РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка C 36/07 (ex NN 25/07), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG
(нотифицирано под номер C(2012) 184)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/636/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
I.1. Процедури за държавна помощ
I.1.1. Решението за откриване от 1999 г. и отрицателното решение от 2002 г.
(1)
През 1994 г. United Parcel Service (наричано по-нататък „UPS“) подаде жалба относно предоставянето на неправомерна помощ на Deutsche Bundespost Postdienst (наричано по-нататък „Postdienst“).
(2)
След откриването на процедурата на 23 октомври 1999 г. (наричано по-нататък „решението за откриване от 1999 г.“) Германия представи мнение на 16 септември 1999 г. След публикуването на решението за откриване Комисията получи мнения от 14 заинтересовани страни, които са надлежно предадени на германското правителство с писмо от 15 декември 1999 г., с което на Германия беше дадена възможност да представи своите съображения по тези мнения. Германия отговори с писмо от 1 февруари 2000 г., регистрирано като получено на 2 февруари 2000 г.
(3)
Комисията взе окончателно отрицателно решение (3) на 19 юни 2002 г. (наричано по-нататък „решението от 2002 г.“), като констатира, че Postdienst и неговият приемник Deutsche Post AG (наричано по-нататък „DPAG“; Postdienst и DPAG заедно ще бъдат наричани Deutsche Post) са определяли цени за услугите за колетни пратки от врата до врата под присъщите разходи за себестойност и че тази агресивна ценова политика не е част от задължението за универсална услуга на Deutsche Post. Произтичащите от това загуби в размер на 572 млн. EUR в крайна сметка са финансирани, в нарушение на членове 106 и 107 от ДФЕС, с държавните ресурси, които са били предоставени на Deutsche Post под различни форми (например държавни компенсационни плащания от друго дъщерно предприятие, Deutsche Bundespost Telekom (наричано по-нататък „Telekom“), държавни гаранции по заеми и държавни субсидии за финансиране на пенсиите на държавните служители в пощенските служби).
(4)
Вследствие на искането на Комисията Германия възстанови от DPAG несъвместимата държавна помощ в размер на 572 млн. EUR. Deutsche Post оспори решението пред съдилищата на Съюза.
(5)
В решението си от 2008 г. (4) Общият съд (наричан по-нататък „Съдът“) анулира отрицателното решение на Комисията от 2002 г., тъй като Комисията не е направила изчерпателен анализ на всички приходи и разходи, свързани с универсални услуги, за да определи дали Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация.
(6)
Впоследствие Германия изплати възстановената държавна помощ в размер на 572 млн. EUR заедно с натрупаните лихви на Deutsche Post.
(7)
На 2 септември 2010 г. Съдът на Европейските общности отхвърли жалбата на Комисията срещу решението на Общия съд (5).
I.1.2. Други жалби след отрицателното решение от 2002 г.
(8)
На 13 май 2004 г. UPS подаде нова жалба относно неправомерна държавна помощ, предоставена на Deutsche Post след отрицателното решение от 2002 г. UPS твърди, че в решението от 2002 г. не са разгледани всички мерки, изброени в първоначалната жалба от 1994 г., и че Deutsche Post се е ползвало от финансови облаги, които са значително по-големи от несъвместимата помощ в размер на 572 млн. EUR. UPS също така е на мнение, че Deutsche Post е използвало държавни ресурси за разширяване на своята дейност по доставка на колетни пратки (например за придобиване на други дружества) и за продажба на услуги на неоправдано ниски трансферни цени на своите дъщерни предприятия Postbank AG и Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (наричани по-нататък „DPEED“), които развиват дейност съответно в областта на банковите услуги и разпространението на служебни колетни пратки под марката DHL.
(9)
На 9 ноември 2004 г. и на 1 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 2 декември 2004 г. и на 3 юни 2005 г.
(10)
На 16 юли 2004 г. TNT Post AG & Co KG (наричано по-нататък „TNT“) подаде жалба, в която също се твърди, че Deutsche Post е продавало услуги на неоправдано ниски трансферни цени на Postbank AG. Дружеството твърди, че докато Postbank AG е платило единствено променливите разходи за предоставените услуги, Deutsche Post е финансирало общите постоянни разходи на разпространителската мрежа изцяло от приходите от своя монопол в областта на писмовните пратки.
(11)
На 11 ноември 2004 г. и на 25 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 17 декември 2004 г. и на 23 юни 2005 г.
I.1.3. Решение за разширяване на обхвата от 2007 г.
(12)
След новите жалби Комисията с писмо от 12 септември 2007 г. (6) информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2007 г.“), която първоначално е била открита през 1999 г. Целта на решението за разширяване от 2007 г. е да бъде включена новата представена информация и да бъдат подробно разгледани всички потенциални нарушения на конкуренцията, произтичащи от предоставените на Deutsche Post публични мерки (за повече подробности относно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции, пенсионните субсидии и изключителната лицензия за предоставяне на пощенски услуги, свързани с писма, вж. раздел I.1.14).
(13)
Комисията счете за необходимо да възстанови в подробности счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г., за да получи яснота относно въздействието на държавната помощ върху приходите и разходите, свързани с различните услуги, предоставяни от Deutsche Post.
I.1.4. Мнение на Германия относно решението за разширяване от 2007 г.
(14)
Германия изпрати мнението си на 14 декември 2007 г. и Deutsche Post оспори решението за разширяване от 2007 г. (вж. също раздел I.3.1).
I.1.5. Мнения на трети страни относно решението за разширяване от 2007 г. и забележки на Германия по мненията на трети страни
(15)
На 16 ноември 2007 г. UPS и TNT представиха своите мнения.
(16)
След искане за удължаване на срока от 20 декември 2007 г. Германия представи своите забележки по мненията на TNT и UPS на 12 март 2008 г.
I.1.6. Избор на външен експерт
(17)
На 23 януари 2008 г. Комисията публикува покана за участие в търг за експертно проучване, за да се подпомогне Комисията при установяването дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга за периода 1990-2007 г. (7).
(18)
На 18 юни 2008 г. Комисията сключи договор с WIK Consult GmbH, което е специализирано в областта на аналитичното счетоводство в пощенския сектор.
I.1.7. Мнение на Германия относно достатъчната продължителност на обхванатия от разследването период
(19)
С писма от 10 и 18 юни 2008 г. Германия обяви своето несъгласие с предвидената продължителност на обхванатия от разследването период (1990-2007 г.) и заяви, че е достатъчно разследването да се ограничи в периода от 1990 до 1994 г., когато са били предоставени държавните компенсационни плащания, тъй като загубите през този период са били по-големи от държавните компенсационни плащания, поради което Deutsche Post не се е ползвало от свръхкомпенсация. Съгласно Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-нататък „Рамката от 2005 г.“) (8), в която периодът за изчисляване на свръхкомпенсация е ограничен до четири години, предоставянето на счетоводна информация за периода след 1994 г. би било непропорционално.
(20)
На 27 юни 2008 г. Германия представи експертно становище относно задължението на Комисията да проучи поотделно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции и пенсионната субсидия (9). Освен това Германия изрази мнение, че за оценката на държавната гаранция и на пенсионната субсидия не е необходимо проучване на счетоводните данни.
(21)
Германските органи потвърдиха същата позиция на срещите с отделите на Европейската комисия на 29 май и на 15 юли 2008 г.
I.1.8. Искане за информация от 17 юли 2008 г.
(22)
На 17 юли 2008 г. Комисията изпрати до Германия искане за информация относно всички мерки за държавна помощ, които са предмет на разследването, като приложи въпросник относно приходите и разходите на Deutsche Post в периода между 1990 и 2007 г. Искането за информация беше изготвено съвместно с WIK Consult. На 5 август 2008 г. Германия отправи искане за удължаване на срока без определяне на крайна дата, тъй като най-напред било необходимо да се установи наличието на някои данни.
I.1.9. Последващи действия във връзка с искането за информация от 12 и 22 август 2008 г.
(23)
На 12 август 2008 г. Комисията разясни защо проучването на разходите и приходите на Deutsche Post следва да се отнася за периода 1990-2007 г. и настоя поисканата информация да бъде предоставена.
(24)
В съобщението си от 14 август 2008 г. Германия заяви, че няма основания за разглеждане на приходите и загубите на Deutsche Post за периода след 1994 г. На 22 август 2008 г. Комисията си запази правото да издаде разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (10), ако Германия не представи исканата информация.
(25)
В съобщението си от 29 септември 2008 г. Германия представи резултатите от допълнително експертно становище, което е внесено на 2 октомври 2008 г., за да подкрепи позицията си, че счетоводен анализ след 1994 г. не е необходим и че подходящият период на разследване е от 1990 до 1994 г. (11).
(26)
На 28 октомври 2008 г. Германия предостави информация относно държавната гаранция и пенсионната субсидия.
I.1.10. Разпореждане за информация от 30 октомври 2008 г.
(27)
Комисията не прие аргументите на Германия и настоя, че за пълното оценяване на въздействието върху конкуренцията на предоставените мерки за държавна помощ е необходим анализ до 2007 г. След двете напомняния за представяне на информация от 12 и от 22 август 2008 г., на 30 октомври 2008 г. Комисията издаде разпореждане за информация, с което нареди на Германия да предостави цялата необходима счетоводна информация за целия период от 1990 до 2007 г.
(28)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация (вж. раздел I.3.2).
(29)
На 27 ноември 2008 г. Германия представи поисканата счетоводна информация за периода 1990-1994 г. На 5 и 16 декември 2008 г. Германия актуализира счетоводната информация, предоставена на 27 ноември 2008 г.
I.1.11. Предоставяне на счетоводна информация за периода от 1990 до 2007 г.
(30)
След проведена на 6 февруари 2009 г. среща между държавния секретар на Германия г-н Pfaffenbach, изпълнителния директор на DPAG г-н Appel и комисаря, който отговаря за политиката на конкуренция, Германия и Deutsche Post се съгласиха да предоставят счетоводна информация за периода след 1994 г.
(31)
На 3 март 2009 г. Германия предостави първия набор счетоводна информация за целия период, обхванат от разследването - от 1990 до 2007 г.
(32)
Срещите между Deutsche Post и отделите на Комисията се състояха на 3 март 2009 г. в Брюксел и на 12 март, 2 април, 28 май, 23 юни и 18 септември 2009 г. в Бон. Германия предостави съответните презентации от Deutsche Post на 26 март, 7 май и 22 юни 2009 г.
(33)
След тези срещи и предаването от страна на Комисията на два списъка с въпроси на Deutsche Post на 4 юни и на 30 юли 2009 г. Германия предостави актуализирана счетоводна информация и допълнителни разяснения на 9 юли, 31 юли, 17 август, 8 септември, 10 септември и 15 октомври 2009 г.
(34)
На 16 и 24 септември 2009 г. службите на Комисията изпратиха допълнителни въпроси, на които Германия предостави отговори на 14 октомври 2009 г.
I.1.12. Предоставяне на проучването на WIK
(35)
В резултат на закъснението при предоставянето на счетоводните данни се е наложило договорът с WIK Consult да бъде удължаван неколкократно. В края на краищата WIK Consult предостави експертното си проучване (наричано по-нататък „проучването на WIK“) на 9 ноември 2009 г.
(36)
На 14 и на 21 януари 2010 г. Германия предостави мнението си по проучването на WIK. На 11 февруари 2010 г. Германия предостави експертно проучване от KPMG (наричано по-нататък „проучването на KPMG“) относно правния характер на прехвърлените плащания (12) (Ablieferungen), които Deutsche Post е трябвало да извърши към националния бюджет до 1995 г., както и експертно проучване на Deloitte (13) (наричано по-нататък „проучването на Deloitte-I“) относно референтната печалба, използвана в проучването на WIK.
(37)
На 23 април 2010 г. Германия предостави ново проучване на Deloitte (наричано по-нататък „проучването Deloitte-II“) относно нивото на разумна печалба, което следва да бъде прието по отношение на универсалните услуги на Deutsche Post.
(38)
На 9 август 2010 г. Германия предостави допълнително мнение по изчисляването на свръхкомпенсацията и прилагането на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика към оценката на държавните компенсационни плащания.
I.1.13. Мнение след анулирането на отрицателното решение от 2002 г.
(39)
На 5 ноември 2010 г. Германия предостави допълнително експертно становище, в което се разглежда значението на решението по дело C-399/08 Комисията срещу Deutsche Post (вж. раздел I.3.5) за настоящото разследване (14).
I.1.14. Решение за разширяване на обхвата от 2011 г.
(40)
С писмо от 10 май 2011 г. Комисията информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС, която първоначално е открита през 1999 г. и обхватът ѝ е разширен през 2007 г., с оглед да се извърши задълбочен анализ на пенсионната субсидия, която Deutsche Post получава от 1995 г. насам (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2011 г.“).
(41)
След първоначално искане за удължаване на срока от 23 май 2011 г. Германия предостави мнението си на 29 юли 2011 г. заедно с допълнителни експертни проучвания относно необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията за доказване на предполагаемо кръстосано субсидиране (15), относно съпоставянето на плащаните от Deutsche Post разходи за социално осигуряване със средните разходи за социално осигуряване на пазара (16), както и относно размера на плащаните от Deutsche Post допълнителни разходи за социално осигуряване (17).
(42)
UPS предостави мнението си на 4 октомври 2011 г. Те бяха последвани от мнението, предоставено от „Free and Fair Postal Initiative“ (наричана по-нататък „FFIP“) на 5 октомври 2011 г., и от мнението, предоставено от Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (наричано по-нататък „BIEK“) на 7 октомври 2011 г. На 13 октомври 2011 г. Комисията предаде мненията на заинтересованите страни на Германия.
(43)
На 14 ноември 2011 г. Германия предостави забележките си по мненията на третите страни.
(44)
На 18 ноември 2011 г. Комисията изпрати искане за допълнителна информация, свързана с подробни данни за финансирането на пенсиите за периода след 2007 г. Германия предостави отговори на 2 и 19 януари 2012 г. На 16 декември 2011 г. Комисията предостави на Германия експертно проучване от Charles River Associates относно определянето на референтната печалба (18) (наричано по-нататък „проучването CRA“) за мнение, на което Германия отговори на 16 януари 2012 г.
I.2. Процедури по прилагане на член 102 от ДФЕС
(45)
Въз основа на жалбата на UPS от 1994 г. Комисията установи, че Deutsche Post е нарушило член 102 от ДФЕС чрез агресивно ценообразуване по отношение на пратките от страна на търговци към потребители в периода 1990-1995 г. На Deutsche Post беше наложена глоба в размер на 24 млн. EUR (19).
(46)
На 22 април 2004 г. UPS подаде нова жалба относно злоупотреба на Deutsche Post с господстващо положение по смисъла на член 102 от ДФЕС. UPS твърди, че Deutsche Post е определило прекомерно високи цени на марките за своите регулирани пощенски услуги, свързани с писма.
(47)
В хода на разследването на 5 ноември 2004 г. Комисията получи документи, свързани с решението, от германската Агенция за регулиране на пощенските услуги (наричана по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) относно праговете на цените за регулирани пощенски услуги, свързани с писма, на Deutsche Post за периода, започващ от 1 януари 2003 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). С писмо от 13 юни 2007 г. Германия изрази съгласие, че тези документи също биха могли да се използват в процедурата за държавна помощ.
(48)
На 25 март 2008 г. Комисията реши да закрие антитръстовото разследване поради малката вероятност за установяване на такова нарушение по член 102 от ДФЕС (20).
I.3. Съдебни дела
I.3.1. Дело T-421/07 Deutsche Post AG/Комисията
(49)
Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2007 г., като твърдеше, че отрицателното решение от 2002 г. е породило оправдано очакване Комисията да не възобнови своето разследване.
(50)
На 8 декември 2011 г. Общият съд отхвърли тази жалба като недопустима (21).
I.3.2. Дело Т-570/08 Deutsche Post AG/Комисията и дело Т-571/08 Германия/Комисията
(51)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация на Комисията от 30 октомври 2008 г., тъй като считат, че с разпореждането се изисква нецелесъобразна информация и на Deutsche Post се налага непропорционална тежест.
(52)
На 16 юли 2010 г. Общият съд обяви и двете жалби за недопустими, тъй като с издаването на разпореждането за информация не са нарушени процесуални права нито на Deutsche Post, нито на Германия.
I.3.3. Дело C-463/10 P Deutsche Post AG/Комисията и дело C-475/10 P Германия/Комисията
(53)
На 27 септември 2010 г. Deutsche Post и Германия обжалваха решението на Общия съд и заявиха, че разпореждането за информация нарушава техните права. На 13 октомври 2011 г. Съдът на Европейския съюз отмени решението на Общия съд от 16 юли 2010 г. (22). Вследствие на това делото беше върнато на Общия съд и все още е висящо.
I.3.4. Дело T-344/10 UPS/Комисията
(54)
На 20 август 2010 г. UPS подаде в Общия съд жалба, твърдейки, че по отношение на разследването за държавна помощ от 2007 г. е налице неправомерно бездействие от страна на Комисията. Предвид факта, че от решението за разширяване от 2007 г. са изтекли почти три години, UPS счита, че Комисията е имала достатъчна възможност да разследва въпросните мерки и да прецени фактологическите и юридическите обстоятелства, за да вземе окончателно решение и да закрие процедурата по разследване. Делото все още е висящо.
I.3.5. Дело T-388/11 Deutsche Post AG/Комисията
(55)
На 22 юли 2011 г. Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2011 г., тъй като счита, че Комисията е допуснала явна грешка в предварителната оценка на пенсионната субсидия като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС и като нова помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС. Делото все още е висящо.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПУБЛИЧНИТЕ МЕРКИ
(56)
От 1989 г. нататък Deutsche Post е получила държавна помощ под формата на няколко различни мерки:
-
пенсионна субсидия въз основа на:
-
Закона за служителите на бившето Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz от 1994 г.) (23) (наричан по-нататък „PostPersRG от 1994 г.“)
-
Плащания на държавни компенсационни плащания и гаранции въз основа на:
-
Закона за организацията на пощенските услуги (Postverfassungsgesetz от 1989 г.) (24) (наричан по-нататък „PostVerfG от 1989 г.“)
-
Закона за реорганизацията на пощенските услуги (Postumwandlungsgesetz от 1994 г.) (25) (наричан по-нататък „PostUmwG от 1994 г.“)
-
наредба за изключителни права и цени въз основа на:
-
Закона за пощенската система (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (наричан по-нататък „PostG от 1989 г.“)
-
Закона за пощите (Postgesetz от 1997 г.) (наричан по-нататък „PostG от 1997 г.“)
II.1. Пенсионната субсидия в контекста на социалните придобивки и схемите за социалноосигурителните вноски за държавни и частни служители
(57)
От 1995 г. нататък с пенсионната субсидия е финансирана голяма част от пенсиите за пенсионирани държавни служители на Deutsche Post. С оглед при оценката на пенсионната субсидия въздействието ѝ да бъде разбрано в пълнота, в следващия раздел ще бъдат описани по-подробно социалните придобивки и социалноосигурителните вноски на държавните служители в сравнение със схемите за задължително социално осигуряване за служители по договори с частноправен характер (наричани по-нататък „частните служители“).
II.1.1. Социални придобивки за държавните служители
(58)
Държавните служители имат право на пенсия за старост, на здравни и медико-социални грижи. Придобивките за държавните служители на Deutsche Post са същите като тези, предоставяни на всички останали държавни служители:
-
Нивото на пенсията е предварително установено съгласно член 14 от BeamtVG (27) като определен процент от последната заплата на държавния служител. Например държавен служител, който се е пенсионирал през 2010 г. и е изработил необходимия брой години, ще получава пенсия, равняваща се на 71,75 % от неговата последна заплата.
-
Държавните служители имат право на възстановяване на 50-70 % от разходите за здравни и медико-социални грижи, докато останалите разходи трябва да заплатят сами. Точната разбивка на разходите за здравни грижи зависи от различни критерии, като например от броя на децата. Държавният служител може да избере или да участва в допълнително доброволно осигуряване, или да плаща своята част от разходите за здравни грижи с налични средства.
II.1.2. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на Postdienst в периода 1989-1994 г.
(59)
След първата реформа на пощите от 1989 г., съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., Postdienst, Telekom и Postbank са задължени да финансират изцяло пенсионните плащания и здравните разходи на пенсионираните държавни служители, които са разпределени в съответните категории въз основа на дейностите си в миналото. Независимо от това, че исковете на държавните служители продължават да се предявяват към държавата, по силата на тази разпоредба държавата има право да предяви иск за цялата сума съответно към Postdienst, Telekom и Postbank.
II.1.3. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на DPAG от 1995 г. нататък
(60)
С втората реформа на пощите от 1994 г. държавните служители, които са работили за Postdienst, са прехвърлени към DPAG съгласно член 2, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г.държавните служители запазват своя съществуващ правен статут. Съгласно член 1, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. DPAG поема всички права и задължения на работодателя от федералното управление и в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., поема всички парични вземания на държавните служители.
(61)
Съгласно член 15 от PostPersRG от 1994 г. плащането на пенсиите и разходите за здравни грижи на пенсионираните държавни служители се поема от новосъздаден пенсионен фонд за държавните служители на Deutsche Post. На 1 юли 2001 г. пенсионните фондове за Deutsche Post, Deutsche Telekom AG и Postbank AG се сливат в пенсионния фонд за държавните служители на пощенските служби (Postbeamtenversorgungskasse) (наричани заедно по-нататък „пенсионния фонд“ за целия период от 1 януари 1995 г. нататък).
(62)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 2,045 млрд. ЕUR за периода 1995-1999, обща сума в размер на 10,225 млрд. ЕUR. От 2000 г. нататък въз основа на член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 33 % от общата сума на заплатите на държавните служители (т.е. от 735 млн. EUR през 2000 г. до 540 млн. EUR през 2010 г.).
(63)
Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. пенсионната субсидия покрива оставащия дефицит (т.е. разликата между пенсиите за пенсионираните държавни служители и вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд). Пенсионната субсидия се увеличава от 151 млн. EUR през 1995 г. на 3,203 млрд. EUR през 2010 г. и достига общ размер 37,121 млрд. EUR през периода 1995-2010 г.
Фигура 1
Финансиране на пенсионния фонд (в млн. EUR)
II.1.4. Схеми за задължително социално осигуряване за частни служители и допълнително пенсионно осигуряване за частни служители на Deutsche Post
(64)
Частните служители трябва да участват в четири схеми за социално осигуряване: пенсионно осигуряване, осигуряване за безработица, за здравни грижи и осигуровка за медико-социални грижи (28). В сравнение със схемата за държавните служители, схемите за задължително социално осигуряване предлагат различно ниво на покритие по отношение на схемите за пенсионно и здравно осигуряване:
-
Нивото на пенсията се изчислява не като процент от последната месечна заплата, а като процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот.
-
Разходите за здравни и медико-социални грижи се покриват изцяло.
(65)
Налице са също важни различия във финансирането на социалните придобивки в сравнение с тези на държавните служители. Схемите за задължително социално осигуряване за частни служители се финансират със съвместни вноски от служителя и работодателя през целия професионален живот на служителя (наричани по-нататък „вноски за задължително социално осигуряване“). Общата ставка на социалноосигурителната вноска формално се разделя на дял на служителя и дял на работодателя, като всеки от двата дяла включва приблизително половината от цялата вноска. Работодателят обаче има формалното задължение да плати цялата ставка на вноската по схемите за социално осигуряване.
Фигура 2
Ставки на вноските за задължително социално осигуряване като процент от брутното възнаграждение на частните служители (вж. също приложението)
(66)
Фигура 2 показва, че ставките на вноските за задължително социално осигуряване от 1995 г. нататък са били в порядъка от 38 % до 42 % от брутното възнаграждение (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са варирали в порядъка от 19 % до 21 % от брутното възнаграждение (за повече подробности относно динамичния ред вж. приложението).
(67)
Частните служители на Deutsche Post са се ползвали не само от задължителни схеми за социално осигуряване, но и от допълнително пенсионно осигуряване. На частните служители, започнали работа преди 1997 г., е било предложено покритие на допълнително пенсионно осигуряване, което би им позволило да получават пенсии, близки до тези на държавните служители. Допълнителното пенсионно осигуряване е покривало разликата между пенсията на частните служители от задължителното социално осигуряване - която се равнява на определен процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот - и пенсията на държавните служители, която е определен процент от последната заплата. Подробните правила са определени в Хартата на пенсионния институт на германските пощи (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost - VAP) (29).
(68)
До 1997 г. Deutsche Post е финансирало плащанията за допълнителна пенсия за пенсионираните частни служители с вноска от приблизително [5-10 %] (30) от брутното възнаграждение на действащите частни служители. От 1997 г. нататък Deutsche Post е формирало провизия за неизплатените задължения на VAP (вж. също описанието на тежест № 4 в раздел II.3.1.3).
(69)
От 1997 г. нататък на новоназначените частни служители е предлагано значително намалено допълнително пенсионно осигуряване, за което Deutsche Post плаща вноска в размер между [0 и 5 %] от брутното възнаграждение от 1997 до 2007 г.
II.2. Държавни компенсационни плащания и гаранции в контекста на изключителното право на Deutsche Post и задължението за универсална пощенска услуга
II.2.1. Изключително право до 2007 г.
(70)
Преди 1998 г. член 2 от PostG от 1989 г. предоставя на Deutsche Post изключителното право за изграждане и поддържане на съоръжения за пренос на писмовни пратки. Други пощенски услуги - пренос на колетни пратки, вестници или периодични издания - не са резервирани за Deutsche Post, а са открити за конкуренция. Съгласно член 37 от PostVerfG от 1989 г. печалбите от резервираните услуги за писмовни пратки трябва да се използват за финансиране на загубите от универсалните услуги, които се предлагат на отворените за конкуренция пазари. Съгласно член 4 от Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите - PTRegG 1994 (31) - федералният министър на пощите и далекосъобщенията отговаря за одобряване на цените за резервираните услуги за писмовни пратки.
(71)
С влизането в сила на PostG от 1997 г. през 1998 г. обхватът на резервираните за Deutsche Post услуги постепенно се стеснява. Съгласно член 51 от PostG от 1997 г. изключителното право през 1997 г. обхваща доставката на писма и адресирани каталози с тегло под 200 g, но таванът за тегло постепенно бива снижаван, като през 2006 г. достига 50 g. Впоследствие действието на изключителното право изтича на 31 декември 2007 г.
II.2.2. Задължение за предоставяне на универсална пощенска услуга до 2007 г.
(72)
Задължението за универсална пощенска услуга на Deutsche Post е установено в два официални акта за възлагане:
-
Наредбата за задължителните пощенски услуги (32) (наричана по-нататък „Наредбата за задължителни услуги“) определя Deutsche Post като доставчика на универсална пощенска услуга за доставка на писма и колети с тегло до 20 kg, като възлага на дружеството предоставянето на тези услуги на цялата територия на Германия по единни тарифи.
-
С PostG от 1997 г. и придружаващите го правила по прилагане от 1999 г. (33) (наричана по-нататък „Наредбата за универсална услуга от 1999 г.“) услугата продължава да е възложена на DPAG.
(73)
В член 11 от PostG от 1997 г. универсалната услуга се определя като основен пакет от пощенски услуги, които се предоставят в национален мащаб на достъпни цени. Тези услуги включват доставката на писма, адресирани колетни пратки с тегло до 20 kg, книги, каталози, вестници и списания (наричани по-нататък „универсалните услуги“).
(74)
Наредбата за универсална услуга от 1999 г. определя минималните изисквания за качество на универсалната услуга:
-
На територията на Германия трябва да са разположени най-малко 12 000 пощенски клона.
-
Средногодишно 80 процента от писмата и колетните пратки трябва да се доставят в определени срокове (един работен ден за писма и два работни дни за колети) и през делничните дни трябва да има най-малко една доставка дневно.
-
Основното изискване за цените на универсалните услуги е достъпност, като същевременно DPAG е трябвало да определя единни цени за услугите за писмовни пратки, извършвани в рамките на изключителното право, чието действие се изчерпва през 2007 г. DPAG обаче е разполагало с известна гъвкавост при определянето на цените за резервираните услуги, тъй като е можело да сключва отделни ценови споразумения с клиенти, които изпращат най-малко 50 пратки на транзакция.
(75)
С член 52 от PostG от 1997 г. възлагането на доставката на универсални услуги на DPAG се запазва до 31 декември 2007 г., т.e. датата, на която изтича изключителното право на дружеството за осъществяване на услуги за писмовни пратки. След изчерпването на изключителното право задължението за универсална услуга не е възложено на пощенски оператор в Германия, което означава, че от всички доставчици на пощенски услуги се очаква да предоставят универсални пощенски услуги („пазарни сили“). Когато се установи или има основания да се счита, че дадена универсална услуга не е предоставяна по целесъобразен или подходящ начин, в PostG от 1997 г. Се предвиждат законови механизми за обезпечаване на предоставянето на такива услуги.
(76)
Както се вижда от проучването WIK (вж. Фигура 3), универсалните услуги формират около 88 % от общите приходи през периода 1990-2007 г. В голямата си част универсалните услуги за писмовни пратки подлежат на ценово регулиране поради господстващото положение на Deutsche Post на тези пазари (вж. раздел II.2.1). Освен услугите с регулирани цени, които формират около 62 % от общите приходи, Deutsche Post е предоставяло универсални услуги за колетни пратки (около 15 % от общите приходи) и допълнително универсални услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (около 11 % от общите приходи) в конкуренция с други оператори.
(77)
Освен това Deutsche Post е предлагало и търговски услуги (например банкиране на дребно на Postbank, услуги по продажба на Telekom, доставка на неадресирани пощенски пратки и др.). Като цяло търговските услуги формират 12 % от приходите на Deutsche Post за периода 1990-2007 г.
II.2.3. Държавни компенсационни плащания
(78)
От създаването му през 1950 г. Deutsche Bundespost представлява специален актив на федералното правителство (наричан по-нататък „Sondervermögen“). Съгласно германското административно право Sondervermögen няма юридическа правосубектност, която е независима от държавата, но разполага със собствен бюджет и не носи отговорност за общите задължения на държавата.
(79)
Първата реформа на пощите от 1989 г. определя Sondervermögen да има три различни подразделения - Postdienst, Postbank и Telekom - които се категоризират като „публични предприятия“, но при все това нямат независима от държавата юридическа правосубектност.
(80)
Съгласно член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г., въпреки че се очаква всяка услуга на трите подразделения да се самофинансира, кръстосаното финансиране между трите подразделения е било допустимо до размера на загубите в резултат на задълженията за универсална услуга. На тази основа в периода между 1990 и 1993 г. Postdienst е получило трансфери в размер на 2,844 млрд. EUR от Telekom, за да покрива загубите си.
