999. aastal hinnanguliselt 17 aastat ilma intressituluta (20). Kuna iga-aastased rahaülekanded olid suuremad sellest, kui oli kehtestatud 1997. aasta riigieelarve seaduses, siis asutuse eluiga lühenes. Nagu viidatud tabelis 3, oli asutuse iga-aastaste ülekannete summa 2010. aastal kokku juba 5,47 miljardit eurot. Asutuse likvideerimine nähti olemasolevate vahendite täieliku ülekandmise tõttu ette 31. detsembriks 2011 (21). 2011. aasta riigieelarve seadusega oli seega kõnealuseks aastaks sätestatud 243 miljoni euro suurune ülekanne pensionide sihtotstarbelisele kontole, millega kavandati ära kasutada asutuse tulu (22).
(38)
Igal juhul on 1997. aastal France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õiguslikule asutusele eraldatud 37,5 miljoni Prantsuse frangi suurune erakorraline sissemakse väiksem kui 40 miljardi Prantsuse frangi suurune sissemakse, millele viidati 1996. aasta seaduseelnõu arutelude ajal. Kuigi see kanti riigieelarvesse 1997. aastal ning seda täiendati igal aastal tsiviil- ja sõjaväepensionide maksmiseks, oli kõnealuse sissemakse summa kindlaks määratud nii, et saaks hüvitada 1996. aasta seaduse kohaldamisest tekkivat lisakulu.
(39)
1996. aasta seadusega ei muudetud ametnike pensionikohustuste palgast makstava osa rahastamist, mis oli kindlaks määratud tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi artikli L 61 põhjal alates avalik-õigusliku asutuse France Télécom loomisest 1991. aastal. Lisaks ei muudetud 1990. ja 1996. aasta seadustega France Télécomi eraõiguslike töötajate pensioniskeemi, milleks on üldise sotsiaalkindlustuse reeglite alla kuuluv vanaduspensioniskeem, mida täiendab juhtivtöötajate puhul juhtivtöötajate pensioniasutuste üldliidu (AGIRC) skeem ning tavatöötajate puhul töötajate täiendavate pensionisüsteemide liidu (ARRCO) süsteem. Selle skeemi raames on France Télécomil ja tema eraõiguslikel töötajatel konkurentidega samaväärsed kohustused seoses tööandja sissemaksetega, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest.
(40)
1996. aasta seadusega kehtestatud reformiga seoses hindas Prantsuse riigi nõustajaks nimetatud aktuaaride büroo, et France Télécomi töötavatele ametnikele ja pensionäridele eraldatavate riigipensionide maksmise ja teenindamisega tekib riigile 1. jaanuaril 1997 (23) tõenäoline kulu nüüdisväärtuses 242 miljardit Prantsuse franki (36,9 miljardit eurot) (24). See summa on lähedane senati antud summale, mis on ümardatult 250 miljardit Prantsuse franki. Samade aktuaarsete eelduste põhjal hinnati hilisemast maksekohustusest vabastavate tööandja selliste sissemaksete suuruseks, mida France Télécom riigile hüvitisena maksis, 15,2 miljardit eurot, millele tuleb lisada 5,7 miljardi euro suurune rahaline hüvitis või erakorraline sissemakse, mis maksti täies ulatuses 1997. aasta oktoobris. Prantsuse ametiasutuste hinnangul on reformi jõustumisest alates töötajate sissemaksete väärtus tulevikus […] eurot. 1996. aastal hinnatu kohaselt on seega selle netomakse väärtus, mida France Télécom riigile kannab, […] miljardit eurot.
(41)
1996. aasta seaduseelnõu aruteludes hindas Prantsuse riigi nõustajaks nimetatud aktuaaride büroo makstavate hüvitiste summaks kümneaastasel ajavahemikul (1997-2006) kokku […] miljardit eurot. Selles ajavahemikus tegelikult makstud hüvitiste kogusumma oli hinnatuga peaaegu samaväärne ehk […] miljardit eurot, st 0,83 % prognoositust väiksem (25). See kinnitab tagantjärele seaduseelnõu arutelude ajal esitatud prognooside õigsust.
(42)
Nende arvandmete põhjal on võimalik nentida, et Prantsuse Rahvusassamblees ja Senatis France Télécomi rahalise hüvitise või erakorralise sissemakse kindlaksmääramisel arutatud summad ja nende põhjendused vastavad seaduseelnõu aruteludes viidatud kümneaastase ajavahemiku puhul tagantjärele kontrollitud suurusjärgule. Erakorralise sissemakse teatatud summa 6 miljardit eurot (40 miljardit Prantsuse franki) vastab reservile, mida ettevõtja oli moodustanud kuni 1996. aastani, et tulla toime tol ajal prognoositavate pensionikohustustega tulevikus, ehk 3,6 miljardile eurole (23,4 miljardile Prantsuse frangile), millele lisandub riigi arvele langev 2,4 miljardi euro suurune summa, milleks on ühest küljest 1997.-2006. aastaks ette nähtud tööandja ja töötajate sissemaksete vahe ning teisest küljest makstavad hüvitised, mida 1996. aastal prognoositi samaks kümneaastaseks ajavahemikuks.
(43)
Teisest küljest nähtub Prantsuse Vabariigi edastatud teabest, mis on esitatud tabelis 3, et ajavahemikus 1997-2010 oli France Télécomi ametnike pensionide kogukulu, mida Prantsusmaa rahastas 1996. aasta reformist tulenevalt, […] miljardit eurot. Riigi rahastatava kulu suuruseks on France Télécomi ning selle töötavate ametnike iga-aastaste sissemaksete ning pensionil olevatele ametnikele aasta-aastalt makstavate pensionihüvitiste vahe, millest arvatakse maha France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õigusliku asutuse maksed. Ajavahemikus 1997-2010 muutusid maksed järgmiselt.
Tabel 3
1996. aasta reformi tõttu Prantsusmaa jaoks tekkinud kulu (1997-2010)
miljonites eurodes
Sissemaksed
(tööandja ja töötajate sissemaksed)
France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õigusliku asutuse iga-aastased maksed
Makstud hüvitised
Riigi kulu
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Kokku
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
1997. aasta riigieelarve seaduse sätetest tulenevalt ei vastanud France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õigusliku asutuse 1997. aasta maksete summa hüvitiste summale, mida prognoositi või mida France Télécom tegelikult maksis pensionile jäänud töötajatele, ega ka riigi arvele langevatele summadele ning neid ei määratud kindlaks kõnealuste summade põhjal. Tegelikult ülekantud summade uurimine kinnitab seda lahknevust. Hoolimata France Télécomi tehtud erakorralisest sissemaksest 1997. aastal, on tabelis 3 näidatud, et France Télécomi pensionile jäänud ametnikele makstud hüvitiste summa ületas alates 2004. aastast iga-aastased vahendid, välja arvatud 2006. aastal.
(45)
France Télécomi iga-aastaseid sissemakseid ja erakorralist sissemakset haldava asutuse iga-aastaseid makseid ei ole pensionide sihtotstarbelisel kontol seega selgelt eraldatud ega tehtud seda enne France Télécomi pensionile jäänud töötajatele hüvitiste maksmist. Tegelikult oleks erakorralise sissemakse eraldamine ainuüksi kõnealuste hüvitiste rahastamiseks alates 1997. aastast, juhul kui seda oleks tehtud 1997. aasta riigieelarve seadusega ette nähtud skeemi (mille kohaselt suurendatakse ülekantavat summat igal aastal 10 %) asemel, põhjustanud avalik-õigusliku asutuse kadumise pigem 2008. aasta lõpuks, aga mitte 2011. aasta lõpuks, nagu oli ette nähtud, võttes arvesse summat, mis ei olnud kaetud iga-aastaste sissemaksetega, mis on esitatud tabelis 3. Mõlemal juhul oleks erakorralise sissemakse summa ära kasutatud 31. detsembriks 2011.
2.2. Telekommunikatsioonituru järkjärguline ning seejärel täielik konkurentsile avamine
(46)
France Télécomi ametnike pensionide rahastamise reform toimus ajal, mil avati täielikult konkurentsile teenusteturud, kus tegutses France Télécom. Alates 1988. aastast on telekommunikatsioonisektorit järg-järgult liberaliseeritud komisjoni 16. mai 1988. aasta direktiiviga 88/301/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmete turgudel (26) ning komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiiviga 90/388/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuseturgudel (27). Direktiiviga 90/388/EMÜ on ette nähtud liberaliseerimismeetmed, mida tuleb rakendada enne 31. detsembrit 1990 seoses andmeside ja häälkõneteenuste ning korporatiivvõrkude ja kinniste kasutajarühmadega. Komisjoni 13. märtsi 1996. aasta direktiiviga 96/19/EÜ (millega muudetakse direktiivi 90/388/EMÜ telekommunikatsiooniturul täieliku konkurentsi rakendamise kohta) (28) on ette nähtud telekommunikatsioonituru täielik liberaliseerimine alates 1. jaanuarist 1998.
(47)
26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-659 (telekommunikatsioonituru reguleerimise kohta) määrati kindlaks tingimused, mis võimaldavad sektori täielikult liberaliseerida, lõpetades France Télécomi monopoli tavatelefoniteenuse ja andmeside puhul ning kooskõlastades tariifid ja võrkudevahelise ühenduse konkurentidega. France Télécomil oli isegi muudes sektorites (nt mobiilside), mille puhul ei kehtinud alates 1987. aastast ainuõigused, vaid mis olid avatud konkurentsile, kindel juhtpositsioon ning talle kuuluv turuosa vähenes 1997.-2002. aastal 53,3 protsendilt 49,8 protsendini (29). Seadusega nr 96-659 anti France Télécomile ka üldise majandushuviga seotud ülesanne ning nähti ette, et võetakse kasutusele sellega seonduvate kohustuste täitmiseks vajalik fond, mida rahastavad konkurendid.
(48)
Vastavalt põhjendustes 46 ja 47 viidatud sätetele saabusid alates 1988. aastast kauba- ja teenusteturule, kus France Télécom Prantsusmaal tegutses, tema kõrvale konkurendid, kellest mõned kuulusid osaliselt rahvusvahelistele kontsernidele, ning teatavatel teenustel, näiteks mobiiltelefoni või rahvusvahelise andmeedastuse teenusel, oli piiriülene komponent. Selline liikumine laienes liberaliseeritud turgudel alates 1998. aastast. Lisaks moodustas France Télécom 1996. aastal liite välisettevõtjatega, nagu Deutsche Telekom ja Sprint (Global One), mitmekordistades alates 1997. aastast partnerlusi ning osalusi Itaalias (Wind), Madalmaades (Casema) või omandades mobiilsidelitsentse Taanis ja Portugalis (30).
(49)
France Télécomi pensionide rahastamise reform toimus samal ajal turgude liberaliseerimisega Euroopa Liidu tasandil. Reform avaldas seega mõju konkurentsile täielikult avatud turule, kus France Télécom moodustas liite ning omandas olulisi osalusi teistes liikmesriikides. Lisaks ilmnes soov soodustada France Télécomi laienemist Prantsusmaa kõrval muudele Euroopa turgudele ajal, mil võeti vastu 1996. aasta seadus ning kaasati ettevõttesse erakapitali, nagu ilmneb seaduseelnõu arutelude ajal tehtud deklaratsioonidest, kust nähtuvad „Prantsuse valitsuse ambitsioonid oma riigi juhtiva ettevõtja France Télécomi suhtes” (31).
(50)
Praegu väidab France Télécom, et on lairibaühenduse esimene pakkuja ja kolmas mobiilsideoperaator Euroopas ning hargmaistele ettevõtjatele telekommunikatsiooniteenuseid osutavate ettevõtjate hulgas maailmas juhtival kohal. Väljaspool Prantsusmaad on France Télécom märkimisväärselt aktiivne oma tütarettevõtjate kaudu; viimased on liidripositsioonil Hispaanias, Ühendkuningriigis, Poolas, Slovakkias, Belgias ja Austrias (32).
3. UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(51)
Uurimismenetluse algatamise otsuses esitas komisjon oma esialgse hinnangu 1996. aastal kehtestatud meetmete kohta, võrreldes neid France Télécomi kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksete ja muude maksukohustustega, mis olid sätestatud 1990. aasta seaduses. Ta oli seisukohal, et need meetmed näisid andvat riigi ressursside kaudu France Télécomile valikulise eelise, mis võib kahjustada konkurentsi, liikmesriikidevahelist kaubandust ning kujutada endast riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(52)
Komisjon märkis lisaks, et kuivõrd need meetmed kujutavad endast riigiabi, ei ole neist komisjoni enne nende rakendamist teavitatud, kuigi neid tuleb kohtupraktika kohaselt käsitada uue abina. Prantsuse Vabariik ei ole seega täitnud ELi toimimise lepingust tulenevat teavitamiskohustust ning meedet tuleb käsitada ebaseaduslikuna.
(53)
Komisjon järeldas, et ta võib uurida abi kokkusobivust siseturuga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c põhjal. Komisjon märkis ka, et sama säte võimaldas tal järeldada, et La Poste’ile antud abi tema ametnike pensionide rahastamise reformi (33) jaoks oli kooskõlas siseturuga, ning kahe juhtumi vahelisi sarnasusi arvesse võttes tundub asjakohane teha vaatlusalusel juhul samasugune analüüs.
(54)
Hoolimata sarnasustest La Poste’i ametnike pensionide rahastamise reformiga, esitab komisjon oma esialgses uurimises abi siseturuga kokkusobivuse kohta Prantsuse Vabariigile järgmised kahtlused:
a)
esiteks rõhutades, et tal puudub üksikasjalik teave, mis tõendab, et France Télécomi makstud sissemaksete määr on võrdne määraga, mida maksavad Prantsusmaal telekommunikatsioonisektoris tegutsevad eraettevõtjad, märkis komisjon, et France Télécomi suhtes alates 1997. aastast kehtiv hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määr ei võimalda tagada konkurentsialast võrdsust (võrdseid tingimusi) konkurentidega. See tuleneb asjaolust, et France Télécomi kohaldatud määr hõlmab üksnes sissemakseid, mis katavad üldise tööõiguse alusel värvatud töötajate ja riigiteenistujate ühised riskid, mitte aga sissemakseid, mis katavad ühistest riskidest erinevad riskid, nagu töötus või palga maksmata jätmine ettevõtja saneerimise või likvideerimise korral;
b)
teiseks ei ole komisjonil piisavat teavet pensionimaksete vähendamise mõju kohta konkurentsile, et hinnata, kas sellest tulenev positiivne mõju ületas negatiivse. Seetõttu peab komisjon võtma muu hulgas arvesse asjaolu, et France Télécom ei ole veel täielikult tagasi maksnud abi, mis on ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu vastavalt komisjoni 2. augusti 2004. aasta otsusele (mis käsitleb Prantsusmaa poolt France Télécomile antavat riigiabi; edaspidi „France Télécomi suhtes kohaldatavat ettevõtlusmaksu käsitlev otsus”), (34) mida Prantsusmaa ei ole täitnud ettenähtud tähtaja jooksul, nagu on täheldanud Euroopa Kohus (35).