(81)
В хода на втората реформа на пощите, която влиза в сила от 1 януари 1995 г., трите подразделения на Sondervermögen са преобразувани в публични акционерни дружества: Postdienst е преобразувано в DPAG, Postbank в Postbank AG, а Telekom - в Telekom AG. Съгласно член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г. Telekom AG поема всички задължения, произтичащи от заеми, които са относими към Sondervermögen като цяло, но си запазва правото да си възстанови средства от DPAG и Postbank AG до размера на задълженията по заеми, които могат да бъдат приписани на техните правни предшественици.
(82)
Съгласно член 7 от PostUmwG от 1994 г. обаче правото на Telekom AG (произтичащо от член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г.) да предявява претенции спрямо DPAG до размера на загубите, реализирани от Postdienst, се изчерпва на 31 декември 1994 г. Това довежда до прехвърлянето на активи на стойност 2,822 млрд. EUR от Telekom AG към DPAG. Според Германия това прехвърляне от Telekom AG, както и предходните прехвърляния въз основа на член 37, параграф 3 от PostVerfG от 1989 г., е било крайно необходимо за DPAG, за да изпълни задълженията си за универсална услуга.
(83)
През периода 1990-1995 г. Postdienst е получило общо 5,666 млрд. EUR като компенсация за своето задължение за универсална услуга.
II.2.4. Държавна гаранция по дългови инструменти, емитирани преди 1995 г.
(84)
От 1953 г. нататък в член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. (34) се предвижда емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти, да имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия. Когато PostVwG от 1953 г. е отменен от PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г.
(85)
След създаването на трите подразделения през 1989 г. самото дружество Postdienst не емитира дългови облигации; Postbank управлява тези сделки за всички подразделения на Deutsche Bundespost. След това дълговите инструменти са разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank според финансовите им нужди.
(86)
Съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. след 1995 г. Германия остава задължена по всички сделки с дългови облигации, сключени преди 1995 г. от Deutsche Bundespost и впоследствие разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank. Германия обаче няма задължения по дълговите инструменти, емитирани по-късно от DPAG.
II.3. Приходите от регулирани цени като допълнителна компенсация за разходите за пенсии и разходите за мрежа за универсалната услуга
(87)
С PostG от 1997 г. се създава също Bundesnetzagentur (наричан по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) за надзор на резервираните и либерализираните пазари на писмовни пратки. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор разполага с компетенции да регулира ценообразуването на Deutsche Post на пазарите за писмовни пратки, на които дружеството се ползва от господстващо положение. Deutsche Post е заемало господстващо положение не само по отношение на резервираните услуги - съгласно член 51 от PostG от 1997 г. - но също така по отношение на всички останали услуги за писмовни пратки, които вече са били отворени за конкуренция. Регулирането на цените може да бъде или под формата на предварително определен ценови праг, или под формата на последващ ценови контрол.
(88)
Според проведените от регулаторния орган в пощенския сектор пазарни проучвания Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 90-97 % на пазарите за писмовни пратки с регулирани цени. В последния си доклад регулаторния орган в пощенския сектор изразява неодобрение от факта, че постепенното отваряне на пазара от 1997 г. нататък не е довело до ефективна конкуренция на пазара за писмовни пратки в Германия (35).
(89)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени формират основната част от общите приходи на Deutsche Post (например около 62 % от общите приходи на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. (вж. Фигура 3) и около 56 % за периода 2008-2010 г.).
(90)
Всички останали универсални и търговски услуги, които не подлежат на ценово регулиране съгласно членове 19-27 от PostG от 1997 г. (36), ще бъдат наричани услуги с нерегулирани цени.
(91)
По отношение на услугите за писмовни пратки с регулирани цени в член 20, параграфи 1 и 2 от PostG от 1997 г. се предвижда, че цените трябва да отразяват разходите за ефективно предоставяне на услугата. Когато обаче това е обективно обосновано, регулаторния орган в пощенския сектор следва надлежно да отчита inter alia:
-
разходите за универсално предоставяне на пощенски услуги и
-
разходите за финансиране на пенсионни и здравни плащания за служителите, които са били прехвърлени от Postdienst.
(92)
С член 57 от PostG от 1997 г. и министерски указ от 27 март 2000 г. на федералния министър на икономическите въпроси и технологиите регулираните цени се запазват на нивото им от 1997 г. до 31 декември 2002 г.
II.3.1. Решение за прагове на цените от 2002 г.
(93)
Едва през 2002 г. регулаторния орган в пощенския сектор издава първото си решение относно прага на цените за услугите за писмовни пратки с регулирани цени за периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2007 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). Регулирането чрез ценови прагове представлява система за регулиране на цените на пакет услуги, посредством която не се контролира отделната цена за всяка услуга, а съществува таван за претеглената средна стойност на всички цени в пакета. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулирането чрез предварително определен ценови праг включва всички пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post се е намирало в господстващо положение.
(94)
За целите на решението за прагове на цените от 2002 г. Deutsche Post за първи път представя на регулаторния орган в пощенския сектор предназначени за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите (по-нататък наричани „счетоводни данни за регулаторите от 2002 г.“), които обхващат периода 1998-2006 г. Счетоводните данни за регулаторите се основават на резултатите до 2001 г. и на прогнози за следващите години.
(95)
През 2002 г. Deutsche Post декларира „финансови тежести“ по отношение на предоставянето на универсалната услуга и във връзка с назначаването на държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Според твърдението от Deutsche Post тези тежести представляват разходите, които не биха възникнали без задължението за универсална пощенска услуга и без прехвърлянето на персонал и инфраструктура от Postdienst (за подробен списък вж. таблица 1).
Таблица 1
Тежести, одобрени с решението за определяне на прагове на цените от 2002 г. (в млн. EUR, номинални стойности)
№
Тежести от решението за определяне на прагове на цените от 2002 г.
Среден размер на тежестта (1998-2006 г.) в млн. EUR
%
1
Допълнителни разходи за заплати
[…]
[…]
2
Допълнителни разходи за социално осигуряване
[…]
[…]
3
Инфраструктурна тежест на пощенските клонове
[…]
[…]
4
Допълнително пенсионно осигуряване на служителите (VAP)
[…]
[…]
5
Тежест на транспортната инфраструктура
[…]
[…]
6
Социални и здравни разходи (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Преструктуриране на персонала
[…]
[…]
8
Покриване на дефицита по здравното осигуряване на държавните служители
[…]
[…]
Общ среден размер на тежестта
[…]
100 %
(96)
В крайна сметка регулаторният орган в пощенския сектор приема аргумента на Deutsche Post, че дружеството не би понесло тези тежести, ако не е било натоварено със задължението за универсална услуга (за тежести № 3 и № 5 по разходи за универсална услуга) и със задължението за приемане на държавните и частните служители от Postdienst (тежести с номера 1, 2, 4, 6, 7 и 8). Ето защо регулаторният орган в пощенския сектор одобрява увеличени регулирани цени за писмовни пратки с оглед финансирането на декларираните средногодишни тежести в размер на […] млрд. EUR за периода 2002-2006 г. от приходите от услуги за писмовни пратки с регулирани цени. Съгласно решението за прагове на цените от 2002 г. 100 % от тежестите се разпределят към цените, които подлежат на предварително определен ценови праг.
II.3.1.1. Допълнителни възнаграждения (тежест № 1)
(97)
Тежест № 1 показва декларираните допълнителни разходи за възнаграждения на пощенски служители над средната стойност за отрасъла. Deutsche Post използва като „конкурентно“ референтно възнаграждение възнаграждението на новонаетия след 2002 г. персонал, което е определено в колективен трудов договор (Entgelttarifvertrag) с профсъюзите (наричано по-нататък „ETV възнаграждение“). За изчисляването на тежест № 1 обаче този референтен показател се прилага към целия персонал. Той също така се прилага с обратно действие до 1998 г. в предоставените счетоводни данни.
II.3.1.2. Допълнителни социалноосигурителни вноски (тежест № 2)
(98)
Регулаторният орган в пощенския сектор също така приема аргумента на Deutsche Post, че е трябвало да плаща по-високи социалноосигурителни вноски за своите частни и държавни служители, отколкото частните конкуренти обикновено трябва да плащат за своите частни служители.
(99)
Deutsche Post основава изчисленията си на ставката на социалноосигурителната вноска, която определя като „конкурентна“ (наричана по-нататък „нормативно определена ставка на вноската“) едновременно за държавните и за частните служители. Тази нормативно определена ставка се определя като сумата от:
-
дела на работодателя от социалноосигурителни вноски за частен служител (приблизително 19-21 %, което е около половината от общата ставка на социалноосигурителната вноска, както е посочено във Фигура 2),
-
вноската по схема за осигуряване за злополука (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 2001 г. нататък),
-
вноската по схема за допълнително пенсионно осигуряване (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 1997 г. нататък, тъй като вноска по схема за допълнително пенсионно осигуряване с такава величина се счита за „конкурентна“. Ставката се основава на допълнителното пенсионно осигуряване, което Deutsche Post е предлагало от 1997 г. нататък на новоназначените частни служители).
(100)
С приходите от услуги с регулирани цени се финансират всички социалноосигурителни вноски, които надхвърлят нормативно определената ставка на вноската (наричани по-нататък „допълнителни вноски“). Като се използват за пример изчисленията на допълнителните социалноосигурителни вноски за държавните служители през 2001 г., в таблица 2 е показано, че действителните социалноосигурителни вноски за държавните служители са с почти двоен размер в сравнение с „конкурентните“ социалноосигурителни вноски, основани на нормативно определената ставка на вноската.
Таблица 2
Изчисляване на допълнителните разходи за социално осигуряване за държавните служители през 2001 г. въз основа на счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за 2002 г. (в млн. EUR)
% от действителните възнаграждения
(1)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
33 %
(2)
Общ размер на възнагражденията на държавните служители
[…]
(3)
=(1)*(2)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
[…]
(4)
Разходи за здравно осигуряване
[…]
(5)
=(3)+(4)
Действителни социалноосигурителни вноски
[…]
[40-45 %]
(6)
Дял на работодателя от социалноосигурителните вноски
20,43 %
(7)
Осигуряване за злополука
[…]
(8)
Допълнително пенсионно осигуряване
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Нормативно определена ставка на вноската
[…]
(10)
=(2)*(9)
Референтни разходи на регулаторите за социално осигуряване
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Допълнителни социалноосигурителни вноски
[…]
[15-20 %]
(101)
Действителните социалноосигурителнш вноски включват плащането от Deutsche Post на 33 % от действителните възнаграждения на държавните служители в пенсионния фонд (годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR в периода 1995-1999 г.), както и вноски за разходите за здравно осигуряване на държавните служители. Сумата на действителните социалноосигурителнш вноски достига [40-45 %] от действителните възнаграждения на държавните служители през 2001 г.
(102)
Въпреки че ставката на социалноосигурителната вноска се определя като процент от брутното възнаграждение на частните служители (нетно възнаграждение + дела на служителя от социалноосигурителната вноска), за да изчисли референтния показател за регулаторите Deutsche Post умножава нормативно определената ставка на вноската от [20-25 %] по действителното възнаграждение на държавните служители.
II.3.1.3. Допълнително пенсионно осигуряване за частните служители (тежест № 4)
(103)
Предназначението на тежест № 4 е да компенсира формирането на провизия за задълженията отпреди 1997 г. от схемата за допълнително пенсионно осигуряване VAP за частните служители на Deutsche Post.
(104)
Както е обяснено в раздел II.1.4, на частните служители на Deutsche Post, наети преди 1997 г., е било предложено допълнително пенсионно осигуряване, за да им се гарантира пенсия, близка до тази на държавните служители. Postdienst обаче не е формирало съответната провизия за бъдещи пенсионни плащания. Едва след учредяването на DPAG в счетоводния баланс са включени провизии в размер на 8,153 млрд. EUR.
II.3.1.4. Разни допълнителни разходи за социално осигуряване (тежести № 6, 7 и 8)
(105)
Тежест № 6 включва вноската на Deutsche Post във Федералния институт за пощите и далекосъобщенията (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), който осигурява някои социални придобивки (например социални жилища) за държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Тежест № 7 включва вноските от Deutsche Post за покриване на дефицита по схемата за здравно осигуряване на държавни служители. Тежест № 8 за преструктуриране на персонала се отнася както за държавни, така и за частни служители.
II.3.1.5. Тежести на универсалната услуга (№ 3 и № 5)
(106)
Тези тежести показват икономиите на разходи, които Deutsche Post би могло да постигне, ако можеше да планира пощенските си клонове и мрежата за колетни пратки въз основа единствено на търговски съображения. Икономиите на разходи се изчисляват въз основа например на хипотетичния брой пощенски клонове, които Deutsche Post би използвало без задължението за универсална услуга.
II.3.2. Решения за прагове на цените от 2007 и 2011 г.
(107)
На 7 ноември 2007 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2011 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2007 г.“). На 14 ноември 2011 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2012 г. до 31 декември 2013 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2011 г.“).
(108)
След решението за прагове на цените от 2007 г. цените за изпращане на над 50 писмовни пратки вече не се контролират предварително, а подлежат на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. (37). Цените за всички останали пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, продължават да подлежат на предварителен контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г.
(109)
Навсякъде в настоящото решение с понятието „услуги с регулирани цени“ Комисията ще обозначава онези услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение и които подлежат на предварителен ценови контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г. или на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. Всички останали услуги, по отношение на които Deutsche Post не заема господстващо положение и които не подлежат на ценови контрол, ще бъдат наричани „услуги с нерегулирани цени“.
(110)
Deutsche Post продължава да декларира тежестите за допълнителни възнаграждения и разходите за социално осигуряване от прехвърлянето на персонал от Postdienst (например усреднения размер на тежест № 2 за допълнителни разходи за социално осигуряване на стойност […] млн. EUR от 2008 г. нататък), както и тежестите от задължението за универсална услуга. Както в случая с решението за прагове на цените от 2002 г., регулаторният орган в пощенския сектор одобрява финансирането на тези тежести от приходите от услуги с регулирани цени и определя прагове на цените на съответно завишено ниво. Следователно по отношение на услугите с нерегулирани цени признаването на тези тежести от страна на регулаторният орган в пощенския сектор в решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2009 г. се запазва непроменено.
II.4. Финансови резултати на DPAG
(111)
Финансовите резултати на DPAG за периода 1995-2006 г. са представени на фигура 2 от решението за разширяване от 2007 г. Резултатите от 1995 до 1999 г. са разнородни (през някои години са отчетени загуби, а през други - печалби), докато в периода 2000-2006 г. DPAG постоянно реализира печалба преди данъчно облагане в размер на 1-2 млрд. EUR.
(112)
Между 2007 и 2010 г. DPAG е реализирало следните нетни печалби: 1,8 млрд. EUR (2007 г.); - 2,0 млрд EUR (2008 г.); 0,7 млрд. EUR (2009 г.); 2,6 млрд. EUR (2010 г.).
(113)
Публикуваните счетоводни отчети на DPAG не дават възможност печалбите да бъдат разпределени към различните услуги. Ето защо не е възможно с помощта на публикуваните счетоводни отчети да се установи дали универсалните услуги с регулирани цени като цяло са били на загуба или на печалба.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(114)
Както потвърждава Общият съд в решението си по дело T-421/07 (38), от решението за откриване от 1999 г. нататък всички мерки, предмет на разследването, са били част от процедурата, която е продължена с решението за разширяване от 2007 г.
III.1. Пенсионна субсидия
(115)
В решението за разширяване от 2011 г. се установява, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ, тъй като преди пенсионната реформа от 1995 г. Deutsche Post е било задължено да финансира в пълна степен разходите за пенсии от собствени ресурси. Освен това в решението за разширяване от 2011 г. се отхвърля твърдението на Германия, основано на решението по делото Combus (39), че пенсионната субсидия не представлява помощ.
(116)
За целите на оценката за съвместимост на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии (например в съответствие с решението на Комисията относно френското дружество La Poste (наричано по-нататък „решението относно La Poste“) (40), в решението за разширяване от 2011 г. е бил отчетен фактът, че декларираните допълнителни разходи за социално осигуряване са били компенсирани не само с пенсионната субсидия, а също и с приходите от услуги с регулирани цени (например тежест № 2 за допълнителни социалноосигурителни вноски).
(117)
Изчисленията в решението за разширяване от 2011 г., които отчитат и двата източника на компенсации, показват, че Deutsche Post е имало ефективната възможност да приложи ставка на вноските за задължително социално осигуряване с 10-14 процентни пункта под общата ставка на вноските за задължително социално осигуряване (делът на работодателя и на служителя), който е трябвало да плащат частните конкуренти.
(118)
Ето защо в решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения по отношение на съвместимостта на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
III.2. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(119)
Германия се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на държавните компенсационни плащания и на държавната гаранция като компенсация за задължението за универсална услуга.
(120)
Въз основа на решението по делото Altmark (41) в решението за разширяване от 2007 г. Комисията застъпва становището, че държавните компенсационни плащания и държавната гаранция представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(121)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е изразила съмнения относно това дали държавните компенсационни плащания и гаранцията са били необходими за изпълнението на задълженията за универсална услуга и пропорционални за тази цел. По-специално Комисията е счела за необходимо да прегледа разпределението на разходите между универсалните и търговските услуги в съответствие с принципите, заложени в рамката от 2005 г. Комисията е изразила съмнения и относно определянето на разумната печалба, при което е трябвало да се отчете средната рентабилност за сектора и позицията на Deutsche Post по отношение на риска.
IV. ПРОУЧВАНЕ НА WIK
(122)
Проучването на WIK е възложено с цел Комисията да бъде подпомогната при прегледа на счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. с оглед да се установи дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга. По-конкретно на WIK Consult GmbH са възложени следните задачи:
-
сравнително проучване на разумната печалба;
-
преглед на вътрешното разпределение на разходите и организацията на цените на прехвърляне; и
-
изчисляване на свръхкомпенсацията за нетните разходи по задължението за универсална услуга.
IV.1. Описание на предназначените за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите за 2009 г.
(123)
След приемането от Комисията на разпореждането за информация на 30 октомври 2008 г., през 2009 г. Германия в крайна сметка предоставя пълен комплект счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за периода 1990-2007 г. (наричани по-нататък „счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.“).
IV.1.1. Приходи
(124)
Приходите на Deutsche Post могат да се разпределени в три големи категории:
-
Универсални услуги за писмовни пратки с регулирани цени (62 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени включват всички универсални услуги, предоставяни на пазари, на които Deutsche Post е заемало господстващо положение, включително онези услуги, по отношение на които Deutsche Post е имало изключителни права. Тези услуги са формирали 62 % от общите приходи на Deutsche Post през периода 1990-2007 г. (42).
-
Универсални услуги с нерегулирани цени (26 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Универсалните услуги за колетни пратки винаги са били предоставяни на отворени за конкуренция пазари, на които Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 30 %. През периода 1990-2007 г. универсалните услуги за колетни пратки са генерирали 15 % от общите приходи на Deutsche Post.
Универсалните услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (например каталози, трансгранична поща) са формирали приблизително 11 % от общите приходи на Deutsche Post.
-
Търговски услуги с нерегулирани цени (12 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Deutsche Post е използвало своята мрежа от пощенски клонове не само за разпространението на пощенски услуги, а и за продажба на продукти и услуги на Postbank AG и, в по-малка степен, на Deutsche Telekom. Тези търговски услуги по продажби са формирали около 6 % от общите приходи на Deutsche Post.
Търговските услуги за колетни и писмовни пратки (например адресирани пратки в големи количества) формират около 4 % от общите приходи на Deutsche Post.
На последно място, Deutsche Post предоставя редица разнородни услуги, например в качеството си на холдингова компания - за международните дъщерни предприятия, активни в други стопански сегменти (например Danzas, DHL). Тези други търговски услуги са формирали около 2 % от общите приходи на Deutsche Post.
Фигура 3
Средни дялове на приходите за периода 1990-2007 г. (въз основа на номинална стойност)
(125)
Проучването на WIK обхваща само търговски услуги, които са били предоставяни заедно с универсални услуги от юридическото лице DPAG и неговия предшественик Postdienst. Търговските услуги (например експресните операции на DHL в световен мащаб), които се предоставят от различни юридически лица в рамките на Deutsche Post World Net (наричано по-нататък „DPWN“), не са обхванати в разследването.
IV.1.2. Изчисляване на тежестите в счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
(126)
За разлика от счетоводните данни за регулаторите, които Deutsche Post е представило на регулаторния орган в пощенския сектор във връзка с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. - които никога не са били предоставени на регулаторния орган в пощенския сектор - съдържат значително увеличение на тежестите, които Deutsche Post разпределя към услугите с регулирани цени.
(127)
Въз основа на данните за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира тежести със средна стойност […] млрд. EUR за периода 1990-2006 г., в сравнение с […] млрд. EUR въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2002 г.
Фигура 4
Съпоставка между заявените тежести от универсални услуги въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и одобрените тежести въз основа на решението за прагове на цените от 2002 г. (средногодишен размер, номинална стойност в EUR)
[…]
(128)
Докато тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) и тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) не се различават съществено в счетоводните данни за регулаторите за периода 2002-2009 г., тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) достига почти […]. За разлика от счетоводните данни за регулаторите за 2002 г., към момента Deutsche Post вече не използва ETV възнаграждението като „конкурентно“ референтно възнаграждение. Вместо това дружеството използва минималното възнаграждение за пощенския сектор въз основа на наредба, издадена от Федералното министерство на труда през 2007 г. (наричано по-нататък „минималното възнаграждение за 2007 г.“). Следва обаче да се отбележи, че в крайна сметка наредбата е обявена за незаконосъобразна от федералния административен съд и никога не придобива правна ефективност.
(129)
Освен това в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира нова тежест - „пощенска инфраструктура“ - която покрива вътрешно присъщите разходи за шестия ден на доставка (средно […] млн. EUR годишно). Изчислението се основава на хипотетичен сценарий, според който без задължението за универсална услуга Deutsche Post би доставяло пощенските пратки само за пет, вместо за шест дни.
(130)
Инфраструктурната тежест № 3 (мрежата от пощенски клонове) се изчислява по различен начин в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. Сега тежестта включва предполагаемите икономии на разходи, които е можело да бъдат постигнати, ако всички пощенски клонове са били управлявани като агенции от 1990 г. нататък. Тежестта е изчислена въз основа на възнаграждението, което Deutsche Post е платило на трети страни за услуги по продажби през 2007 г.
IV.1.3. Маржове на печалбата в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(131)
Разпределянето на тежестите към универсалните услуги за писмовни пратки с регулирани цени предвижда значително облекчение за услугите с нерегулирани цени от разходи като възнаграждения и разходи за социално осигуряване. Това преразпределяне води до осезаеми положителни маржове на печалбата в размер на [15-25 %] от продажби на търговски услуги и загуби в размер на почти [0-10 %] от продажбите на услуги за писмовни пратки с регулирани цени.
(132)
Въпреки че в годишните си счетоводни отчети Deutsche Post посочва много големи печалби на подразделението за писмовни пратки (вж. също раздел V.3), тези печалби са погълнати и надвишени от тежестите, прехвърлени от услугите с нерегулирани цени към тези с регулирани цени.
Фигура 5
Средна възвращаемост на продажбите въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
[…]
IV.2. Определяне на референтната печалба
IV.2.1. Верига на стойността на Deutsche Post: нискотехнологични операции и ниско ниво на търговски риск
(133)
За подготовка за определянето на референтната печалба и оценката на разпределението на разходите е належащо да се извърши анализ на веригата на стойността и на свързаните търговски рискове. Търсенето на набор от „сравними“ предприятия и изчисляването на референтен показател за разумната печалба, която е вероятно да генерира Deutsche Post, е възможно единствено ако са известни функционалните и рисковите характеристики.
IV.2.1.1. Веригата на стойността на нискотехнологична стопанска дейност
(134)
Веригата на стойността на Deutsche Post може да се раздели на две основни функции:
-
мрежа за доставки в национален мащаб за разпространение на писмовни и колетни пратки,
-
национална мрежа от пощенски клонове.
(135)
Логистиката на мрежа за колетни и писмовни пратки е нискотехнологична стопанска дейност, която не изисква значителни усилия за научни изследвания и развитие. Поради това всички останали оператори в отрасъла работят по подобен и стандартизиран начин. Следователно тези дейности често се обозначават като „рутинни“ задачи. Големият дял на дейностите, които Deutsche Post възлага на трети страни, също е доказателство за техния рутинен характер. Същото се отнася и за услугите по продажби, които се осъществяват чрез националната мрежа от пощенски клонове, като все по-голяма част от тези услуги също се възлага на външни изпълнители.
(136)
Освен рутинните задачи, основните нематериални активи на Deutsche Post са неговата база от клиенти, марката и стабилните пазарни позиции, по-специално на пазарите за писмовни пратки. В проучването на WIK обаче се изразява мнението, че на практика тези нематериални активи не са резултат от собствените усилия или инвестиции на Deutsche Post, а по-скоро от традиционните изключителни права. На Deutsche Post не се е налагало да инвестира мащабно във функции по предлагане на пазара. Вместо това до 2007 г. то е можело да разчита на гарантираната от закона пазарна позиция. Поради това на Deutsche Post не следва да бъде разрешено възнаграждение за тези нематериални активи.
IV.2.1.2. Нисък риск благодарение на държавните мерки
(137)
Deutsche Post е било изложено на по-нисък риск от своите конкуренти по отношение както на регулираните, така и на нерегулираните услуги, поради няколко причини.
(138)
На първо място, до 2007 г. Deutsche Post е било защитено със законен монопол върху неговите услуги в областта на писмовните пратки. Освен това в обхвата на услугите за писмовни пратки с регулирани цени Deutsche Post се е възползвало от 90-процентен пазарен дял и несъществуваща или слаба конкуренция. Услугите с регулирани цени са формирали почти две трети от приходите на Deutsche Post.
(139)
На второ място, регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил прагове на цените на услугите за писмовни пратки с регулирани цени. Определеният праг надвишава разходите за ефективно предприятие, за да позволи inter alia компенсирането на предполагаеми допълнителни разходи, свързани с услугите с нерегулирани цени. Нито един от конкурентите на DPAG не се е ползвал от изключително право или господстващо положение, които биха им позволили кръстосано финансиране на техните разходи за социално осигуряване. Ето защо изключителното право и господстващото положение са довели до значително намаляване на търговските рискове по отношение не само на услугите с регулирани цени, но също и на универсалните и търговските услуги с нерегулирани цени.
(140)
На трето място, други държавни мерки също значително са намалили риска за универсалните и търговските услуги. Държавните компенсационни плащания са погълнали загубите от началото на деветдесетте години, а държавната гаранция е позволила на Deutsche Post да сключва заеми на независим лихвен процент до 1995 г. въпреки затрудненото му финансово положение в началото на 90-те години на миналия век.
(141)
Като цяло Deutsche Post е било изправено пред значително по-малки пазарни и свързани с разходите рискове от своите конкуренти, тъй като не му се е налагало да изгражда база от клиенти и е можело да прехвърля увеличенията на разходите чрез повишени регулирани цени. Въз основа на тази логика в проучването на WIK се заключава, че най-подходящите сравними конкуренти са пощенските предприятия, които изпълняват само рутинни задачи (например не инвестират мащабно в предлагане на пазара и марки) и не са изложени на високи нива на риск (например могат да разчитат на дългосрочни договори).
IV.2.2. Количествено определяне на референтната печалба
(142)
Въз основа на резултатите от анализа на задачите и риска в проучването на WIK се прави анализ въз основа на финансови данни (като се използва например базата данни ORBIS, която обхваща около 10 милиона дружества в целия свят) за търсене на сравними пощенски предприятия. Чрез мерки за контролиран количествен и качествен подбор е определена група от сравними предприятия, които предлагат пощенски услуги на конкурентни пазари.
(143)
В проучването на WIK е подбрана група за сравнение от 26 пощенски предприятия, които предлагат основно услуги за колетни пратки и изпълняват типичните рутинни дейности на пощенските оператори. Всички сравними конкуренти са от стопанския сектор „Пощенски и куриерски дейности“ (код по NACE (43) 641).
(144)
Важно е да се отбележи, че броят на сравнимите конкуренти е ограничен, тъй като досега частните дружества са предлагали услуги за писмовни пратки в по-голям мащаб в редки случаи поради изключителното право на заварените дружества в пощенския сектор, които покриват значителен дял от услугите за писмовни пратки. Освен това в проучването на WIK се изключват като база за сравнение заварените дружества в пощенския сектор от други държави, тъй като те, както Deutsche Post, са били защитени от изключителни права и не извършват дейност предимно на конкурентни пазари.
(145)
За измерване на „разумната“ печалба в проучването на WIK се използва маржът на възвращаемостта на продажбите (ROS), който е счетоводната печалба (получените резултати преди лихви и данъци (EBIT)), разделена на приходите. Освен това в проучването на WIK като референтна печалба, базирана на капитала, се изчислява маржът на възвращаемостта на активите (ROA), т.е. EBIT като процент от общия капитал.
Таблица 3
Референтните показатели ROS и ROA от проучването на WIK
Възвращаемост на продажбите
(ROS)
Възвращаемост на активите
(ROA)
Медиана
3,48 %
7,33 %
Горна граница (75-ти процентил)
6,77 %
13,41 %
(146)
От избраната извадка за периода 1998-2007 г. средната възвращаемост на печалбата (ROS) в конкурентната част на пощенския сектор е 3,48 %. В проучването на WIK обаче се представя не само средната възвращаемост, а и горната граница за разумната печалба, т.e. третия квартил от печалбата на сравнимите конкуренти, която се равнява на 6,77 % възвращаемост на печалбата. С други думи, 75 % от сравнимите конкуренти генерират печалба, която е под 6,77 % ROS (44).
(147)
Що се отнася до възвращаемостта на активите, проучването на WIK показва средна ROA от 7,33 % и горна граница от 13,41 %.
(148)
Тъй като Deutsche Post е изложено на значително по-малък риск от пазарните си аналози, които извършват дейност на висококонкурентни пазари (например пазара на експресни колетни пратки), в проучването на WIK се твърди, че за Deutsche Post средната ROS от 3,48 % е умерена и консервативна референтна печалба. В него не се препоръчва използването на по-висок процент в диапазона до третия квартил на ROS в размер на 6,77 %. Възможно е да е оправдан дори по-нисък референтен показател, тъй като средната ROS от 3,48 % съответства на ROA от 7,33 %, която все още би надхвърляла значително безрисковия лихвен процент.
IV.3. Преглед на разпределението на разходите
(149)
В проучването на WIK разпределението на тежестите в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. е подложено на критика, тъй като маржовете на ROS за търговски услуги от [15-25 %] надвишават значително средните стойности за отрасъла (45). Тъй като частните конкуренти са на печалба въпреки значително по-ниските маржове на печалбата, в проучването на WIK се заключава, че към търговските услуги на Deutsche Post следва да бъде разпределен по-голям дял от разходите и намалява съответно тежестите за услугите с регулирани цени.
(150)
Изводът от проучването на WIK е, че всички търговски услуги, независимо от дела им от разходите, все пак показват печалба предвид средната ROS на конкурентите от 3,48 %. По този начин докладът формулира основата за намаляване на средногодишната тежест на услугите с регулирани цени с […] млн. EUR за целия период 1990-2007 г.
(151)
Тъй като голяма част от търговските услуги по продажби е била предоставена на свързаните предприятия Postbank и Telekom, в проучването на WIK също така се анализира дали платените от тях окончателни цени могат да се разглеждат като сделки между несвързани лица и следователно като подходящ референтен показател за разходите, с които могат да бъдат натоварени търговските услуги по продажби. Въз основа на наличните данни в проучването на WIK се изразява мнението, че договорите между Deutsche Post и тези свързани предприятия отразяват условията, с които биха се съгласили и независими трети страни. Тъй като в началото на 90-те години на миналия век нито Postbank, нито Telekom са разполагали с реални възможности за използване на външни разпространителски мрежи, те са се съгласили да споделят произтичащите разходи. Впоследствие обаче, тъй като Postbank и Telekom имат възможност да намират по-лесно други разпространителски мрежи и разходите за мрежата за универсална услуга намаляват, договорът е променен на основана на приходите комисионна такса, което съответства в по-голяма степен на типичния договор за услуги по продажби. (46)
IV.4. Коригиране на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(152)
В проучването на WIK се правят няколко корекции в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. въз основа на следния метод:
Таблица 4
Метод на изчисляване на допълнителния годишен резултат въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009.г и проучването на WIK
Приходи от универсални услуги
-
Разходи за универсални услуги
-
Разумна печалба
+
Държавни компенсационни плащания
Допълнителен резултат
IV.4.1. Коригиране на приходите от универсални услуги
(153)
Deutsche Post продава голяма част от своите недвижими имоти (например недвижими имоти, които са станали излишни поради преструктуриране на пощенските дейности). Тези приходи следва да бъдат разпределени към универсалната услуга, за която активите са използвани първоначално и от която са дадени под наем на търговските услуги.
(154)
Съответните корекции водят до средно годишно увеличение от […] млн. EUR на приходите от универсални услуги за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2. Коригиране на разходите за универсални услуги
IV.4.2.1. Разбивка на счетоводните отчети за разходите
(155)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. не предлагат коректна разбивка на цените за прехвърляне на вътрешно ниво. Общата печалба от универсалните услуги не е представена, тъй като печалбите, формирани от определени функции (например пощенските клонове), не са разделени между универсалните и търговските услуги (например разходи за индивидуални услуги), а са обединени и отчетени като търговски печалби. Следователно Deutsche Post не е било в състояние да предостави отделни сметки, както се изисква от Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (47).
(156)
Въпреки че Deutsche Post е предоставило приблизителна разбивка на вътрешните разходи за годините до 1997 г., в проучването на WIK е трябвало да се коригират сметките за годините след 1997 г. Неправилно разпределените разходи ‘е трябвало да бъдат пренесени от сметките за универсалните услуги в сметките за търговските услуги.
(157)
Съответните корекции водят до намаление на годишните разходи за универсални услуги със средно […] млн. EUR за периода 1998-2007 г.
IV.4.2.2. Коригиране на разпределението на тежестите между услугите с регулирани и тези с нерегулирани цени
(158)
Както бе обяснено по-горе, в проучването на WIK не се коригира всяка тежест поотделно. Вместо това преизчисленията в него са основани на окончателните цени на търговските услуги, които се смятат за надеждни референтни средни разходи за отрасъла. Следователно всички допълнителни печалби от търговските услуги (48) се използват за финансиране на първоначално предявените тежести. Средното годишно намаление на тежестите възлиза на […] млн. EUR за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2.3. Извънбалансови разходи във връзка с допълнителното пенсионно осигуряване (тежест № 4)
(159)
С тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) Deutsche Post добавя разходи, които не са представени в годишните счетоводни отчети. Тъй като референтната ROS се изчислява въз основа на законоустановените счетоводни отчети на сравнимите конкуренти, могат да бъдат включвани само разходи, които също така се разрешават съгласно националните счетоводни стандарти или международните счетоводни стандарти (МСС). Следователно всички допълнителни разходи, които обикновено не се включват в отчетите по МСС, не могат да бъдат приети като елементи от разходите, а трябва да се финансират от (референтния) марж на печалбата.
(160)
Съответните корекции водят до средно годишно намаление от […] млн. EUR на тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.3. Коригиране на капиталовите разходи спрямо разумната печалба
(161)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post приписва капиталови разходи, които първоначално не са били включени в законоустановените отчети: например […] разходи и […] разходи. В проучването на WIK се изключват както […] разходи, така и […], и се заменят с референтната стойност за разумна печалба.
IV.4.3.1. Период 1996-2007 г.
(162)
Разумната печалба се изчислява въз основа на коригираните приходи от универсални услуги и референтната ROS от 3,48 %, което води до средна годишна разумна печалба в размер на […] млн. EUR. Средните годишни капиталови разходи от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) са изключени от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(163)
Важно е да се отбележи, че в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. референтната ROS от 3,48 % дава разумна печалба, която в абсолютно изражение надвишава предявените от Deutsche Post капиталови разходи (например разходи за лихви, изчислени на базата на процент на възвращаемост на капитала (IRR) от около […] върху вложения капитал и увеличена амортизация на базата на пазарната стойност).
IV.4.3.2. Период 1990-1995 г.
(164)
Съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG до 1995 г. Deutsche Post е трябвало да осъществи прехвърлени плащания (49) за федералното правителство, които възлизат на 5,838 млрд. EUR, или на приблизително 8 % от продажбите. В замяна на това обаче член 63, параграф 4 от PostVerfG освобождава Deutsche Post от задължението да изплати дивиденти за сумата над прехвърлените плащания.
(165)
Следователно в проучването на WIK не се изразява съгласие с добавянето на „разумна печалба“ за периода до 1995 г., тъй като прехвърлените плащания вече са покрили изцяло разходите на Deutsche Post за собствен капитал. Поради това средните годишни капиталови разходи на Deutsche Post от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) се изключват от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и разходите за универсална услуга съответно се намаляват.
IV.4.4. Заключения
(166)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., както и проучването на WIK, показват, че до 1996 г. приходите от универсални услуги са били недостатъчни за покриване на разходите по тях. При все това, въпреки че Deutsche Post остава с натрупан дефицит дори след отчитането в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. на държавните компенсационни плащания, в проучването на WIK се стига до заключението, че компенсационните плащания са били достатъчни, за да позволят на Deutsche Post през 1997 г. да достигне прага на печалба.
(167)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват твърде незначително подобрение в рентабилността на универсалните услуги до 1999 г. Едва от 2000 г. нататък средните приходи от универсални услуги покриват разходите. Напротив, въпреки факта, че универсалните услуги за колетни пратки показват по-ниска от средната възвращаемост на продажбите в размер на […], проучването на WIK показва значителни печалби за универсалните услуги над средната ROS от 3,48 % от 2000 г. нататък (вж. Фигура 6)
Фигура 6
Сравнение на допълнителния годишен резултат от универсални услуги за периода 1990-2007 г. (в млн. EUR, номинални годишни стойности)
V. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(168)
Заинтересованите страни предоставиха мнения относно решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. и решението за разширяване от 2011 г. Най-важните мнения относно трите решения са обобщени в настоящия раздел.
V.1. Изключително право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите
(169)
TNT поставя въпроса дали Deutsche Post е платило такса за изключителното право да използва пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите. Съгласно член 43 от PostG от 1997 г. правото за издаване на марки с надписа „Германия“ е запазено за Федералното министерство на финансите. Пощенски оператор, който подава заявление за използване на тези марки, е длъжен да заплати такса и да възстанови непредвидените разходи. Съгласно член 54 от PostG до 31 декември 2007 г. Deutsche Post е притежавало изключителното право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите.
(170)
Ако Deutsche Post в действителност е използвало безплатно марките, издадени от Федералното министерство на финансите, TNT твърди, че това би представлявало неправомерна държавна помощ.
(171)
Комисията отбелязва, че тази мярка не е разгледана в решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. или решението за разширяване от 2011 г. Следователно тя попада извън обхвата на настоящото решение.
V.2. Пенсионна субсидия
(172)
Според UPS на Deutsche Post е било предоставено предимство, тъй като е било частично освободено от задължението за плащане, което е трябвало да изпълнява преди 1995 г. Тъй като обикновените оператори трябва да поемат своите собствени разходи за пенсии, Deutsche Post е било поставено в по-добра позиция спрямо неговите конкуренти. Освен това UPS е съгласно с логиката на Комисията, че помощта не може да се разглежда като съществуваща помощ предвид съществената промяна в позицията на Deutsche Post и въвеждането на ново законодателство за премахване на част от задълженията на Deutsche Post за плащане на разходите за пенсии на своите държавни служители. Според UPS такива основни промени в дадена система не могат да се определят като обикновени изменения с чисто формален или административен характер.
(173)
UPS подкрепя предварителното заключение на Комисията, че пенсионната субсидия не може да се счита за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Предвид нивото на поддържаната рентабилност, както и изключителното право на Deutsche Post, е обосновано да се постави под въпрос необходимостта от облекчения за предявените предшестващи разходи. Също така отпуснатата субсидия не е пропорционална на целта от общ интерес, както е представено от Германия, още повече че предшестващите разходи са компенсирани от увеличените цени на писмовните пратки и от пенсионната субсидия. UPS изтъква, че тежестта на доказване на пропорционалността на мярката пада върху Германия. До този момент обаче Германия не е предоставила точни доказателства за пропорционалността на ползите, които Deutsche Post е получило от тази мярка.
(174)
UPS счита, че получената помощ е дала възможност на Deutsche Post да придобие облагодетелствано положение не само в Германия, но също така и на други европейски пазари, където то се конкурира с други пощенски оператори като UPS. Тъй като пенсионните субсидии са дали възможност на Deutsche Post да укрепи позицията си в търговския сектор за сметка на другите оператори, неговите конкуренти са претърпели вреди от нарушаването на конкуренцията.
(175)
UPS изисква от Комисията да оцени допълнително необходимостта от пенсионните субсидии, определени в решението за разширяване от 2011 г. по отношение на периода 2007-2011 г. и тяхната пропорционалност, както и да разгледа дали Deutsche Post все още се ползва от неправомерна държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(176)
Накрая UPS изисква от Комисията да предостави повече информация как е достигнала до заключението, че Deutsche Post се е ползвало от несъвместима помощ. По-специално UPS иска копие от проучването на WIK, за да получи разяснение доколко констатациите от проучването на WIK са били използвани за оценката на пенсионната субсидия в решението за разширяване от 2011 г.
V.3. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(177)
UPS напълно подкрепя разследването на Комисията и напълно приема съдържанието на решението за разширяване от 2007 г. по отношение на оценката на компенсацията за универсалната услуга. Също така UPS е предоставило актуализирано издание (50) на проучването на NERA от октомври 2006 г. (51), на което Комисията се позовава в съображение 58 от решението за разширяване от 2007 г.
(178)
Изследването на NERA от 2006 г. показва, че средната възвращаемост на вложения капитал е над 20 % за подразделението за писмовни пратки на DPWN за периода след 1999 г. (52), а в актуализираното издание се подчертава, че възвращаемостта на вложения капитал от 2000 г. до 2005 г. би могла да се запази дори на ниво над 50 %. От 2003 г. до 2005 г. възвращаемостта на вложения капитал е оценена на над 100 %. UPS заключава, че печалбите от изключително рентабилните регулирани услуги с писмовни пратки биха били повече от достатъчни за покриване на загубите от универсалната услуга.
(179)
Също така UPS твърди, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализ и разбиране на рентабилността и тежестите в запазения сектор. Поради тази причина е необходимо да се направи обстоен анализ на разпределянето на разходите между регулираните, универсалните и търговските услуги. Всички помощи, които Deutsche Post е получило за покриване на своите предшестващи тежести, като например капиталови инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г., както и активи под формата на недвижими имоти и инфраструктура, следва да бъдат включени при определянето на размера на помощта и на свръхкомпенсацията.
(180)
По отношение на договореностите за ценообразуване при вътрешно прехвърляне UPS твърди, че следва да се спазва принципът на сделката между несвързани лица в съответствие с решението по делото Chronopost (53). Поради това Комисията следва да преразгледа условията на договора, уреждащ отношенията между Deutsche Post и DPEED, и по-специално договореностите между страните относно ценообразуването.
V.4. Прекомерно високи цени за писма
(181)
FFPI напълно подкрепя решението за разширяване от 2011 г. FFPI заявява, че законодателните и административните промени, които водят до по-високи разходи за пенсии, представляват обичаен икономически риск, който може да окаже въздействие върху рентабилността на дейностите. Тъй като предприятията, които осъществяват дейност при обичайни пазарни условия, трябва да поемат такива допълнителни разходи със собствени ресурси, Deutsche Post не е следвало да получи пенсионни субсидии от Германия.
(182)
Също така FFPI посочва, че в годишния си доклад от 2000 г. Deutsche Post е подчертало значението на пенсионната реформа, като е твърдяло, че по-ниските вноски в пенсионния фонд за държавните служители са основната причина за увеличаване на печалбата преди лихви, данъци и амортизации (EBITA) с 98,6 % в корпоративното подразделение за пощенски пратки. Поради тази причина пенсионната реформа не би следвало да се счита за маловажна или с предимно административен характер.
(183)
Според проучване, проведено от FFPI от 2001 г. до 2008 г., цените на марките в Германия през 2009 г. за стандартни писма с тегло до 20 g, изпратени чрез пощенската услуга за писма първи клас с марка, са били сред най-високите. За разлика от тях, цената за изпращане на колетна пратка с тегло до 500 g първи клас е била относително ниска, което посочва наличието на кръстосано субсидиране.
(184)
FFPI е убедено, че отпуснатата на Deutsche Post помощ не е била предназначена да стимулира растежа на немския пощенски пазар или на определени пощенски услуги. През разглеждания период Deutsche Post е било рентабилно дружество, което е успяло да укрепи водещата си позиция на немския пазар, да подобри ефективността си и да разшири своята дейност. Следователно пенсионните субсидии не би следвало да се считат за съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
V.5. Маржове на печалбата
(185)
BIEK счита, че другите пощенски оператори са претърпели загуби поради това, че Deutsche Post се е възползвало от своето господстващо положение на определени пазари за писмовни пратки за прилагане на кръстосано финансиране на разходите за услугите за писмовни и колетни пратки, които се предоставят на по-конкурентни пазари. По-специално, тъй като Deutsche Post може да повиши своите цени на пазари, където то е имало изключително право и все още притежава пазарен дял над 90 %, то е в състояние да финансира кръстосано разходите за услуги на по-конкурентни пазари.
(186)
Също така BIEK твърди, че въпреки предполагаемите предшестващи разходи Deutsche Post е значително по-рентабилно от подобни дружества в други европейски държави, за което свидетелства маржът на възвращаемостта на печалбите (ROS) в размер на 10-20 % за неговото вътрешно подразделение за пощенски пратки. Този марж на печалбата може дори да бъде занижен, тъй като вътрешното подразделение за пощенски пратки включва също вътрешните услуги за колетни пратки, които средно имат по-ниски маржове от услугите за писмовни пратки.
(187)
Относно предявената от Deutsche Post тежест от увеличените разходи за заплати BIEK посочва, че Deutsche Post е използвало средни заплати в транспортния сектор като референтна стойност за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и неговите конкуренти. Макар че Комисията прие тези данни в решението за разширяване от 2011 г. като референтни стойности за своите изчисления, BIEK твърди, че разходите за заплати на конкурентите на Deutsche Post превишават с най-малко 15 % тези средни заплати. Следователно предполагаемите прекомерни заплати на Deutsche Post са значително по-ниски отколкото то твърди. BIEK твърди, че оставащата разлика в разходите за заплати не е резултат от предшестващите разходи, а произтича от размера на Deutsche Post и господстващото му положение на пазара.
(188)
На последно място, BIEK счита, че предшестващите разходи на Deutsche Post, включително разходите за пенсии, са повече от компенсирани от увеличените регулирани цени на писмовните пратки. Тази мярка за помощ, която Комисията оценява, е довела до липса на конкуренция по отношение на услугите за писмовни пратки и сериозно е нарушила конкуренцията по отношение на услугите за колетни пратки.
VI. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
VI.1. Мнение относно пенсионната субсидия
VI.1.1. Отсъствие на финансово предимство от компенсацията за допълнителни разходи за социално осигуряване
(189)
Предвид решението по делото Combus (54) Германия счита, че в хода на приватизацията на доставчици на универсална услуга, които преди това са били държавна собственост, публичната компенсация за разходите за пенсии - които надхвърлят обичайно приеманото от частните конкуренти ниво - не представлява помощ.
(190)
Германия е съгласна с Комисията, че следва да се направи сравнение между разходите за социално осигуряване, заплатени от Deutsche Post, и тези на неговите конкуренти. Такова сравнение обаче следва да е вече направено в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, а не да се прави впоследствие на етапа на оценяване на съвместимостта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VI.1.2. Отсъствие на финансово предимство в сравнение с положението преди 1995 г.
(191)
Германия счита, че пенсионната субсидия не е освободила Deutsche Post от разходите, които обикновено то би трябвало да заплати със свои собствени ресурси. Следователно Deutsche Post не се е възползвало от предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Според Германия Deutsche Post не е имало законово задължение, нито икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(192)
На първо място, Германия твърди, че съгласно член 46 от PostVerfG от 1989 г. държавните служители, които са прехвърлени в Deutsche Post през 1989 г., са останали на служба към федералното правителство. След втората реформа на пощите през 1995 г. съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и нововъведения член 143б от Конституцията държавните служители на Deutsche Post също са продължили да бъдат на служба към федералното правителство.
(193)
Следователно, тъй като федералното правителство винаги е било единственият длъжник по отношение на пенсионните задължения на държавните служители, Deutsche Post никога не имало законово задължение да използва собствените си ресурси.
(194)
Въпреки че съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било задължено да финансира разходите за пенсии на държавните служители, Германия твърди, че тази разпоредба е била вътрешна договореност за набиране на средства за държавния бюджет (подобно на задължението за изплащане на прехвърлените плащания съгласно член 63 от PostVerfG от 1989 г.). Тя не налага някаква отговорност на Deutsche Post към държавните служители.
(195)
След втората реформа на пощите през 1995 г., съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и членове 14 и 16 от PostPersRG от 1994 г., федералното правителство отново остава единственият длъжник към държавните служители, които имат право на пенсия. Следователно, подобно на задълженията съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., задълженията съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG за Deutsche Post да участва в пенсионния фонд просто намаляват тежестта върху държавния бюджет. Те не променят единствената отговорност на федералното правителство във връзка с пенсиите на държавните служители.
(196)
Също така съгласно частното право не би било възможно федералното правителство да прехвърли своето задължение във връзка с пенсионните права на държавните служители на новосъздаденото през 1995 г. DPAG. Съгласно принципа на частното право, ако съществуващи пенсионни задължения бъдат прехвърлени на юридически независимо дъщерно дружество, въпреки това дружеството майка остава отговорно за плащането на паричните вземания на трети страни.
(197)
На второ място, Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира разходите за пенсии. Преди 1995 г. Postdienst винаги е търпяло загуби, които е трябвало да бъдат финансирани чрез прехвърляне на публични средства в размер на 5,6 млрд. EUR. Когато Postdienst става DPAG през 1995 г., натрупаните задължения във връзка с пенсиите на държавните служители са възлизали на […] млрд. EUR. Не би било възможно DPAG да бъде създадено като частноправно дружество с тези задължения, вписани в неговия балансов отчет, тъй като федералното правителство не е предоставило достатъчен капитал, за да направи от DPAG икономически жизнеспособно предприятие.
VI.1.3. Пенсионната субсидия като съществуваща помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС
(198)
Германия счита, че ако пенсионната субсидия трябва да се класифицира като държавна помощ, тя би трябвало да се разглежда като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като държавата е единственият длъжник и страната, длъжна да финансира пенсиите на държавните служители от влизането в сила на съответната разпоредба в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че нито първата реформа на пощите през 1989 г., нито втората реформа на пощите през 1995 г. са променили задължението на държавата за финансиране на пенсиите. Според Германия Deutsche Post не е бил правно задължено, нито е имало икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(199)
Освен това Германия се позовава на становище на Комисията пред Общия съд по дело T-266/02. Според Германия от точка 54 от решението става ясно, че Комисията „е приела в рамките на обжалваното решение, че единствено трансферите, извършени от DВ-Telekom, са му предоставили предимство“ (55).
(200)
От това становище Германия заключава, че Комисията вече е обявила, че пенсионната субсидия не предоставя каквото и да било финансово предимство на Deutsche Post. Следователно тя е взела ефективно „решение да не повдига възражения“ по смисъла на член 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Също така съгласно член 1, буква б), точка ii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 такова положително решение би означавало, че пенсионната субсидия е класифицирана като съществуваща помощ.
VI.1.4. Пенсионната субсидия като съвместима компенсация за предшестващите разходи съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС
(201)
В съответствие с мотивите на Комисията в решението относно La Poste Германия счита, че пенсионната субсидия е съвместима помощ в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС по следните причини:
-
Германия посочва, че Deutsche Post редовно е плащало по-високо ниво на разходи за социално осигуряване отколкото вноската на работодателя за пенсионно осигуряване и за осигуряване за здравни и медико-социални грижи.
-
Германия оспорва направеното от Комисията изчисление на сравнителното предимство, тъй като то е основано на предположението, че услугите с регулирани цени покриват заявената тежест № 2 (допълнителни социалноосигурителни вноски). La Poste, подобно на всеки друг заварен пощенски оператор, също е рефинансирало своите разходи за социално осигуряване чрез повишените регулирани цени на писмовните пратки, но Комисията не е взела това под внимание в решението си относно La Poste.
-
Въпреки че Германия принципно е съгласна, че приходите от услуги с регулирани цени следва да покриват заявените тежести, Комисията не е доказала нито че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил искането на Deutsche Post да финансира допълнителните разходи за социално осигуряване чрез регулираните приходи, нито че регулираните приходи действително са били достатъчно високи за финансирането на тези допълнителни разходи за социално осигуряване.
(202)
Освен това Германия посочва, че в решението си за откриване от 2007 г. относно Royal Mail (56) Комисията е подчертала значението на оценяването на разходите за пенсии на бивши публични предприятия посредством последователни критерии в интерес на практиката за вземане на последователни решения. Поради това Комисията следва да се съобрази с решението си относно La Poste и предварителната оценка във връзка с Royal Mail. В последния случай Комисията не е повдигнала възражения срещу компенсацията за пенсионните дефицити, макар че от доклада на Hooper от 2008 г. става ясно, че разходите за пенсии на Royal Mail са били частично покрити чрез увеличените регулирани цени на писмовните пратки.
VI.1.4.1. Референтен показател, основан на конкурентните разходи за социално осигуряване
(203)
Въз основа на експертното проучване на професор Ehlermann от 19 юли 2011 г. (57) Германия твърди, че Комисията е допуснала две грешки при изчисляването на референтния показател за разходите на Deutsche Post за социално осигуряване.
(204)
Делът на служителя следва да не се включва в референтния показател, тъй като работодател от частния сектор няма правна отговорност за плащане на дела на служителя. Единствено поради административни причини работодателят извършва плащането на общата социалноосигурителна вноска, но това не поражда правна отговорност за него. Освен това включването на дела на служителя в референтния показател противоречи на предходната практика за вземане на решения по дело C 265/02 (вж. решението относно La Poste).
(205)
Изчисляването на референтните разходи за социално осигуряване следва да се базира на „конкурентно“ референтно възнаграждение (58), тъй като заплатите на държавните служители са значително по-високи от средните на пазара.
VI.1.4.2. Приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на допълнителните разходи за социално осигуряване
(206)
На първо място Германия подчертава, че допускането за пълно покриване на тежест № 2 от приходи от услуги с регулирани цени е напълно хипотетично, тъй като не е възможно да се установи дали в действителност регулираните цени са били повишени, за да се компенсират допълнителните разходи за социално осигуряване. От решението за прагове на цените от 2002 г. не става ясно дали и в каква степен регулаторният орган в пощенския сектор е взел под внимание заявените тежести за допълнителни разходи за социално осигуряване. До 2002 г. цените са поддържани на одобреното ниво за 1997 г. и не е възможно да се установи дали тези цени са включвали компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване, свързани с нерегулираните услуги.
(207)
Според Германия не би било достатъчно само да се покаже, че услугите с нерегулирани цени са се облагодетелствали от по-ниските социалноосигурителни вноски спрямо тези на конкурентите. Трябва също така да се проучи дали услугите с регулирани цени всъщност са били в състояние да финансират чрез своите приходи предявените тежести, произтичащи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(208)
Финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало само ако предоставената компенсация е била по-висока от общите допълнителни разходи на Deutsche Post за социално осигуряване на неговите държавни служители.
(209)
Следователно Германия изразява неодобрение от липсата на цялостно изчисление, с което да се установи дали Deutsche Post е било като цяло свръхкомпенсирано или недостатъчно компенсирано за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители. Тя подчертава необходимостта от такова изчисление, за да се установи съществуването на финансово предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
а) Недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване въз основа на експертно проучване
(210)
За да се отстрани този дефект, Германия изпрати експертното проучване на професор Weber (59) с цел определяне на финансовия недостатък на Deutsche Post във връзка с разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на държавни служители. Първо, в експертното проучване се определя с колко разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители надвишават тези на частен конкурент за частни служители (определени в експертното проучване като „допълнителни разходи на DPAG за социално осигуряване“ или „структурен недостатък“). Второ, в експертното проучване се сравняват тези допълнителни разходи за социално осигуряване с компенсацията за тежест № 2.
(211)
Както е показано в таблица 5, в експертното проучване се включва следното в разходите за социално осигуряване, възникнали поради назначаването на държавни служители: вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и други разходи за социално осигуряване, като например вноската на Deutsche Post за здравни разходи, осигуряване за злополука и други осигурителни плащания.
(212)
В експертното проучване се определят разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на частни служители, като: делът на работодателя в ставката на вноската за задължително пенсионно осигуряване, за безработица, здравни и медико-социални грижи, умножен по „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г. за по-голямата част от държавните служители).
(213)
Допълнителните разходи за социално осигуряване са надвишаващият размер на разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители над определените референтни разходи за социално осигуряване, основани на дела на работодателя в социалноосигурителните вноски за частни служители.
Таблица 5
Изчисляване на нетния резултат съгласно представеното от Германия експертно проучване
-
Вноска в пенсионния фонд
-
Други разходи за социално осигуряване
+
„Конкурентни“ референтни разходи за социално осигуряване (основани на дела на работодателя в ставката на социалноосигурителната вноска и „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г.))
Допълнителни разходи за социално осигуряване
+
Компенсация от регулирани приходи (тежест № 2 - допълнителни социалноосигурителни вноски)
Нетен резултат (недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация)
(214)
За периода 1995-2007 г. изчисленията показват, че тежест № 2 е била недостатъчна, за да покрие допълнителните разходи за социално осигуряване. Всъщност експертът твърди, че Deutsche Post е било недостатъчно компенсирано с […] млрд. EUR. Експертът стига до заключението, че дори ако приходите от услуги с регулирани цени включват тежест № 2, Deutsche Post ще остане недостатъчно компенсирано за разходите му за социално осигуряване.
б) Счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. потвърждават, че приходите от услуги с регулирани цени са били недостатъчни, за да покрият допълнителните разходи за социално осигуряване
(215)
Германия твърди, че докато услугите с регулирани цени претърпяват загуби, които са по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване, не може да се установи дали регулираните приходи ефективно са компенсирали допълнителните разходи за социално осигуряване. Във връзка с това Германия изпрати експертно проучване, основано на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. (60), за да докаже, че загубите от услугите с регулирани цени са били систематично по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(216)
Изчисленията са основани на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и в тях се приема, че услугите с регулирани цени следва да постигнат разумна печалба от възвращаемост на продажбите в размер на 7 % (въз основа на проучването Deloitte-II, което е разгледано по-подробно в раздел VI.3.2). След приспадане на разумната печалба услугите с регулирани цени показват загуба от […] млрд. EUR, която е по-висока от заявените допълнителни разходи за социално осигуряване за периода 1995-2007 г. Приходите от услуги с регулирани цени следователно са били недостатъчни, за да покрият заявените допълнителни разходи за социално осигуряване.
VI.2. Мнение относно компенсацията за универсалната услуга
VI.2.1. Държавни компенсационни плащания
(217)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не предоставят финансово предимство на Deutsche Post, тъй като държавните компенсационни плащания в размер на 5 666 млрд. EUR са компенсирали само прехвърлените плащания в размер на 5,838 млрд. EUR, които Deutsche Post е трябвало да плати до 1995 г.
(218)
Както е обяснено в решението за разширяване от 2007 г., прехвърлените плащания произхождат от предишната пощенска администрация, която е била задължена да прехвърля около 10 % от годишните си оперативни приходи в държавния бюджет. От 1989 г. до 1995 г. прехвърлените плащания са премахвани поетапно съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г. До 1993 г. Deutsche Post е трябвало да плаща 10 % от оперативните си приходи. От 1993 г. прехвърлените плащания са намалени постепенно, например до 10 % от оперативните приходи минус 153 млн. EUR през 1993 г. За 1994 г. прехвърлените плащания възлизат на до 70 % от прехвърлените плащания за 1993 г. През 1995 г. Deutsche Post е платило 50 % от сумата за 1993 г. От 1990 г. до 1995 г. Deutsche Post е платило общо 5,838 млрд. EUR.
(219)
В член 63, параграф 4 от PostVerfG от 1989 г. Се предвижда, че всички изплатени дивиденти трябва да бъдат приспаднати от прехвърлените плащания. Въз основа на тази разпоредба и освобождаването от всички преки и косвени данъци, в решението за разширяване от 2007 г. Комисията твърди, че прехвърлените плащания трябва да се разглеждат като заместител на освобождаването от косвени и преки данъци, както и като възнаграждение за държавата за капитала, който е предоставила като акционер.
(220)
В отговор на този аргумент Германия е изпратила проучването на KPMG, в което се стига до заключението, че прехвърлените плащания не могат да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти по редица причини.