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(55)
Huvitatud isikute märkused on kokkuvõtvalt esitatud punktides 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
Oma märkustes, mis tema arvates täiendavad Prantsuse Vabariigi esitatud märkusi, on France Télécom arvamusel, et ta puutub kokku pikaajalise probleemiga, milleks on varasema haldusstaatusega seotud liiga suur töötajaskond, ning tal ei ole asjaomaste isikute puhul võimalust muuta töökohtade arvu võrdselt konkurentidega. France Télécom peab seega pingutama, et koolituseks kokku saada 180 miljonit eurot, mis on 4,5 % palgakulust võrreldes Prantsuse ettevõtjate keskmiselt 2,9 % kuluga. France Télécom väidab samuti, et ka palgakulu on ilma lisatasude ja preemiateta ligikaudu […] % suurem. Kuna France Télécom ei saanud rakendada sotsiaalkavasid, rahastas ta ajavahemikus 1996-2006 üle kaheksa miljardi euro finantsvõimenduse kulu, mis kaasnes ametnike töölt lahkumisega, näiteks seoses enneaegselt vanaduspensionile jäämisega.
(57)
Teiseks on France Télécom arvamusel, et ajavahemikus 1990-1996 makstud pensionimaksed olid ebanormaalsed ning asetasid ta Combusi kohtuotsuse (36) kohaselt eraõiguslike konkurentidega võrreldes struktuuriliselt ebasoodsasse olukorda. Selleks et hinnata, kas kõnealused kulud olid normaalsed või ebanormaalsed, tuleb kasutada konkurentide suhtes kohaldatavaid üldnorme. Combusi kohtuotsuses esitatud põhimõtted leidsid kinnitust juba Üldkohtu kohtuasjas Hotel Cipriani tehtud otsuses (37). France Télécom väite kohaselt saab ühe ettevõtja (kõnealusel juhul tema enda) olukorda enne ja pärast 1996. aasta seadusega kehtestatud reformi kasutada asjakohase võrdlusraamistikuna majandusliku eelise olemasolu hindamisel kohtupraktika tähenduses. Kui võrdlusraamistikuna kasutataks France Télécomi enne ja pärast 1996. aasta reformi, siis ei liigitataks meedet valikulisena, sest seda kohaldatakse kõnealuses raamistikus ühtselt.
(58)
Sellest tulenevalt ei kujutanud kõnealused meetmed ELi toimimise lepingu kohaselt riigiabi, sest need vabastasid France Télécomi ebanormaalsest ja ebasoodsast struktuurilistest olukorrast, mistõttu ei või neid liigitada valikulist eelist andvaks riigiabiks.
(59)
Lisaks on France Télécom arvamusel, et isegi kui tõendatakse riigiabi olemasolu, sobib see siseturuga kokku vastavalt kriteeriumidele, mille komisjon kehtestas oma otsuses La Poste’i pensioniskeemi kohta (edaspidi „otsus La Poste”) (38). Selles suhtes ei tähenda tema skeemi eripära, mille kohaselt ta maksab üksnes ühise riski põhjal arvutatud sissemakset, et France Télécom oleks alates 1996. aastast asetatud konkurentidest soodsamasse olukorda: lisaks struktuuriliselt ebasoodsale olukorrale seoses ettevõtja töölevõetud ametnike staatusega pidi France Télécom maksma 1996. aasta reformist tulenevalt märkimisväärset maksu, mille kokkusobivust siseturuga tuleb analüüsida ja mille summa 5,7 miljardit eurot ületab suuresti summa, mida France Télécom oleks pidanud maksma siis, kui tema sissemakset oleks arvutatud ühistest riskidest erinevate riskide puhul.
(60)
France Télécom leiab, et otsuses La Poste (39) väitis komisjon, et ühekordne erakorraline sissemakse summas 2 miljardit eurot, mis tehti reformi käigus, mis jõustus pärast meetmest teavitamist, aga enne komisjoni otsust, kompenseerib ühistest riskidest erinevatele riskidele vastavad sissemaksed, kuni ühekordne sissemakse on ära kasutatud. Miski ei õigusta France Télécomi sõnul seda, et komisjon sellest põhimõttest kõrvale kaldub, sest 1996. aasta seaduse eelnõu üle peetud arutelude ajal tehtud poliitilised avaldused ei võimalda arvata, et seadusandja määras France Télécomi kindlasummalise sissemakse nii, et oleks tagatud meetmete kümneaastane rakendamiskeeld.
(61)
Lisaks olid 1996. aastal kättesaadavad numbrilised andmed vastuolus väitega, mille kohaselt hinnati tol ajal summa suuruseks 5,7 miljardit eurot nii, et see vastaks täpselt lisakulule, mis tekib riigile 1996. aasta seaduse kohaselt kümneks aastaks, hüvitades aasta-aastalt iga-aastased ettevõtja väikseimad maksed, võttes arvesse ka vanaduspensioni skeemide hüvitismakseid, millest France Télécom 1996. aastal vabastati (40). Erakorralise sissemakse summaga püüti hüvitada Prantsuse Vabariigile reformi tõttu tekkinud kahjum. Seda tuleb seega kindlasti arvesse võtta võrdsete konkurentsitingimuste hindamisel alates sellekohase seaduse jõustumisest 1997. aastal.
(62)
Lõpuks arvab France Télécom, et kuna ilma 1996. aasta reformita oleks ta sattunud väga ebasoodsasse konkurentsiolukorda turgudel, mille liberaliseerimine oli ELi eesmärk, ning kuna Prantsuse ametiasutuste tegevus on täielikult kooskõlas France Télécomi suhtes kohaldatavat ettevõtlusmaksu käsitleva otsusega, (41) ei ole meetmel negatiivset mõju konkurentsile.
4.2. Kaebuse esitajad
(63)
Kaebuse esitajad jagavad hinnangut, mille komisjon esitas menetluse algatamise otsuses, et France Télécomi makstavate pensionimaksete vähendused, mis kehtestati 1996. aasta seadusega, kujutavad endast riigiabi ELi toimimise lepingu tähenduses. Vastavalt kõnealuses otsuses esitatud arutluskäigule, mille puhul kaebuse esitajad väljendavad kahetsust, et asjakohast summat ei ole kindlaks määratud, on abisumma 12,3 miljardit eurot ning mitte mingil juhul alla 9,9 miljardi euro (42). Kaebuse esitajad on seisukohal, et meetme liigitamise riigiabiks määrab meetme mõju, st tavaliselt ettevõtja eelarvest makstava sotsiaalkindlustusmaksete vähendamine, mitte aga meetme eesmärk, st väidetava ebasoodsa olukorra hüvitamine. Tegelikult ei olnud France Télécomil seoses töölevõetud ametnikega ebasoodsat olukorda, sest ettevõtja maksis töötuskindlustusmakseid ning tööjõukulu, mis oli 13 % väiksem konkurentide omast, ning tal oli stabiilne ja paindlik personal seoses palgakulu vähendamisega eelpensionide kaudu ja võimalusega suunata töötajaid muudele avaliku teenistuse töökohtadele.
(64)
Kaebuse esitajate sõnul ei sobi selliselt iseloomustatud riigiabi kokku siseturuga. France Télécomile antud konkurentsieelis oli tegelikult veelgi enam kahjustav, kuna maksuvähendused ei olnud vajalikud tema finantsstruktuuri õõnestamise vältimiseks: olles vähemalt 1996. aastal vabastatud 9,9 miljardi euro suurusest pensionidega seotud diskonteeritud netovõlast ning pidamata seda kulu enam bilanssi ega selle lisasse kandma, võttis France Télécom palju suurema võlakohustuse ning ta netofinantsvõlg ajavahemikus 1997-2007 oli 44 miljardit eurot. Abi vabastas France Télécomi monopolilt päritud pensionimaksetest ning võimaldas rahastada ettevõtja rahvusvahelist laienemist, tugevdades samas tema positsiooni Prantsusmaal, kus tal olid monopoli seisundist tulenevad olulised eelised, mille eest ta maksis vaid õiglast vastutasu.
(65)
Kuna abi on ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu ning seda ei ole minevikus tagasi makstud, ei saa kõnealust tegevusabi kuulutada siseturuga kokkusobivaks, võttes arvesse selle kumuleeruvat mõju. Kuna 1996. aasta reformi puhul puudusid võrdsed konkurentsitingimused, sest ei makstud töötuskindlustusmakseid ega kindlustusmakseid, mis kataks saamata jäänud palga juhul, kui ettevõtja suhtes algatatakse saneerimismenetlus, on reformi kokkusobivus ELi toimimise lepingu eeskirjadega välistatud. France Télécomi võlga seoses pensionidega peaks arvutama sõltumatu ekspert ning Prantsusmaa peab tagama korra finantsilise neutraalsuse, nähes maksete varieerumise korral eelkõige ette tööandja sissemaksete kohandamise mehhanismid ning 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise tasumise.
4.3. Telekommunikatsioonioperaator
(66)
Telekommunikatsioonioperaator jagab ja toetab komisjoni menetluse algatamise otsuses esitatud esialgset analüüsi, mille kohaselt liigitatakse uueks ning ebaseaduslikuks riigiabiks 1996. aasta seadusega kehtestatud muudatused, millega püütakse asendada France Télécomi iga-aastased sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest, pensionimaksetega, mida tegelikult maksab riik, arvates maha ametniku staatuses olevate tegevtöötajate tehtud sissemaksed. Sama kehtib kõnealuse operaatori arvates sotsiaalkindlustusmaksete suhtes, mis vastavad ühistest riskidest erinevatele riskidele eraõiguslike töötajate puhul ning mida maksavad France Télécomi konkurendid, mida aga ei maksa France Télécom vähemalt alates 1996. aastast oma ametnikest töötajate ega üldise tööõiguse alusel värvatud töötajate eest. Lisaks vastupidiselt otsuses La Poste (43) käsitletud juhtumile ei hõlmatud ega hõlmata ikka veel France Télécomi tööandja sissemaksete arvutamisel siin käsitletavaid sissemakseid, mistõttu ei saa abi kuulutada siseturuga kokkusobivaks.
(67)
Riigile pensionide maksmise hüvitamise lõpetamisest tuleneva abi puhul on operaator seisukohal, et komisjoni poolt otsuse La Poste kokkuvõttes tehtud konkurentsiolukorra analüüs pidi ta hoopiski juhtima järeldusele, et abi on siseturuga kokkusobimatu. See analüüs pidanuks põhinema alates 1996. aastast toimunud asjaoludel ning mitte hüpoteesidel tuleviku kohta nagu otsuse La Poste puhul.
(68)
France Télécomil on kõnealuse operaatori sõnul valitseva positsiooniga võrreldav võimupositsioon turgudel, kus ta tegutseb. Seetõttu kehtivad ta suhtes kohustused reguleerida eelnevalt kiire ja väga kiire lairibaühenduse hulgiturgudel püsiliini kõne alustamise ja lõpetamise hinda. 16. juuli 2003. aasta otsuses EÜ asutamislepingu artikli 82 kohaldamise kohta juhtumis COMP-38.233 nentis komisjon, et France Télécom on oma tütarettevõtja Wanadoo kaudu rikkunud ELi toimimise lepingu artiklit 102, ning määras selle eest karistuse (44). Kuna ettevõtja finantsseisund oli hea, võimaldas saadud abi tal rahvusvahelist laienemist rahastada, nimelt omandada Orange, Retevisión ja AMENA.
(69)
Operaator taotleb komisjonilt, et see määraks kindlaks kõnealuse abi täpse suuruse ning keelduks Deggendorfi kohtuotsust (45) kohaldades möönmast, et kõnealused meetmed sobivad kokku siseturuga, sest varasem ebaseaduslik abi ei ole tagasi makstud.
5. PRANTSUSE VABARIIGI MÄRKUSED
(70)
Prantsuse Vabariik on seisukohal, et France Télécomiga seotud Prantsusmaa riigiteenistujate pensionide rahastamise suhtes kehtestatud muudatused 1996. aastal ei kujuta endast riigiabi. 1996. aasta reform sobib igal juhul kokku siseturuga, eelkõige võttes kõnealuse juhtumi puhul aluseks komisjoni arutluskäigu otsuses La Poste (46).
5.1. Märkused riigiabi olemasolu kohta
(71)
Prantsuse Vabariigi sõnul asetas 1990. aasta seadus France Télécomi olukorda, mis on ebanormaalne ning kaldub kõrvale üldnormidest, sest sellega on ette nähtud, et ettevõtjad maksavad tööandja sissemakseid, mis vabastavad nad hilisemast maksekohustusest, proportsionaalselt töötasuga, mitte aga makstud pensionide tasemega. France Télécomi kantav kulu oleks seega olnud ebanormaalne, sest asjaomastele isikutele suunatud allkava oli rahalises puudujäägis ning tõotas muutuda liiga raskeks, sest töötavate ametnike arv vältimatult vähenes ning samal ajal kasvas pensionile jäänud töötajate arv.
(72)
1996. aasta reform viis pensionide rahastamise vastavusse üldnormidega, ilma et oleks seadnud ettevõtja soodsamasse konkurentsiolukorda, kuna France Télécomi sissemakse on arvutatud iga-aastaselt viisil, millega tagatakse, et sotsiaalkindlustusmaksed ja muud maksukohustused on vastavuses telekommunikatsioonisektoris tegutsevate konkurentide omadega. See, et sissemakse arvutamisel konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära kohaldades ei võeta arvesse sissemakseid, mis vastavad eraõiguslike töötajate ja ametnike ühistest riskidest erinevatele riskidele, on siiski õigustatud viimaste staatusega, mida ei ohusta töötus, välja arvatud erakorralised juhtumid, näiteks vallandamine või töölt vabastamine.
(73)
Prantsuse Vabariigi hinnangul tuleb selle kindlaksmääramisel, kas France Télécomil lasuvad kulud on tavalised või mitte, võrdlusraamistikuna kasutada ettevõtja konkurentide olukorda Prantsusmaal. Võttes vaatlusalusel juhul arvesse asjaolu, et 1990. aasta seadusega kehtestati France Télécomi jaoks väga suur kulu, mis kujutab endast erandit üldnormidest, on ebaõiglane ning ei ole jätkusuutlik, siis 1996. aasta reformiga, millega selline kulu tühistati ja olukord viidi vastavusse konkurentide omaga, taastati lihtsalt normaalsed konkurentsitingimused. France Télécomile ei ole hüvitatud sellest korrast tekkinud ebasoodsat olukorda, sest - nagu ta rõhutab oma märkustes - ta on jätkuvalt ebasoodsas struktuurilises olukorras, kannab lisakulusid, kannatab tööle võetud ametnike staatusest tuleneva jäikuse tõttu seoses finantsvõimenduse kuluga, mis kaasneb töötajate töölt lahkumise või teistesse riigiasutustesse üleminemisega, teeb pingutusi seoses täiendõppega ning kannab suuremat palgakulu. Seega ei anna reformist tulenev praegune kord France Télécomile ühtegi eelist ning seega ei ole see riigiabi ELi toimimise lepingu tähenduses.