(221)
Според проучването на KPMG прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като корпоративен данък, тъй като са били изчислявани като процент от оперативните приходи от 1931 г. нататък. В резултат на това е трябвало те да бъдат плащани дори през години, когато Deutsche Post е отчело загуба. В противовес на това корпоративният данък се базира на действителната годишна печалба. Класифицирането на прехвърлените плащания като корпоративен данък би било в противоречие с конституционното изискване корпоративният данък да бъде основан на платежоспособността.
(222)
Освен това в проучването се установява, че прехвърлените плащания не могат да бъдат сравнени с данък добавена стойност. Тъй като не е било възможно да се приспадне данък добавена стойност, платен върху постъпления от прехвърлените плащания, изчислението на прехвърлените плащания се различава значително от обичайните задължения на дадено предприятие, свързани с данък добавена стойност.
(223)
Второ, Германия твърди, че прехвърлените плащания не могат да бъдат категоризирани като дивиденти. Разпределението на дивиденти е свързано с печалбата, постигната през предходната финансова година или през по-ранни години. Между 1990 г. и 1995 г. Deutsche Post обаче не е отчело никакви печалби, но въпреки това е изплатило прехвърлените плащания. Поради тази причина прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като дивиденти.
(224)
В проучването на KPMG се заключава, че прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като данък или дивиденти, но следва да се разглеждат като налог sui generis, който единствено Deutsche Bundespost и неговите правоприемници са били задължени да плащат.
(225)
Въз основа на проучването на KPMG Германия отхвърля допускането на Комисията, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащанията на данъци и дивиденти. Германия счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Тъй като държавните компенсационни плащания са освободили Deutsche Post само от прехвърлените плащания, те не са предоставили някакво икономическо предимство и поради това не представляват държавна помощ.
(226)
Като алтернатива Германия предлага два допълнителни довода защо държавните компенсационни плащания не представляват държавна помощ. Първо, те ще изпълняват принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика предвид значителната възвращаемост на инвестицията през последните години и високите приходи от котирането на фондовата борда на Deutsche Post. Второ, те не представляват помощ, тъй като счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и проучването на WIK показват, че натрупаните загуби от универсалната услуга през периода 1990-1994 г. са били по-високи от държавните компенсационни плащания. Следователно Deutsche Post не е било компенсирано достатъчно за задължението си във връзка с универсалната услуга.
VI.2.2. Държавна гаранция
(227)
Германия твърди, че удължената държавна гаранция съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. по дълговите инструменти, емитирани преди 1995 г., не предоставят избирателно предимство на Deutsche Post по няколко причини.
(228)
Първо, всяко частно дружество, което създава дъщерно дружество, ще продължи да носи отговорност за задълженията, поети от това дъщерно дружество. Частното дружество продължава да носи отговорност за неизплатените си задължения дори след продажбата им на трета страна. Също така следва да се отбележи, че първоначалната държавна гаранция по дълговите инструменти се е изисквала единствено защото Postdienst не е имало отделна юридическа правосубектност. В член 40 от PostVerfG от 1989 г. е предвидено, че емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия, и поради това имат само декларативен ефект.
(229)
Второ, DPAG не би могло да извлече полза от поемането на дълговите инструменти на Postdienst, тъй като през 1995 г. DPAG би могло да се рефинансира при по-ниски лихвени проценти. Към 1 януари 1995 г. дълговите инструменти на Postdienst са възлизали на 931 млн. EUR при среден лихвен процент от 7,17 % и 8,8 години до падежа. Тъй като краткосрочният лихвен процент на 1 януари 1995 г. е бил 5,0-5,5 %, DPAG е понесло недостатък по отношение на разходите от 1,7 %, който е довел до по-високи годишни разходи за лихви в размер на 15,3 млн. EUR.
(230)
Трето, сравнявайки средните пазарни лихвени проценти за дългови инструменти, емитирани от частни дружества, с лихвените проценти за дълговите инструменти на Postdienst към датата на първоначалното емитиране на инструментите, Германия счита, че Postdienst е получило кредит при лихвени проценти над средните за пазара. Германия не е извършила обстойно проучване, а само е сравнила лихвените проценти на някои дългови инструменти на Postdienst с общата средна пазарна стойност.
(231)
От друга страна Германия твърди, че държавните гаранции представляват съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Тъй като Deutsche Bundespost е било част от публичната администрация до края на 1994 г., дълговите инструменти са били равностойни на държавен дълг от момента на създаването на Deutsche Post през 1950 г. Ако държавните гаранции са осигурили някакви предимства на Deutsche Post по отношение на лихвените проценти, те би трябвало да се класифицират като съществуваща помощ. Германия също така се позовава на решението на Комисията относно EDF (61), в което подобна гаранция е оценена като съществуваща помощ.
VI.2.3. Изключително право
(232)
Германия твърди, че в съответствие с решението по делото Preussen Elektra (62) регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси.
(233)
Следователно, след като регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси, всички твърдения за прекомерно ценообразуване могат да подлежат единствено на процедурите съгласно член 102 от ДФЕС.
VI.3. Мнение на Германия относно проучването на WIK
VI.3.1. В проучването на WIK се потвърждава необходимостта от държавни компенсационни плащания като компенсация за нетните разходи за задълженията, свързани с универсалната услуга, до 1995 г.
(234)
Независимо от всички методологически възражения Германия счита, че проучването на WIK потвърждава нейното становище, че държавните компенсационни плащания са били необходими като компенсация за загубите на Deutsche Post от универсалните услуги през периода 1990-1995 г.
(235)
Всички допълнителни печалби след 1995 г. не трябва да се вземат под внимание, тъй като държавните компенсационни плащания са били погълнати от нетните разходи за задълженията, свързани с универсалните услуги, които Deutsche Post е направило до 1995 г. Анулирането от Съда на отрицателното решение от 2002 г. също потвърждава, че това, което е погълнато веднъж, не може да бъде погълнато повторно. Предвид факта, че държавните компенсационни плащания са били обосновани със загубите от универсалните услуги до 1995 г., не би било възможно държавните компенсационни плащания да финансират на по-късен етап постигнатата допълнителна печалба.
VI.3.2. Неправилно определяне на референтната печалба
(236)
Въз основа на проучванията на Deloitte основното възражение на Германия е, че референтната рамка в проучването на WIK включва твърде голям брой малки дружества. Извадката от сравними дружества следва да включва много повече големи дружества от сектора на колетните пратки и логистиката, чиито мрежи са сравними по размер и сложност с тази на Deutsche Post (63).
(237)
В проучването на Deloitte-II се изхожда от предположението, че дружествата от сектора на колетните пратки и пощенския сектор, които използват сложни и огромни мрежи за събиране и доставка, логично могат да се сравняват с Deutsche Post. Предвид значението на икономиите от мащаба и обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, големите предприятия биха били много по-подходящи за сравнение отколкото малките предприятия. Макар и в по-малка степен, дружества за транспортиране на стоки и логистика също са подходящи за сравнение, тъй като те използват подобни активи.
(238)
Проучването на Deloitte-II обхваща само пощенски оператори с годишни приходи над 100 млн. EUR. В резултат на това извадката за сравнение е съставена от шест сравними дружества, включително големите многонационални оператори за експресни колетни пратки (UPS, FedEx и TNT Express), както и няколко пощенски оператори (главно от САЩ и Обединеното кралство).
(239)
Тази група от сравними дружества има средна възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 % за периода 1998-2007 г. и трети квартил на възвращаемост на продажбите в размер на 12 % като горна граница за разумна печалба. В резултат на една по-голяма извадка за сравнение, която включва 18 дружества от сектора на логистиката и 19 дружества за транспортиране на стоки, се получава средна възвращаемост на продажбите между 4,6 % и 5,7 %, въпреки че в проучването Deloitte-II се изразяват опасения относно тяхната съпоставимост с Deutsche Post.
(240)
Въз основа на данните за двете извадки със сравними дружества в проучването Deloitte-II се препоръчва обхват на възвращаемостта на продажбите от 6,1 % до 11,7 % като референтен показател за разумна печалба.
(241)
По отношение на определянето на подходящия марж на печалбата от извадката за сравнение, в проучването Deloitte-II се отбелязва, че използването на обичайна многогодишна възвращаемост на продажбите като референтен показател за разумната печалба подценява разумната печалба, тъй като i) ще се наблюдава значително и систематично отклонение от година на година и ii) също така може да има значителна разлика между рентабилността на дружествата в същия сектор. При използването на неподходящо ниска референтна разумна печалба съществува опасност от възпрепятстване на ефективните инвестиции.
(242)
Освен това, както бе подчертано от проучването Deloitte-I, при използването на средната печалба на сравнимите дружества като референтен показател от проучването на WIK въобще не се отчита повишението на ефективността, която Deutsche Post е постигнало предимно от 1990 г. нататък. В съответствие с параграфи 14 и 18 от Рамката от 2005 г. разумната печалба следва обаче да въведе „стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност“.
(243)
Следователно подходящата референтна печалба следва да бъде основана на годишен диапазон. Печалбите в горния край или дори тези, които надвишават диапазона на разумната печалба, могат да отразяват подобрена ефективност поради по-добри оперативни или търговски резултати. Такива печалби следва да бъдат позволени от регулаторните органи, за да се запазят стимулите за ефективността.
(244)
Накрая, Германия посочва, че нивото на разумна печалба следва да бъде в съответствие с предишните решения на Комисията, в които бе одобрена възвращаемост на продажбите между 7 % и 8 % за железопътни и автобусни дружества (64).
VI.3.3. Неправилно разпределение на разходите и определяне и отчитане на разходите
(245)
Германия подчертава, че всяко преразпределение на тежестите от универсалната услуга към търговските услуги е неоправдано от обективна и правна гледна точка. Съгласно член 7 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (65) всички допълнителни нетни разходи в резултат на задължението, свързано с универсалната услуга, трябва да бъдат финансирани от приходите от монопола в областта на писмовните пратки, а не от търговските услуги.
(246)
На второ място, Германия счита, че в проучването на WIK се подценяват определени разходи на Deutsche Post:
-
Прехвърлените плащания, които Deutsche Post е трябвало да плаща до 1995 г., е следвало да се приспаднат като разходи, а не да бъдат използвани като заместител на капиталовите разходи или разумната печалба. Въз основа на проучването на KPMG, Германия отхвърля твърдението, изложено в проучването на WIK, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащания на данъци и дивиденти. Тя счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Следователно прехвърлените плащания е следвало да бъдат приспаднати като разходи за универсалната услуга, в допълнение към разумна печалба, като възнаграждение за вложения капитал.
-
Амортизационните разходи е следвало да се основават на действителните пазарни стойности на дълготрайните активи, използвани в данъчните отчети, а не на по-ниските счетоводни стойности, използвани в годишните счетоводни отчети.
-
Разходите за допълнително пенсионно осигуряване на частните служители е следвало да се вземат изцяло под внимание.
VI.4. Мнение относно становищата на заинтересованите страни
VI.4.1. Пенсионна субсидия
(247)
Германия припомня, че Deutsche Post не имала нито правната отговорност, нито икономическата мощ да поеме пенсионните задължения на държавните служители през 1995 г. Следователно разходите за пенсии представляват държавен дълг в съответствие с решението на Комисията във връзка с Poste Italiane (66). Пенсионните субсидии не са предоставили финансово предимство за Deutsche Post.
(248)
Въпреки че UPS изтъква, че всеки типичен оператор трябва да поеме собствените си разходи за пенсии, Германия твърди, че разходите за пенсии на държавните служители са необичайни разходи, които не могат да се сравняват със социалноосигурителните вноски, плащани от конкурентите на Deutsche Post за техните частни служители. Последните плащат само дела на работодателя от социалноосигурителната вноска без да поемат предшестващите разходи, свързани с пенсионни права.
(249)
Германия изтъква необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията, тъй като представените от UPS и FFIP мнения са основани на предположението, че Комисията е направила такова изчисление, за да докаже, че Deutsche Post е получило свръхкомпенсация.
VI.4.2. Компенсация за универсалната услуга
(250)
Като се позовава се на проучването на NERA от 2006 г., Германия подчертава, че самата Комисия в дело COMP/37.821 е приела, че възвращаемостта на вложения капитал, изчислена в проучването на NERA от 2006 г. за подразделението за пощенски пратки на DPWN, е била недостатъчна, за да се докаже съществуването на прекомерно високо ценообразуване за целите на член 102 от ДФЕС.
(251)
На по-общо ниво Германия счита, че възвращаемостта на вложения капитал не е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби. Тя обяснява, че при по-ниска капиталоемкост една висока възвращаемост на вложения капитал може да бъде свързана с ниска възвращаемост на продажбите. Тъй като повечето рискове са свързани с приходите и разходите, възвращаемостта на продажбите е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби, особено за дружества с ниска капиталоемкост. Доколкото в проучванията на NERA се използват като алтернатива възвращаемостта на продажбите като референтна печалба, те показват, че Deutsche Post е имало по-висока възвращаемост на продажбите от Royal Mail, но значително по-ниска възвращаемост на продажбите от TNT. Възвращаемостта на продажбите за подразделението за пощенски пратки на DPWN, оценена от проучванията на NERA, следователно остава значително под референтното ниво за прекомерни печалби.
(252)
Поради това Германия счита, че нито проучването на NERA от 2006 г., нито неговото актуализирано издание имат отношение към разследването за държавна помощ и те не предоставят достатъчно доказателства за прекомерни печалби.
(253)
По отношение на твърдението на UPS, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализиране на приходите и тежестите във връзка с универсалната услуга, Германия отговаря, че отчетите за разходите са проверени и одобрени от одитори и от регулаторния орган в пощенския сектор. Тя добавя, че те съответстват на разпоредбите на Директива 97/67/ЕО.
(254)
По отношение на договореностите между Deutsche Post и DPEED за ценообразуване при вътрешно прехвърляне Германия подчертава, че тези договореностите изпълняват изискванията на антитръстовото решение от 2001 г. Deutsche Post е докладвало редовно на Комисията за тяхното изпълнение. Досега Комисията не е направила никакви възражения.
(255)
Накрая, Германия възразява срещу включването на капиталовите инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г. (например активи под формата на недвижимо имущество и инфраструктура) в изчисляването на свръхкомпенсацията. Германия твърди, че вече е предоставила съответната информация заедно с мнението си относно решението за откриване от 1999 г. Тъй като Комисията не е възразила срещу тези мерки в решението относно държавната помощ от 2002 г., нито се е позовала на тях в решението за откриване от 2007 г., капиталовите инжекции не могат да бъдат предмет на настоящото разследване.
VI.4.3. Ниво на възнаграждението
(256)
Германия е съгласна, че средните възнаграждения на пазара следва да се използват като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски, платени от конкурентите на Deutsche Post. Според Германия такъв един референтен показател обаче е в противоречие с решението за разширяване от 2011 г., тъй като Комисията използва коригираните брутни възнаграждения на държавните служители вместо средните възнаграждения на пазара, за да изчисли размера на платените от конкурентите на Deutsche Post социалноосигурителни вноски. Според експертното проучване на проф. Weber, средните възнаграждения на пазара възлизат само на приблизително […] % от брутното възнаграждение на държавните служители. Поради това не е логично коригираното брутно възнаграждение на държавните служители да се използва като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски.
(257)
Според Германия предположението на BIEK, че Deutsche Post използва договорени възнаграждения в транспортния сектор като референтен показател за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и на неговите конкуренти, е неоснователно. Експертното проучване на проф. Weber показва, че Deutsche Post изчислява средните възнаграждения на пазара въз основа на действителните възнаграждения, платени от неговите конкуренти.
VII. ОЦЕНКА НА ПЕНСИОННАТА СУБСИДИЯ КАТО ПОМОЩ
VII.1. Съществуване на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(258)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде приписана на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(259)
Тъй като пенсионната субсидия е основана на член 16 от PostPersG от 1994 г. и е финансирана от държавния бюджет, тя може да се припише на държавата, и е предоставена чрез държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Също така, тъй като пенсионната субсидия е отпусната само на пенсионния фонд с цел Deutsche Post да бъде освободено от разходите за пенсии на държавните служители и следователно в крайна сметка подпомага Deutsche Post, тя има избирателен характер.
VII.1.1. Финансово предимство вследствие на пенсионната реформа от 1995 г.
(260)
Въз основа на решението по делото Combus Германия твърди, че пенсионната субсидия не предоставя никакво финансово предимство, тъй като тя е освободила Deutsche Post от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(261)
За да се установи дали пенсионната субсидия е предоставила избирателно финансово предимство, трябва да се изследва дали тя е позволила на Deutsche Post да избегне разходи, които обикновено трябва да бъдат поети от едно дружество и по този начин биха попречили на пазарните сили да проявят обичайното си въздействие (67).
(262)
Комисията не може да приема твърдението на Германия, основано на съдебната практика в делото Combus. Трябва да се има предвид, че решението по делото Combus не е потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която мерките за компенсиране на структурен недостатък не трябва да се определят като помощ. В тази връзка, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (68). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (69). Също така Съдът ясно е показал, че разходите, свързани с възнаграждението на служителите, поради самия си характер натоварват бюджета на предприятията независимо от това дали тези разходи произтичат от законови задължения или от колективни трудови договори (70). В този контекст Съдът отчете факта, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, които не могат да представляват основания за това мерките да не бъдат категоризирани като помощ (71).
(263)
Комисията е на мнение, че разходите, които дружествата понасят от финансовите задължения съгласно трудовото законодателство или колективни договори, като например разходите за пенсии, са част от обичайните разходи на дадено предприятие, които предприятието трябва да покрие със собствени ресурси (72). Тези разходи са присъщи на икономическата дейност на предприятието (73). В тази връзка няма значение дали предприятието покрива разходите за пенсии чрез пряко финансиране на пенсиите на свои бивши служители (какъвто е случаят с държавните служители на Deutsche Post) или чрез плащане на вноски в пенсионния фонд на частните служители, който на свой ред използва събраните вноски, за да изплаща пенсиите на всички частни служители. Ключовият елемент е, че по един или друг начин предприятията поемат пълните разходи за пенсиите.
(264)
Освен това Комисията отбелязва, че от създаването на Deutsche Bundespost през 1950 г. правната форма на Deutsche Bundespost е Sondervermögen. Sondervermögen означава, че макар предприятието да няма независима юридическа правоспособност, то трябва да има свой собствен бюджет и своя собствена счетоводна система (член 3 от PostVwG от 1953 г. и член 48 от HGrG (74)). Съгласно законодателството, приложимо за публични субекти, бюджетът трябва да обхваща разходите за персонал, които включват разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители, които преди са били на служба в публичния субект (член 10 от HGrG). Поради това от 1950 г. нататък Deutsche Post финансира тези разходи от своите приходи. В член 15 от PostVwG от 1953 г. изрично се забранява всякакво субсидиране на Deutsche Bundespost от федералния бюджет. Това правило е включено в член 37, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г.
(265)
PostVerfG от 1989 г. потвърждава това задължение в своята глава относно разходите за персонал и социално осигуряване. Съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира всички разходи, включително пенсиите на своите държавни служители, със свои собствени ресурси.
(266)
След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post продължава да носи отговорността за финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г.Deutsche Post е изплатило еднократна годишна сума в размер на 2,045 млрд. EUR на пенсионния фонд за периода 1995-1999 г. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г., считано от 2000 г. годишните еднократни плащания са заменени с вноска, която се изчислява като 33 % от общите заплати на държавните служители. Също така в член 16, параграф 2 от PostPersRG 1994 се постановява, че останалите разходите за пенсии трябва да бъдат поети от федералния бюджет от 1995 г. нататък. Фигура 1 показва годишните плащания от федералния бюджет за всяка година от 1995 г. нататък, като плащането за тази година е 151 млн. EUR.
(267)
Следователно представените от Германия аргументи с цел да докаже, че DPAG е трябвало да понесе разходи за пенсии, по-високи от тези на неговите частни конкуренти, не са от значение за целта да се установи дали пенсионната субсидия представлява държавна помощ, но ще бъдат оценени в контекста на анализа на съвместимостта на тази мярка.
(268)
Германия твърди, че за да се оцени дали Deutsche Post е получило предимство вследствие на пенсионната субсидия, платената от Deutsche Post вноска в пенсионния фонд следва да се сравни с дела на частните работодатели в пенсионните вноски, без дела на служителите. Аргументите имат отношение към съвместимостта на мярката с вътрешния пазар, но за целите на пълнотата следва да се отбележи, че, от една страна, работодателят няма задължението да плаща общия размер на вноската в схемата за социално осигуряване в полза на служителя и извън брутната заплата на служителя. От друга страна, и което е по-важно, когато държавите членки освобождават служителите на определено предприятие от тежест, която трябва да се плати, това се превръща в предимство за работодателя, тъй като тази мярка намалява разликата между брутната и нетната заплата. Това позволява на работодателя да назначи или да запази служители, като плаща по-ниска брутна заплата. Следователно, предимствата по отношение на дела на служителя в социалноосигурителните вноски също представляват предимство за работодателя.
(269)
Германия също така твърди, че финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало единствено ако предоставената компенсация е по-висока от общите допълнителни разходи за социално осигуряване, които Deutsche Post е трябвало да направи за своите държавни служители, които работят в сектора на услугите с регулирани цени и услугите с нерегулирани цени. Комисията посочва, че компенсаторният характер на дадена мярка не изключва категоризирането ѝ като държавна помощ, като се позовава на съображение 260.
(270)
Освен това Германия счита, че пенсионните права на държавните служители всъщност винаги са били финансово задължение на федералното правителство. Следователно, тъй като пенсионната реформа от 1995 г. не е променила задължението на федералното правителство към държавните служители, пенсионната субсидия не предоставя финансово предимство на Deutsche Post.
(271)
Не се оспорва фактът, че федералното правителство е било крайният гарант на пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г., макар че Комисията подчертава, че в член 3 от PostVwG от 1953 г. и в член 2 от PostVerfG от 1989 г. ясно се посочва, че за задълженията на Sondervermögen е отговорно само Sondervermögen, а не федералната държава. До 1995 г. обаче съгласно приложимото законодателство в пощенския сектор и общото законодателство пенсионните плащания са били включени в бюджета на Deutsche Bundespost, което е било Sondervermögen. Тези плащания е трябвало да бъдат покрити изцяло от приходите на Sondervermögen. За оценката на държавната помощ определящият фактор не е кой е крайният гарант на пенсиите на държавните служители. Ключовият въпрос е кой е имал задължението да финансира пенсиите в обичайния случай съгласно приложимото законодателство. В PostVwG от 1953 г., HGrG и PostVerfG от 1989 г. ясно се определя, че задължението е изцяло на Deutsche Post.
(272)
Освен това финансирането на разходите за пенсии е обичаен оперативен разход за всяко предприятие, публично или частно, със или без независима юридическа правосубектност. Между държавите членки и в самите тях съществува голямо разнообразие от механизми за финансиране на пенсиите. Често се прилагат различни системи, в зависимост от това кога е назначен служителят. Следователно Deutsche Post трябва да поеме разходите за пенсии на служителите, които назначава, включително на своите държавни служители, по същия начин като всяко друго предприятие. Фактът, че методът на финансиране на пенсиите на държавните служители е различен от метода на финансиране на пенсиите на частните служители не засяга задължението на Deutsche Post да включи финансирането на разходите за техните за пенсии в своите обичайни оперативни разходи. Ако аргументът на Германия бъде приет, това би означавало, че държавата може да освободи публично предприятие от важен елемент от разходите, свързан с неговите обичайни дейности.
(273)
Накрая, когато Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира пенсионните задължения на държавните служители, с този аргумент се пренебрегва фактът, че оценката на финансово предимство не зависи от икономическия капацитет на дадено предприятие.
(274)
Тъй като пенсионната реформа частично е освободила Deutsche Post от задължението за финансиране на разходите за пенсии на нейните държавни служители, пенсионната субсидия е предоставила финансово предимство на Deutsche Post.
VII.1.2. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(275)
Когато помощ, предоставена от държава членка, засилва позицията на дадено предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Съюза, трябва да се счита, че последните са засегнати от тази помощ. В съответствие с установената съдебна практика (75), за да бъде счетено, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на отворени за конкуренция пазари.
(276)
В Германия пазарите за колетни пратки, вестници и периодични издания винаги са били отворени за конкуренция. На тези пазари Postdienst винаги се е конкурирало с други дружества, включително предприятия от други държави членки (UPS, FedEx, TNT Express, GLS или DPD). От 1998 г. до 2007 г. DPAG постепенно губи своето изключително право по отношение на писмовните пратки. С отварянето на пазара за конкуренция в него навлизат нови предприятия. Поради това помощта засяга търговията между държавите членки и може да наруши конкуренцията.
(277)
Във връзка с това Комисията отбелязва също, че през 1997 г. Deutsche Post и неговото холдингово дружество DPWN са започнали да придобиват оператори на колетни пратки на европейския и международния пазар. През 1999 г. DPWN вече е водещо дружество на европейските пазари за експресни и колетни пратки с годишни приходи в размер на около 4,6 млрд. EUR. С придобиването на DHL през 1998 г. DPWN навлезе на азиатския и северноамериканския пазар. Придобиването на други дружества от сектора на логистиката (например Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) превърна DPWN в един от световните водещи доставчици на услуги за въздушни и морски товари и глобална логистика. DPWN действа и на пазари за пощенски пратки извън Германия (например придобиването на Unipost в Испания и Williams Lee в Обединеното кралство). Между 1998 г. и 2007 г. DPWN е придобило дружества на обща стойност от около 21 млрд. EUR (76).
(278)
Поради това Комисията счита, че пенсионната субсидия представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
VII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(279)
Германия е на мнение, че ако пенсионната субсидия трябва да се разглежда като държавна помощ, тя би трябвало да се категоризира като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Германия твърди, че държавата е крайният платец и страната, която е длъжна да финансира пенсиите на държавните служители след влизането в сила на съответните разпоредби в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че създаването на пенсионния фонд не е променило това задължение.
(280)
Съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999 понятието за съществуваща помощ обхваща всяка помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в съответните държави членки, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора.
(281)
Съгласно приложимото законодателство за пощите и общото законодателство до 1995 г. пенсионните плащания са били включени в бюджета на Sondervermögen Deutsche Bundespost и е трябвало да бъдат покрити в тяхната цялост от приходите на Sondervermögen (вж. подробната оценка на това законодателство по-горе в съображения 262 и 263). Поради тази причина преди втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира пенсиите на своите държавни служители със свои собствени ресурси и не е получило никаква помощ, с която да бъде освободено от разходите за пенсии.
(282)
Създаването на DPAG и пенсионния фонд в пощенския сектор през 1995 г. довежда до пълна промяна във финансирането на пенсиите на държавните служители. След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post поема основното задължение за плащане и финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграфи 1 и 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post вече не задължено да финансира разходите за пенсии над еднократните плащания (през периода 1995-1999 г.) или определените вноски (от 2000 г.). Оставащият дефицит впоследствие е покрит от пенсионната субсидия.
(283)
Следователно пенсионната субсидия представлява помощ, тъй като е въведена през 1995 г.
(284)
Във връзка с позоваването на Германия на изявлението на Комисията по дело T-266/02, Комисията би искала на-напред да посочи, че в параграф 54 от решението на Общия съд е изложена позицията на Германия (а не на Комисията, както твърди Германия). Точка 54 от решението показва, дори и според мнението на Германия, че в отрицателното решение от 2002 г. не е направена оценка на пенсионните субсидии. Точка 61 от решението представя позицията на Комисията:
„На първо място Комисията отговаря, доколкото е приела в рамките на обжалваното решение за единствено релевантни трансферите, извършени от DB-Telekom …“.
(285)
Следователно решението не подкрепя становището на Германия, че декларацията на представителя на Комисията имплицитно е одобрила пенсионната субсидия. Във всеки случай е очевидно, че тази декларация не би могла да има такова действие.
(286)
Освен това в дело T-421/07 (77) Общият съд установи, че решението за откриване от 1999 г. има отношение към пенсионната субсидия, както и че процедурата относно тази мярка не е била закрита с отрицателното решение от 2002 г.
(287)
В заключение, тъй като Комисията не е вземала решение, с което да обявява, че пенсионната субсидия не представлява помощ или е съвместима помощ, Комисията заключава, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ.
VII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(288)
Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и в член 107, параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, очевидно не се прилагат.
(289)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е предвидила възможност пенсионната субсидия да бъде поне отчасти съвместима с вътрешния пазар като компенсация за обществена услуга съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС. В отговора си във връзка с решението за разширяване от 2007 г. Германия настоява, че ако е представлявала помощ, пенсионната субсидия е трябвало да бъде оценявана въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а не въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението за разширяване от 2011 г. Комисията допълнително е описала метод за оценяване на съвместимостта на пенсионната субсидия въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а Германия е предоставила мнение относно този метод.
(290)
Съгласно съдебната практика на Съда (78) държавите членки са тези, които трябва да се позоват на възможни основания за съвместимост и да докажат, че условията за такава съвместимост са изпълнени. От тази съдебна практика a fortiori следва, че в този случай Комисията не е задължена да оценява съвместимостта на пенсионната субсидия съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, при положение че държавата членка и получателят изрично отхвърлят възможността за оценка на съвместимостта на тази основа.
(291)
Поради това Комисията ще оцени дали пенсионната субсидия е съвместима помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тази разпоредба помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(292)
В съответствие със съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (79), ако е необходима за постигането на тази цел (80) и ако не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (пропорционалност).
VII.3.1. Отварянето на пазара в пощенския сектор като цел от общ интерес
(293)
Пощенските услуги допринасят за социалното, икономическото и териториалното сближаване в Съюза. Постепенното отваряне на пощенските услуги за конкуренция, което започна през 1998 г. на равнището на Съюза, доведе до повишаване на качеството и на ефикасността и до подобряване на обслужването на клиентите (81). Отварянето на пазара даде възможност за създаване на вътрешен пазар на пощенските услуги. По този начин то допринася за целта за изграждане на вътрешния пазар, определена в член 3, параграф 3 от ДЕС.
(294)
След преобразуването си в публичноправно акционерно дружество през 1995 г. Deutsche Post не е назначавало нови държавни служители. Следователно задълженията за социални придобивки за държавните служители са формирани в периода, предхождащ отварянето на пощенския пазар за конкуренция. Те са сравними с невъзвръщаеми разходи. Такива разходи произтичат от ангажименти, поети преди да започне отварянето на пазара, които вече не могат да се изпълняват при същите условия в ситуацията на конкурентен пазар, тъй като завареният оператор вече не може да прехвърля съответните разходи на клиентите. Ако Deutsche Post не е било облекчено поне отчасти от тези „предшестващи“ разходи, то би трябвало да напусне пазара.