(74)
Selline tõlgendus tuleneb ELi kohtupraktika üldistest põhimõtetest, mille kohaselt kujutavad endast riigiabi üksnes sekkumised, mis leevendavad tavaliselt ettevõtja eelarvel lasuvat kulu, millisel juhul ei kujuta endast riigiabi seadus, mis võimaldab vältida ettevõtja eelarvet koormavat kulu, mida tavaolukorras ei eksisteeriks (47). Nii oleks see ka selliste meetmete puhul, mis vabastavad avalik-õigusliku konkurendi ebasoodsast struktuurilisest olukorrast võrreldes eraõiguslike konkurentidega (48). Selline tõlgendus on kooskõlas ka komisjoni praktikaga (49).
(75)
Üldisemalt ei ole Prantsuse Vabariigi hinnangul asjakohane kaasata käesolevasse menetlusse hüvitamise ja ülemäärase hüvitamise mehhanisme, mille raames tasus France Télécom makse ajavahemikus 1991-1996 (tabel 1), et määrata kindlaks abi olemasolu või kuupäev, mil hakkas kehtima 1996. aasta seadusega (milles ei ole selle kohta ühtegi sätet) kehtestatud reformist tulenev eelis. Selliste maksude maksmine põhjustas ka üldnormidest kõrvale kalduva korra, mille puhul käsitleti France Télécomi suhtes kohaldatavat pensioniskeemi iseseisva skeemina, mis aga alates 1997. aastast ei olnud seda enam.
(76)
Neil põhjustel hindas Prantsuse Vabariik uuesti France Télécomi makstud ning põhjenduses 61 viidatud maksu, mida ettevõtja ei tasunud enam alates 1997. aastast. Tuginedes ajavahemiku 2008-2010 kohta taastatud tegelikele andmetele, mis on arvutatud tagasiulatuvalt ekstrapoleerides, on Prantsuse Vabariik seisukohal, et maksud, mida France Télécom seoses sellega maksis, on alla ettevõtja arvutatud 165 miljoni euro suuruse summa.
5.2. Võimaliku riigiabi kokkusobivus siseturuga
(77)
Prantsuse Vabariik on igal juhul seisukohal, et kui France Télécomiga seotud 1996. aasta reform kujutab endast riigiabi, tuleb seda vastavalt otsuses La Poste (50) esitatud komisjoni analüüsile käsitada siseturuga kokkusobivana. 1996. aasta reform vabastas France Télécomi struktuurilisest kulust, mis mõjutas ettevõtja konkurentsivõimet liberaliseerimisjärgus oleval turul, ning selle sissemakseid seoses ühiste riskidega arvutati seejärel konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära põhjal.
(78)
Asjaolu, et France Télécomi sissemakse ei hõlmanud alates 1997. aastast eraõiguslike töötajate puhul ühistest riskidest erinevaid riske, ei ole takistuseks abi siseturuga kokkusobivusele. Tabelis 4, mis on väljavõte Prantsuse Vabariigi esitatud teabest, on näidatud erinevus France Télécomi makstud sissemakse ja sellise sissemakse vahel, mida ta oleks maksnud siis, kui sissemakse arvutamisel oleks arvesse võetud ühistest riskidest erinevaid riske; maha on arvatud France Télécomi omakindlustuse maksed ning muud maksud, mida ettevõtja võrreldes konkurentidega tasuma peab.
Tabel 4
Tööandja France Télécom sissemakse ajavahemikus 1997-2010, arvutatud konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära (KLO) ja konkurentsitingimustest lähtuva muudetud osalusmäära (KLO*) põhjal, et hõlmata ühistest riskidest erinevad riskid
Aasta
KLO
Miljonit eurot
KLO*
Miljonit eurot
KLO-KLO*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Prantsuse Vabariigi hinnangul on ajavahemikus 1997-2043 tegelikult France Télécomi makstud sissemaksete nüüdisväärtus 13,5 miljardit eurot. Konkurentsitingimustest lähtuv osalusmäär, mida on muudetud, et võtta arvesse ühistest riskidest erinevaid riske ning millest on maha arvatud sissemaksed, mida peab tegema France Télécom, aga mitte selle konkurendid, suurendab sama ajavahemiku kohta igal aastal tehtud sissemakseid 16,7 miljardi euroni. Pidades kõnealuste riskide kaasamist asjakohatuks, on Prantsuse ametiasutused arvutanud, et summade erinevuse (3,2 miljardit eurot) hüvitab suures osas 1997. aastal France Télécomi makstud 5,7 miljardi euro suurune erakorraline kindlasummaline sissemakse.
(80)
Prantsuse Vabariigi hinnangul võib seda kindlasummalist sissemakset pidada samamoodi nagu otsuses La Poste (51) samaväärseks rahalise hüvitisega, mida võib kompenseerida sissemakse, mis on seotud ühistest riskidest erinevate riskide katmiseks tehtud sissemakseid hõlmava muudetud osalusmääraga. Sellisel juhul ilmneb, et rahalise hüvitise summa ületab praegu summa, mis tuleneb 1996. aasta reformi ja tabelis 4 viidatud muudetud määra vahest, ning et seda rahalise hüvitise summat ei kasutata määrade vahe puhul tegelikkuses kunagi ära. Sellega lükatakse ümber menetluse algatamise otsuses komisjoni väljendatud kahtlused seoses France Télécomi ja selle konkurentide tõeliste võrdsete konkurentsitingimuste puudumisega.
(81)
Prantsuse Vabariigi arvates on kontserniga La Poste seotud riigiametnike pensionide rahastamise reform, mis kehtestati 2006. aastal ning mille puhul võeti eeskuju 1996. aasta France Télécomi reformist, peamiste aspektide poolest viimati nimetatud reformiga täielikult võrreldav. Võttes arvesse seda sarnasust, ei võimaldanuks ükski põhjendus komisjonil kõrvale kalduda otsusega La Poste seatud pretsedendist. Komisjon peaks tunnistama, et France Télécomi jaoks kehtestatud erakorralist kindlasummalist sissemakset tuleb arvesse võtta reformi võrdsete konkurentsitingimuste analüüsis, pidades seda de facto ühistest riskidest erinevate riskidega seotud sissemakse avansiks.
(82)
Prantsuse Rahvusassamblees ja Senatis toimunud arutlused, kus viidati tol ajal sellele, et reform hõlmab rahaliselt kümneaastase ajavahemiku, vormistati konkreetsete avaldusena. Sellist mõttekäiku ei ole seaduseelnõu seletuskirjas, kõnealustes seadustes ega nende rakendussätetes. Seadusandja kavatsus oli 1996. aastal kehtestada France Télécomi pensionikohustused konkurentidega võrdsel tasemel, mitte aga kõrvaldada reformi mõju kümneaastaseks ajavahemikuks, nagu võis järeldada mõttekäigust, mille komisjon võttis vastu kontekstivälistele avaldustele tuginedes.
(83)
Töö parlamendis viitab üheselt mõistetavalt sellele, et sissemakse summa määrati kindlaks standardtasemel, mitte aga selle summa põhjal, mille riik tegelikult peab enda kanda võtma. Konstitutsiooninõukogu märkis 30. detsembri 1996. aasta otsuses nro96-385 DC, et 37,5 miljardi Prantsuse frangi suurust kindlasummalist sissemakset põhjendati sellega, et riik võttis vastutuse ametnike pensionide eest, hõlmamata siinkohal hüvitist, samal ajal kui riigieelarvesse ei tehtud makseid ühe individuaalse kulupunkti jaoks ning sellega täideti eelarve tasakaalu üldtingimusi vastavalt 2. jaanuari 1959. aasta finantsseadusi käsitleva alusseaduse artiklile 18.
(84)
Prantsuse Vabariigi jaoks määrati erakorralise sissemakse täpne summa kindlaks 1997. aasta riigieelarve seadusega, kusjuures ei võetud arvesse kümneaastast ajavahemikku, mille jooksul pidi see sissemakse olema riigile hüvituseks, vaid arvesse võeti hoopiski mõju France Télécomi bilansi struktuurile, mis pidi jääma talutavaks. Summa suurus ei määratud kindlaks riigile maksete hüvitamise põhjal, vaid võttes arvesse ettevõtja maksevõimet.
(85)
Asjaolu, et seda sissemakset hallati lahus 1997. aastast alates tegelikult makstud pensionihüvitistest, kinnitab, et tegemist oli kindlasummalise sissemaksega. Seega selgub Prantsuse Vabariigi esitatud andmetest, et ajavahemikus 1997-2006 maksti France Télécomi ametnikele pensionideks ette nähtud sihtotstarbelise konto kaudu pensione […] miljardi euro ulatuses, kuigi France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õiguslik asutus kandis nimetatud kontole 3,4 miljardit eurot. Sama ajavahemiku puhul oli sissemaksetega rahastamata summa 1,2 miljardit eurot. Lisaks hinnati 1997. aastal, et rahalisi vahendeid jagub 17-25 aastaks, ilma arvesse võtmata kümneaastast ajavahemikku, millele tugineb komisjon oma mõttekäigus, mida ta ilmselt soovib vastu võtta.
(86)
Prantsuse Vabariik on arvamusel, et France Télécom oleks ilma kõnealuse reformita turult välja tõrjutud, võttes teenistusastme brutopalgalt tehtava sissemakse määra, mis oli 2010. aastal 77 %, ning reservvahendeid kontol ettevõtjaga seotud ametnike pensionikohustuste rahastamiseks. Reform oli seega otsustav etapp turu liberaliseerimisega kohanemisel kooskõlas ELi vastu võetud eesmärgiga ning piirdus vajaliku miinimumiga. Ilma selle reformita oleks France Télécom turult väljunud ega oleks saanud ilma pankrotiohtu välistamata teha vajalikke investeeringuid, eelkõige neid, mis oleks võimaldanud kliendiliinide eraldamist, mistõttu ei olnud reformil negatiivset mõju konkurentsile.
(87)
Prantsuse Vabariigi arvates ei oleks France Télécomi pensionide rahastamise meetodi reform, eelkõige erakorralise sissemakse nõude kehtestamine, toonud riigi jaoks ajavahemikus 1997-2006 kaasa kulu, vaid oleks tegelikult Prantsusmaa ametiasutuste hinnangu kohaselt toonud Prantsusmaale 9,1 miljardi euro suuruse netotulu (52). Kui peaks arvutama erakorralise sissemakse tulusust, tuleks Prantsuse Vabariigi arvates kasutada 7 % diskontomäära. Seega võeti 1996. aastal vastu erakorralise sissemakse põhimõte. Investeerimisväljavaade pidi olema pikaajaline, sest eeldatav erinevus makstud hüvitiste ja sissemaksete vahel ületas 500 miljonit eurot alles 2005. aastal ehk üheksa aastat hiljem ning 1 miljard eurot alles 12 aastat hiljem. Riigikassa võrreldavate võlakirjade määr 1996. aastal kasvas keskmiselt 15 aastaga 6,9 %. France Télécom emiteeris omalt poolt võlakirju ajavahemikus 1991. aasta novembrist kuni 1997. aasta novembrini 7 % keskmise võrreldava määraga.
(88)
Komisjoni nõutud summade arestimine vastavalt komisjoni otsusele France Télécomi suhtes kohaldatava ettevõtlusmaksu kohta (53) ning seejärel nende summade maksmine pidi viima komisjoni tõdemuseni, et tema otsust täideti kooskõlas tema 2007. aasta vastavateemalise teatisega (54). Seetõttu ei tuleks uurida kõnealuste abimeetmete kumulatiivset mõju.
6. ABI HINDAMINE
6.1. Abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
(89)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(90)
Selle artikli kumulatiivsete tingimuste kohaldamist vaatlusaluse juhtumi asjaoludele on uuritud punktides 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Riigi ressurssidest antav abi
(91)
Prantsusmaa on välja andnud 1990. ja 1996. aasta seadused. Nendega on ette nähtud meede, mille kohaselt kannab France Télécom riigieelarvesse hüvitise France Télécomi ametnikele määratud pensionide maksmise ja teenindamise eest. Kuna vastavalt 1996. aasta seadusele on summa, mida France Télécom hüvitiseks riigieelarvesse kandis, väiksem esialgu 1990. aasta seadusega ette nähtud summast, on France Télécomile antud abi Prantsusmaa ressurssidest.
6.1.2. Teatavate ettevõtjate soodustamine
(92)
1990. aasta seaduse sätete kohaselt kohaldati korda juriidilise isiku staatusega avalik-õigusliku operaatori France Télécom suhtes. Riigi osalusega ettevõtjat France Télécom käsitleva 1996. aasta seadusega muudeti kõnealust korda sätetega, mida kohaldatakse France Télécomi suhtes vastavalt selles seaduses konkreetselt kõnealuse ettevõtja jaoks kindlaks määratud korrale.
(93)
1990. aasta seadusega kehtestatud korra eesmärk oli määrata seoses tööandja sissemakse põhimõtete ja summadega kindlaks konkreetne hüvitis, mida France Télécom maksab Prantsusmaale pensionide eest. France Télécomi makstav hüvitis, mis oli sätestatud 1990. aasta seaduse esialgses redaktsioonis ning mida kohaldati ajavahemikus 1991-1996, nagu ka 1996. aasta seadusega kehtestatud hüvitis, mida kohaldati alates 1997. aastast, on erimeetmed, mis hõlmavad üksnes France Télécomi; seega on vastupidiselt France Télécomi seisukohale täidetud valikulisuse tingimus.
6.1.3. Majanduslik eelis, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi
(94)
Tuleks kindlaks määrata, kas meetmed, millega määratakse kindlaks kõnealuse hüvitise summa, soodustavad France Télécomi. Küsimust, kas 1996. aasta seadusega 1990. aasta seaduse artiklis 30 tehtud muudatused kujutavad endast abi, kuna annavad France Télécomile eelise, tuleb hinnata kõnealuse pensionisüsteemi laadi ja tulususe ning France Télécomile kaasnevate mõjude, mitte aga muudatuste põhjuste ega eesmärkide põhjal. Vastupidiselt Prantsusmaa seisukohale ei ole 1990. aasta seaduse muutmisega taotletud eesmärk seega mõjude hindamisel põhimõtteliselt asjakohane.
(95)
Asjaolu, et riik tegeleb France Télécomi ametnikele määratud pensionide maksmise ja teenindamisega, tuleneb sellest, et kohaldatakse tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksit, mis kehtib üksnes kõnealuste endiste ametnike suhtes. Nende ametnike staatust ega põhimõtet, mille kohaselt tasub riik nende pensionimaksed, ei muudetud ei 1990. aasta seaduse ega ka 1996. aasta seadusega. Selline vastutuse võtmine näib tulenevat põhimõttest, mille kohaselt teenivad ametnikud vastavalt personalieeskirjadele avalikke hüvesid üldhuvidest täiesti sõltumata. Paraku ei ole see nii, sest ametnikud töötavad ettevõtja heaks, kes osutab teenuseid tasu eest eesmärgiga teenida selle ettevõtja huvi ja kasu, konkureerides teiste samu teenuseid osutavate ettevõtjatega.