(295)
Комисията е признала, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на равнището на Съюза трябва да се осъществява при приемливи икономически условия (82). Поради това в редица решения тя изразява съгласие държавите членки да предоставят държавна помощ за освобождаване на заварените оператори от част от „предшестващите“ пенсионни задължения (83).
VII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на пенсионната субсидия
(296)
В практиката си за вземане на решения Комисията е изразила становището, че освобождаването от пенсионното бреме трябва да се ограничи до необходимото за уеднаквяване на ставката на социалноосигурителните вноски, които завареният оператор плаща като разход, със ставката на социалноосигурителните вноски, които плащат неговите конкуренти (84).
(297)
В настоящия случай Комисията признава, че при отсъствие на каквато и да било държавна намеса за облекчаване на Deutsche Post от част от пенсионното задължение по отношение на неговите държавни служители, дружеството не би могло да устои срещи своите конкуренти. Наследените от миналото плащания за социално осигуряване, с каквито не са натоварени неговите конкуренти, биха го изтласкали от конкурентните части на пазара на пощенски услуги.
(298)
В решението относно La Poste Комисията за пръв път оценява необходимостта от и пропорционалността на мярка за помощ, която е предоставила облекчения за разходите за пенсии за държавните служители, назначени преди отварянето на пазара. В това решение Комисията оценява дали пенсионната субсидия изравнява нивата на вноските за задължително социално осигуряване между заварения оператор и останалите предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки (85).
(299)
Комисията ще приложи същия подход в настоящото решение. Комисията ще извърши анализа на три етапа:
1)
първо, Комисията установява нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки.
2)
След това тя трябва да установи нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители.
3)
Накрая тя трябва да провери дали двете нива са еднакви или не.
VII.3.2.1. Ниво на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки
(300)
Нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, се определя от два фактора: ставката на вноската и базовото възнаграждение, към което се прилага тази ставка.
а) Изчисляване на референтната ставка
(301)
Частните конкуренти трябва да финансират от своите приходи както дела на работодателя, така и дела на служителя. Както е показано на Фигура 2, общата ставка на вноската от 1995 г. нататък се движи между 38 % и 42 % от брутното възнаграждение на частните служители (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са били в диапазона 19-21 % от брутното възнаграждение (вж. приложението за повече подробности относно динамичния ред).
(302)
За разлика от дела от социалноосигурителната вноска на частните служители, делът на държавните служители включва само 30-50 % от техните разходи за здравно осигуряване, но не включва допълнителни вноски към техните разходи за пенсия, здравни и медико-социални грижи. Следователно вноската на Deutsche Post надхвърля дела на частния работодател и включва всички разходи за пенсии, както и оставащите разходи за здравни и медико-социални грижи.
(303)
Следователно за определянето на равностойна референтна ставка за Deutsche Post трябва да се отчете фактът, че вноската на държавните служители е по-ниска от тази на частните служители.
(304)
Може да се приеме, че вноската на държавните служители в размер на 30-50 % от техните разходи за здравни и медико-социални грижи по своя икономически ефект съответства в голяма степен на вноската на частните служители в задължителните осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи (през 2006 г. например тя е била 8,50 % от брутното възнаграждение на частните служители).
(305)
Тъй като държавните служители не плащат никакви вноски по задължителни схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица, Deutsche Post трябва да се ангажира с равностойна сума, за да може ефективно да плаща социалноосигурителни вноски на ниво, еднакво с вноските за задължително социално осигуряване, които частно предприятие трябва да финансира от своите приходи.
(306)
Следователно референтната ставка на вноските на Deutsche Post за социално осигуряване, основаващи се на заплатите (наричана по-нататък „референтната ставка“) трябва да включва общата ставка на вноската (= дела на работодателя + дела на работника) по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и дела на работодателя по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи, както е показано в таблицата:
Фигура 7
Определяне на референтната ставка на социалноосигурителната вноската на Deutsche Post
(307)
Както е показано на Фигура 8, в периода 2003-2010 г., референтната ставка е била между 30 % и 34,1 % от брутното възнаграждение на частните служители (86).
(308)
Германия възразява, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя. Както обаче показва следващият опростен пример (въз основа на вноските за 2006 г.), Deutsche Post би спечелило безспорно предимство спрямо частните конкуренти, ако референтната ставка се равнява само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски:
1)
Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение в размер на 79,5 EUR съответно на държавен и на частен служител.
2)
Делът от социалноосигурителната вноска на работодателя, както и на служителя, възлиза за всеки от тях на 20,5 % от брутното възнаграждение на частния служител. Когато към дела на служителя от 20,5 EUR се добави нетното възнаграждение от 79,5 EUR, се получава брутното възнаграждение от 100 EUR. Следователно общият размер на социалноосигурителните вноските се равнява на 41 EUR (= 41 % от брутното възнаграждение на частния служител).
3)
Германия твърди, че в допълнение към вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване (която се приема за равна на вноската на частния служител от 7,5 EUR по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи), Deutsche Post следва да плаща само дела на работодателя от социалноосигурителните вноски.
4)
Германия изчислява дела на работодателя на базата на действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR (сбора на нетното възнаграждение от 79,5 EUR и вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR). Следователно разходите за социално осигуряване възлизат общо на 17,8 EUR (дела на работодателя в размер на 20,5 % от действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR) и на вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR.
5)
Въз основа на изчисленията на Германия разходите за социално осигуряване на държавния служител ще достигат едва 25,3 EUR спрямо 41 EUR за частния служител.
(309)
Въпреки че Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение, ако в референтния показател бъде включен делът на служителя от социалноосигурителните вноски, Deutsche Post ще трябва да плаща разходи за социално осигуряване, които са едва около 62 % от вноските за задължително социално осигуряване за частен служител.
(310)
В допълнение трябва да се отбележи, че делът на работодателя от социалноосигурителната вноска (който от 1995 нататък се е движил между 19 % и 21 %) също е бил значително под ставката на вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители, която Законът за пенсиите от 1995 г. определя като референтен показател за вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд. Следователно германският законодател не е предвиждал Deutsche Post да финансира само дела на работодателя, а е изисквал от предприятието да плаща значително по-голяма вноска в разходите за пенсии на държавните служители, а също така да поеме и всички останали разходи за социално осигуряване (например принос към разходите за здравно осигуряване на държавните служители).
(311)
Поради това Комисията отхвърля използването на дела на работодателя от социалноосигурителната вноска като референтна ставка, тъй като държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат пряко или косвено вноски на еднакви нива.
б) Изчисляване на основното възнаграждение
(312)
Щом нивото на социалноосигурителните вноски, които Deutsche Post трябва да плаща за своите държавни служители, следва да бъде съгласувано с нивото на вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти, е важно Deutsche Post не само да бъде обложено със същата ставка, но и ставката да се прилага към едно и също базово възнаграждение. Както е показано в горния пример, изчисляването на дела на работодателя от 20,5 % на базата на действителното възнаграждение на държавните служители води до вноска от 17,8 EUR, докато частният конкурент трябва да плаща 20,5 EUR (например на база 100 EUR това са 20,5 %).
(313)
Поради това е необходимо да се определи брутно възнаграждение за държавните служители (наричано по-нататък „брутното възнаграждение за държавните служители“), което предвижда базово възнаграждение, равно на брутното възнаграждение за частните служители. Приема се, че вноската за здравно осигуряване на държавните служители се равнява на вноската на частните служители по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Следователно оставащата разлика между брутното възнаграждение и действителното възнаграждение е равна на дела на служителя от вноските по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следващата формула преобразува действителното възнаграждение в брутно възнаграждение, което е равно на брутното възнаграждение на частните служители:
Таблица 6
Изчисляване на брутното възнаграждение на държавните служители (въз основа на вноските за 2006 г.)
Брутно възнаграждение за държавните служители =
(314)
Ако вземем например вноските за 2006 г., брутното възнаграждение за държавните служители надвишава с 15 % действителното възнаграждение на държавните служители. Следователно този процент дава количествено изражение на грешката, която би била допусната, ако като база за изчисление на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post, сравнени с вноските за задължително социално осигуряване на частните конкуренти, се използва действителното вместо брутното възнаграждение. Даденият в съображение 308 пример онагледява тази позиция, тъй като делът на работодателя в размер на 20,5 EUR, който правилно се основава на брутното възнаграждение, надвишава с 15 % дела на работодателя в размер на 17,8 EUR, който би се формирал от неточната база на действителното възнаграждение.
(315)
Поради това Комисията констатира, че референтната ставка на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post трябва да се основава на вноската на работодателя и на служителя за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и вноската на работодателя по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Референтната ставка трябва да се приложи към брутното възнаграждение на държавните служители (както е определено в Таблица 6).
VII.3.2.2. Основани на заплатите социалноосигурителни вноски, плащани от Deutsche Post за неговите държавни служители
(316)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща годишна вноска в размер на 2,045 млрд. ЕUR в пенсионния фонд за периода 1995-1999, с общ размер 10,225 млрд. ЕUR. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. от 2000 г. нататък Deutsche Post плаща ставка от 33 %. Тази ставка се прилага към действителното възнаграждение на държавните служители.
(317)
При оценката на необходимостта от и пропорционалността на помощта обаче трябва да се вземе предвид и фактът, че от икономическа гледна точка Deutsche Post не трябва да поема цялата вноска за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR, съответстваща на 33 % от действителните възнаграждения. В това отношение Комисията е на мнение, че трябва да се прави разграничение между периода 1995-2002 г. и периода от 2003 г. до днес.
а) Вноска на Deutsche Post за периода 1995-2002 г.
(318)
Германия твърди, че Deutsche Post е плащало социалноосигурителни вноски, надвишаващи вноските за задължително социално осигуряване, които е трябвало да плащат конкурентите, особено предвид годишните еднократни плащания за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR от 1995 г. до 1999 г. Следователно за периода до 1999 г., но също така през целия обхванат от разследването период, Deutsche Post е плащало най-малко равностойни, ако не и по-високи вноски от частните дружества. Съответно, не е възможно да бъда установено, че пенсионната субсидия е поставила Deutsche Post в по-благоприятно положение спрямо неговите конкуренти. Комисията трябва да отхвърли този аргумент, тъй като той не отчита специфичните регулаторни мерки, които германските власти са определили с оглед покриването на разходите за услугите с нерегулирани цени.
(319)
В настоящото решение Комисията констатира, че Deutsche Post е било в по-благоприятно положение спрямо своите конкуренти на пазарите с нерегулирани цени, тъй като част от действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, работещи за тези услуги, не се покриват от въпросните услуги. Вместо това тази част от действителните разходи за социално осигуряване е била прибавена към услугите с регулирани цени, приходите от които се запазват на достатъчно високо ниво, за да позволят финансирането на разходи в допълнение към разходите, произтичащи от услугите с регулирани цени.
(320)
Отчетите за управлението на Deutsche Post от 1995 г. нататък показват, че предприятието е заделило за услугите с нерегулирани цени само сума за социалноосигурителни вноски, която се основава на нормативно определената ставка на вноската. В допълнение, счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. и следващите години потвърждават тази практика. Така че икономическото предимство за услугите с нерегулирани цени е съществувало преди и след 1999 г., тъй като тези услуги безспорно са били освободени от произтичащите разходи.
(321)
Твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло вреди от сравнително неблагоприятно положение на пазарите с регулирани цени, тъй като е трябвало да финансира по-високи разходи за социално осигуряване поради годишните еднократни плащания от 1995 г. до 1999 г., не се подкрепя от фактите. Първо, Deutsche Post все още се е ползвало от изключително право за повечето от услугите с регулирани цени. Второ, и което е особено важно, цените за услугите, предмет на изключително право, са определени на достатъчно високо ниво, за да покриват тези разходи за сметка на базата от потребители.
(322)
За периода до 1995 г. регулирането на цените се основава на Наредбата за пощите (Postdienstverordnung) (87) от 24 юни 1991 г., която постановява, че цените за монопола трябва да са балансирани. В административната практика това включва разходите за пенсии. За периода 1995-1997 г. регулирането на цените се основава на Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите от 14 септември 1994 г. (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, стр. 2325, 2371). Член 4 във връзка с членове 2 и 7 от него разрешават приходите от услуги с регулирани цени да покриват не само разходите, произтичащи от регулираните услуги, включително вноските в пенсионния фонд, но също така да финансират разходите за услугите с нерегулирани цени.
(323)
Както показват годишните счетоводни отчети на Deutsche Post, по времето на пенсионната реформа от 1995 г. регулираните цени са се запазили на същото ниво като цените, приложими когато Deutsche Post все още е трябвало да плаща всички разходи за пенсии. Въпреки че по-късно разходите за пенсии са били ограничени до нивото на еднократната сума (от 1995 г. до 1999 г.) или са били фиксирани на 33 % от общия размер на заплатите на държавните служители (считано от 2000 г. нататък), които са намалявали всяка година, регулираните цени не са били съответно намалени, за да покриват само социалноосигурителните вноски в съответствие със задължителните социалноосигурителни вноски, плащани от конкурентите. Тъй като определените вноски в пенсионния фонд до 1999 г. (2,045 млрд. ЕUR годишно) остават приблизително равни на разходите за пенсии през 1994 г., за Deutsche Post икономическата ситуация по отношение на покриването на разходите за пенсии от услугите с регулирани цени не се променя. Нивото на приходите на Deutsche Post, както и неговата вноска в пенсионния фонд, остават в равновесие.
(324)
В PostG от 1997 г. ясно се постановява, че регулираните цени следва да покриват не само разходите за ефективно предоставяне на услугите, но също така тежестите, например разходите за социално осигуряване на държавните служители. Следователно в The PostG от 1997 г. изрично се признава, че приходите от услуги с регулирани цени трябва да се определят така, че да гарантират покриване на всички еднократни плащания. Тъй като изглежда германският законодател е сметнал, че тогавашното ниво на регулираните цени е отговаряло на изискванията на PostG от 1997 г., той е решил цените да бъдат запазени на нивото от 1997 г. до 1999 г. Впоследствие на 27 март 2000 г. министърът на икономиката и технологиите е взел решение одобрените на 1 септември 1997 г. цени да останат в сила до 31 декември 2002 г.
(325)
Следователно регулираните цени са били запазени на исторически високо ниво и не са били понижени до ниво, при което Deutsche Post би трябвало да понесе вреди от сравнително неблагоприятно положение.
(326)
От 2000 г. Deutsche Post е дори в още по-добро положение спрямо своите конкуренти, тъй като определените вноски в пенсионния фонд са понижени на 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители. В абсолютно изражение това ниво води до намаление на разходите от 2,045 млрд. EUR на 735 млн. EUR (дори и по-ниско през следващите години, тъй като броят на държавните служители намалява и тази тенденция се компенсира само частично от повишението на заплатите). Тъй като регулираните цени са се запазили на исторически високо ниво, от 2000 г. нататък Deutsche Post е можело да генерира значителни печалби от услугите с регулирани цени.
(327)
Като прави преглед на рентабилността на Deutsche Post от услуги с регулирани цени за целия период от 1995 г. до 2002 г., проучването на WIK стига до заключението, че Deutsche Post не е претърпяло загуби от услугите с регулирани цени, например в периода до 1999 г., въпреки еднократните плащания за пенсионния фонд. Проучването на WIK даже показва значителна положителна възвращаемост от 2000 г. нататък.
(328)
Поради това Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че Deutsche Post е било поставено в по-лоша позиция от конкурентите по отношение на покриването на социалноосигурителните вноски при услугите с регулирани цени и че преди 2002 г. пенсионната субсидия е била необходима и пропорционална.
(329)
Независимо от гореизложеното, Комисията приема, че в този случай съществуват достатъчно данни за определяне на точното ниво на основаните на заплатите социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post е платило в периода 1995-2002 г. Комисията е на мнение, че такова количествено определяне не може основателно да се базира на последващи констатации, че известна част от разходите за социално осигуряване от услуги с нерегулирани цени е била прехвърлена, за да се финансира от приходи от услуги с регулирани цени, и че като цяло Deutsche Post не е било ощетено от схемата за пенсионен фонд, тъй като приходите от регулирани услуги фактически са били определени на ниво, достатъчно да покрие вноските на предприятието в пенсионния фонд, в това число и прехвърлените тежести. Също така е невъзможно да се разработи метод, по който държавата членка да изчисли ставката на вноските за този период. Комисията счита, след оценка на правните основания за действащите регулирани цени от 1995 г. до 2002 г., че методът, по който компетентните органи са определили на ex-ante основа състава на регулираните цени, не може да бъде изведен със сигурност от законовите разпоредби. По-конкретно, в този случай не може със сигурност да се докаже, че когато компетентните органи са определили регулираните цени на ниво, което в крайна сметка фактически е покрило прехвърлените разходи, в своето решение те безпогрешно са определили част от регулираната цена, която да покрие размера на заявените тежести от услугите с нерегулирани цени.
(330)
За разлика от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., в които тези тежести са изрично признати и одобрени от регулаторния орган в пощенския сектор, това предварително фактическо покриване може да се е дължало на съображения на компетентните органи по определяне на цените, свързани с развитието на други разходни компоненти или с тенденциите при други икономически променливи. Следователно в този случай това предварително фактическо покриване не е достатъчно за точното и несъмнено количествено измерване на това доколко компетентните органи са увеличили регулираните цени, за да ги съобразят със заявените тежести по отношение на услугите с нерегулирани цени.
(331)
Напротив, от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. може безспорно да се установи как регулаторният орган в пощенския сектор е формирал състава на регулираните цени за периода от 1 януари 2003 г. Сигурно е, че те недвусмислено са определени на по-високо ниво с оглед да покрият тежестите от услугите с нерегулирани цени с приходите от услугите с регулирани цени.
б) Вноската на Deutsche Post от 2003 г.
(332)
PostG 1997 позволява на Deutsche Post да поиска от регулатора при определянето на допустимото ниво на приходите от изключителното право и регулираните услуги да включи в разходите, които да бъдат възстановени за сметка на потребителите, наред с останалото и „допълнителната социална тежест“, както и разходите за ефективно предоставяне на универсалната услуга. Този метод се прилага от регулаторният орган в пощенския сектор за първи път в решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор одобрява тежестта от допълнителните социалноосигурителни вноски също така в решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. Фактът, че само част от услугите с регулирани цени подлежат на предварителен ценови контрол, не променя оценката на Комисията. Независимо от това Deutsche Post е имало право да възстанови цялата тежест, като се възползва от господстващото си положение. В този смисъл няма значение дали регулаторът е упражнявал предварителен или последващ ценови контрол.
(333)
Регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява искането на Deutsche Post за рефинансиране на тежест № 2 (действителните разходи за социално осигуряване, надвишаващи нормативно определената ставка на вноската) от приходите от услуги с регулирани цени. С оглед определяне на допълнителните разходи за социално осигуряване (тежест № 2) за 2001 г., действителните социалноосигурителни вноски на Deutsche Post за неговите държавни служители в размер на [40-45 %] от действителните възнаграждения (88) са съпоставени с нормативно определената вноска. Тази референтна вноска се формира от дела на работодателя от вноските за социално осигуряване, осигуряването за злополука и допълнителното пенсионно осигуряване, които заедно достигат общо [20-25 %] от действителното възнаграждение.
(334)
Разликата между двете ставки от [15-20 %] от действителното възнаграждение на държавните служители е включена в тежест № 2 и е покрита с приходите от услуги с регулирани цени (вж. таблица 2).
(335)
Следователно от икономическа гледна точка Deutsche Post не плаща ставка в размер на 33 % от действителното възнаграждение като основани на заплатите социалноосигурителни вноски, а само [20-25 %]. От 2003 г. нататък разликата се поема от базата от потребители, която плаща цени, изчислени така че да покриват разходите за социално осигуряване на Deutsche Post за услугите, за които предприятието има изключително право до 2007 г., както и за универсалните услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение.
(336)
С цел да се съпостави приложената към действителното възнаграждение ставка с нивото на социалноосигурителните вноски на конкурентите, действителното възнаграждение трябва да бъде преобразувано в брутното възнаграждение на държавните служители.
(337)
Действителното възнаграждение отговаря на [85-90 %] от брутното възнаграждение на държавните служители (89). Въз основа на това [20-25 %] от действителното възнаграждение отговарят на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение.
(338)
В резултат на ограничаването на 33 % на вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и одобряването на тежест № 2 от регулаторният орган в пощенския сектор, нивото на плащаните от Deutsche Post социалноосигурителни вноски, основани на заплатата, е [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
VII.3.2.3. Съпоставка
а) Периодът между 1995 и 2002.г
(339)
През периода между 1995 г. и 2002 г. приходите от цените, прилагани от Deutsche Post в запазения сектор, значително намаляват действителната икономическа тежест от вноската на предприятието за покриване на неговите разходи за социално осигуряване. При все това, при липсата на заделен за тази цел елемент на цените, Комисията може да установи единствено, че нивото на вноската на Deutsche Post остава под референтната ставка. Комисията не може да изчисли точната разлика между тези две нива или да разработи метод, който би позволил на държавата членка да направи това.
б) Периодът от 2003 г. насам
(340)
С оглед да се сравни нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка, трябва да се отбележи, че нормативно определената ставка на вноската се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, което е твърде ниско базово възнаграждение в сравнение с брутното възнаграждение на частните служители. Ето защо нормативно определената ставка на вноската трябва да се преизчисли като процент от брутното възнаграждение на държавните служители.
(341)
Съпоставката за 2006 г. показва, че услугите с нерегулирани цени са били ефективно натоварени със социалноосигурителни вноски в размер на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители ([20-25 %] от действителното възнаграждение на държавните служители) в сравнение с референтната ставка от 33,5 %. Следователно по отношение на ставките на социалноосигурителните вноски през 2006 г. Deutsche Post се е ползвало от сравнително предимство в размер на [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
Таблица 7
Съпоставка на нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка на вноската на Deutsche Post за социално осигуряване през 2006.г
Ставка на социалноосигурителната вноска
Нормативно определена ставка на вноската
Референтна ставка на поетата от Deutsche Post социалноосигурителна вноска
като процент от
Брутно възнаграждение на частните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Дял на работодателя
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Дял на служителя
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
9,75 %
Допълнително пенсионно осигуряване
[0-5 %]
Осигуряване за злополука
[0-5 %]
Ставка на вноската
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Таблица 7 показва, че референтното ниво за Deutsche Post възлиза на 33,5 % от брутното възнаграждение на държавните служители и е с [10-15] процентни пункта по-високо от нивото, което Deutsche Post е плащало в действителност.
(343)
Разликата от [10-15] процентни пункта за 2006 г. надвишава номиналната разлика от [8-13] % между референтната ставка от 33,5 % и нормативно определената ставка на вноската от [20-25] %. Разликата включва горница от [2-3] процентни пункта, която отразява факта, че номиналната нормативно определена ставка на вноската от [20-25] % неправилно се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, а не на брутното им възнаграждение, което се равнява на брутното възнаграждение на частните служители.
VII.3.2.4. Предварителни заключения относно необходимостта и пропорционалността
(344)
Пенсионната субсидия, която покрива нуждите от финансиране на пенсионния фонд над вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители на Deutsche Post, не е необходима, нито пропорционална, по следните причини:
1)
Между 1995 г. и 2002 г. Deutsche Post в действителност е платило разходи под референтното ниво, но точната разлика не може да се определи.
2)
От 2003 г. нататък Deutsche Post е платило разходи със среден размер около [17,5-22,5] % от брутното възнаграждение на своите държавни служители в сравнение със средната референтна ставка от 32 % от брутното възнаграждение на държавните служители; оставащите разходи са се поемали от потребителя, тъй като приходите, разрешени съгласно прага на цените, включват тежестта от допълнителните разходи за социално осигуряване, които покриват оставащите [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
(345)
Разликата в ставката от 2003 г. нататък се дължи на два фактора:
1)
Нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, плащани от предприятията в сектора на писмовните/колетните пратки, е 41 % от брутното възнаграждение. За да бъде съпоставено с със социалноосигурителната вноска, която Deutsche Post плаща за своите държавни служители, трябва да се направи корекция, която да отчита факта, че държавните служители поемат 30-50 % от своите разходи за здравни и медико-социални грижи. Тази вноска на държавните служители се равнява на дела на служителя от разходите за здравни и медико-социални грижи, който възлиза на 7,5 % от брутното възнаграждение.
2)
Вноската на Deutsche Post се изчислява въз основа на действителното, а не на брутното възнаграждение на държавните служители. Следователно референтната ставка за държавните служители на Deutsche Post е 33,5 % от брутното възнаграждение. Облекчение, което надхвърля това ниво, по правило нито е необходимо, нито е пропорционално.
(346)
За периода 1995-2002 г. не е възможно да се определи точната част от облекчението, надхвърляща размера, който може да се приеме за необходим и пропорционален. От 2003 г. нататък тази част съответства на [10-15 %] от брутното възнаграждение.
VII.3.2.5. Въздействие на конкретната конкурентна и регулаторна среда върху необходимостта и пропорционалността
(347)
Оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия трябва обаче да вземе предвид конкретната конкурентна и регулаторна среда.
(348)
Както е обяснено в раздел II.2.1, до 31 декември 2007 г. Deutsche Post се е ползвало от изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки. Те са му предоставени до тази дата по силата на член 52 от PostG от 1997 г. със задължението за универсална услуга, предвидено в раздел 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (90) и в член 11 от PostG от 1997 г. От 1 януари 2008 г. нататък предприятието предоставя универсални услуги на доброволни начала.
(349)
Докато Deutsche Post е разполагало с изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки, неговите конкуренти не са можели да предлагат своите услуги на тази част от пощенския пазар. Фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е разрешил на Deutsche Post изцяло да рефинансира частта от разходите за социално осигуряване на държавните служители, произтичащи от предоставянето на запазени услуги, която превишава нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски на неговите конкуренти, чрез увеличени регулирани цени, показва, че е съществувала малка вероятност това да повлияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес.
(350)
Според обосновката за задължението за универсална услуга на конкурентен пазар пощенските оператори не биха предлагали определени услуги в селски и отдалечени райони, или поне не на достъпни цени. Ето защо в член 4 от Директива 97/67/ЕО всяка държава членка се задължава да гарантира, че потребителите ще се ползват от правото на универсална услуга, което включва непрекъснатото осигуряване на пощенски услуги с определено качество във всички части на тяхната територия на цени, достъпни за всички потребители.
(351)
В този смисъл германското национално законодателство вменява конкретно задължение на всеки пощенски оператор с господстващо положение на даден пазар, което попада в обхвата на задължението за универсална услуга. Съгласно член 2 от PDLV (91) такива оператори трябва да предлагат услуги на този пазар при равни условия за всички потребители. Досега само Deutsche Post се е ползвало с такова господстващо положение и е било обект на това задължение.
(352)
След приватизацията Deutsche Post не е получавало държавна помощ като компенсация за предоставянето на универсални услуги. То обаче получава компенсация за разходите, произтичащи от гарантираната универсална услуга, от приходите от услуги с регулирани цени, по отношение на които заема господстващо положение. Комисията смята за целесъобразно да вземе предвид този факт при оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия.
(353)
Поради това Комисията заключава, че що се отнася до разходите за социално осигуряване на държавните служители, направени за предоставянето на услуги с регулирани цени, които попадат в обхвата на задължението за универсална услуга и по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил пълното финансиране на тези разходи за социално осигуряване чрез увеличени регулирани цени - дори ако тези разходи за социално осигуряване превишават нивото, което обичайно се плаща от конкурентите - не влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес. Това заключение се основава на конкретната конкурентна и регулаторна среда, в която се предоставят услугите. Следователно неговото приложно поле не може да бъде разширено до други сектори.
VII.3.3. Заключение
(354)
Следователно може да се заключи, че от 2003 г. нататък Deutsche Post е платило за държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, ниво на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, което е с 11-14 процентни пункта под ставките на вноските на неговите конкуренти.
Фигура 8
Сравнително предимство по отношение на ставката на социалноосигурителните вноски спрямо услугите с нерегулирани цени (ставки на вноските като процент от брутното възнаграждение на държавните служители)
[…]
(355)
За постигането на целта за постепенно отваряне на пазара за пощенски услуги ниските социалноосигурителни вноски не са нито необходими, нито пропорционални. На разглежданите пазари Deutsche Post е в жестока конкуренция с останалите предприятия. Ето защо Комисията счита, че по-ниско ниво на вноските влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес, и не може да се приеме за съвместимо с вътрешния пазар.
(356)
Несъвместимата част от пенсионната субсидия за периода след 1 януари 2003 г. се изчислява като разликата между референтната ставка и нормативно определената ставка на вноските, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, по следната формула:
Таблица 8
Формула за изчисляване на несъвместимата помощ за периода след 1 януари 2003 г.
Несъвместима помощ =
=
(референтна ставка - нормативно определена ставка на вноската)
×
Общ размер на брутното възнаграждение на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени
(357)
Въз основа на наличните данни полученото сравнително предимство за периода 2003-2010 г. възлиза на [500-1 000] млн. EUR (вж. приложението). През този период годишният размер на несъвместимата помощ спада от […] млн. EUR през 2003 г. на […] млн. EUR през 2010 г. поради намаляващия брой на държавните служители.
VII.3.4. Отговор на аргументите, представени от Германия
(358)
В решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения относно необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия, тъй като социалноосигурителните вноски, плащани за услугите с нерегулирани цени, са с 11-14 % по-ниски от тези на частните конкуренти. В решението за разширяване от 2011 г. полученото предимство се определя в количествено отношение в диапазона 100-200 млн. EUR годишно.
(359)
Германия представя две основни възражения в отговор на решението за разширяване от 2011 г.:
1)
Германия настоява, че референтната ставка може да се основава само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, тъй като частните предприятия не са законово задължени да плащат вноската на служителите. Нещо повече, референтната ставка трябва да отчита факта, че Deutsche Post винаги е плащало възнаграждения, които са по-високи от „конкурентните“.
2)
Германия твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са достатъчни за финансиране на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване.
VII.3.4.1. Комисията с право включва вноската на служителите в референтната ставка и не коригира нивото на възнаграждението спрямо дадено „конкурентно възнаграждение“.
(360)
Германия твърди, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя.
(361)
По първия аргумент Комисията отбелязва, че държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва непременно да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат преки и косвени вноски с еднакъв размер.
(362)
Германия освен това твърди, че референтната ставка не се прилага за брутното или действителното възнаграждение на държавните служители, а само за „конкурентното възнаграждение“. В счетоводните данни за регулаторите за 2002, 2007 и 2011 г. Deutsche Post счита, че „конкурентното възнаграждение“ следва да се основава на ETV възнаграждението или на определените в колективните трудови договори възнаграждения в пощенския сектор от 2003 нататък.
(363)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. „конкурентното“ възнаграждение се определя като минималното възнаграждение за 2007 г., което е по-ниско дори от ETV възнаграждението.
(364)
Германия твърди, че е необходимо изчислението да се основава на тези „конкурентни“ възнаграждения с оглед поставяне на разходите за социално осигуряване на Deutsche Post на същото ниво като тези на неговите конкуренти.
(365)
Комисията не може да приеме този аргумент, тъй като помощта трябва да е ограничена до необходимия минимум, за да се гарантира, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на нивото на Съюза се осъществява при приемливи икономически условия.
(366)
Би било непропорционално помощта да се увеличи до такава степен, че от 1995 г. нататък Deutsche Post да трябва да финансира само социалноосигурителни вноски, основани на „конкурентни“ възнаграждения, които не отразяват условията на пазара на труда в предишните години. Разликите в нивата на възнагражденията за персонал, назначен на различни етапи във времето от заварени и нови участници на пазара, са обичайно явление в икономическия живот.
(367)
В решението по делото за държавна помощ France Telecom (92) Комисията също отхвърля представените от Франция аргументи, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски следва да отразяват факта, че държавните служители получават по-високи възнаграждения от служителите на конкурентите. В този контекст Комисията е отбелязала, че благодарение на държавните служители в момента на отваряне на пазара завареният оператор е разполагал с добре квалифициран и компетентен персонал, без който не би могъл да запази позицията си на пазара. При всички случаи би било напълно неестествено да се изтъкнат конкретни слабости на заварения пощенски оператор и да се пренебрегнат неговите важни предимства по отношение например на пазарен дял, разпознаваемостта на марката и базата от клиенти.
(368)
И накрая, изчисленията на Deutsche Post не могат убедително да докажат, че без задължението за назначаване на държавни служители предприятието би постигнало изчислените икономии от разходите за възнаграждения. Дори ако приемем, че през 1995 г. държавните служители биха преминали ефективно към статут на частни служители, не е установено нито колко държавни служители са щели да бъдат заменени от частни служители през 1995 г., нито какви са щели да бъдат нивата на възнагражденията. Дори само общият брой на държавните служители на Deutsche Post през 1995 г. (93) прави неправдоподобно предположението, че би било законово и икономически възможно от 1995 г. нататък всички държавни служители да бъдат заменени с частни служители на по-ниски заплати и със същата производителност.
(369)
Поради това Комисията отхвърля възраженията на Германия във връзка с референтната ставка и възнагражденията.
VII.3.4.2. Относно твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за финансиране на предявените тежести
(370)
Германия твърди, че Комисията е оценила само нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски за услугите с нерегулирани цени, но не е проверила дали печалбата от универсалните услуги с регулирани цени е достатъчна за финансиране на заявените тежести.
(371)
Германия предлага обосновка в две направления. На първо място тя твърди, че Комисията не е доказала, че националният регулаторен орган в пощенския сектор действително е одобрил заявените от Deutsche Post тежести. На второ място Германия твърди, че дори ако регулаторът е одобрил тези тежести, печалбите от универсалните услуги с регулирани цени не са били достатъчни за финансирането им. Германия е представила две експертни проучвания - от професор Weber и от CTcon - за да покаже, че услугите с регулирани цени са били недостатъчни за покриването на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване и, следователно Deutsche Post е получило недостатъчни компенсации за допълнителните си разходи за социално осигуряване.
а) Решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. се основават на счетоводните данни за регулаторите, представени от Deutsche Post, и утвърждават всички заявени тежести.
(372)
Налице са документални доказателства, че след решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил тежестите на Deutsche Post и е определил регулираните цени така, че да ги покриват. Решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. също потвърждават, че регулаторният орган в пощенския сектор е приел претенциите на Deutsche Post и е одобрил финансирането на заявените допълнителни разходи за социално осигуряване от приходите от услуги с регулирани цени.
б) Проучването на професор Weber не подкрепя твърдението, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на заявените от Deutsche Post тежести.
(373)
Проучването на професор Weber обхваща периода от 1995 г. до 2010 г. и в него се подчертава, че Deutsche Post се е ползвало не само от пенсионната субсидия, но също и от пълно покритие на тежест № 2 от приходите от услуги с регулирани цени (вж. раздел 0 за подробно описание на проучването).
(374)
За да се оцени експертното проучване, е полезно най-напред да се припомни накратко правилото за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. В него се изисква прагът на цените да отчита надлежно разходите за ефективно предоставяне на услугите, тежестта на разходите за предоставяне на универсална услуга, както и разходите, които произтичат от прехвърлянето на пенсионноосигурителните тежести за служителите, които произтичат от правоприемника за Deutsche Bundespost.
Таблица 9
Правило за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
Праг на цените за регулирани услуги =
=
Разходи за ефективно предоставяне на регулирани услуги + тежести =
=
Общи разходи за регулирани услуги + тежести от нерегулираните услуги
(375)
Регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определи регулираните цени така, че приходите да покриват разходите за „ефективно предоставяне“ на услуги с регулирани цени и одобрените тежести. С други думи, регулираните цени финансират изцяло не само общите разходи за регулираните услуги - независимо дали те са обозначени като „тежести“ или като „разходи за ефективно предоставяне на услугите“ - но също и частта от тежестта от услугите с нерегулирани цени. Ето защо в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. се гарантира, че одобрените тежести ще бъдат изцяло покрити от приходите от услуги с регулирани цени. Оттук следва, че противно на твърдението на Германия законът изисква услугите с регулирани цени да не бъдат недостатъчно компенсирани поради прехвърлянето на допълнителните разходи за социално осигуряване на служителите в областта на услугите с нерегулирани цени.
(376)
Като първа стъпка в експертното проучване се определят допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители като разликата между всички разходи за социално осигуряване, направени от Deutsche Post за неговите държавни служители (вноска в пенсионния фонд, здравни разходи, осигуряване за злополука, разни осигурителни плащания) и вноските на работодателите по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за здравни и медико-социални грижи, основани на минималното възнаграждение за 2007 г. Като втора стъпка тази разлика се сравнява с тежест № 2.
(377)
Експертното проучване на професор Weber страда от два основни недостатъка. Първо, в него се преувеличава нивото на допълнителните разходи за социално осигуряване. Второ, в него се пропуска фактът, че в резултат на това преувеличение допълнителните разходи за социално осигуряване включват и елементи от разходите, за които Deutsche Post е получило компенсации, които не са разпределени към тежест № 2, а към други разходни пера. Комисията би искала подробно да подчертае следните недостатъци.
(378)
На първо място, в експертното проучване допълнителните разходи за социално осигуряване се изчисляват с помощта на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски. Тежест № 2 обаче се изчислява въз основа на нормативно определената ставка на вноската. Тъй като последната надвишава дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, допълнителните разходи за социално осигуряване, изчислени в експертното проучване, са по-големи от тежест № 2. Следователно в експертното проучване са включени допълнителни разходи за социално осигуряване, които регулаторният орган в пощенския сектор счита за разходи за „ефективно предоставяне“.
(379)
На второ място, в експертното проучване се отчита фактът, че тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) покрива и част от допълнителните разходи за социално осигуряване (например поради разликата между действителното възнаграждение и „конкурентното“ референтно възнаграждение) и следователно тези разходи се финансират чрез тежест № 1. Други разходи за социално осигуряване, отчетени в експертното проучване, се покриват от отделни тежести (например плащанията за BAnstPT се покриват от тежест № 6) и така се компенсират. Въпреки че общата сума на действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители е представена, не се посочва фактът, че допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват и от други тежести освен от тежест № 2.
(380)
На трето място, не бива да се забравя, че тежест № 2 съдържа допълнителни разходи за социално осигуряване и на държавни, и на частни служители. Социалноосигурителните вноски на частните служители преди 2003 г. са били по-високи от нормативно определената референтна ставка, тъй като в тези разходи са включени също разходи за лихви в размер на […] млн. EUR за допълнителното пенсионно осигуряване на частните служители. От 2003 г. тези разходи за лихви се разпределят към финансовите разходи и разходите за социално осигуряване на частните служители са под нормативно определената референтна ставка.
(381)
Тъй като в експертното проучване е включен пълният размер на тежест № 2 като компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, облекчението за разходите за социално осигуряване на държавните служители е прекомерно преди 2003 г. и недостатъчно след 2003 г. С оглед изчисляване на съответната компенсация, която тежест № 2 е осигурила за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, тежест № 2 трябва да бъде разделена между държавните и частните служители.
(382)
Оттук следва, че установената в проучването недостатъчна компенсация е подвеждаща, тъй като в проучването се пропуска фактът, че заявените допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват не само от тежест № 2 и че регулаторният орган в пощенския сектор разглежда като разходи за „ефективно предоставяне“ завишена част от разходите за социално осигуряване. Съответно коригиране на грешките в експертното проучване, свързани с компенсирането, изравнява тежестите и допълнителните разходи за социално осигуряване съгласно изискванията на член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
(383)
Възражението на Германия, че Комисията е допуснала грешка в решението за разширяване от 2011 г., като е изчислила сравнителното предимство само за услугите с нерегулирани цени, следователно трябва да бъде отхвърлено, тъй като съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определя прага на цените по такъв начин, че приходите от услуги с регулирани цени да покриват разходите за ефективно предоставяне на услуги с регулирани цени и одобрените тежести.
в) Отсъствие на доказателства за недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване според проучването на WIK
(384)
Като се позовава на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., Германия твърди, че Deutsche Post е претърпяло значителни загуби от своите услуги с регулирани цени от 1990 г. нататък, тъй като приходите от услуги с регулирани цени са били погълнати от разходите за услугите с регулирани цени, както и от нетните разходи за изпълнение на задължението за универсална услуга (94). Поради това Германия отхвърля аргумента на Комисията, че печалбата от услуги с регулирани цени би била достатъчна за финансиране на всички допълнителни разходи за социално осигуряване от услугите с нерегулирани цени.
(385)
На първо място, Комисията отбелязва, че от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор от 2003 г. нататък е видно, че регулаторът е определил дял от приходите от услуги с регулирани цени като компенсация за тежест № 2. Следователно наличието на принос от приходите от услуги с регулирани цени е установено по безспорен начин от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор.
(386)
На второ място, проучването на WIK показва, противно на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., че от 2000 г. услугите с регулирани цени са постигнали значителни положителни маржове на печалбите от продажбите в размер над [6,5--8,5] %.
Фигура 9
Изчисляване на възвращаемостта на продажбите при услугите с регулирани цени въз основа на проучването на WIK Study
[…]
Забележка:
Изчисленията се основават на корекциите на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. в проучването на WIK. Освен това се приема, че услугите с регулирани цени покриват всички загуби от универсалните услуги с нерегулирани цени. Занижената печалба през 2007 г. се дължи най-вече на извънредните амортизационни разходи за портфейла на недвижимите имоти.
(387)
Увеличените печалби от 2000 г. нататък са пряко свързани с намаляването на определените пенсионни вноски съгласно Закона за пенсиите от 1995 г. Докато през 1999 г. Deutsche Post е осъществило годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR, съответната сума през 2000 г. е била едва 735 млн. EUR (33 % от действителното възнаграждение на държавните служители). Тъй като през 2000 г. регулаторният орган в пощенския сектор не е коригирал към намаление регулираните цени в съответствие с намалените пенсионни вноски, печалбата на Deutsche Post значително се е увеличила. Дори след решението за прагове на цените от 2002 г. реализираната печалба пак остава на високо ниво, тъй като регулираните цени не са били достатъчно намалени, за да отговорят на разходите за услугите с регулирани цени.
(388)
Що се отнася до критиките на Германия по отношение на проучването на WIK, Комисията смята, че проучването предоставя по-подходящо описание на икономическото положение на Deutsche Post като цяло и на печалбата от услуги с регулирани цени в частност, отколкото счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Причините са следните:
i) по-подходящо разпределяне на разходите към търговските услуги
(389)
Съгласно решението по делото Chronopost търговските услуги трябва да поемат собствените си преки разходи и да осигуряват достатъчен принос в общите разходи. Подходящото разпределяне на разходите между различните услуги може да се докаже или чрез външни референтни показатели (например пазарни цени), или чрез вътрешни данни за разходите (95).
(390)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. се основават на принципа, заложен в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г., в който се предвижда, че към услугите с нерегулирани цени следва да се разпределят само разходите за ефективно предоставяне на услугата, докато всички тежести (например допълнителните разходи за назначаване на персонала на Postdienst и нетните разходи за задължението за универсална услуга) трябва да се финансират от приходите от услуги с регулирани цени. При все това в прегледа му на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., сравнени с рентабилността на частните конкуренти, в проучването на WIK се установява, че Deutsche Post разпределя твърде голям дял от тежестите към услугите с регулирани цени и твърде малко разходи към търговските услуги.
(391)
Констатациите на проучването на WIK се потвърждават от оценката на твърдяните „конкурентни“ референтни показатели, които Deutsche Post е използвало при изчисляването на отделните тежести. Както беше показано по-горе, нормативно определената ставка на вноската за изчисляване на тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) е твърде нисък референтен показател в сравнение с вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти. Нещо повече, като се има предвид например инфраструктурната тежест на мрежата от пощенски клонове, това е един напълно хипотетичен референтен показател, тъй като не може да се потвърди, че Deutsche Post не би поддържало собствени пощенски клонове след 1990 г. без универсалното задължение. По същия начин не може да се докаже, че след 1990 г. Deutsche Post би работило изключително с персонал, на който да трябва да плаща възнаграждения на нивото на минималната заплата за 2007 г.
(392)
Поради това Комисията заключава, че проучването на WIK предлага по-подходяща основа за установяване на разходите, които да бъдат разпределени към търговските услуги.
(393)
В допълнение, определянето на разходите следва да се извършва при спазване на общите счетоводни принципи съгласно Директива 97/67/ЕО и Директива 2006/111/ЕО. Нито увеличените амортизационни разходи, нито увеличените разходи за допълнително пенсионно осигуряване са включени в годишните счетоводни отчети на Deutsche Post. Такива разходи обичайно се покриват от нетната печалба на предприятието и това важи за Deutsche Post, както и за неговите конкуренти. Следователно едно коригиране на разходите към увеличение би поставило Deutsche Post в облагодетелствано положение спрямо неговите конкуренти.
ii) Определяне на референтната печалба с оглед позицията на Deutsche Post по отношение на риска
(394)
Реализираните печалби на Deutsche Post от 2000 г. нататък превишават значително средната възвращаемост на продажбите (ROS) от 3,48 % в проучването на WIK, както и долната граница на ROS от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Следователно не може да се приеме твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло толкова тежки загуби, че не е било в състояние да покрие тежестите с приходите от услугите с регулирани цени.
(395)
Освен това проучването Deloitte-II, което се основава на малка извадка за сравнение основно от многонационални оператори за експресни колетни пратки (като UPS, FedEx, TNT Express), трябва да бъде цялостно преразгледано. Препоръката на проучването Deloitte-II за диапазон на разумната печалба, който започва от възвращаемост на продажбите от 6,1 % и достига средна възвращаемост на продажбите от 7,4 %, пренебрегва факта, че Deutsche Post развива стопанска дейност със значително по-ниска капиталоемкост и по-малко рискове:
1)
Самото Deutsche Post не извършва услуги за международни експресни колетни пратки, които се извършват само от неговите дъщерни предприятия на DHL.
2)
Операциите по писмовни пратки, които формират 75 % от приходите на Deutsche Post, изискват значително по-малко капиталови инвестиции в сравнение с многонационалните оператори за колетни пратки, тъй като основните разходи за доставката на писмовни пратки са възнагражденията на пощенските раздавачи. Операторите на експресни колетни пратки трябва да инвестират много по-големи суми в капиталоемко оборудване (96).
3)
Господстващото положение на Deutsche Post на пазара за писмовни пратки се създава и затвърждава чрез изключителното право, което предоставя на Deutsche Post база от потребители, без да му се налага да осъществява големи инвестиции в предлагане на пазара и в търговски марки. Обратно, многонационалните оператори за колетни пратки е трябвало да изградят своите позиции на всеки национален пазар от нула и са създали някои от най-известните марки (97) на собствен риск и със собствени разходи.
4)
Накрая, Deutsche Post е било защитено от пазарни и свързани с разходите рискове чрез държавни мерки (98). В частност ценовото регулиране е осигурявало покритие за всички тежести от услугите с нерегулирани цени (99).
(396)
Следователно в проучването на WIK правилно се прилага референтна печалба под диапазона на Deloitte-II, за да вземе надлежно предвид по-ниската капиталоемкост и по-малките търговски рискове на Deutsche Post в сравнение с многонационалните оператори за експресни колетни пратки. Не е необходимо обаче нивото на референтната печалба да се определя с точност, тъй като достигнатите средни маржове на възвращаемостта на продажбите от 8,3 % така или иначе са по-високи от изчислената долна граница за възвращаемост на продажбите от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Дори ако се използва собственото експертно проучване на Германия, не би могло да се установи недостатъчно компенсиране на Deutsche Post от 2000 г. нататък.
(397)
Във всички случаи критиките на Германия по проучването на WIK трудно могат да бъдат разбрани, тъй като средната възвращаемост на продажбите от 3,48 % не надвишава нивото на печалбата, което регулаторният орган в пощенския сектор и самото Deutsche Post считат за разумно. От една страна, както е обяснено в раздел IV.4.3, в абсолютно изражение референтната възвращаемост на продажбите от 3,48 % дава по-висока печалба от капиталовите разходи (например […] и […]), декларирани от Deutsche Post в счетоводните данни и одобрени от регулатора. От друга страна, средната възвращаемост на продажбите от 7,66 % в проучването на WIK е подобна на възвращаемостта на капитала, която Deutsche Post […].
(398)
Заключенията относно определянето на референтната печалба не са повлияни от цитираните от Германия разумни ставки на печалбата от 7-8 % от продажбите в секторите на железопътния и автобусния транспорт. Тези сектори са по-капиталоемки и следователно изискват по-висока възвращаемост на продажбите за покриване на капиталовите разходи. Обратно, тези цифри потвърждават, че референтната печалба според проучването Deloitte-II съответства в по-голяма степен на средната възвращаемост на продажбите в капиталоемък, отколкото в трудоемък отрасъл.
г) Заключения
(399)
Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени не са били достатъчни за покриване на тежестите за допълнителни разходи за социално осигуряване. Твърдението на Германия не се подкрепя нито от представеното експертно проучване, нито от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(400)
Напротив, с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. е ясно документирано, че регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява компенсирането на заявените тежести от приходите от услуги с регулирани цени.
VII.3.5. Преустановяване на несъвместимата помощ от 1 януари 2003 г.
(401)
Съгласно установената съдебна практика на Съда, Комисията е компетентна да реши дали съответната държава членка трябва да отмени или да измени помощта (100), когато се установи, че тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар. Както Съдът многократно е постановявал, целта на това задължение е да бъде възстановена съществувалата преди това ситуация (101). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (102).
(402)
В съответствие с тази съдебна практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 постановява, че „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя …. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(403)
Комисията отбелязва още, че решенията за разширяване от 2007 г. и 2011 г. се отнасят за периода 1990-2007 г. Пенсионната субсидия обаче представлява постоянна схема за помощ, която не е преустановена през 2007 г. Следователно компенсацията за тежестите от приходите от услуги с регулирани цени не е прекратена през 2007 г. Всъщност в писмените си изявления от 2 януари 2012 г. Германия предоставя данни за пенсионната субсидия и приходите от услуги с регулирани цени, които включват 2010 г. Ето защо Комисията заключава, че възстановяването на несъвместимата част от пенсионната субсидия не трябва да се ограничи до 2007 г., а трябва да продължи до датата на уведомяването за настоящото решение.
(404)
За изчисляването на елемента на помощта, която вече е предоставена на разположение на Deutsche Post, следва да се отбележи, че в съответствие със съдебна практика на Съда нито една разпоредба от законодателството на Съюза не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на получателя сам да определи размера без излишни затруднения (103).
(405)
Несъвместимата помощ трябва да бъде изчислена по формулата в Таблица 8 въз основа на нормативно определената ставка на вноската и референтната ставка, както е определено в приложението и е показано в Таблица 7, и въз основа на брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6. Върху сумата на неправомерната помощ, предоставяна всяка година, се дължи лихва до датата на нейното възстановяване. Размерът на лихвата се определя съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (104).
(406)
Изчисленията в приложението, с които се оценява неправомерната помощ за периода 2003-2010 г., без лихвите, се основават на предположението, че държавни служители работят в еднакво съотношение за услугите с регулирани цени и за услугите с нерегулирани цени. Наличните данни не дават информация относно точния брой държавни служители, които са работили за услугите с регулирани цени и за тези с нерегулирани цени. Поради това се приема, че частите от приходите от услуги с регулирани цени и от услуги с нерегулирани цени дават най-близкия надежден приблизителен резултат за разпределението на разходите за възнаграждения.
(407)
Следователно с по-подробни данни може да се получи по-точно изчисление и резултатите да се променят. Наскоро Германия е предоставила нова информация относно общия размер на възнаграждението на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени за периода 1995-2007 г. В информацията се предполага, че общият размер на възнаграждението на държавните служители следва да се изчислява чрез разделяне на базата на разходите за персонал на Deutsche Post в счетоводните отчети. Такъв подход може да доведе до общ размер на възнаграждението на държавните служители, по-нисък от оценката му чрез разделяне на базата на частите от приходите. Германия е предоставила мнения на 2 и 19 януари 2012 г., които показват, че поне по отношение на решението за прагове на цените от 2011 г. относителната част на тежестите в рамките на услугите с регулирани цени, а също и между услугите с регулирани цени и тези с нерегулирани цени, се е изменила. Тази информация изглежда показва, че от 2008 г. нататък част от тежестите са разпределени към услугите с нерегулирани цени. При прилагането на настоящото решение точният размер на неправомерната помощ ще бъде изчислен съвместно с Германия, като се вземат под внимание тези съображения.
(408)
Въпреки всички усилия, положени от Комисията, тя не успя да получи надеждни цифри за размера на неправомерната помощ, предоставена между 1995 г. и 2002 г. Също така не е възможно в настоящото решение да бъдат изчислени достатъчно точни параметри, които да позволят на държавата членка (самостоятелно или съвместно с Комисията) да направи окончателното изчисление през фазата на изпълнение на решението. При тези конкретни обстоятелства зачитането на правото на държавата членка на защита и принципът на правна сигурност представляват пречки за възстановяването съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, който гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(409)
Поради това възстановяването следва да започне от 1 януари 2003 г. и да продължи, докато сравнителното предимство за услугите с нерегулирани цени престане да съществува.
(410)
За периода след датата на уведомяването за настоящото решение трябва да се гарантира, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители, не е по-ниско от плащаното от неговите конкуренти за частните служители. При съпоставката трябва да се вземе под внимание всяка компенсация, която Deutsche Post получава въз основа на ценовото регулиране съгласно член 20 от PostG.
VIII. ОЦЕНКА НА ДЪРЖАВНИТЕ КОМПЕНСАЦИОННИ ПЛАЩАНИЯ КАТО ПОМОЩ
VIII.1. Наличие на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(411)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде вменена на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(412)
Държавните компенсационни плащания представляват държавни ресурси, тъй като са се основавали на членове 37 и 40 от PostVerfG от 1989 г. и на член 2 от PostUmwG от 1994 г. и са били финансирани от ресурсите на притежаваното от държавата предприятие Telekom.
VIII.1.1. Финансово предимство, предоставено чрез държавните компенсационни плащания
VIII.1.1.1. Твърдение на Германия, че прехвърлените плащания представляват специално задължение
(413)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания е трябвало да компенсират само прехвърлените плащания, представляващи разходи, които частните конкуренти обикновено не трябва да финансират. Тя разглежда прехвърлените плащания като налог sui generis, който не може да се класифицира като данък или дивидент.
(414)
Deutsche Post е трябвало да извърши прехвърлените плащания, които варират между 6,6 % и 10 % от получените приходи, в периода 1924-1995 г. Според доклада на KPMG в решението си от 22 март 1984 г. Федералният конституционен съд (Bundesverfassungsgericht) не е определил точния правен характер на прехвърлените плащания, а ги е окачествил като приход за държавния бюджет (Erwerbseinkünfte). Освен това прехвърлените плащания са определени като разходи (Kosten der Leistung), които Deutsche Post е трябвало да плати за предоставянето на своите услуги.
(415)
Въпреки че Федералният конституционен съд не е определил с точност до каква степен прехвърлените плащания следва да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти, е ясно, че прехвърлените плащания са генерирали приходи в държавния бюджет.
(416)
На първо място, в миналото държавите членки са използвали приходите от монополите в сектора на пощите и далекосъобщенията като източник на приходи за държавния бюджет. Тъй като Bundespost и неговите предшественици са били освободени от общи данъци до 1995 г. поради техния публичноправен статут, определянето на налог sui generis се е използвало за генериране на приходи от тези сектори в държавния бюджет. Освен това облагането на тези монополи с налози е било икономически обосновано. Потребителите са били готови да приемат увеличения на цените без значително да ограничават потреблението на услугите, така че е било възможно генерирането на значителни приходи за държавния бюджет.
(417)
На второ място, за разлика от частните предприятия Deutsche Post не е било задължено да плаща преки или косвени данъци, нито дивиденти върху предоставения капитал. В резултат на това прехвърлените плащания са били единственото средство за федералното правителство - в качеството му на данъчен орган, както и в качеството му на акционер - да получава приходи от Deutsche Post. В този смисъл няма значение дали прехвърлените плащания отговарят изцяло на определението за даден данъчен режим или режим за плащане на дивиденти. Във всеки случай прехвърлените плащания са вноски, които Deutsche Post е трябвало да извършва от 1924 г. нататък и които са генерирали приходи за държавния бюджет.
(418)
На последно място, налагането на прехвърлените плащания е било в съответствие с публичната цел за генериране на приходи за държавния бюджет - независимо дали под формата на данъци или на дивиденти - от държавен монопол. Следователно прехвърлените плащания представляват обичаен разход, който Deutsche Post е било задължено да финансира от собствените си ресурси.
VIII.1.1.2. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са в съответствие с поведението на частен инвеститор
(419)
Германия твърди, че при предоставянето на държавните компенсационни плащания отчасти е действала като частен инвеститор, тъй като с прехвърлянето на публични средства са финансирани печеливши инвестиции в мрежата на Deutsche Post.
(420)
Тъй като обаче държавните компенсационни плащания са предоставени въз основа на натрупаните загуби - в противовес на инвестиционните планове - е очевидно, че никой частен инвеститор не би възприел такава инвестиционна стратегия.
(421)
Следователно държавните компенсационни плащания са предоставили финансово предимство на Deutsche Post.
VIII.1.1.3. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са представлявали компенсация за нетните разходи по задължението за универсална услуга
(422)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не представляват помощ, тъй като са компенсирали нетните разходи по задължението за универсална услуга.
(423)
В решението по делото Altmark (105) Съдът постановява, че компенсацията за обществена услуга не представлява държавна помощ за целите на член 107 от ДФЕС, при условие че са спазени четири кумулативни критерия. Първо, предприятието получател трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени. Второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин. Трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо да покрие всички или част от разходите, понесени при изпълнение на задължението за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба. Четвърто, когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено и оборудвано с необходимите средства, би направило.
(424)
Тъй като Deutsche Post не е избрано чрез процедура за възлагане на обществена поръчка и Германия не е доказала, че Deutsche Post е добре ръководено предприятие, четвъртото условие от решението Altmark не е изпълнено.
VIII.1.2. Заключения относно наличието на помощ
(425)
Държавните компенсационни плащания са предоставени с държавни ресурси и са освободили Deutsche Post от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат. Германия не успява да докаже, че държавните компенсационни плащания изпълняват критериите на решението Altmark, което би ги поставило извън обхвата на класификацията за помощ.
(426)
Поради причините, изложени в раздел VII.1.2, съществува вероятност държавните компенсационни плащания да нарушат конкуренцията и да засегнат търговията.
(427)
Поради това Комисията счита, че държавните компенсационни плащания представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VIII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(428)
Държавните компенсационни плащания са въведени с член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г. и следователно представляват нова мярка за помощ.
VIII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(429)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС гласи, че предприятията, които са натоварени с изпълнението на услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и по-специално на правилата относно конкуренцията. В него обаче се предвижда изключение от правилата, съдържащи се в Договора, при условие че са изпълнени няколко критерия. Първо, трябва да е налице акт на възлагане, чрез който държавата да предоставя отговорността за изпълнението на определена задача на дадено предприятие. Второ, възлагането трябва да засяга услуга от общ икономически интерес. Трето, изключението трябва да е необходимо за изпълнението на възложените задачи и да е пропорционално на тази цел. На последно място, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(430)
В съобщенията от 1996 г. и 2001 г. (106), (107) и в Рамката за услугите от общ икономически интерес от 2005 г. Комисията обяснява прилагането на изискванията за необходимост и пропорционалност по отношение на изключението по член 106, параграф 2 от ДФЕС. Раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. съдържа последната кодификация на смисъла и обхвата на тези изисквания, които Съдът на ЕО, Общият съд и Комисията последователно са прилагали в миналото.
(431)
Съгласно раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. Необходимостта от и пропорционалността на предоставената компенсация трябва е в съответствие със следните принципи:
1)
Размерът на компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения.
2)
Размерът на компенсацията включва всички предимства, предоставени от държавата или чрез държавни ресурси, независимо под каква форма, без оглед на класификацията им за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3)
Размерът на компенсацията трябва действително да се използва за извършването на съответната услуга от общ икономически интерес. Компенсациите за обществени услуги, предназначени за дадена услуга от общ икономически интерес, но в действителност използвани за дейности в други пазарни сектори, са неоправдани и следователно представляват несъвместима държавна помощ.
(432)
В практиката на Комисията по вземане на решения държавните компенсационни плащания за разходи за универсална услуга се разглеждат като съвместима помощ (или не се считат за помощ), доколкото плащанията са по-ниски от действителните нетни разходи за универсалната услуга (108).
VIII.3.1. Възлагане на услуга от общ икономически интерес
(433)
Последващите директиви за пощенските услуги и съдебната практика на Съда (109) винаги са признавали универсалното предоставяне на пощенски услуги като услуга от общ икономически интерес.
(434)
Предоставянето на универсални пощенски услуги е възложено на Deutsche Post до 31 декември 2007 г. с последователно приети закони за пощенските услуги.