(96)
Sellest seisukohast kujutab riigile hüvitise maksmine, mis oli ette nähtud 1990. aasta seaduse esialgses redaktsioonis ning ka 1996. aasta seadusega kehtestatud muudatustega, erandit Prantsusmaa vastutuse võtmise põhimõttest. Seda erandit õigustab France Télécomi ametnike pensionide suhtes kohaldatava süsteemi olemus ja ülesehitus. Prantsusmaa peab kohaldama tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksit France Télécomi sellistele ametnikele määratud pensionide maksmisel ja teenindamisel, kes kuuluvad üldise riigiteenistuja staatuse alla, mitte aga sotsiaalkindlustushüvitiste üldise süsteemi alla.
(97)
Prantsusmaal on isegi juhul, kui France Télécom hüvitist ei maksa, kohustus tagada asjaomase ametniku staatuses oleva personali eluaegsed kohustused, välja arvatud juhul, kui ta neid kohustusi ühepoolselt muudab. Prantsusmaal riiklikult koolitatud ametnike kättesaadavaks tegemine France Télécomile ilma makstud ja makstavate pensionide eest mingisugust hüvitist tasumata annab aga nimetatud ettevõtjale selge eelise.
(98)
Kuna France Télécomi konkurentidest ettevõtjad ei värba ametniku staatuses töötajaid, kelle suhtes oleks Prantsusmaal samalaadne finantskohustus, siis ei saa neile üle kanda France Télécomi pensionide rahastamise ja hüvitise maksmise süsteemi loogikat, mis on seadusega kehtestatud. Olles tunnistajaks asjaolule, et konkurentide töötajad olid teistsuguses olukorras seoses palkade maksmata jätmise riskiga sotsiaalkindlustushüvitiste üldise süsteemi alusel, näivad Prantsusmaa ametiasutused arvavat, et nende puhul on sotsiaalkindlustusmaksete maksmine kõnealuse riski katmiseks õigustatud. Prantsusmaa tugineb just sellele olukorrale, väites, et ühistest riskidest erinevate riskide hõlmamine ametnike ja eraõiguslike töötajate puhul ei ole France Télécomi poolt riigile makstava hüvitise arvutamisel 1996. aasta seaduse kohaselt õigustatud.
(99)
Sellest järeldub seega, et eraõiguslike töötajate värbamisest tulenevate maksude tõttu ei ole need ettevõtjad ei õiguslikult ega faktiliselt olukorras, mis oleks võrreldav France Télécomi ametnikest töötajate omaga; see on vastupidine, mida Prantsusmaa ja France Télécom väidavad oma märkustes.
(100)
Samuti ei ole asjakohane võrrelda France Télécomi suhtes kohaldatavat hüvitise skeemi teiste selliste avalik-õiguslike üksuste skeemiga, kus töötavad ametniku staatuses töötajad, nagu nt Pariisi rahapaja (Monnaie de Paris) või Prantsusmaa riiklik metsaamet (Office National des Forêts), ning mida võiks teatud tegevuste poolest liigitada ettevõtjateks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, või teiste selliste avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste skeemiga nagu EDF või GDF minevikus. EDFil ja GDFil olid eripensioniskeemid ning nad ei olnud liitunud avaliku teenistuse skeemidega. EDFi ja GDFi skeemid tuginesid muu hulgas üldskeemile, isegi kui rõhutada, et komisjon järeldas abi puudumist üksnes selle põhjal, et hüvitis oleks riigi jaoks finantstagajärgedeta, (55) mis aga ei olnud nii vaatlusaluse 1996. aasta reformi puhul.
(101)
Riigile La Poste’iga seotud ametnike pensionide maksmise hüvitamise kord enne otsuses La Poste kirjeldatud ja komisjoni poolt tingimuslikult heaks kiidetud muudatusi oli samuti avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse laadiga riigi osalusega ettevõtja kord ning jäi selleks 1990. aasta seaduse kohaselt selle esialgses redaktsioonis. See oli sarnane France Télécomi korraga selles mõttes, et sellega oli ette nähtud iga-aastase hüvitise tasumine riigile ametnike pensionide maksmise ning maksude teenindamise eest vastavalt sotsiaalkindlustuskoodeksi artiklile L-134.
(102)
Isegi kui La Poste ei ole France Télécomi konkurent, nii et viimasele antud eelised oleksid võinud või ähvardanud teda kahjustada, olid France Télécomi ametnike pensioniskeemi loogika ja sätted enne 1996. aasta reformi ikkagi samad kui La Poste’i suhtes tol ajal kehtinud võrreldava skeemi omad. Lisaks on komisjon hinnanud oma otsuses La Poste, et La Poste’i suhtes kohaldatav pensioniskeemi reform kujutas endast riigiabi, vastupidiselt sellele, mida väidab Prantsusmaa seoses France Télécomiga. Üldisemalt tuleb France Télécomi olukorra hindamisel võrrelda seda sellise avalik-õigusliku või eraettevõtja omaga, kelle töötajad on oma ametniku staatuse säilitanud. Sellised ettevõtjad oleksid võrreldavas olukorras France Télécomiga. France Télécomile antud riigiabi olemasolu saab seega hinnata just sellise võrdlussüsteemi alusel.
(103)
Vastupidiselt sellele, mida väidavad Prantsuse Vabariik ja France Télécom, ei saa kinnitada, et meede ei anna ettevõtjale, vaatlusalusel juhul France Télécomile, eelist üksnes seetõttu, et see hüvitab kõnealuse ettevõtja jaoks teatava ebasoodsa olukorra minevikus. Komisjon lükkas alles hiljuti tagasi endise telekommunikatsioonioperaatori, France Télécomi konkurendi väite, mille kohaselt õigustavad eripensioniõigused, mis on võrreldavad minevikus avalikust teenistusest päritud õigustega ning erinevad üldise süsteemi omadest, selliste sotsiaalkindlustusmaksete vähendamise meetmeid, mis on seotud kõnealuse kategooria töötajatega seotud pensionidega, mida ettevõtja tasub (56). Nagu rõhutasid Prantsusmaa ametiasutused 1996. aasta seaduseelnõu arutelude ajal, pandi 1996. aasta seadusega Prantsusmaale uus raske kohustus seoses France Télécomi ametnike pensionide maksmise ja teenindamisega. Samal ajal oli 1996. aasta seaduse eesmärk vähendada hüvitist, mida France Télécom oli alati maksnud.
(104)
Kõnealuse seadusega ette nähtud tööandja sissemakse määra arvutamise korrast tulenevalt maksis France Télécom alates 31. detsembrist 1996 riigile väiksemat hüvitist, kui ta oleks maksnud ilma kõnealuse seaduseta. Sama seadusega kehtestatud hilisemast maksekohustusest vabastava tööandja sissemakse tõttu lasi France Télécom 31. detsembril 1996 viivitamatult käiku reservvahendid, mis olid tema kontol eraldatud kohustuste täitmiseks tulevikus. Maks, millest France Télécom vabastati, ei olnud uus, sest 1990. aasta seadusega võeti üle varasem eelarvemenetlus; see ei olnud ettenägematu, sest ettevõtjal olid selle jaoks olemas reservvahendid; see ei kaldunud ka kõrvale üldise sotsiaalkindlustuse eeskirjadest, sest seda ei kohaldata France Télécomi makstava hüvitise suhtes.
(105)
1996. aasta seadusega kanti alates selle jõustumisest Prantsusmaale üle kohustus tasuda iga-aastaselt sissemakset, mis katab lõppkokkuvõttes täielikult asjaomaste töötajate pensionide rahastamise. 1996. aasta seadusega selliselt antud abi summat võib alates seaduse jõustumisest arvutada hilisemast maksekohustusest vabastava iga-aastase sissemakse, mida France Télécom maksab Prantsusmaale, ning sellise maksu vahe põhjal, mida ta oleks maksnud vastavalt 1990. aasta seadusele (esitatud tabelis 1), kui kõnealust seadust ei oleks muudetud, arvates maha 1997. aastal makstud kindlasummalise sissemakse.
(106)
Prantsuse Vabariigi hinnangutest, mis on esitatud põhjenduses 40, järeldub, et 1996. aasta reformi ajal ning kuni finantskohustuste ettenähtud kaotamiseni seetõttu, et Prantsusmaa võtab kulu enda kanda, võisid Prantsusmaa ametiasutused hinnata uute maksude netosummaks kokku kuni 2043. aastani ehk ajani, mil riigi finantskohustused pensionile jäänud ametnike või nende ülalpeetavate suhtes lõppevad, […] miljardit eurot. Maksude nüüdispuhasväärtus 1996. aastal oli […] miljardit eurot pärast France Télécomi iga-aastaste sissemaksete (15,2 miljardit eurot), töötajate sissemaksete ([…] miljardit eurot) ning 5,7 miljardi euro suuruse erakorralise kindlasummalise sissemakse mahaarvamist.
(107)
Tuleks märkida, et 1996. aastal reformi ajal tehtud hinnangulised summad on ligilähedased tegelikele summadele (57). Ei hüvitise, mida France Télécom pidi maksma iga-aastaste sissemaksetena, ega 1997. aastal makstud 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise eesmärk ega ka tagajärg ei olnud taotleda Prantsusmaa eelarve neutraalsust. Juhul kui see nii oleks olnud, siis eeldades, et aktuaarse hindamise hüpoteesid olid asjakohased, oleksid kulud ja tulud kogu ajavahemiku puhul olnud tasakaalus, mistõttu ei oleks France Télécomil olnud majanduslikku eelist.
(108)
Prantsusmaa ametiasutused olid teadlikud, et „France Télécomi ametnike pensionimaksete ülekandmine riigile” oli „riigi jaoks uus ja raske kohustus” ning et erakorraline kindlasummaline sissemakse või riigi omandis oleva ettevõtja teatava osa aktsiate võõrandamisest saadud tulu kattis seda vaid osaliselt. Põhjenduses 31 viidatud aruteludest nähtub, et Prantsusmaa ei püüdnud 1996. aastal hüvitada täies ulatuses uut kohustust, mille ta edaspidi enda kanda võttis, vaid püüdis hoopiski võtta enda kanda uue kohustuse „ettevõtja huvides, mida selles tehingus eelkõige arvesse võetakse”.
(109)
Isegi kui võtta selle uue kohustuse hindamisel, mida Prantsusmaa enda kanda võttis, arvesse Prantsusmaa teistsugust aktuaarset hindamist ning hoolimata 1997. aastal makstud erakorralisest kindlasummalisest sissemaksest, on ilmselge, et reform andis tööandja väiksemate sissemaksete tõttu ettevõtjale märkimisväärse eelise. Kuna kindlasummaline sissemakse või rahaline hüvitis ei võimaldanud üksnes täielikult katta Prantsusmaale üle kantud makseid, vaid neid ka vähendada, ning võttes arvesse maksete suurusjärku, ei saa pidada asjakohaseks tol ajal tehtud aktuaarset hindamist ja hinnangute täpsust kuni 2043. aastani kestva ajavahemiku kohta.
(110)
Lisaks ei tuleks France Télécomi väikematest maksetest tulenevaid finantseeliseid võrrelda ametnike värbamisest tuleneva väidetava ebasoodsa olukorraga, nagu seda näeb France Télécom ja kinnitab Prantsuse Vabariik. 1996. aasta seadus ei ole mingil juhul väidetavat ebasoodsat olukorda süvendanud, sest see ei toonud kaasa lisaametnike värbamist. Vabastades France Télécomi teatavast osast finantskohustustest, ei olnud 1996. aasta seaduse eesmärk hüvitada väidetavat ebasoodsat olukorda seoses töötasudega või France Télécomi väljendatu kohaselt ametnike värbamisest tuleneva väiksema paindlikkusega.
(111)
Seega tuleb täiendavalt vastata argumentidele seoses ametnike värbamisest tuleneva väidetava ebasoodsa olukorraga, millele on viidanud Prantsuse Vabariik ja France Télécom.
-
Esiteks oli France Télécomil enne Prantsusmaa turu täielikku konkurentsile avamist olemas koolitatud ja pädev personal, ilma milleta ei oleks ta oma turupositsiooni säilitanud, juhul kui ta oleks pidanud need täielikult asendama. Selle asjaolu jätab aga France Télécom oma dokumentidest välja.
-
Lisaks on töötasud ja töötajate koolitamisse tehtavad investeeringud, mida France Télécomi käsitleb kui ebasoodsat olukorda, tegelikult ettevõtja eelarves tavapärased kulud ning ei ole tõendatud, et need ei paranda töötajate osalust ja tootlikkust võrreldes konkurentidega.
-
Kui vastab tõele, et France Télécomil ei ole võimalik kohandada töötasusid, rakendades asjaomaste töötajate puhul töökohtade vähendamise sotsiaalkava, on siiski kaheldav, et ametniku staatuses töötajatele ainuüksi nende staatuse tõttu ette nähtud kava võiks nõuetekohaselt rakendada, sest ametnike töölevõtmise lõpetamine 1997. aastal ning eraõiguslike töötajate kasutamine pakkus ettevõtjale kindlaid paindlikkuse võimalusi töötasude kohaldamisel.
-
Kui vastab tõele, et ettevõtja pühendab olulise osa eelarvest kõnealuste töötajate ennetähtaegselt pensionile jäämise motiveerimiseks, on siiski ka tõsi, et ettevõtjal oleks sellise sätte kehtestamiseks olnud väiksem stiimul ja huvi, kui Prantsusmaale ei oleks üle kantud finantskohustusi, mis lasusid France Télécomil vastavalt 1996. aasta seadusele. Säte võimaldab motiveerida ennetähtaegset pensionile jäämist ning seega võtta riigil asjaomaste töötajate eest vastutuse varem. Ilma 1996. aasta seaduseta oleks France Télécom pidanud seda kohustust endiselt ise kandma.
(112)
Kuna puudub seos kõnealusest meetmest tuleneva majandusliku eelise olemasolu või selle puudumise küsimusega, tundus olevat alusetu põhjendus sellise konkurentsieelise arvessevõtmise kohta, mida France Télécom oma endiselt monopolilt sai, millele viitavad kaebuse esitajad. Väidetavad eelised ja ebasoodsad olukorrad ei ole seotud telekommunikatsioonituru konkurentsitingimuste võrdsustamise küsimusega sotsiaalkindlustusmaksete osas.