VIII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на държавните компенсационни плащания
(435)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания са пропорционална компенсационна мярка, тъй като съгласно счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. размерът им е значително по-нисък от действителните нетни разходи за задължението за универсална услуга от 1990 г. до 1995 г. Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват, че през 1995 г. въпреки държавните компенсационни плащания Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация в размер на […] млрд. EUR (настояща стойност за 1995 г.) за натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(436)
След корекциите на разпределението на разходите и определянето им в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., в проучването на WIK се достига до заключението, че държавните компенсационни плащания са компенсирали натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(437)
Изчисленията на WIK показват, че през 1995 г. компенсацията е превишила натрупаните нетни разходи с [0-20] млн. EUR. Комисията обаче признава, че качеството на данните за осчетоводяване на разходите за тези години е лошо. Нещо повече, WIK признава като капиталов разход само прехвърлените плащания и не допуска каквато и да било допълнителна разумна печалба.
(438)
Поради тези две причини Комисията счита, че проучването на WIK не може да се използва като основа за оборване на твърдението на Германия, че държавните компенсационни плащания представляват съответна компенсация за разходите на Deutsche Post за универсалната услуга.
Таблица 10
Изчисляване на натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга и държавни компенсационни плащания (настояща стойност за 1995 г.)
счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
Проучване на WIK
Натрупани нетни разходи
- […] млн. EUR
- […] млн. EUR
Държавни компенсационни плащания
+6 707 млн. EUR
+6 707 млн. EUR
Свръх-/недостатъчна компенсация
- […] млн. EUR
+ [0-20] млн. EUR
(439)
Следователно държавните компенсационни плащания представляват съвместима помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те не превишават нетните разходи, които Deutsche Post е направило за изпълнение на задълженията си за универсална услуга.
IX. ДЪРЖАВНАТА ГАРАНЦИЯ ПО ДЪЛГОВИ ИНСТРУМЕНТИ, ЕМИТИРАНИ ПРЕДИ 1995 Г., ПРЕДСТАВЛЯВА СЪЩЕСТВУВАЩА ПОМОЩ СЪГЛАСНО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(440)
Комисията отбелязва, че правилата за държавната гаранция по дългови инструменти са въведени през 1953 г. с член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. Когато PostVwG 1953 е отменен с PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г. без изменение.
(441)
Тъй като държавната гаранция по дългови инструменти е въведена през 1953 г., и следователно преди влизането в сила на Договора за ЕИО през 1958 г., тя представлява съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(442)
Член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1995 г. отменя тази съществуваща помощ. Фактът, че държавата е останала гарант по дългови инструменти, емитирани преди приватизацията на Deutsche Post, не представлява нова помощ, тъй като предимството за Deutsche Post е предоставено към момента на емитиране на дълговите инструменти.
X. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(443)
Комисията счита, че пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като те са освободили Deutsche Post AG от разходи, които предприятията обичайно трябва да поемат.
(444)
Освен това Комисията счита, че Германия е приложила неправомерно пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС. Държавната гаранция по дългови инструменти, емитирани от Deutsche Post преди приватизирането му, представлява съществуваща помощ, която е преустановена през 1995 г.
(445)
Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като е предоставила сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени, при положение че финансирането на тежести от приходите от услуги с регулирани цени е било одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор. Германия е освободила по непропорционален начин Deutsche Post AG от социалноосигурителни вноски, тъй като в рамките на мерките за освобождаване от пенсионно бреме тя не само е отпуснала пенсионната субсидия, но също така е разрешила на Deutsche Post AG да прехвърли на потребителите на услугите с регулирани цени част от разходите за социално осигуряване по услугите с нерегулирани цени, които Deutsche Post AG е следвало да поеме самó, както частните му конкуренти.
(446)
Като резултат, мерките за освобождаване от пенсионно бреме са поставили Deutsche Post AG в по-благоприятно положение спрямо частните конкуренти, тъй като за своите услуги с нерегулирани цени Deutsche Post AG е трябвало да плати тежест по социалноосигурителни вноски, по-ниска от законоустановените разходи, които по необходимост произтичат за частните конкуренти.
(447)
Следователно несъвместимата помощ следва да се изчисли като разликата между референтната ставка, която приравнява социалноосигурителните вноски по услугите с нерегулирани цени на Deutsche Post AG към тези на конкурентите, и нормативно определената ставка на вноската, която Deutsche Post AG в действителност плаща за своите услуги с нерегулирани цени, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители в услугите с нерегулирани цени. По-конкретно несъвместимата помощ следва да се изчисли по формулата в Таблица 8 въз основа на определенията за нормативно определена ставка на вноската и нормативно определена референтна ставка, посочени в Таблица 7 и в приложението, и брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6.
(448)
Несъвместимата помощ, която е била предоставена на Deutsche Post от 1 януари 2003 г., следва да бъде възстановена считано от тази дата до момента, в който сравнителното предимство е престанало да съществува. Освен това Германия следва да вземе всички необходими мерки за коригиране на освобождаването от разходи за пенсии, основано на пенсионната субсидия и ценовото регулиране, с оглед премахване на сравнителното предимство.
(449)
Комисията счита, че държавните компенсационни плащания са съвместима мярка за помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те са компенсирали натрупаните нетни разходи на Deutsche Post във връзка със задължението за универсална услуга,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Пенсионната субсидия за Deutsche Post AG представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и е отпусната неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
2. Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като Германия е допринесла непропорционално за финансирането на пенсиите на пенсионираните държавни служители на Deutsche Post AG.
Член 2
Държавните компенсационни плащания, които представляват помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и са отпуснати неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, са съвместими с вътрешния пазар.
Член 3
Държавната гаранция представлява съществуваща помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 и член 108, параграф 3 от ДФЕС.
Член 4
1. Германия възстановява от Deutsche Post AG несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е предоставена на Deutsche Post AG за периода от 1 януари 2003 г. до момента, в който сравнителното предимство е премахнато.
2. Върху подлежащата на връщане помощ съгласно параграф 1 се дължат лихви от датата, на която тя е била на разположение на получателя, до датата на нейното възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (110) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Считано от датата на уведомяването за настоящото решение Германия прави необходимото Deutsche Post AG да не се ползва повече от сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени от гледна точка на финансирането на тежестите с приходи от услугите с регулирани цени, одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор.
Член 5
1. Посочената в член 1 помощ, съгласно предвиденото в член 4, се възстановява незабавно и ефективно.
2. Германия прави необходимото за изпълнение на настоящото решение в срок от четири месеца след датата, на която е уведомена за него.
Член 6
1. В срок от два месеца от датата на уведомяването за настоящото решение Германия представя следната информация на Комисията:
а)
общия размер (главница и лихва), който трябва да се възстанови от Deutsche Post AG;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документални доказателства, че на Deutsche Post AG е наредено да възстанови несъвместимата помощ.
2. Германия информира редовно Комисията напредъка по предприетите на национално равнище мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на несъвместимата държавна помощ, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от Deutsche Post AG.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
KOMISJONI OTSUS,
25. jaanuar 2012,
meetme C 36/07 (ex NN 25/07) kohta, mida Saksamaa on rakendanud äriühingu Deutsche Post AG kasuks
(teatavaks tehtud numbri C(2012) 184 all)
(Ainult saksakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2012/636/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut (1), eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool osutatud sätetele (2) ja võttes nende märkusi arvesse,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
I.1. Riigiabi menetlus
I.1.1. 1999. aasta menetluse algatamise otsus ja 2002. aasta negatiivne otsus
(1)
1994. aastal esitas United Parcel Service (edaspidi „UPS”) kaebuse, milles väitis, et äriühingule Deutsche Bundespost Postdienst (edaspidi „Postdienst”) oli antud õigusvastast abi.
(2)
Seoses riigiabi menetluse algatamisega 23. oktoobril 1999 (edaspidi „1999. aasta menetluse algatamise otsus”) esitas Saksamaa 16. septembril 1999 oma seisukoha. Pärast 1999. aasta menetluse algatamise otsuse avaldamist esitasid 14 huvitatud isikut komisjonile oma märkused, mille komisjon edastas 15. detsembri 1999. aasta kirjaga Saksa valitsusele, et anda talle võimalus esitada oma märkused. Saksamaa vastas 1. veebruari 2000. aasta kirjaga, mille komisjon registreeris 2. veebruaril 2000.
(3)
Komisjon võttis 19. juunil 2002 vastu negatiivse otsuse (3) (edaspidi „2002. aasta negatiivne otsus”), milles märkis, et Postdienst ja tema õigusjärglane Deutsche Post AG (edaspidi „DPAG”; Postdienst ja DPAG koos edaspidi „Deutsche Post”) määrasid rändmüügi saadetistele hinna, mis ei hõlmanud lisakulusid, ning et selline agressiivne hinnapoliitika ei ole kooskõlas Deutsche Posti universaalteenuse osutamise kohustusega. Sellest tulenev 572 miljoni euro suurune kahjum kaeti lõpuks Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artikleid 106 ja 107 rikkudes riigi rahalistest vahenditest, mis anti Deutsche Postile mitmel eri kujul (nt riiklikud hüvitised sidusettevõtjalt Deutsche Bundespost Telekom (edaspidi „Telekom”), riigigarantiid ja postiametnike pensionide rahastamise riiklik toetamine (edaspidi „pensionitoetus”)).
(4)
Komisjoni soovil nõudis Saksamaa siseturuga kokkusobimatu 572 miljoni euro suuruse riigiabi DPAG-lt tagasi. Deutsche Post esitas otsuse peale kaebuse Euroopa Liidu kohtutele.
(5)
Euroopa Liidu Üldkohus (edaspidi „Üldkohus”) tühistas oma 2008. aasta otsusega (4) 2002. aasta negatiivse otsuse, kuna komisjon ei olnud põhjalikult analüüsinud kõiki universaalteenustest saadud tulusid ja kulusid, et teha kindlaks, kas Deutsche Postile maksti liiga väikest või liiga suurt hüvitist.
(6)
Seejärel maksis Saksamaa tagasinõutud 572 miljoni euro suuruse riigiabi (millele lisandus intress) Deutsche Postile tagasi.
(7)
Euroopa Kohus jättis 2. septembril 2010 rahuldamata komisjoni poolt Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse (5).
I.1.2. Uued 2002. aasta negatiivse otsuse kohta esitatud kaebused
(8)
UPS esitas 13. mail 2004 uue kaebuse, mille kohaselt anti Deutsche Postile pärast 2002. aasta negatiivset otsust õigusvastast abi. UPS väitis, et 2002. aasta negatiivses otsuses ei hinnatud kõiki esialgses 1994. aasta kaebuses käsitletud meetmeid ja Deutsche Postile antud rahalised soodustused olid tunduvalt suuremad kui riigiabieeskirjadega vastuolus olev 572 miljoni euro suurune abi. Deutsche Post kasutas riigi vahendeid oma pakiteenuse väljaarendamiseks (nt muude ettevõtjate omandamise kaudu) ja selleks, et müüa oma tütarettevõtjatele Postbank AG-le ja Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG-le (edaspidi „DPEED”), kes tegutsesid panganduse valdkonnas ja osutasid kaubamärgi DHL all pakiteenust äriklientidele, teenuseid põhjendamatult madala siirdehinnaga.
(9)
Komisjon nõudis Saksamaalt 9. novembril 2004 ja 1. aprillil 2005 lisateavet. Saksamaa saatis oma vastused 2. detsembril 2004 ja 3. juunil 2005.
(10)
TNT Post AG & Co KG (edaspidi „TNT”) esitas 16. juulil 2004 kaebuse, milles ta väitis samuti, et Deutsche Post on müünud Postbank AG-le teenuseid põhjendamatult madala siirdehinnaga. TNT sõnul tasus Postbank AG üksnes osutatud teenuste muutuvkulud, samal ajal kui Deutsche Post rahastas oma jaotusvõrgu üldised püsikulud täies ulatuses monopoolselt kirjateenuselt saadud tuludest.
(11)
Komisjon nõudis Saksamaalt 11. novembril 2004 ja 25. aprillil 2005 lisateavet. Saksamaa saatis oma vastused 17. detsembril 2004 ja 23. juunil 2005.
I.1.3. 2007. aasta menetluse pikendamise otsus
(12)
Pärast seda, kui komisjonile saadeti uued kaebused, teatas komisjon 12. septembri 2007. aasta kirjas Saksamaale, et pikendab 1999. aastal algatatud menetlust (6) (edaspidi „2007. aasta menetluse pikendamise otsus”). 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse eesmärk oli võtta menetluses arvesse kogu uut esitatud teavet ja põhjalikult uurida kõiki võimalikke konkurentsimoonutusi, mida Deutsche Posti kasuks rakendatud riiklikud meetmed võisid põhjustada (riiklikke hüvitisi, riigigarantiisid, pensionitoetusi ja kirjateenuse osutamise ainulitsentsi on põhjalikumalt selgitatud punktis I.1.14).
(13)
Komisjoni arvates tuleks Deutsche Posti 1990.-2007. aasta raamatupidamist põhjalikult kontrollida, et teha kindlaks riiklike meetmete mõju Deutsche Posti osutatud eri teenuste tuludele ja kuludele.
I.1.4. Saksamaa märkused 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta
(14)
Saksamaa esitas 14. detsembril 2007 oma märkused 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta ja Deutsche Post esitas selle kohta kaebuse (vt ka punkt I.3.1).
I.1.5. Huvitatud isikute märkused 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta ja Saksamaa märkused huvitatud isikute märkuste kohta
(15)
UPS ja TNT esitasid 16. novembril 2007 oma märkused.
(16)
Saksamaa esitas 20. detsembril 2007 menetluse tähtaja pikendamise taotluse, misjärel edastas Saksa valitsus 12. märtsil 2008 oma märkused TNT ja UPSi esitatud märkuste kohta.
I.1.6. Väliseksperdi valimine
(17)
Komisjon kuulutas 23. jaanuaril 2008 välja pakkumismenetluse eksperdi leidmiseks, kes aitaks komisjonil kindlaks teha, kas Deutsche Postile võidi 1990.-2007. aastal seoses universaalteenuse osutamise kohustusega ülemäärast hüvitist maksta (7).
(18)
Komisjon sõlmis 18. juunil 2008 lepingu ettevõtjaga WIK Consult GmbH, kes on spetsialiseerunud kuluarvestusele postisektoris.
I.1.7. Saksamaa märkused uurimisperioodi piisava pikkuse kohta
(19)
Saksamaa avaldas oma 10. juuni 2008. aasta ja 18. juuni 2008. aasta kirjas vastuseisu komisjoni valitud uurimisperioodi pikkusele (1990-2007) ning leidis, et uurimise jaoks piisab 1990.-1994. aastast, mil maksti riiklikke hüvitisi; sel ajavahemikul oli kahjum riiklikest hüvitistest suurem, nii et Deutsche Post ei saanud ülemäärast hüvitist. Vastavalt ühenduse raamistikule riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (8) (edaspidi „2005. aasta ühenduse raamistik”), on raamatupidamisandmete esitamine 1994. aastale järgneva ajavahemiku kohta ebaproportsionaalne, sest ülemäärase hüvitise arvutamise aluseks võetav ajavahemik ei tohi olla pikem kui neli aastat.
(20)
Saksamaa esitas 27. juunil 2008 õigusliku hinnangu komisjoni kohustuse kohta hinnata eraldi riiklikke hüvitisi, riigigarantiisid ja pensionitoetust (9). Peale selle märkis Saksamaa, et raamatupidamisandmete kontrollimine ei ole riigigarantiide ja pensionitoetuse hindamiseks vajalik.
(21)
Saksamaa oli samal seisukohal ka 29. mail 2008 ja 15. juulil 2008 peetud kohtumistel komisjoni talitustega.
I.1.8. 17. juuli 2008. aasta teabenõue
(22)
Komisjon esitas 17. juulil 2008 Saksamaale teabenõude, milles käsitleti kõiki uurimisaluseid riigiabimeetmeid ja sisaldas küsimustikku Deutsche Posti 1990.-2007. aasta tulude ja kulude kohta. Teabenõue koostati koostöös WIK Consult’iga. Saksamaa taotles 5. augustil 2008 tähtaja pikendamist määramata ajaks, sest kõigepealt tuli kindlaks teha, kas asjaomased andmed on kättesaadavad.
I.1.9. 12. ja 22. augusti 2008. aasta meeldetuletuskirjad
(23)
Komisjon selgitas 12. augustil 2008, miks Deutsche Posti tulude ja kulude kontroll peaks hõlmama 1990.-2007. aastat, ning nõudis asjaomase teabe esitamist.
(24)
Saksamaa kinnitas oma 14. augusti 2008. aasta kirjas taas, et Deutsche Posti 1994. aasta järgsete tulude ja kulude kontrollimiseks puudub igasugune alus. Komisjon teatas 22. augustil 2008, et juhul kui Saksamaa ei esita nõutud teavet, on komisjonil nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EU asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (10) artikli 10 lõike 3 alusel õigus nõuda teabe esitamist otsusega.
(25)
Saksamaa edastas oma seisukoha toetuseks 29. septembri 2008. aasta kirjaga (lõpuks 2. oktoobril 2008 kätte saadud) õigusliku hinnangu, mille kohaselt ei ole 1994. aastale järgnenud ajavahemiku raamatupidamise kontrollimine vajalik ja ajavahemik 1990-1994 on piisav uurimisperiood (11).
(26)
Saksamaa esitas 28. oktoobril 2008 riigigarantiisid ja pensionitoetust käsitleva teabe.
I.1.10. 30. oktoobri 2008. aasta teabe esitamise korraldus
(27)
Komisjon ei nõustunud Saksamaa väidetega ja leidis, et 2007. aastani ulatuvat ajavahemikku hõlmav analüüs on vajalik, et võtta täielikult arvesse rakendatud riigiabimeetmete mõju konkurentsile. Pärast kaht 12. augustil 2008 ja 22. augustil 2008 saadetud meeldetuletuskirja andis komisjon 30. oktoobril 2008 teabe esitamise korralduse, millega nõuti Saksamaalt ametlikult kõigi 1990.-2007. aasta raamatupidamisandmete esitamist.
(28)
Saksamaa ja Deutsche Post vaidlustasid teabe esitamise korralduse kehtivuse (vt punkt I.3.2).
(29)
Saksamaa esitas 27. novembril 2008 nõutud raamatupidamisandmed ajavahemiku 1990-1994 kohta. 5. ja 16. detsembril 2008 ajakohastas Saksamaa 27. novembril 2008 esitatud raamatupidamisandmeid.
I.1.11. 1990.-2007. aasta raamatupidamisandmete esitamine
(30)
Pärast Saksamaa riigisekretäri B. Pfaffenbachi, DPAG juhatuse esimehe F. Appeli ja komisjoni konkurentsivoliniku kohtumist 6. veebruaril 2009 teatasid Saksamaa ja Deutsche Post oma valmisolekust esitada raamatupidamisandmed 1994. aastale järgnenud ajavahemiku kohta.
(31)
Saksamaa esitas 3. märtsil 2009 esimese osa kogu uurimisperioodi 1990-2007 hõlmavatest raamatupidamisandmetest.
(32)
Deutsche Post ja komisjoni talitused kohtusid 3. märtsil 2009 Brüsselis ning 12. märtsil 2009, 2. aprillil 2009, 28. mail 2009, 23. juunil 2009 ja 18. septembril 2009 Bonnis. Saksamaa edastas Deutsche Posti asjakohased märkused 26. märtsil 2009, 7. mail 2009 ja 22. juunil 2009.
(33)
Kõnealuste kohtumiste järel ja pärast seda, kui komisjoni talitused olid 4. juunil 2009 ning 30. juulil 2009 esitanud mitu Deutsche Postile mõeldud küsimust, edastas Saksamaa 9. juulil 2009, 31. juulil 2009, 17. augustil 2009, 8. septembril 2009, 10. septembril 2009 ja 15. oktoobril 2009 ajakohastatud raamatupidamisandmed ning lisaselgitused.
(34)
Komisjoni talitused esitasid 16. ja 24. septembril 2009 lisaküsimusi, millele Saksamaa vastas 14. oktoobril 2009.
I.1.12. WIKi hinnangu esitamine
(35)
Raamatupidamisandmete esitamise viibimise tõttu tuli WIK Consultiga sõlmitud lepingut mitu korda pikendada. 9. novembril 2009 esitas WIK Consult lõpuks oma hinnangu (edaspidi „WIKi hinnang”).
(36)
Saksamaa esitas 14. ja 21. jaanuaril 2010 oma märkused WIKi hinnangu kohta. 11. veebruaril 2010 esitas Saksamaa KPMG koostatud hinnangu (edaspidi „KPMG hinnang”) selliste tagasimaksete (12) õigusliku olemuse kohta, mida Deutsche Post pidi 1995. aastani riigile tegema, ja Deloitte’i koostatud hinnangu (13) (edaspidi „Deloitte’i esimene hinnang”) WIKi hinnangus kasutatud mõistliku kasumi võrdlusmäära kohta.
(37)
Saksamaa esitas 23. aprillil 2010 veel ühe Deloitte’i uuringu (edaspidi „Deloitte’i teine hinnang”) mõistliku kasumi suuruse kohta, millest tuleb Deutsche Posti universaalteenustega seoses lähtuda.
(38)
Saksamaa esitas 9. augustil 2010 lisamärkused ülemäärase hüvitise arvutamise kohta ja turumajandusliku investori põhimõtte rakendamise kohta riiklike hüvitiste hindamisel.
I.1.13. Pärast 2002. aasta negatiivse otsuse tühistamist esitatud märkused
(39)
Saksamaa esitas 5. novembril 2010 õigusliku hinnangu, milles käsitletakse kohtuasjas C-399/08: komisjon vs. Deutsche Post (vt punkt I.3.5) tehtud otsuse tähendust käesoleva riigiabimenetluse jaoks (14).
I.1.14. 2011. aasta menetluse pikendamise otsus
(40)
Komisjon teavitas 10. mai 2011. aasta kirjaga Saksamaad oma otsusest pikendada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud ning 1999. aastal algatatud ja 2007. aastal pikendatud menetlust, et põhjalikult uurida pensionitoetust, mida Deutsche Post sai alates 1995. aastast (edaspidi „2011. aasta menetluse pikendamise otsus”).
(41)
Saksamaa taotles kõigepealt 23. mail 2011 tähtaja pikendamist ja esitas seejärel 29. juulil 2011 oma märkused ning lisahinnangud, mis käsitlesid ülemäärase hüvitise arvutamise vajalikkust väidetava ristsubsideerimise tõendamiseks (15), Deutsche Posti tegelike sotsiaalkulude võrdlust turutingimustele vastavate sotsiaalkuludega (16) ning seda, mil määral ületavad Deutsche Posti kantud sotsiaalkulud turutingimustele vastavaid sotsiaalkulusid (17).
(42)
UPS esitas oma märkused 4. oktoobril 2011. Free and Fair Postal Initiative (edaspidi „FFPI”) esitas oma märkused 5. oktoobril 2011 ning Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (edaspidi „BIEK”) 7. oktoobril 2011. Komisjon edastas huvitatud isikute märkused 13. oktoobril 2011 Saksamaale.
(43)
Saksamaa esitas 14. novembril 2011 oma märkused huvitatud isikute märkuste kohta.
(44)
Komisjon esitas 18. novembril 2011 täiendava teabenõude, mis käsitles pensioniõiguste rahastamise üksikasju pärast 2007. aastat. Saksamaa vastas 2. ja 19. jaanuari 2012. aasta kirjaga. 16. detsembril 2011 esitas komisjon Saksamaale Charles River Associates’i hinnangu kasumi võrdlusmäära kohta (18) (edaspidi „CRA hinnang”), mille kohta Saksamaa esitas oma märkused 16. jaanuaril 2012.
I.2. ELi toimimise lepingu artikli 102 kohane menetlus
(45)
UPSi 1994. aasta kaebuse põhjal tegi komisjon kindlaks, et Deutsche Post oli 1990.-1995. aastal ettevõtjate poolt tarbijatele saadetavate postipakkide edastamise teenuse omahinnast madalamate hindade kasutamise poliitikaga rikkunud ELi toimimise lepingu artiklit 102. Deutsche Postile määrati 24 miljoni euro suurune trahv (19).
(46)
UPS esitas 22. aprillil 2004 ELi toimimise lepingu artikli 102 alusel uue kaebuse, kuna Deutsche Post oli kuritarvitanud oma turgu valitsevat seisundit. UPSi sõnul oli Deutsche Post kehtestanud reguleeritud kirjateenuse osutamise eest ülemäärase tasu.
(47)
Komisjon sai uurimismenetluse käigus 5. novembril 2004 enda valdusse dokumendid, mis käsitlevad Saksa postivaldkonda reguleeriva asutuse (edaspidi „reguleeriv asutus”) otsust Deutsche Posti reguleeritud kirjateenusele hinnalae kehtestamise kohta alates 1. jaanuarist 2003 (edaspidi „2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”). Saksamaa teatas 13. juuni 2007. aasta kirjas, et ta on nõus kõnealuste dokumentide kasutamisega riigiabimenetluses.
(48)
Komisjon otsustas 25. märtsil 2008 konkurentsimenetluse lõpetada, sest tema arvates oli sellise ELi toimimise lepingu artikli 102 rikkumise tõendamine ebatõenäoline (20).
I.3. Kohtumenetlused
I.3.1. Kohtuasi T-421/07: Deutsche Post AG vs. komisjon
(49)
Deutsche Post vaidlustas 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse, väites, et 2002. aasta negatiivse otsusega loodi õiguspärane ootus, et komisjon ei korda tulevikus uurimist.
(50)
Üldkohus jättis 8. detsembril 2011 kõnealuse vaide vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata (21).
I.3.2. Kohtuasi T-570/08: Deutsche Post AG vs. komisjon ja kohtuasi T-571/08: Saksamaa vs. komisjon
(51)
Saksamaa ja Deutsche Post vaidlustasid komisjoni 30. oktoobri 2008. aasta teabe esitamise korralduse, sest nende arvates nõuti selle korraldusega ebaolulist teavet ja korraldus tekitas Deutsche Postile ebaproportsionaalselt suuri kulusid.
(52)
Üldkohus leidis 16. juulil 2010, et mõlemad hagid on vastuvõetamatud, sest Deutsche Posti ja Saksa menetlusõigusi ei olnud teabe esitamise korralduse andmisega rikutud.
I.3.3. Kohtuasi C-463/10 P: Deutsche Post AG vs. komisjon ja kohtuasi C-475/10 P: Saksamaa vs. komisjon
(53)
Deutsche Post ja Saksamaa esitasid 27. septembril 2010 Üldkohtu otsuse peale kaebuse ja olid endiselt seisukohal, et teabe esitamise korraldusega oli rikutud nende õigusi. Euroopa Kohus tühistas 13. oktoobril 2011 Üldkohtu 16. juuli 2010. aasta otsuse (22). Kohtuasi saadeti seega Üldkohtusse tagasi ja see on praegu menetluses.
I.3.4. Kohtuasi T-344/10: UPS vs. komisjon
(54)
UPS esitas 20. augustil 2010 Üldkohtusse hagi, mille aluseks oli komisjoni õigusvastane tegevusetus riigiabi hindamisel 2007. aastal. Kuna 2007. aasta menetluse pikendamise otsusest oli möödunud peaaegu kolm aastat, oli komisjonil olnud piisavalt võimalusi kõnealuseid meetmeid hinnata ja selgitada välja faktilised ning õiguslikud asjaolud, et teha lõplik otsus ja uurimismenetlus lõpetada. Kohtuasi on praegu menetluses.
I.3.5. Kohtuasi T-388/11: Deutsche Post AG vs. komisjon
(55)
22. juulil 2011 vaidlustas Deutsche Post 2011. aasta menetluse pikendamise otsuse põhjendusega, et komisjon eksis ilmselgelt, kui käsitas pensionitoetust oma esialgses hinnangus riigiabina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ja uue abina ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 tähenduses. Kohtuasi on praegu menetluses.
II. RIIGIABIMEETMETE ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
(56)
Riik on 1989. aastast alates rakendanud Deutsche Posti kasuks eri meetmeid, nagu:
-
pensioniõiguste riiklik rahastamine järgmiste õigusaktide alusel:
-
1994. aasta Personalrechtsgesetz (23) (Deutsche Bundesposti endiste töötajate õigusi ja kohustusi käsitlev seadus; edaspidi „1994. aasta postitöötajate seadus”);
-
riiklikud hüvitised ja riigigarantiid järgmiste õigusaktide alusel:
-
1989. aasta Postverfassungsgesetz (24) (postikorralduse seadus; edaspidi „1989. aasta postikorralduse seadus”);
-
1994. aasta Postumwandlungsgesetz (25) (posti ümberkorraldamise seadus; edaspidi „1994. aasta posti ümberkorraldamise seadus”);
-
ainulitsents ja hindade reguleerimine järgmiste õigusaktide alusel:
-
1989. aasta Gesetz über das Postwesen (26) (postisüsteemi seadus; edaspidi „1989. aasta postisüsteemi seadus”)
-
1997. aasta Postgesetz (postiseadus; edaspidi „1997. aasta postiseadus”).
II.1. Pensionitoetus ametnikele ja lepingulistele töötajatele mõeldud sotsiaaltoetuste ja sotsiaalkindlustusmaksete süsteemi kontekstis
(57)
Pensionitoetus katab 1995. aastast alates suure osa pensionile jäänud Deutsche Posti ametnikele tehtavatest pensionimaksetest. Selleks et võtta hindamisel täielikult arvesse pensionitoetuse mõju, kirjeldatakse järgmistes punktides põhjalikumalt ametnikele mõeldud sotsiaaltoetusi ja sotsiaalkindlustusmakseid ning võrreldakse neid erasektori töötajate (edaspidi „lepingulised töötajad”) kohustusliku sotsiaalkindlustusega.
II.1.1. Ametnikele ettenähtud sotsiaaltoetused
(58)
Ametnikel on õigus saada vanaduspensioni ning toetust haiguse ja hooldusvajaduse korral. Deutsche Posti ametnikele ettenähtud toetused on samasugused kui kõigile teistele ametnikele ettenähtud toetused:
-
pension on vastavalt riigi ning liidumaade ametnike ja kohtunike pensionide seaduse (27) §-le 14 teatud protsent ametniku viimasest ametipalgast. Ametnikud, kes jäid pensionile 2010. aastal ja olid töötanud ettenähtud arvu aastaid, saavad näiteks pensioni, mis vastab 71,75 %-le nende viimasest ametipalgast;
-
ametnikel on õigus saada 50-70 % ulatuses hüvitist tervishoiu- ja hoolduskulude eest ning nad peavad ise kandma üksnes nimetatud piirmäära ületavad kulud. Tervishoiukulude hüvitamise konkreetne määr sõltub eri kriteeriumidest, näiteks laste arvust. Ametnikud võivad sõlmida vabatahtliku lisakindlustuse või kanda ise oma osa tervishoiukuludest.