(113)
Üksnes 1996. aasta seadusega ette nähtud erakorraline kindlasummaline sissemakse oli France Télécomi jaoks vahetu kulu seoses juba kindlaks määratud võrreldava olukorraga. Kindlasummalise sissemakse tasumine vähendas abisummat, millest France Télécom sai ja saab edaspidi kasu, niikaua kuni riik kannab France Télécomi asemel 1996. aasta seadusest tulenevat finantskohustust. Ilma et see piiraks Prantsuse valitsuse kasutatud aktuaarsete meetodite õigsust, oleks ilma kindlasummalise sissemakseta summa, millest France Télécom vabastati, olnud 1996. aasta puhasväärtuses 18,9 miljardit eurot, mitte aga […] eurot.
(114)
1996. aasta seadusega võimaldati ja võimaldatakse jätkuvalt France Télécomile suuremaid rahalisi vahendeid tegutsemaks turul, kus ta on aktiivne. Need vahendid olid 1996. aasta seadusest tulenevalt suuremad kui need, mis France Télécomil olid vastavalt 1990. aasta seadusele selle esialgses redaktsioonis. Telekommunikatsiooniteenuste turgu, kus France Télécom kõikjal Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides tegutses ja tegutseb, on ainu- ja eriõiguste järkjärgulise kadumisega alates 1988. aastast tasapisi konkurentsile avatud ning kui välja arvata konkreetsed erandid, siis on turg täielikult avatud olnud alates 1998. aastast. Prantsusmaal avati turg täielikult konkurentsile 2002. aastal. Õiguslike takistuste kadumisega sisenesid turule teised ettevõtjad, kes olid ja on endiselt France Télécomi konkurendid, ning seda isegi enne 1990. ja 1996. aasta õigusmeetmeid, mida käesolevas otsuses käsitletakse.
(115)
Olles vabastatud ametnikest töötajate pensionimaksete tasumisest tulevikus ning iga-aastaste sissemaksete madalama taseme tõttu vähendati France Télécomi bilansis kohustustusi ja makse, mis suurendas tema atraktiivsust kapitali ligimeelitamisel ning mistõttu ta oli soodsamas olukorras kui enne 1996. aasta reformi. Kuna France Télécom vabastati kohustusest, mis tal oli oma endisel Prantsuse turul, oli tal kergem areneda teiste äsja konkurentsile avatud liikmesriikide turgudel, mida ta ka tõhusalt tegi, nagu on selgitatud põhjendustes 48-50.
(116)
France Télécomi kohustuste vähendamine tulenevalt meetoditest, mille põhjal arvutatakse Prantsusmaale makstav hüvitis ametnikest töötajate pensionimaksete tasumiseks, kahjustab seega või ähvardab kahjustada konkurentsi France Télécomi ja uute ettevõtjate vahel Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides, kus France Télécom tegutseb.
6.1.4. Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine
(117)
Turge, millel France Télécom Prantsusmaal tegutseb, on alates 1988. aastast järg-järgult konkurentsile avatud, ning seetõttu on need suuresti avatud ka liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Direktiiviga 96/19/EÜ on ette nähtud telekommunikatsioonituru täielik liberaliseerimine alates 1. jaanuarist 1998. Seega on Prantsusmaal end asutanud ettevõtjad, kelle kapital on osaliselt muude liikmesriikide kui Prantsusmaa ettevõtjate omandis. Teatavad turud hõlmavad rahvusvahelist andmeedastust liikmesriikide vahel. Samamoodi osutab France Télécom oma tütarettevõtjate kaudu elektroonilisi side teenuseid teistes liikmesriikides, eelkõige Hispaanias, Belgias ja Ühendkuningriigis.
(118)
Nendel tingimustel võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust meede, mis vähendab France Télécomi üldist käitamis- ja tegevuskulu ning vabastab selle kaudu ettevõtja ressursid, et see saaks investeerida või parandada oma kaubanduspakkumist Prantsusmaal või end sisse seada teistes liikmesriikides.
6.1.5. Järeldus abi olemasolu kohta vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1
(119)
Eelnevast nähtub, et vähendades hüvitist, milleks on 1990. aasta seadusega selle esialgses redaktsioonis ette nähtud pensionimakseteks riigile makstav tööandja sissemakse, ning asendades selle 1996. aasta seaduses sätestatud hüvitisega, mis on väiksem varem kohaldatud hüvitisest, andis Prantsuse Vabariik 1996. aasta seadusega kehtestatud kohustuste ülekandmise kujul France Télécomile riigi ressurssidest abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi ning kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1.
(120)
Seetõttu on vajalik uurida, kas selle abi võib kuulutada kokkusobivaks siseturuga.
6.2. Abi kokkusobivuse alternatiivsed õiguslikud alused
(121)
Komisjon märgib, et Prantsusmaa ei ole kõnealuse meetme siseturuga kokkusobivuse põhjendamisel viidanud ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2.
(122)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikega 2 ette nähtud erandid, milleks on üksiktarbijatele antav sotsiaalabi, loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks antav abi ning Saksamaa Liitvabariigi teatud piirkondade majandusele antav abi, on vaatlusalusel juhul selgelt ajakohatud.
(123)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3 sätestatud erandite kohta nendib komisjon, et kõnealune abi ei ole abi majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus, tegemist ei ole üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projektiga ega abiga Prantsusmaa majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks. Abi ei ole ette nähtud kultuuri edendamiseks ega kultuuripärandi säilitamiseks.
(124)
Seetõttu näib, et kõnealuse meetme siseturuga kokkusobimise hindamiseks võib kohaldada üksnes ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c.
6.3. Abi kokkusobivus siseturuga vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c
(125)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c on sätestatud järgmine: „Siseturuga kokkusobivaks võib pidada: […] abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega […].”
(126)
Selleks et abi saaks pidada kokkusobivaks siseturuga selle põhjal, et see soodustab majandustegevuse või teatud majandussektorite arengut, peab see parandama majandustegevuse teostamise viisi. Abi sobib ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt siseturuga kokku üksnes juhul, kui abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Oma hinnangus paneb komisjon erilist rõhku vajalikkuse ja proportsionaalsuse kriteeriumidele (58).
(127)
Esmalt tuleks menetluse algatamise otsuses komisjoni tõstatatud kahtluste kohta märkida, et Prantsuse Vabariik sai France Télécomilt piisava summa, mis vastab summale, mille tagasinõudmist komisjon nõudis oma otsuses France Télécomi suhtes kohaldatava ettevõtlusmaksu kohta (59). Olles saanud kinnitust Üldkohtu otsusest, millega Euroopa Kohus (60) lükkas tagasi kõnealuse otsuse tühistamise hagi, on komisjon arvamusel, et Prantsuse Vabariik võttis otsusest tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikud meetmed. Kuna makstud abi nõuti ettevõtlusmaksu kohaldamise kaudu nõuetekohaselt tagasi ning see kõrvaldab majandusliku eelise France Télécomi jaoks, siis ei tuleks uurida selle abi võimaliku kumulatsiooni mõju seoses käesolevas menetluses käsitletava abiga.
(128)
Seoses ülejäänuga tuleks kõigepealt märkida, et vastupidiselt investeerimiskulule on ettevõtja sotsiaalkulud korduvad tegevuskulud ning neid vähendav abi kujutab endast ettevõtja tegevusabi, mille kokkusobivust siseturuga peab Euroopa Komisjon väga põhjalikult hindama Euroopa Kohtu kohtupraktika põhjal.
6.3.1. Abimeetme kokkusobivus ühist huvi pakkuva eesmärgiga
(129)
Vaatlusalusel juhul võib alates 1997. aastast antud abi käsitleda abina, mis on ette nähtud elektroonilise side teenuse osutamise arendamise lihtsustamiseks turgude täieliku liberaliseerimise kontekstis. 1996. aasta seadus võeti vastu koos 26. juuli 1996. aasta telekommunikatsiooniseadusega nr 96-659, millega võeti üle ELi õigusest, nimelt direktiivist 96/19/EÜ, Prantsusmaa jaoks tulenevad õigused.
(130)
1996. aasta seaduse üldeesmärk seoses Prantsusmaale rahalise hüvitise maksmisega on lähendada France Télécomi töötasudelt makstavad sotsiaalkindlustusmaksed ja maksukohustused teiste telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate omadele, kes maksavad sotsiaalkindlustushüvitisi üldise süsteemi raames. Kasutatud vahend, st abimeede, mis on otse ja täielikult suunatud France Télécomi tööandja sissemaksete kindlaksmääramise viisi vastu, tundub olevat seatud eesmärgi saavutamiseks nõuetekohane.
(131)
Abimeede, millega püütakse vähendada France Télécomi jooksvaid sotsiaalkindlustusmakseid, mille tasumise kohustus võeti ajal, mil valdava osa teenuste osutamine monopoli seisuses ei eeldanud majanduslikult tõhusat käitumist, võib teistsuguses konkurentsiolukorras aidata parandada varem monopoli seisuses osutatud teenuste osutamise viisi, kuivõrd konkurentidest ettevõtjate rahaliste vahendite eraldamisega nende vastavateks sotsiaalkindlustusmakseteks ei kaasne muutust võrdsetel tingimustel toimuvas konkurentsis. Alljärgnevalt on esitatud reservatsioonid seaduse teatavate sätete asjakohasuse kohta selles kindlaks määratud eesmärgi saavutamisel. Siiski ei ole seatud kahtluse alla seaduse legitiimsust ega kokkusobivust ühist huvi pakkuva eesmärgiga, milleks on arendada välja tõhusa konkurentsiga elektroonilise side teenuse turud, aidates sel viisil kaasa tehnoloogia arengule ja selle tegevuse majanduslikule õitsengule.
6.3.2. Abimeetme vajalikkus
(132)
France Télécomiga seotud ametnike töökohtade puhul ülempiiri kehtestamine, mis tulenes värbamise keelust alates 1. jaanuarist 2002 ja oli ette nähtud 1996. aasta seadusega, tõi vältimatult kaasa France Télécomil lasuvate pensionimaksete märkimisväärse suurenemise proportsionaalselt töötavate ametnike arvuga. Olles nii ilma jäetud võimalusest värvata ametnikke riigiasutustest, mis oli ka arusaadav, sest kõnealuste teenuste osutamises tekkis konkurents, seisis France Télécom nende töökohtade puhul silmitsi üleliigsete pensionimaksete maksmise kohustusega võrreldes sellega, mida tema konkurendid pidid ja peavad maksma. Samuti tuleks märkida, et kohustus maksta Prantsusmaale hüvitist vastavalt 1990. aasta seaduse esialgsetele sätetele ei hõlmanud üksnes konkureerivatel turgudel tegevaid ametnikke 1990. aastal ja pärast seda, vaid ka side- ja telekommunikatsiooniameti pensionil olevaid ametnikke 1990. aastal.
(133)
Näiteks oleks Prantsuse Vabariigi esitatu kohaselt sissemaksete määr, mis lasus France Télécomil vastavalt 1990. aasta seaduse sätetele, olnud 77 % töötavate ametnike teenistusastmest sõltuvast brutopalgast 2010. aastal. Seda määra tuleb võrrelda […] % määraga, mis võimaldaks ühiste riskide ja ühistest riskidest erinevate riskide puhul tagada France Télécomi ja selle konkurentide täielikult võrdsed konkurentsitingimused. Absoluutväärtuses oli iga-aastase lisakulu ja võrdseid konkurentsitingimusi tagava sissemakse määra vahe ligikaudu […] miljonit eurot. Kui ei oleks seaduses sätestatud tööandja sissemaksete puhul hilisemast maksekohustusest vabastamine, oleks France Télécomi maksevajadused olnud 1996. aastal juba kehtestatud 3,6 miljardi euroga võrreldes oluliselt suuremad.
(134)
Selles suhtes ei ole asjakohased kaebuste esitajate väited, et France Télécom võis alates 1996. aastast võtta enda kanda palju suurema finantsvõla võrreldes kohustustega, millest Prantsusmaa ta vabastas, sest need ei ole seotud uuritava küsimusega. Isegi kui alates 1996. aastast France Télécomi finantsvõlg kasvas ning tundub, et kõnealuste summade puhul on kõrvale jäetud ettevõtja pankrotioht, millele on viidanud Prantsuse Vabariik, siis juhul, kui 1990. aasta seadusega ette nähtud skeem oleks ellu viidud, näiks abimeede olevat vajalik tulevikus, et võimaldada France Télécomil konkureerida asjaomasel turul võrdsetel tingimustel, ilma et ettevõtja oleks ebasoodsas olukorras selliste minevikust päritud sotsiaalkindlustusmaksete tõttu, mida ei kanna konkurendid.
(135)
Vaatlusalusel juhul ei ole põhjendatud kaebuste esitajate ja telekommunikatsioonioperaatori märkused üldise bilansi asjakohasuse kohta, millega püütakse abi vajalikkuse üle otsustada muude eeliste põhjal, mis France Télécomil olid monopoli seisuse tõttu minevikus. 1996. aastast peale on France Télécomi positsioon olnud tõesti valdav teenuste turgudel, kus ta Prantsusmaal tegutseb, eelkõige side turgude võrkudest tulenevate mõjude tõttu. France Télécom on laienenud ka teiste liikmesriikide turgudele, omandades olulise positsiooni Poolas ja Hispaanias. Nagu seda rõhutab kaudselt oma märkustes üks telekommunikatsioonioperaator, on France Télécomil tema valitseva positsiooni tõttu ELi toimimise lepingu artikli 102 tähenduses või tema märkimisväärse turuvõimu tõttu ELi elektroonilise side turul kohaldatavate õigusaktide (61) tähenduses erilised asümmeetrilised kohustused, mida ei ole konkurentidest ettevõtjatel, kellel on väiksem turuvõim.
(136)
Tema selliste kohustuste eesmärk, nagu näiteks seoses võrgule juurdepääsemise, tariifide kulupõhisuse või sellisest ärilisest käitumisest hoidumisega, mis on lubatud ettevõtjale, kellel ei ole valitsevat positsiooni, on just see, et France Télécomi varasemast monopolist pärit positsioon ei kahjustaks enam konkurentsi. Need eriotstarbelised õigusaktid, mida riiklik reguleerimis- ja konkurentsiamet ning komisjon (62) on välja töötanud ja kohaldanud, on sihipärasemad ja tõhusamad France Télécomi jätkuva ebasoodsa olukorra mõju leevendamiseks, mis tuleneb tema varasemast monopoli seisusest, millele on viidanud kaebuse esitajad.
(137)
Käesoleva menetluse teemaks olev riigiabi näis põhimõtteliselt olevat vajalik ühist huvi pakkuva eesmärgi saavutamiseks, parandades konkurentsitingimusi seoses pensionimaksetega ning seega elektroonilise side teenuste osutamist.
6.3.3. Abimeetme proportsionaalsus
(138)
Tuleb tõdeda, et rahaline hüvitis, mida tuleb riigile maksta 1990. aasta seaduse alusel pensionide maksmise ja teenindamise eest, hõlmab konkreetselt France Télécomi ning on sui generis. 1990. aasta esialgse seadusega ette nähtud täieliku hüvitamise põhimõte asendati alates 1996. aastast eri süsteemiga, mille raames määratakse kindlaks riigile makstava hüvitise summa. France Télécomi makstava tööandja sissemakse summa kindlaksmääramiseks oli teoreetiliselt mitu võimalust, isegi selline, et riik maksab kogu summa ilma ettevõtjalt hüvitist saamata. Kõnealust hüvitist on alates 1997. aastast arvutatud maksude põhjal, mida maksavad samas sektoris tegutsevad konkurentidest ettevõtjad. Selleks et määrata kindlaks, kas abi on proportsionaalne kindlaks määratud eesmärgi saavutamisega, tuleks seega uurida 1996. aasta seadusega kehtestatud hüvitise summa kindlaksmääramiseks kasutatud võrdlusaluse objektiivsust ja põhjendatust.
(139)
Esmalt tuleb märkida, et pensionimaksete vähendamisega seotud menetluste puhul seoses selliste endiste telekommunikatsioonisektoris monopoolses seisundis olnud ettevõtjate ametnikega nagu OTE Kreeka Vabariigis ja BT Blc Ühendkuningriigis, kontrollis komisjon, kas need ettevõtjad tasusid konkurentidega võrdseid sotsiaalkindlustusmakseid, et teha kindlaks, kas kõnealustele ettevõtjatele antud abi sobis või ei sobinud kokku siseturuga vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c (63). Komisjon nendib, et vaatlusalusel juhul ei võimaldanud hilisemast maksekohustusest vabastavad sissemaksed, mida France Télécom igal aastal tasus ning mis olid ette nähtud 1996. aasta seadusega, tagada konkurentidega võrdsete sotsiaalkindlustusmaksete tasumine. Konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära ei saavutatud.
(140)
Prantsuse Vabariik ja France Télécom tuginevad siiski 5,7 miljardi euro suurusele erakorralisele kindlasummalisele sissemaksele, mida France Télécom maksis 1997. aastal 1996. aasta seaduse kohaselt. Selle kindlasummalise sissemakse suurus määrati 1996. aastal kindlaks nii, et see hüvitaks 1996. aasta seaduse kohaldamise kümneaastase ajavahemiku jooksul lisakulu, mille riik oli juba ette näinud, võttes arvesse muu hulgas arvestuslikku reservi, mis France Télécomil oli ja mida ettevõtja võis uuesti kasutusse võtta eelarveaastatel 1996-1997. Erakorraline kindlasummaline sissemakse koosneb kahest osast:
-
ühest küljest 3,6 miljardi euro suurune summa, milleks on France Télécomi kuni 1996. aastani moodustatud reservvahendid, et tulla toime ametnike tulevaste pensionmaksetega, mis olid tol ajal ette nähtud;
-
teisest küljest 2,1 miljardi euro suurune summa (edaspidi „lisasumma”), mis vastab nii riigiasutuste prognoosidele kui ka sellele, mis määrati pensionide maksmisega seotud sotsiaalkindlustusmaksete netosummaks, mida riik pidi maksma kümne aasta jooksul ajavahemikus 1997-2006, seoses telekommunikatsioonisektori ametnike pensionimaksu ülekandmisega.
(141)
Kuna 5,7 miljardi suuruse kindlasummalise sissemakse eesmärk ei olnud kunagi kompenseerida konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära France Télécomi ja selle konkurentide vahel, siis ei ole õigustatud võrrelda seda summat ettevõtjat hilisemast maksekohustusest vabastavate iga-aastaste sissemaksetega, mida ei maksnud France Télécom, kuid mis oleksid olnud vajalikud, et saavutada tegelik konkurentsitingimustest lähtuv osalusmäär.
(142)
Parlamendi aruteludest nähtub, et 2,1 miljardi euro suurune lisasumma oli ette nähtud selleks, et katta 1997.-2006. aasta maksete ülekandmine ning kõrvaldada tegelikult abi mõju kümneaastase ajavahemiku puhul. France Télécomi makstava lisasummaga püüti katta kümneaastase ajavahemiku puhul reformi tõttu Prantsusmaale tekkivat lisakulu.
(143)
Erakorraline sissemakse hõlmab selle arvestusliku reservi kasutamist, mida moodustati kuni 1996. aastani ning mis on kaotanud otstarbe. Riigile üle kantud reservvahendid oli France Télécom kogunud tulevaste pensionikohustustega toimetulekuks ning selline ülekandmine kõrvaldab abi mõju pensioni makseperioodiks, mille jooksul need vahendid tõenäoliselt pensione katavad.
(144)
Siiski viitab 1996. aasta seadus ühekordsele erakorralisele sissemaksele, ilma et riigieelarve seaduse ega ka hilisemate dekreetide kohaldatavates sätetes eristataks nendest sätetest tulenevat summat, mille oleks võinud selle ajavahemiku puhul maha arvata riigile ülekantavast summast. 1996. aasta seaduse artiklis 6 on selgelt täpsustatud, et erakorraline kindlasummaline sissemakse kantakse vastutasuks selle eest, et riik võtab enda kanda riigiametnikest töötajatele määratud pensionide maksmise. Selle erakorralise kindlasummalise sissemakse summat tuleb seega reformi analüüsis täielikult arvesse võtta.
(145)
Kuna France Télécom kattis erakorralise kindlasummalise sissemaksega telekommunikatsioonisektoris töötavate ametnike vanaduspensionimaksed ning hüvitismakse skeemide vahel 15-aastaseks ajavahemikuks, siis on abi mõju kõrvaldatud. Seega on France Télécom selle erakorralise sissemakse tegemisega kõrvaldanud kõnealuse ajavahemiku puhul abi mõju. Nii on põhjendatud, et selle ajavahemiku puhul ei ole France Télécomil kohustust täita kõnealuse abi siseturuga kokkusobivuse tingimusi ning ta ei pea maksma võrdsete konkurentsitingimuste tagamiseks vajalikku iga-aastast sissemakset, mis hõlmab eraõiguslike töötajate puhul ühistest riskidest erinevaid riske.
(146)
Sellise mõttekäigu etapid tuleks uuesti põhjalikult üle vaadata.
(147)
Märkida tuleb, et hilisemast maksekohustusest vabastavad iga-aastased maksed, mida France Télécom tasus alates 1996. aasta reformist, ei võimaldanud saavutada konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära, nagu on seda rõhutatud menetluse algatamise otsuses. See tuleneb asjaolust, et France Télécomi kohaldatud määr hõlmab üksnes eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate ühiseid riske katvaid sissemakseid ning jätab seega kaasamata sissemaksed, mis hõlmavad ühistest riskidest erinevaid riske, nagu töötus või palkade maksmata jätmine ettevõtja saneerimise või likvideerimise korral.
(148)
Tabelist 4 nähtub seega, et kuna France Télécomi makstava hüvitise arvutamisel ei võetud arvesse ühistest riskidest erinevaid riske, on oluline vahe nende summade vahel, mida France Télécom maksis riigile ja mida ta oleks maksnud siis, kui sissemakse määra oleks arvutatud nii, et tagada täielikult võrdsed konkurentsitingimused konkurentide maksude arvutamise alustega. Seega ei täida seadusest tulenev abimeede proportsionaalsuse põhimõtet. Selleks et meede täidaks kõnealust põhimõtet ning et saavutada seatud legitiimne eesmärk, mis on konkurentsitingimuste parandamine selliste maksude võrdsustamise arvutusmeetodite kaudu, mida maksavad telekommunikatsiooniturul tegutsevad asjaomased ettevõtjad Prantsusmaal, oleks France Télécomile 1996. aasta seadusega antud abi pidanud nii minevikus kui ka edaspidi võrdsustama kõnealused maksud ning katma mõlema kategooria töötajate puhul ühistest riskidest erinevad riskid.
(149)
Sellega seoses ei nõustuta Prantsusmaa väitega, mille kohaselt ei ohusta riigiametnikke teatavad riskid ning seetõttu ei ole õigustatud nende riskide eest sissemaksete tegemine. Esiteks ei esine need riskid just tänu riigi meetmetele, mistõttu ei ole õigustatud, et France Télécom saab nende arvel rahalise eelise. Näiteks ei esine riski, et palk jäetakse ettevõtja saneerimis- või pankrotimenetluse korral maksmata, just Prantsusmaa võetud kohustuse tõttu France Télécomis tegevametnike ees ning kuna Prantsusmaa on enda kindlustusandja. Välistada aga ei saa võimalust, et France Télécom kuulutab välja pankroti, just nagu seda võib teha konkurent. Mõlemal juhul ei ole tegemist mitte ettevõtjale, vaid selle töötajatele antud eelisega. Töötasude ülekandmise tagatis jõustub alles pärast ettevõtja tegevuse lõpetamist. Vastupidiselt France Télécomile peab konkureeriv ettevõtja tegema sissemakseid, et katta töötasude maksmata jätmise risk pärast ettevõtja likvideerimist. Seega ei ole õigustatud France Télécomile eelise andmine väiksemate sissemaksete kujul või tegelikkuses selle riski väljajätmine France Télécomi sissemaksete arvutamise meetodist.
(150)
Veelgi olulisem on see, et eesmärgiks 1996. aastal kehtestatud reformis, mis ei näi olevat jõudnud oma loogilise lõpptulemuseni, on võrdsustada maksukohustuste ja sotsiaalkindlustusmaksete puhul konkurentsitingimused kõikide sektoris tegutsevate konkurentide jaoks ning seda sõltumata nende töötajate staatusest ja France Télécomi jaoks kehtivast kohustusest liituda pädevate kindlustust haldavate asutustega ja teha sissemakseid. Just konkurentsitingimuste võrdsustamine muudab uuritava meetme kokkusobivaks siseturuga. Kas France Télécom puutub nende riskidega kokku või mitte, ei ole kõnealuse loogika puhul asjakohane.
(151)
Järelikult on pensionimaksete vähendamise puhul riigile maksete netosumma ülekandmise kaudu proportsionaalsuse põhimõte täidetud üksnes siis, kui see võimaldab konkurentsitingimuste võrdsustamist. France Télécomi ei olnud seoses palkadelt makstavate sotsiaalkindlustusmaksetega täielikult võrdses olukorras teiste sektoris tegutsevate ettevõtjatega, sest iga-aastase sissemakse arvutamisel ei võetud arvesse teatavaid sotsiaalkindlustusmakseid ja muid maksukohustusi.
(152)
Samuti ei ole õigustatud võtta vastupidiselt Prantsuse Vabariigi ja France Télécomi väidetele arvesse erakorralist kindlasummalist sissemakset summas 5,7 miljardit eurot, mida France Télécom 1997. aastal juba maksis, et võrrelda seda hilisemast sissemaksest vabastava sissemakse ebapiisava määraga, mida kohaldas France Télécom.
(153)
Esmalt soovib komisjon meelde tuletada, et ta peab igas olukorras tegema kindlaks, kas ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandi kohaldamise tingimused on täidetud, sõltumata varasemast otsustuspraktikast, juhul kui see on olemas (64).
(154)
Igal juhul on siin uuritav reform mitmest vaatenurgast selgelt erinev otsuses La Poste (65) viidatud reformist, millele kalduvad tuginema Prantsuse ametiasutused.
(155)
Vastupidiselt reformile, mida on käsitletud otsuses La Poste, millele viitavad Prantsuse Vabariik ja France Télécom, toimus France Télécomi ametnike pensionide rahastamise reform ajal, mil avati ELi tasandil turud, kus France Télécom võis tegutseda.
(156)
Lisaks ilmnes, et France Télécom sai kasu liberaliseerimisest, seades end sisse teiste liikmesriikide turgudele, ning seda mitte üksnes enda aktsiaseltsiks muutmise tõttu, vaid osaliselt ka seetõttu, et ta kustutas oma bilansist pensionikohustused, ning tänu reformist tulenevatele väiksematele võimalikele maksetele tulevikus. Kohustuste vähendamine bilansis võimaldas France Télécomil suurendada oma makse- ja laenuvõimet. Andmetest, mida kaebuse esitajad esitasid oma märkustes võla kohta ning mida Prantsuse Vabariik ei vaidlustanud, nähtub, et France Télécomi netofinantsvõlg kasvas 19,2 miljardist eurost 1997. aastal 83 miljardi euroni 2002. aastal.
(157)
Vastab tõele, et teiste liikmesriikide turgudele laienemist toetav investeerimispoliitika, mis oli võimalik tänu liberaliseerimisele, võib olla finantsvõla märgatava kasvu alguseks. Vajalike rahaliste vahendite leidmine osutus võimalikuks osaliselt seetõttu, et vähendati pensionikohustusi netosummas […] miljardit eurot, mis kanti Prantsusmaale üle 1996. aastal. Seetõttu ei ole (või kui on, siis ainult kaudselt) alusetud telekommunikatsioonioperaatori märkused, millega püütakse tõendada, et abi võimaldas France Télécomil rahastada enda rahvusvahelist laienemist (märkused on esitatud põhjenduses 68).
(158)
Kogu postiturg, millel Prantsuse La Poste võib liidus tegutseda, ei ole siiani veel täielikult konkurentsile avatud ega peaks seda olema enne 2012. aastat ehk kuus aastat pärast La Poste’i pensionide rahastamise reformi (66). France Télécomile antud abi konkurentsi piirav mõju täielikult avatud turgudele on seega suurem La Poste’ile antud abi mõjust. Seega ei pea abi siseturuga kokkusobivuseks vajalikud tingimused olema täielikult paralleelsed, sest erinevad on ka konkurentsiolukorrad turgudel, mille puhul erinevad liidu tasandil turgude avamise prioriteet ja panus majanduse konkurentsivõimesse. Sellest tulenevalt ei ole kahe juhtumi puhul vaja ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c esitatud ühise huvi kriteeriumi hinnata tingimata sarnasel viisil.
(159)
La Poste’i finantsseisundit ning seega ka suutlikkust laieneda välisturgudele või tugevdada oma positsiooni Prantsuse turul ei saa võrrelda France Télécomi omaga. Nagu on rõhutatud otsuses La Poste, pidanuks La Poste ilma 2006. aasta reformita kirjendama uutele raamatupidamisstandarditele ülemineku tõttu oma kontole reservvahendid, mis katavad ta kohustused riigi ees, mida ta selle ajani kandis bilansiväliselt summas 76 miljardit eurot (67). Vastupidiselt La Poste’ile oli France Télécomil raamatupidamises arvestuslik reserv, et täita riigi ees kohustused tulevikus ilma reformita, ning see muutis mõlema ettevõtja finantsseisundi objektiivselt erinevaks.
(160)
France Télécomiga seotud reformi puudumine ning 1990. aasta seadusega kehtestatud korra jätkamine põhjustanuks pensionikohustuste kasvu, mis oli põhjenduses 30 esitatud tolleaegsete prognooside kohaselt eriti märgatav alates 2005.-2007. aastast, mida kinnitavad allpool tabelis 3 esitatud tulemused. Reformi ajal La Poste’i suhtes kohaldatava seadusega kehtestatud korra jätkamine tõi La Poste’i jaoks kohe kaasa ligikaudu […] miljoni euro suuruse lisakulu aastas (68).
(161)
Seega ei ole kindlaks tehtud, et kahe ettevõtja olukord enne vastavaid reforme kohaldatava seaduse tõttu ja seega mõju konkurentsile oli sarnane. Faktidest nähtub vastupidine olukord. Kahe juhtumi puhul sarnaste järeldusteni viiv analüüs ei ole seega õigustatud.
(162)
La Poste’i otsuse puhul olid piisavad põhjused järeldamaks, et erakorralise kindlasummalise sissemakse võis muudetud konkurentsitingimustest lähtuva osalusmääraga seotud sissemaksete ettemaksena panna tuleviku arvele. Kõnealuse juhtumi puhul sellised põhjendused puuduvad. La Poste’i erakorralise sissemakse taasmääramise tingimus kehtestati pärast seda, kui komisjon algatas ametliku uurimismenetluse, milles seadis kahtluse alla sellise hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse alahindamise, mis on vajalik konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära saavutamiseks.
(163)
Kuigi Prantsuse ametiasutused ei tunnista seda sõnaselgelt, oli kõnealuse erakorralise kindlasummalise sissemakse määramine otsuses La Poste suurel määral komisjoni ja liikmesriigi vaheliste läbirääkimiste tulemus, millega püüti tagada hilisemast maksekohustusest vabastav sissemakse, mis tagab konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära. Neis läbirääkimistes oli Prantsuse ametiasutuste lähtepunkt, mille nad esitasid 23. juuni 2006. aasta teatises pärast esimest kokkupuudet toimikuga 2005. aasta detsembris, see, et otsusega La Poste ette nähtud erakorraline sissemakse ei olnud vastupidiselt kavandatud iga-aastase sissemakse reformi projektile võrdsete konkurentsitingimuste seisukohast vajalik.
(164)
Seega ei olnud reformi jõustumise aluseks komisjoni otsus, nagu näib väitvat France Télécom. Teatis ja menetluse algatamise otsus 12. oktoobril 2006 eelnes 30. detsembri 2006. aasta seadusele nr 2006-1771 (riigieelarve seaduse muutmisettepanek 2006. aasta kohta), millega määrati kindlaks erakorralise sissemakse summa. Kõnealused läbirääkimised hõlmasid reformi mitut aspekti ning eriti selle eelise arvessevõtmist, mis võis tuleneda minevikus teavitatud reformist, kavandatud sissemakse määra arvutuse rakendamise ulatust ning võimalusi võtta arvesse postipanga eripära seoses postitoimingute ja töötajatega. Läbirääkimised jätkusid ja alles 8. juuni 2007. aasta märkustes nõustusid Prantsuse ametiasutused reformi käsitleva üldise kokkuleppe raames erakorralise sissemakse eraldamise meetoditega ning jõudsid niisiis seisukohale teavitatud erakorralises sissemakses ja iga-aastaste sissemaksete arvutamise viisis.
(165)
Teisest küljest ja vastupidiselt 1997. aasta riigieelarve seadusele, millega loodi France Télécomi sissemakset haldav avalik-õiguslik asutus ning millega määrati kindlaks ranged eeskirjad iga-aastaselt riigile ülekannete tegemise kohta, ei kehtinud La Poste’i sissemakset haldava avalik-õigusliku asutuse suhtes erieeskirjad (69). Kuna tegemist oli makstava erakorralise sissemaksega, mille suurus oli vabalt valitav, siis võis komisjon hinnata, et Prantsuse Vabariik oleks võinud selle summat vähendada ja suurendada samaaegselt La Poste’i iga-aastase sissemakse määra.
(166)
Lisaks tuleb märkida, et 1996. aasta seaduses on määratletud riigile ametnike pensionide eest makstava iga-aastase sissemakse arvutamise parameetrid, ilma et tõstatataks ühistest riskidest erinevate riskide arvessevõtmise küsimust ametnike ja eraõiguslike töötajate puhul. Selles suhtes on Üldkohus ja Euroopa Kohus täpsustanud France Télécomi makstava ettevõtlusmaksu kohta, et konkreetne erimaks ei hüvita maksude vähendamist, eelkõige juhul, kui liikmesriik, vaatlusalusel juhul Prantsuse Vabariik, ei saa tõendada, et varasemad maksud kehtestati kavatsusega maksta tulevikus teistsuguse maksustamise korra alusel väiksemaid makse (70).
(167)
Komisjon ei tohiks siiski jätta tähelepanuta, et juba 1997. aastal makstud erakorralise kindlasummalise sissemakse eesmärk oli, nagu ka sõnaselgelt sätestatud 1996. aasta seaduse artiklis 6, hüvitada riigile osaliselt 1996. aasta seadusega võetud finantskohustus.
(168)
Lisaks tuleneb Prantsuse Senati aruandest, mille sisu on kokkuvõtlikult esitatud põhjenduses 27, et hääletades erakorralise sissemakse põhimõtte üle, ei ole seadusandja püüdnud võtta arvesse ja veelgi vähem hüvitada France Télécomi ja selle konkurentide oluliselt suurte iga-aastaste sissemaksete erinevust. Seadusandja kohustas France Télécomi hoopiski tahtlikult tasuma iga-aastaseid makseid, mis ei hõlma ühistest riskidest erinevaid riske mõlema kategooria töötajate (ametnikud ja ülejäänud töötajad) jaoks, ning tegi seda ilma nimetatud valiku ja 1997. aastal makstud erakorralise sissemakse vahel seost kehtestamata.
(169)
France Télécom maksis kindlasummalise sissemakse riigieelarvesse üldise tulu all, mis anti selle haldamise ja kasutamise eest vastutavaks tehtud avalik-õiguslikule asutusele. Komisjon ei või sellistel tingimustel seega täielikult ega osaliselt uuesti fiktiivselt ega tagantjärele eraldada erakorralist kindlasummalist sissemakset, mis on juba ära kasutatud täielikult teistsuguse eesmärgiga kui see, mille olid määranud Prantsuse ametiasutused ning mis ei olnud ette nähtud seadusega, st ühistest riskidest erinevate riskide hüvitamine eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate puhul. See kindlasummaline sissemakse ei toonud seega eri õiguslikus ja reguleerivas raamistikus kaasa France Télécomi ja selle konkurentide iga-aastaste maksete täielikku võrdsustamist.
(170)
Samadel põhjustel ei saa nõustuda Prantsuse Vabariigi väidete ja arvutustega, et riigieelarve seadusega alates 1997. aastast ette nähtud ja kuni praeguseni rakendatud halduseeskirjade ja eelarvesse maksete tegemise tõttu tõi 1996. aasta reform riigi jaoks kaasa märkimisväärse tulu.
(171)
Võttes arvesse, kuidas avalik-õiguslik asutus juhtis ja kasutas France Télécomi erakorralist kindlasummalist sissemakset vastavalt riigieelarve seadusele, ning selliseid andmeid alates 1997. aastast tehtud tegelikke maksete kohta, mida Prantsuse Vabariik edastas ning mida on kirjeldatud põhjendustes 36 ja 37 ning tabelis 3, tuleks sedastada, et tulu, millele kaldub tuginema Prantsusmaa Vabariik, ning 7 % määraga investeeringut ei eksisteerinud kunagi.
[…]. Lisaks ei kajasta kõnealune väide Prantsuse ametiasutuste tegelikku käitumist. Võttes arvesse alates kõnealuse avalik-õigusliku asutuse loomisest vastu võetud riigieelarve seadustes sätestatud halduseeskirju, ei ole kõnealune asutus tootnud sellist tulu (mis ei olnud ka ette nähtud) ega kogunud intressi. Asutuse ressursid pidi hoopis täielikult ära kasutatama 31. detsembriks 2011. Need oleks ära kasutatud varem, kui need oleks eraldatud 1996. aasta reformi rahastamiseks (millele Prantsuse Vabariik küll vastu väidab), isegi kui võtta arvesse ettevõtlusmaksust tulenevat lisatulu, millel põhineb Prantsuse ametiasutuste väide. Lisaks on ettevõtlusmaksust tuleneva lisatulu arvessevõtmine ebaseaduslik, sest see põhjustab riigi rollide eristamatuse. Nõustuda ei saa Prantsuse ametiasutuste välja pakutud segunemisega nende eri rollide vahel ning endiselt tuleks eristada riiki kui France Télécomile abi andjat, kes võtab enda kanda ametnike pensionimaksed, et arendada välja konkurents võrdsetel tingimustel, teisest küljest riiki kui France Télécomi aktsionäri ning lõpuks riiki kui avalikku võimu maksualase pädevuse teostajana.
(172)
Lisaks tuleks märkida, et Prantsuse Vabariigi ja France Télécomi taotlus võtta reformi siseturuga kokkusobivuse uurimisel arvesse erakorralist sissemakset on vastuolus märkustega, mille Prantsuse Vabariik esitas oma 17. märtsi 2004. aasta kirjas, mille kohaselt ei saa „26. juuli 1996. aasta seaduse artikliga 6 ette nähtud erakorralist kindlasummalist sissemakset seega käsitada väidetava eelise hüvitamisena. Selle summa analüüs on riigiabi eeskirjadega seoses a fortiori asjakohatu,” kuna see summa oli „ühekordne erakorraline sissemakse selle ainuaktsionärile [Prantsusmaale] ning on võrreldav erakorralise dividendiga, mis on jagatud enne kapitali avamist erainvestoritele”.
(173)
Mõttekäigul, millele tugineb Prantsuse Vabariik varasemas väites, on teatav majanduslik ja finantsloogika. Ainuaktsionäri jaoks on mõistlik enne kapitali avamist teistele investoritele kasutada ära oma tulu ja nii palju kui võimalik ettevõtja kättesaadavad rahalised vahendid, kui see ei ohusta investeerimise atraktiivsust. Seda viimast aspekti võeti arvesse rahalistes parameetrites, mis olid kehtestatud France Télécomi algbilansi suhtes, mis tuleneb kaudselt erakorralisest kindlasummalisest sissemaksest, nagu sellele viidati parlamendis 1996. aastal. Seetõttu on täielikult arusaadav, et teadlikust ainuaktsionärist riik võtab pigem välja erakorralise dividendi võimalikult suure summana - seda isegi Prantsuse Vabariigi enda sõnul -, kui jätab rahalised vahendid ettevõtjale, kes pärast kapitali avamist 1997. aastal sai üksnes oma osa allesjäänud kapitalist.
(174)
Märkustega, mille Prantsusmaa esitas menetluse käigus, on tõendatud Prantsuse Vabariigi tol ajal esitatud mõttekäigu paikapidavus, millega see nõudis, et 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise summa analüüsi ei võetaks mingil juhul arvesse, kui hinnatakse reformi vastavust riigiabi eeskirjadele. Väites, et rahalise hüvitise suurust ei määratud kindlaks mitte riigi jaoks reformi tõttu tekkiva kulu hinnangu või eeliste põhjal, mida sai France Télécom, vaid ettevõtja maksevõime põhjal, märgib Prantsuse Vabariik, et rahalise hüvitise kehtestamise aluseks oli pigem riigi käitumine teadliku ainuaktsionärina kui reguleerijana, kes tundis muret reformi tõttu enda kanda võetud pensionimaksete tasakaalustamise pärast.
(175)
Kui sellist mõttekäiku järgida, siis ei pea komisjon võtma seda analüüsides, kas reform sobib riigiabi eeskirjadega, arvesse erakorralist kindlasummalist sissemakset, nagu seda on varem nõudnud Prantsuse Vabariik. Sellest tulenevalt peab arvestama üksnes France Télécomi iga-aastaste sissemaksete vähendamist allapoole konkurentide sissemaksete taseme, mida 1997. aasta reformiga taotleti.
(176)
Samadel põhjustel ei või komisjon nõustuda kaebuse esitajate märkustega, milles nõuti 1997. aastal makstud erakorralise kindlasummalise sissemakse ning France Télécomi iga-aastaste tööandja sissemaksete suhtes kohandamismehhanismide kehtestamist, et tagada reformi finantsiline neutraalsus. See tähendaks ka uusi arvutusi ja seda, et 1997. aastal riigieelarvesse makstud erakorraline kindlasummaline sissemakse määratakse fiktiivselt ja tagantjärele osaliselt või täies ulatuses uuesti. Viidatud mehhanismid tooksid kaasa iga aasta kohta järelkontrolli kehtestamise, mille eesmärk ei ole mitte tagada antud abi proportsionaalsus, ehkki seda abi on vähendatud 1997. aastal tehtud erakorralise kindlasummalise sissemakse võrra, vaid kõrvaldada reformist tulenev igasugune abi.
(177)
Uurida tuleks hoopis, kas erakorralise sissemakse maksmist võib arvesse võtta abimeetme siseturuga kokkusobivuse uurimisel, nõustudes selle makse 1996. aasta seaduses kehtestatud põhjendusega.
(178)
1996. aasta seaduse kohaselt tehti erakorraline kindlasummaline sissemakse 1997. aastal Prantsusmaale hüvitisena selle eest, et riik võttis enda kanda pensionikohustused. Nendel tingimustel tuleb arvesse võtta, milline oli selle mõju bilansile koos 1996. aasta seaduses sätestatud reformiga, nagu seda on praeguseni kohaldatud. Arvesse tuleb võtta aega, mille jooksul kattis erakorraline kindlasummaline sissemakse vanaduspensionimaksed.
(179)
Selleks et võrrelda pikema perioodi jooksul France Télécomi rahavooge, st erakorralise sissemakse tasumine 1997. aastal ja 1996. aasta seadusest tulenevad väiksemad iga-aastased maksed, on vajalik need summad ajakohastada. 1997. aastal tasuti mitu erakorralise sissemakse osamakset kuni 1997. aasta oktoobrini, isegi kui selle rahastamine laenu kaudu lükkas tegelikkuses finantskohustuse France Télécomi jaoks edasi. Teisest küljest maksti hilisemast maksekohustusest vabastavaid sissemakseid alates 1997. aasta algusest. Diskontomääraks peab seega põhimõtteliselt olema määr, mis tuleneb vastavas valdkonnas kohaldatavast komisjoni määrusest, (71) ehk määr, mis näiteks 1997. aasta oktoobris oli 5,53 %. Uurida tuleks, kas vaatlusalusel juhul on asjakohane kasutada määra, mis erineb kohaldatavas teatises sätestatud määrast - ning kaldub seega kõrvale eeskirjadest -, millest on teavitatud liikmesriike, mille on komisjon enda suhtes sätestanud ning mida tuleb kohaldada, välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud juhtude korral.
(180)
Selles suhtes ei ole õigustatud 7 % määr, mida on kasutanud Prantsuse valitsuse aktuaar 1996. aasta reformi finantsvoogude ajakohastamiseks kuni 2043. aastani, […], sest käesolev analüüs hõlmab täheldatud rahavoo graafikust tulenevalt palju lühemat ajavahemikku. 7 % määr on samuti suurem ajavahemiku 1997-2010 puhul kasutatud keskmisest 4,4 % iga-aastasest diskontomäärast, mida on kinnitanud Prantsuse Vabariik oma märkustes menetluse algatamise otsuse kohta, või […] % suurusest diskontomäärast, mida kasutati 1998. aastal La Poste’i pensionide rahastamise reformi (72) puhul.
(181)
Samuti ei saa nõustuda ligikaudu 7 % määraga, mis on 1996. aastaks kehtestatud riigikassa 15-aastaste võrreldavate võlakirjade puhul ning millele on tähelepanu juhtinud Prantsuse Vabariik. Kehtestada tuleb 1997. aasta, mitte aga 1996. aasta keskmine määr. Lisaks on 15 aastat liiga pikk aeg, pidades silmas suuri iga-aastaseid maksevooge, millele selle ajavahemiku jooksul oleks pidanud teoreetiliselt vastama erakorraline kindlasummaline sissemakse, mille puhul ei piisanud üksnes intressidest. Alternatiivse võimalusena võiks Prantsuse Vabariigi seisukohast kaaluda kombineeritud määra valikut, mis on koostatud erakorralise kindlasummalise sissemakse investeeringute optimeerimise eri määrade põhjal, et tagada vastavus 1996. aasta reformist tuleneva rahavoo graafikuga. Ehkki vastav määr, mis on ligikaudu 5,50 %, ei erine oluliselt komisjoni 1997. aasta oktoobris esitatud viitemäärast, ei näi valikul olevat arvesse võetud asjaolu, et analüüs on tehtud France Télécomi seisukohast (73).
(182)
France Télécomi võlakirjade 7 % määr ajavahemikus 1991-1997, millele on tähelepanu juhtinud Prantsuse Vabariik, hõlmab kuueaastast ajavahemikku oluliselt enne juhtumiga seotud faktilist teavet. On tõsiasi, et France Télécom rahastas erakorralist kindlasummalist sissemakset 1996. aastal peamiselt lühiajaliste võlakirjade ning palju väiksemal määral muude võlakirjade emiteerimisega. Diskontomäär, mis tulenes France Télécomi makstavast intressimäärast 1996. aastal võetud uute laenude pealt, oli tema bilansi põhjal 31. detsembri 1996. aasta seisuga 4,8 % (74). Selline määr vastab tol ajal erakorralise sissemakse rahastamiseks France Télécomile tekkinud tegelikele finantskuludele. Siiski näib asjakohane mitte tugineda ettevõtja tol ajal valitud diskontomäärale, vaid kasutada objektiivset võrdlust, mille komisjon on kinnitanud diskontomäära valdkonda käsitlevas teatises (75).
(183)
Kokkuvõttes ei ole vaatlusalusel juhul asjakohane kasutada viitemäära, mis erineb vastavas valdkonnas kohaldatavast komisjoni määrusest tulenevast määrast, ja kalduda seega kõrvale eeskirjadest, mille komisjon on liikmesriikide suhtes kehtestanud.
Tabel 5
1996. aasta reformist tulenevalt France Télécomile tekkinud rahavood (1997-2011)
miljonites eurodes
Aasta
Makstud pension
(A)
Hüvitamine ja ülemäärane hüvitamine
(B)
Iga-aastased sissemaksed
(C)
France Télécomi eelis
(D)
(A + B - C) (76)
Rahaline hüvitis, 1. jaanuar
(E)
Intress
(F)
Rahaline hüvitis, 31. detsember
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(hinnanguline)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Kapitaliseerituna 5,53 % diskontomääraga, peaks rahalise hüvitise arvessevõtmine hüvitama kuni 2012. aasta esimese kvartalini (78) iga-aastased maksuvähendused, millest sai France Télécom kasu 1996. aasta reformi rakendamise tõttu.
(185)
Lisaks langes reformi mõju vähendava hüvitise tähtaeg (välja arvatud mõnekuulise nihkega) kokku France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise eest vastutava avalik-õigusliku asutuse ressursside ärakasutamise kuupäevaga, mis oli ette nähtud 31. detsembriks 2011. Nüüdisväärtuse arvutamise analüüsist tuleneb seega, et igal juhul kasutati erakorraline sissemakse tegelikult ära. Seetõttu ei ole olemas riigi eelarvesse tagasi maksmata summasid, mida oleks võimalik uuesti eraldada teisiti, kui on ette nähtud kohaldatava riigieelarve seadusega.
(186)
Seetõttu on 1997. aastal makstud erakorralise sissemakse tõttu põhjendatud, et France Télécomil ei ole kohustust teha iga-aastast täiendavat sissemakset ajavahemiku kohta 1. jaanuarist 1997 kuni kuupäevani pärast 31. detsembrit 2010, mis tuleb alles täpsemalt kindlaks määrata. Kuivõrd tabelis 5 esitatud 2011. aasta andmed ning hüvitamise ja ülemäärase hüvitamise kulud põhinevad hinnangutel, peab Prantsuse Vabariik määrama täpse kuupäeva, võttes aluseks tegelike maksete lõpliku kuupäeva, makstud hüvitiste lõpliku summa, vähendatud sissemaksed ja muud 1996. aasta seadusest France Télécomi jaoks tulenevad eelised, järgides tabelis 5 viidatud arvutamise põhimõtteid.
(187)
Pärast erakorralise sissemakse mõju vähendamist ning riigile makstud ressursside ärakasutamist sai France Télécom 1996. aastal antud abist siiski kasu, saades muu hulgas konkurentidega võrreldes eelise. Abi võib õigustada üksnes France Télécomi kohustusega maksta hilisemast maksekohustusest vabastavat sissemakset, mis on arvutatud tegelikult võrdseid konkurentsitingimusi tagava määra põhjal. Seega - kui jääksid muutmata 1990. aasta seaduse sätted (1996. aasta seadusega muudetud kujul) ning muud kohaldatavad regulatiivsed nõuded, milles on sätestatud, et hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määr arvutatakse selliselt, et France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palgalt makstavate kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase oleks võrdne, võttes aga määra arvutamisel arvesse üksnes eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate ühised riskid, siis ei vasta France Télécomile antud abi proportsionaalsuse põhimõttele seni, kuni riik lõpetab France Télécomi eest finantskohustuste kandmise.
(188)
Selleks et kõnealune kriteerium oleks kooskõlas ühist huvi pakkuva eesmärgiga, mis on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c, peab abi kokkusobivuseks siseturuga olema seega täidetud käesolevas otsuses esitatud tingimused.
7. ABI SISETURUGA KOKKUSOBIVUSE TINGIMUSED TULEVIKUKS
(189)
Seetõttu on vajalik, et Prantsuse Vabariik muudab õigusnorme ja regulatiivseid nõudeid, et määrata kindlaks, arvutada ning arvata maha hilisemast sissemaksest vabastav sissemakse, mida peab tasuma France Télécom, et võrdsustada France Télécomi töötasudelt makstavad sotsiaalkindlustusmaksed ja maksukohustused teiste telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate omadega (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse). Lisaks peaksid arvutamise meetodid ja parameetrid olema kindlaks määratud läbipaistvalt ja objektiivselt ning neid peaks olema võimalik kontrollida ja kasutada.
(190)
Samuti peab Prantsuse Vabariik hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määra arvutama nii, et France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase oleks võrdne, võttes arvesse ka eraettevõtjate töötajate ja France Télécomi ametnike ühistest riskidest erinevaid riske.
(191)
Ajakohastatud III ja V lisas põhjalikumalt kirjeldatud Prantsuse Vabariigi märkustes on Prantsuse ametiasutused esitanud hinnangud hilisemast sissemaksest vabastava makse määra kohta, mida France Télécom oleks pidanud maksma alates 1997. aastast (vt tabel 4), kui võtta arvutamisel arvesse ühistest riskidest erinevad riskid (edaspidi „muudetud määr”). Muudetud määr hõlmab nii töötuskindlustusmakseid kui ka palgatöötajate kindlustuskatet, mis makseid suurendavad, ning eri sissemakseid, mida ei maksa France Télécomi konkurendid, nagu 1 % solidaarvastutus ja rahaline hüvitis, mille France Télécom on omakindlustuse kaudu loonud töölt eemal viibimise puhkudeks, mis makseid vähendavad. Sellest tulenevalt on määr tegelikult praegu kohaldatavast määrast 7 protsendipunkti võrra suurem.
(192)
Sellise määraga tagatakse võrdsed konkurentsitingimused võrreldes 1996. aasta seaduses kehtestatud üksnes osaliselt võrdsete tingimustega, võttes arvesse France Télécomi eri sotsiaalkindlustusmakseid. Komisjon ei vaidlusta seega põhimõtteid, arvutamise alust ja arvutusmeetodit, mida Prantsuse Vabariik järgis, et määrata kindlaks hilisemast sissemaksest vabastava sissemakse muudetud määr, mida peab tasuma France Télécom, et võrdsustada France Télécomi töötasudelt tehtavad sotsiaalkindlustusmaksed ja maksukohustused teiste telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes peavad üldnormide kohaselt tagama töötajate sotsiaalkaitse) omadega, nagu on viidatud Prantsuse Vabariigi ajakohastatud märkustes, mida on üksikasjalikult kirjeldatud kõnealuste märkuste III ja V lisas.
(193)
Seetõttu peab Prantsuse Vabariik iga-aastase konkurentsitingimused võrdsustada võimaldava määra kindlaksmääramisel järgima hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse arvutamisel põhimõtteid, arvutamise alust ja arvutusmeetodit, mis on esitatud põhjenduses 191 viidatud märkustes. Muudetud määr hõlmab nii töötuskindlustusmakseid kui ka palgatöötajate kindlustuskatet ning eri sissemakseid, mida ei tee France Télécomi konkurendid, nagu 1 % solidaarvastutus ja rahaline hüvitis, mille France Télécom on omakindlustuse kaudu loonud töölt eemalviibimise puhkudeks.
(194)
Selline võrdsustamine tagab France Télécomi ja selle konkurentide vahel tegelikult võrdsed konkurentsitingimused ning 1996. aastal rakendatud abi proportsionaalsuse ja siseturuga kokkusobivuse.
8. JÄRELDUSED
(195)
Komisjon sedastab, et Prantsuse Vabariik on rakendanud ebaseaduslikult riigiabi, mis kehtestati 1996. aasta reformiga France Télécomiga seotud riigiteenistujate pensionide rahastamise kohta, rikkudes alates selle jõustumisest ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3.
(196)
Selle abi rakendamine alates 1997. aastast võimaldas France Télécomil vähendada iga-aastaseid sotsiaalkindlustusmakseid. Samal ajal kõrvaldas reformiga ette nähtud erakorralise kindlasummalise sissemakse tasumine abi mõju vähemalt kuni 2010. aastani. Selline mõju kõrvaldamine õigustab seda, et tingimusi, mis seadsid maksude osas France Télécomi ja selle konkurendid tegelikult võrdsesse olukorda ning mis muutsid kõnealuse abi kokkusobivaks siseturuga, kohaldatakse pärast 31. detsembrit 2010 alates kuupäevast, mis tuleb alles kindlaks määrata.
(197)
Seega juhul, kui Prantsuse Vabariik võtab France Télécomi makstava hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse arvutamisel arvesse France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste taset, võttes arvesse nii eraõiguslike töötajate kui ka riigiteenistujate ühiseid riske ja ühistest riskidest erinevaid riske, võib 1996. aasta seadusega kehtestatud reformi kuulutada vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c kokkusobivaks siseturuga. Prantsuse Vabariik peab seega võtma meetmed, eelkõige käesolevas põhjenduses märgitud tingimuste täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Artiklis 2 sätestatud tingimustel sobib siseturuga kokku riigiabi, mis tuleneb sellise hüvitise vähendamisest, mida makstakse riigile selle eest, et ta maksab ja teenindab tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi kohaselt pensione, mis on määratud France Télécomi ametnikele vastavalt 26. juuli 1996. aasta seadusele nr 96-660 (mis käsitleb riigi osalusega ettevõtjat France Télécom ning millega on muudetud 2. juuli 1990. aasta seadust nr 90-568 side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta).
Artikkel 2
Tööandja sissemakseid, mis vabastavad France Télécomi hilisemast maksekohustusest ning mida see peab maksma vastavalt 2. juuli 1990. aasta seaduse nr 90-568 (side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta) artikli 30 punktile c, arvutatakse ja vähendatakse selliselt, et võrdsustatakse France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase.
Selle tingimuse täitmiseks peab Prantsuse Vabariik hiljemalt seitsme kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist:
a)
muutma 2. juuli 1990. aasta seaduse nr 90-568 (side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta) artiklit 30 ning selle kohaselt võetud reguleerivaid või muid tekste, tehes seda nii, et France Télécomi makstava (ja ta hilisemast maksekohustusest vabastava) tööandja sissemakse arvutamise aluse ning vähendamise puhul ei piirdutaks üksnes eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate ühiste riskidega, vaid hõlmataks ka ühistest riskidest erinevad riskid;
b)
arvab alates päevast, mil 26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-660 kehtestatud erakorralise sissemakse summa kapitaliseeriti komisjoni teatise (viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi kohta) kohase diskontomääraga, mida tuleb kõnealuse juhtumi suhtes kohaldada ning mis võrdsustab sissemakse ja maksude summa, mida France Télécom oleks pidanud jätkuvalt maksma 2. juuli 1990. aasta seaduse nr 90-568 (esialgses redaktsioonis) artikli 30 kohaselt, France Télécomi makstavast summast maha tööandja sissemakse, mis vabastab ta hilisemast maksekohustusest vastavalt punktis a täpsustatud tingimustele, võttes arvesse eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate puhul ühised riskid ning ühistest riskidest erinevad riskid.
Artikkel 3
1. Kahe kuu jooksul pärast käesolevast otsusest teatamist edastab Prantsuse Vabariik komisjonile käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatavate meetmete üksikasjaliku kirjelduse. Ta teavitab komisjoni järgmisest:
a)
artiklis 2 viidatud õigus- ja haldusnormide muudatuste edenemine;
b)
lõplikud hüvitiste ja sissemaksete summad 2011. aastaks ning need, mis on vajaduse korral ette nähtud 2012. aastaks, pidades eelkõige silmas erakorralise sissemakse kapitaliseeritud summade võimalikku saldot;
c)
tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest ning mis on tulevaste maksete puhul arvutatud vastavalt artiklis 2 täpsustatud meetoditele (kuni õigusakte muudetakse);
d)
tööandja sissemaksed pärast seda, kui kõnealuse juhtumi suhtes kohaldatava komisjoni teatise (viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi alusel kohta) kohase diskontomääraga kapitaliseeritud, 26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-660 ette nähtud erakorralised sissemaksed ei kõrvalda enam 1996. aasta reformi mõju.
2. Prantsuse Vabariik teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud riiklike meetmete edenemisest. Prantsusmaa esitab komisjoni taotlusel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatavate meetmete kohta.
Artikkel 4
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 20. detsember 2011