II.1.2. Postdiensti ametnikele ettenähtud sotsiaaltoetuste rahastamine 1989.-1994. aastal
(59)
Pärast esimest 1989. aasta postireformi pidid Postdienst, Telekom ja Postbank 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 kohaselt täies ulatuses rahastama pensionile jäänud ametnike pensionimakseid ja tervishoiukulusid, mis jaotati asjaomaste ettevõtjate vahel vastavalt iga üksiku ametniku varasemale töösuhtele. Selle sätte kohaselt on ametnikul - nagu varemgi - nõue riigi vastu, kes võib asjaomase summa Postdienstilt, Telekomilt või Postbankilt sisse nõuda.
II.1.3. DPAGi ametnikele ettenähtud sotsiaaltoetuste rahastamine alates 1995. aastast
(60)
Teise 1994. aasta postireformi käigus anti Postdiensti ametnikud 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 1 alusel üle DPAG-le. Ametnikud säilitasid seejuures 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 alusel oma õigusliku staatuse. DPAG võttis 1994. aasta postitöötajate seaduse § 1 lõike 1 alusel riigilt üle kõik tööandja õigused ja kohustused ning 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 alusel kõik ametnike rahalised nõuded.
(61)
1994. aasta postitöötajate seaduse § 15 kohaselt võttis pensionile jäänud ametnikele pensioni- ja tervishoiukulude tasumise üle uus, Deutsche Posti ametnike jaoks loodud pensionifond. 1. juulil 2001 liideti Deutsche Posti, Deutsche Telekom AG ja Postbank AG pensionifondid postiametnike pensionikassaks (edaspidi 1. jaanuarile 1995 järgneva ajavahemiku kohta koos „pensionifondid”).
(62)
1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 1 kohaselt pidi Deutsche Post 1995.-1999. aastal maksma pensionifondidesse igal aastal 2,045 miljardit eurot, mis teeb kokku 10,225 miljardit eurot. 2000. aastast alates pidi Deutsche Post 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 2 kohaselt maksma pensionifondidesse igal aastal 33 % ametnike arvestuslikust palgast (st sissemaksed vahemikus 735 miljonit eurot 2000. aastal kuni 540 miljonit eurot 2010. aastal).
(63)
Pensionitoetus katab 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 2 alusel tekkiva puudujäägi (s.o pensionile jäänud ametnike pensionimaksete ja Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtud sissemakse vahe). Pensionitoetus suurenes 151 miljonilt eurolt (1995. aastal) 3,203 miljardi euroni (2010. aastal) ja 1995.-2010. aastal maksti pensionitoetust kokku 37,121 miljardit eurot.
Joonis 1
Pensionifondide rahastamine (miljonites eurodes)
II.1.4. Lepinguliste töötajate kohustuslik sotsiaalkindlustus ja Deutsche Posti lepinguliste töötajate täiendav pensionikindlustus
(64)
Sotsiaalkindlustus on lepinguliste töötajate jaoks kohustuslik ja neil peab olema neli kindlustust: pensionikindlustus, töötuskindlustus, ravikindlustus ja hoolduskindlustus (28). Lepinguliste töötajate kohustusliku sotsiaalkindlustussüsteemi pensioni- ja ravikindlustuse vallas on ette nähtud teistsugune kindlustuskaitse kui ametnikele kehtestatud süsteemis:
-
pensioni suurus arvutatakse protsendina keskmisest sissetulekust, mitte viimasest kuupalgast;
-
ravi- ja hoolduskindlustusele tehtud kulutused kaetakse täies ulatuses.
(65)
Ka sotsiaaltoetuste rahastamine erineb märkimisväärselt ametnike suhtes kohaldatavates õigusnormides sätestatust: lepinguliste töötajate kohustuslikku sotsiaalkindlustust rahastatakse töötajate tööelu jooksul töötajate ja tööandjate tehtud sissemaksetest (edaspidi „kohustuslikud sotsiaalkindlustusmaksed”). Sissemaksete kogumäär jaotatakse ametlikult töötaja ja tööandja osaks, mis kumbki moodustab ligikaudu poole kogumäärast. Tööandja on siiski ametlikult kohustatud maksma sotsiaalkindlustusmaksete kogumäära.
Joonis 2
Kohustusliku sotsiaalkindlustusmakse määrad protsendina lepinguliste töötajate brutopalgast (vt ka lisa)
(66)
Jooniselt 2 ilmneb, et kohustusliku sotsiaalkindlustusmakse määrad on 1995. aastast alates jäänud vahemikku 38-42 % brutopalgast (= netopalk + töötaja osa). Sotsiaalkindlustusmakse tööandja ja töötaja osad on vahemikus 19-21 % brutopalgast (üksikasjalikud aegread on esitatud lisas).
(67)
Deutsche Posti lepingulistel töötajatel oli peale kohustusliku sotsiaalkindlustuse ka täiendav pensionikindlustus. Enne 1997. aastat tööle võetud lepingulistele töötajatele pakuti täiendavat pensionikindlustust, mille tulemusel võisid nad saada ametnikega võrreldavat pensioni. Täiendav pensionikindlustus kattis seega lepinguliste töötajate kohustusliku sotsiaalkindlustuse raames makstavat pensioni (s.o kindlaksmääratud protsent keskmisest sissetulekust) ja ametnike pensioni (s.o kindlaksmääratud protsent viimasest ametipalgast) vahe. Täpsed tingimused on sätestatud Deutsche Bundesposti pensionifondi põhikirjas (Satzung der Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost; edaspidi „pensionifondi põhikiri”) (29).
(68)
Deutsche Post rahastas pensionile jäänud lepinguliste töötajate lisapensioni 1997. aastani sissemaksetega, mis moodustasid ligikaudu [5-10 %] (30) töötavate lepinguliste töötajate brutopalgast. 1997. aastast alates moodustas Deutsche Post pensionifondi põhikirja kohaste täitmata kohustuste katmiseks reservid (vt kohustuse nr 4 kirjeldus punktis II.3.1.3).
(69)
1997. aastast alates pakuti uutele lepingulistele töötajatele oluliselt väiksemat täiendavat pensionikindlustust, mille eest Deutsche Post maksis 1997.-2007. aastal [0-5 %] brutopalgast.
II.2. Riiklikud hüvitised ja riigigarantiid Deutsche Posti ainulitsentsi ja universaalteenuse osutamise kohustuse kontekstis
II.2.1. Kuni 2007. aastani kehtinud ainulitsents
(70)
Enne 1998. aastat oli tasulise kirjateenuse osutamine 1989. aasta postisüsteemi seaduse § 2 kohaselt reserveeritud Deutsche Postile. Muude postiteenuste osutamine, nt postipakkide, ajalehtede või ajakirjade edastamine, ei olnud Deutsche Postile reserveeritud ja neis valdkondades valitses konkurents. 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 kohaselt tuli kõnealuse reserveeritud teenuse osutamisest saadud kasumit kasutada konkurentsipõhiste universaalteenuste valdkonnas kantud kahjumi rahastamiseks. 1994. aasta telekommunikatsiooni ja posti reguleerimise seaduse (31) § 4 kohaselt kuulus reserveeritud kirjateenuse tasu heakskiitmine Saksamaa Liitvabariigi posti- ja telekommunikatsiooniministri pädevusse.
(71)
1997. aasta postiseaduse jõustumisega 1998. aastal piirati järk-järgult Deutsche Postile reserveeritud teenuste ulatust. 1997. aasta postiseaduse § 51 kohaselt hõlmas Deutsche Postile 1997. aastal antud ainulitsents kuni 200 grammi kaaluvate kirjade ja adresseeritud kataloogide edastamist, kuigi seda piirkaalu vähendati hiljem järk-järgult ja 2006. aastal kinnitati piirkaaluks 50 grammi. Ainulitsents aegus 31. detsembril 2007.
II.2.2. Kuni 2007. aastani kehtinud universaalse postiteenuse osutamise kohustus
(72)
Universaalteenuse osutamise kohustus pandi Deutsche Postile ametlikult kahe järgmise õigusaktiga:
-
Postdienst-Pflichtleistungsverordnung’iga (32) (kohustuslike postiteenuste määrus; edaspidi „kohustuslike teenuste määrus”) määrati Deutsche Post kirjade ja kuni 20 kg kaaluvate postipakkide puhul universaalteenuse osutajaks ning talle pandi kohustus osutada asjaomaseid teenuseid ühtse tasu eest kogu Saksamaal;
-
1997. aasta postiseadusega ja selle 1999. aastal vastuvõetud rakendusmäärusega (33) (edaspidi „1999. aasta universaalteenuse määrus”) pikendati DPAG-le pandud universaalteenuse osutamise kohustust.
(73)
1997. aasta postiseaduse §-s 11 määratleti universaalteenus kui miinimumhulk postiteenuseid, mida tuleb osutada kõikjal taskukohase hinna eest. Selline teenus hõlmas muu hulgas kirjade, kuni 20 kg kaaluvate adresseeritud pakkide, raamatute, kataloogide, ajalehtede ja ajakirjade edastamist (edaspidi „universaalteenus”).
(74)
1999. aasta universaalteenuse määruses sätestati universaalteenuse kvaliteedi miinimumnõuded:
1)
kogu Saksamaal peab olema vähemalt 12 000 alalist postiasutust;
2)
aastas tuleb keskmiselt 80 % kirjadest ja pakkidest ettenähtud tähtaja jooksul (kirjade puhul üks tööpäev ja pakkide puhul kaks tööpäeva) kätte toimetada; peale selle peab kättetoimetamine toimuma vähemalt kord tööpäevas;
3)
hoolimata üldnõudest, et universaalteenuse hind peab olema taskukohane, pidi DPAG kehtestama 2007. aastal aegunud ainulitsentsi alusel osutatud kirjateenuse jaoks ühtse hinna. DPAG-l oli siiski reserveeritud teenuste hinna määramisel teatav vabadus, sest ta võis sõlmida korraga vähemalt 50 üksust saatvate klientidega individuaalse hinnakokkuleppe.
(75)
1997. aasta postiseaduse §-ga 52 pikendati DPAG-le pandud universaalteenuse osutamise kohustust 31. detsembrini 2007, st kuni tema kirjateenuse osutamise ainulitsentsi aegumiseni. Pärast ainulitsentsi aegumist ei ole Saksamaal ühelegi postiettevõtjale pandud universaalteenuse osutamise kohustust ja see tähendab, et kõik postiteenuste osutajad peavad pakkuma universaalset postiteenust („turujõud”). Kui on selge või võib oletada, et universaalteenust ei osutata piisavalt või asjakohaselt, on 1997. aasta postiseaduses kõnealuse teenuse osutamise tagamiseks ette nähtud õiguslikud vahendid.
(76)
Nagu WIKi hinnangust (vt joonis 3) selgub, saadi 1990.-2007. aastal ligikaudu 88 % kogutulust universaalteenuse osutamisest. Enamiku universaalsete postiteenuste suhtes kohaldati Deutsche Posti turgu valitseva seisundi tõttu hindade reguleerimist (vt punkt II.2.1). Peale kõnealuste reguleeritud teenuste, mis andsid ligikaudu 62 % kogutulust, osutas Deutsche Post teiste teenuseosutajatega konkureerides universaalset pakiteenust (ligikaudu 15 % kogutulust) ja reguleerimata hindadega universaalset kirjateenust (ligikaudu 11 % kogutulust).
(77)
Peale selle pakkus Deutsche Post ka kommertsteenuseid (nt Postbanki jaepangandusteenused, Telekomi jaotusteenused, otsepostitusteenus). Kommertsteenused andsid ajavahemikul 1990-2007 ligikaudu 12 % Deutsche Posti kogutulust.
II.2.3. Riiklikud hüvitised
(78)
Deutsche Bundespost oli alates selle asutamisest 1950. aastal riigi erifond. Saksa haldusõiguse kohaselt ei ole erifond riigist sõltumatu juriidiline isik, kuid tal on siiski oma eelarve ja ta ei vastuta riigi üldiste võlgade eest.
(79)
Esimese 1989. aasta postireformiga nähti ette erifondi jagamine kolmeks osaks: Postdienst’iks, Postbank’iks ja Telekom’iks, mis klassifitseeriti avalik-õiguslikeks äriühinguteks, kuid mis ei olnud riigist sõltumatud juriidilised isikud.
(80)
1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõigete 2 ja 3 kohaselt pidid kõnealused kolm äriühingut üldiselt katma iga üksiku teenuse kulud täies ulatuses asjaomastest tuludest, ja kolme äriühingu vaheline ristfinantseerimine oli lubatud juhul, kui äriühingul tekib universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise tõttu kahjum. Sellest tulenevalt sai Postdienst 1990.-1993. aastal Telekomilt oma kahjumi katmiseks kokku 2,844 miljardit eurot.
(81)
Teise postireformi käigus muudeti erifondi kolm osa 1. jaanuarist 1995 aktsiaseltsideks: Postdienst muudeti DPAG-ks, Postbank muudeti Postbank AG-ks ja Telekom muudeti Telekom AG-ks. Telekom AG võttis vastavalt 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõikele 2 üle kõik erifondi kui tervikuga seotud laenukohustused, kuid ta võis esitada nõude DPAG ja Postbank AG vastu ulatuses, milles sai laenukohustusi seostada nende õiguseellastega.
(82)
1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 7 kohaselt lõppes Telekom AG (1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 2 alusel saadud) õigus esitada nõue DPAG vastu Postdiensti kogunenud kahjumi ulatuses siiski 31. detsembril 1994. Selle tulemusel andis Telekom AG DPAG-le üle varad, mille väärtus oli 2,822 miljardit eurot. Saksamaa väitel oli selline varade üleandmine Telekom AG-lt DPAG-le - nagu ka varem 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõike 3 alusel makstud hüvitised - DPAG universaalteenuse osutamise kohustuse täitmiseks vältimatu.
(83)
Postdienst sai 1990.-1995. aastal universaalteenuse osutamise kohustuse hüvituseks kokku 5,666 miljardit eurot.
II.2.4. Riigigarantii enne 1995. aastat emiteeritud võlaväärtpaberitele
(84)
Alates 1953. aastast on Deutsche Bundesposti võlaväärtpaberid 1953. aasta postihaldusseaduse (34) § 22 lõike 4 kohaselt samaväärsed riigi võlaväärtpaberitega. Kuna 1953. aasta postihaldusseadus tühistati 1989. aasta postikorralduse seadusega, võeti kõnealune tingimus üle 1989. aasta postikorralduse seaduse §-i 40.
(85)
Pärast erifondi jagamist kolmeks osaks 1989. aastal ei emiteerinud Postdienst võlaväärtpabereid ise, vaid Postbank tegi asjaomaseid tehinguid iseseisvalt kõigi kolme Deutsche Bundesposti ettevõtte eest. Seejärel jagati võlaväärtpaberid Postdiensti, Telekomi ja Postbanki vahel vastavalt nende rahalistele vajadustele.
(86)
Pärast 1995. aastat vastutas Saksamaa 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 4 kohaselt endiselt kõigi selliste kohustuste täitmise eest, mille Deutsche Bundespost oli võtnud enne 1995. aastat ja mis hiljem jagati Postdiensti, Telekomi ja Postbanki vahel. Saksamaa ei vastutanud siiski võlaväärtpaberite eest, mida DPAG oli hiljem emiteerinud.
II.3. Reguleeritud teenustelt saadud tulu kui lisahüvitis pensionikulude ja universaalteenuse netokulude eest
(87)
Peale selle pandi 1997. aasta postiseadusega Bundesnetzagentur’ile (edaspidi „reguleeriv asutus”) kohustus teostada järelevalvet reserveeritud ja liberaliseeritud kirjaturu üle. 1997. aasta postiseaduse § 19 kohaselt reguleerib reguleeriv asutus Deutsche Posti küsitavat tasu kirjaturul, kus Deutsche Postil on turgu valitsev seisund. Deutsche Postil oli turgu valitsev seisund nii reserveeritud teenuste valdkonnas (vastavalt 1997. aasta postiseaduse §-le 51) kui ka praktiliselt kõigis muudes kirjateenusega seotud valdkondades, mis olid juba konkurentsile avatud. Hindu sai reguleerida kas varasema võrdlushindade kehtestamise kaudu või hilisema hinnakontrolli käigus.
(88)
Reguleeriva asutuse turu-uuringutest selgub, et Deutsche Posti osa reguleeritud kirjateenuste turul oli keskmiselt 90-97 %. Reguleeriv asutus väidab oma viimases aruandes, et 1997. aastal alanud turgude järkjärgulise avamisega ei ole õnnestunud saavutada toimivat konkurentsi Saksamaa kirjaturul (35).
(89)
Deutsche Post sai enamiku oma kogutulust reguleeritud kirjateenustelt (nt ligikaudu 62 % 1990.-2007. aastal saadud kogutulust (vt joonis 3) ja ligikaudu 56 % 2008.-2010. aastal saadud kogutulust).
(90)
Kõiki muid universaalteenuseid ja kommertsteenuseid, mille eest küsitavat tasu 1997. aasta postiseaduse §-de 19-27 kohaselt ei reguleerita (36), nimetatakse edaspidi reguleerimata hindadega teenusteks.
(91)
Reguleeritud kirjateenuse kohta on 1997. aasta postiseaduse § 20 lõigetes 1 ja 2 sätestatud, et tasu peab põhinema tõhusalt osutatud teenuse kuludel. Kui see on objektiivselt põhjendatud, peab reguleeriv asutus võtma nõuetekohaselt arvesse muu hulgas järgmist:
-
postiteenuste üleüldise kättesaadavuse tagamise kulud ja
-
Postdienstilt ülevõetud töötajate pensioni- ja ravikindlustuse kulud.
(92)
1997. aasta postiseaduse §-ga 57 ning Saksamaa Liitvabariigi majandus- ja tehnoloogiaministri 27. märtsi 2000. aasta suunistega külmutati reguleeritud hinnad 2002. aasta 31. detsembrini 1997. aasta tasemele.
II.3.1. 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus
(93)
Reguleeriv asutus võttis esimese otsuse reguleeritud kirjateenuse tasu ülemmäära kehtestamise kohta ajavahemikuks 1. jaanuarist 2003 kuni 31. detsembrini 2007 (edaspidi „2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”) vastu 2002. aastal. Nn hinnalae reguleerimine on teatavate teenuste pakme hinna reguleerimise menetlus, mille käigus kehtestatakse ülemmäärana kõigi asjaomasesse pakmesse kuuluvate teenuste hindade kaalutud keskmine, mitte ei kontrollita iga üksiku teenuse hinda. 1997. aasta postiseaduse § 19 kohaselt kohaldati varasemat võrdlushinna kehtestamist kõigi postiteenuste suhtes, mille puhul oli Deutsche Postil turgu valitsev seisund.
(94)
2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse täitmise eesmärgil esitas Deutsche Post reguleerivale asutusele esimest korda regulatiivse tulu- ja kuluarvestuse (edaspidi „2002. aasta tulu- ja kuluarvestus”), mis hõlmas ajavahemikku 1998-2006. Tulu- ja kuluarvestus põhines 2001. aastale eelnevatel majandustulemustel ja sellele järgnevate aastate kohta tehtud prognoosidel.
(95)
Deutsche Post võttis 2002. aastal n-ö kohustuse osutada universaalteenust ning rakendada tööle Postdienstilt ülevõetud ametnikud ja lepingulised töötajad. Kõnealused kohustused hõlmavad kulusid, mida Deutsche Posti väitel ei oleks tal ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta ning Postdienstilt töötajaid ja taristut üle võtmata tekkinud (vt üksikasjalik loetelu tabelis 1).
Tabel 1
2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse alusel heaks kiidetud kohustused nimiväärtuses (miljonites eurodes)
Nr
2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse kohased kohustused
Keskmine kohustus (1998-2006) miljonites eurodes
%
1
Konkurentsikeskkonnas tavatud palgakulud
[…]
[…]
2
Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud
[…]
[…]
3
Postkontorite taristukulud
[…]
[…]
4
Töötajate täiendav pensionikindlustus
[…]
[…]
5
Postiveoteenusega seotud taristu kulud
[…]
[…]
6
Sotsiaal- ja tervishoiukulud
[…]
[…]
7
Personali ümberkorraldamine
[…]
[…]
8
Ametnike ravikindlustuse puudujäägi katmine
[…]
[…]
Keskmine kogukulu
[…]
100 %
(96)
Reguleeriv asutus nõustus lõpuks Deutsche Posti väitega, et Deutsche Postil ei oleks ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta (kohustused nr 3 ja 5, universaalteenuse osutamisega seotud kulud) ning Postdienstilt ametnikke ja lepingulisi töötajaid üle võtmata (kohustused nr 1, 2, 4, 6, 7 ja 8) selliseid kulusid tekkinud. Peale selle kiitis reguleeriv asutus heaks suuremad reguleeritud kirjasaatmistasud, mille tulemusel kinnitati 2002.-2006. aastaks keskmiste iga-aastaste […] miljardi euro suuruste kohustuste rahastamine reguleeritud kirjateenuselt saadavast tulust. 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse kohaselt kehtestatakse kõnealuste kohustuste täielikuks katmiseks hinnad, mille jaoks määratakse eelnevalt kindlaks võrdlushind.
II.3.1.1. Konkurentsikeskkonnas tavatud põhipalgad (kohustus nr 1)
(97)
Kohustus nr 1 on postitöötajate põhipalkade osa, mis ületab majandusharu keskmist põhipalka. Deutsche Post kehtestas konkurentsikeskkonnas tavapärase palga võrdlusaluseks palgad, mis lepiti ametiühingutega kokku kollektiivlepingus kõigi pärast 2002. aastat värvatud töötajate kohta. Kohustuse nr 1 suuruse arvutamisel kohaldatakse seda võrdlusalust siiski kõigi töötajate suhtes. Lisaks kohaldatakse seda esitatud tulu- ja kuluarvestuste suhtes tagasiulatuvalt kuni 1998. aastani.
II.3.1.2. Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud (kohustus nr 2)
(98)
Reguleeriv asutus nõustus ka Deutsche Posti väitega, et ta pidi oma lepinguliste töötajate ja ametnike eest tasuma suuremaid sotsiaalkindlustusmakseid kui tema erasektoris tegutsevad konkurendid üldiselt oma lepinguliste töötajate eest.
(99)
Deutsche Post lähtub oma arvutustes sotsiaalkindlustusmakse määrast, mida ta pidas nii ametnike kui ka lepinguliste töötajate puhul konkurentsikeskkonnas tavapäraseks (edaspidi „tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär”). Tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär määratletakse järgmiste maksete summana:
-
lepingulise töötaja pealt tasutavate sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osa (ligikaudu 19-21 %, s.o - nagu on näidatud joonisel - ligikaudu pool sotsiaalkindlustusmakse kogumäärast;
-
õnnetusjuhtumikindlustusmakse ([0-5 %]; Deutsche Posti puhul hõlmab tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär kõnealust makset alates 2001. aastast, ja
-
täiendava pensionikindlustuse makse ([0-5 %]; Deutsche Posti puhul hõlmab tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär kõnealust makset alates 1997. aastast, kuna nii suurt täiendava pensionikindlustuse makset peetakse konkurentsikeskkonnas tavapäraseks. See määr põhineb täiendaval pensionikindlustusel, mida Deutsche Post pakkus 1997. aastast alates oma uutele lepingulistele töötajatele).
(100)
Kõiki tulu- ja kuluarvestuse kohast maksemäära ületavaid sotsiaalkindlustusmakseid (edaspidi „konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkindlustusmaksed”) rahastatakse reguleeritud tuludest. Tabelis 2 näitab näiteks ametnike konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkindlustusmaksete arvutus 2001. aasta kohta, et ametnike tegelikud sotsiaalkindlustusmaksed olid peaaegu kaks korda suuremad kui tulu- ja kuluarvestuse kohasel maksemääral põhinevad ja konkurentsikeskkonnas tavapärasena liigitatavad sotsiaalkindlustusmaksed.
Tabel 2
Ametnikega seotud konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud 2001. aastal 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal (miljonites eurodes)
% arvestuslikest palkadest
(1)
Pensionifondidesse tehtavate sissemaksete määr
33 %
(2)
Ametnike palgad kokku
[…]
(3)
=(1)*(2)
Pensionifondidesse tehtavad sissemaksed
[…]
(4)
Tervishoiukulud
[…]
(5)
=(3)+(4)
Sotsiaalkulud kokku
[…]
[40-45 %]
(6)
Tööandja osa sotsiaalkindlustusmaksest
20,43 %
(7)
Õnnetusjuhtumikindlustus
[…]
(8)
Täiendav pensionikindlustus
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär
[…]
(10)
=(2)*(9)
Tulu ja kuluarvestuse kohased sotsiaalkulud (võrdlusmäär)
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud
[…]
[15-20 %]
(101)
Sotsiaalkindlustusmaksete kogusumma sisaldab Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtud sissemakset, mis on 33 % töötavate ametnike arvestuslikust palgast (või ühekordseid 2,045 miljardi euro suuruseid iga-aastaseid makseid ajavahemikul 1995-1999), ja ametnike tervishoiukulude katmiseks tehtud makseid. 2001. aastal moodustasid sotsiaalkindlustusmaksed kokku [40-45 %] ametnike arvestuslikust palgast.
(102)
Kuigi sotsiaalkindlustusmakse määr on määratletud teatava protsendina lepinguliste töötajate brutopalgast (netopalk + töötaja osa sotsiaalkindlustusmaksest), korrutab Deutsche Post tulu- ja kuluarvestuse kohaste sotsiaalkulude (võrdlusmäära) arvutamiseks tulu- ja kuluarvestuse kohase [20-25 %] suuruse maksemäära ametnike arvestusliku palgaga.
II.3.1.3. Lepinguliste töötajate täiendav pensionikindlustus (kohustus nr 4)
(103)
Kohustus nr 4 hõlmab hüvitist, mille arvelt tuleb luua reserv enne 1997. aastat Deutsche Posti lepinguliste töötajate täiendavast pensionikindlustusest tulenenud kohustuste katmiseks.
(104)
Nagu punktis II.1.4 selgitatud, pakuti enne 1997. aastat värvatud Deutsche Posti lepingulistele töötajatele täiendavat pensionikindlustust, et tagada neile ametnike pensioniga võrdväärne pension. Postdienst oli jätnud siiski tulevaste pensionimaksete jaoks reservi loomata. Alles pärast DPAG asutamist loodi bilansis 8,153 miljardi euro suurune reserv.
II.3.1.4. Muud konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud (kohustused nr 6, 7 ja 8)
(105)
Kohustus nr 6 hõlmab Deutsche Posti makset Saksamaa Liitvabariigi posti- ja telekommunikatsiooniametile (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), kes annab Postdienstilt ülevõetud ametnikele ja lepingulistele töötajatele teatavaid sotsiaaltoetusi (nt sotsiaaleluruumid). Kohustus nr 7 hõlmab Deutsche Posti makseid ametnike ravikindlustuse puudujäägi katmiseks. Kohustus nr 8 (personali ümberkorraldamine) on seotud nii ametnike kui ka lepinguliste töötajatega.
II.3.1.5. Universaalteenusega seotud kohustused (kohustused nr 3 ja 5)
(106)
Need kohustused kajastavad kulusid, mida Deutsche Post oleks saanud kokku hoida, kui ta oleks kasutanud oma postkontori- ja pakiveovõrku ärilistel eesmärkidel. Kulude kokkuhoiu arvutamisel võetakse arvesse näiteks seda, mitu postkontorit oleks Deutsche Postil ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta.
II.3.2. 2007. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus
(107)
Reguleeriv asutus kinnitas 7. novembril 2007 võrdlushinnad ajavahemikuks 1. jaanuarist 200831. detsembrini 2011 (edaspidi „2007. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”). 14. novembril 2011 kinnitas ta ajavahemikul 1. jaanuarist 2012 kuni 31. detsembrini 2013 kehtivad võrdlushinnad (edaspidi „2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”).
(108)
Alates 2007. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse vastuvõtmisest ei kontrollita enam eelnevalt rohkem kui 50 kirjast koosnevate saadetiste hindu; selle asemel kohaldatakse hindade järelkontrolli vastavalt 1997. aasta postiseaduse §le 25 (37). Kõigi muude selliste postiteenuste hinnad, mille puhul on Deutsche Postil turgu valitsev seisund, kinnitatakse ka edaspidi varem vastavalt 1997. aasta postiseaduse §-le 19.
(109)
Komisjon viitab kõnealuses otsuses teenustele, mille puhul on Deutsche Postil turgu valitsev seisund ja mille suhtes tuleb kohaldada kas 1997. aasta postiseaduse § 19 kohast hindade eelkontrolli või 1997. aasta postiseaduse § 25 kohast hindade järelkontrolli, kui reguleeritud hindadega teenustele. Kõiki muid teenuseid, mille puhul ei ole Deutsche Postil turgu valitsevat seisundit ja mille hindu ei kontrollita, nimetatakse reguleerimata hindadega teenusteks.
(110)
Deutsche Post võttis arvesse ka kohustusi, mis tal tekkisid pärast Postdiensti töötajate ülevõtmist konkurentsikeskkonnas tavatute palga- ja sotsiaalkulude tõttu (nt keskmiselt […] miljonit eurot alates 2008. aastast seoses kohustusega nr 2 - konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud), kui ka universaalteenuse osutamise kohustusega seotud kulusid. Nii nagu 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses kinnitas reguleeriv asutus taas, et sellised kulud kantakse reguleeritud tuludest, ja kehtestas seetõttu vastavalt kõrgemad võrdlushinnad. Reguleeriva asutuse suhtumine sellistesse kohustustesse jäi seega 2002. aasta, 2007. aasta ja 2009. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses seoses reguleerimata hindadega teenustega muutumatuks.
II.4. DPAG finantstulemused
(111)
DPAG 1995.-2006. aasta finantstulemused on esitatud 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse joonisel 2. Kui 1995.-1999. aastani olid tulemused kõikuvad (ühel aastal töötati kahjumiga, teisel kasumiga), siis 2000.-2006. aastani sai DPAG pidevalt kasumit, mis ulatus 1-2 miljardi euroni (enne maksustamist).
(112)
2007.-2010. aastani oli DPAG puhaskasum järgmine: 1,8 miljardit eurot (2007), -2,0 miljardit eurot (2008), 0,7 miljardit eurot (2009) ja 2,6 miljardit eurot (2010).
(113)
DPAG avaldatud bilansid ei võimalda kasumit seostada eri teenustega. Seepärast ei saa avaldatud bilansside põhjal kindlaks teha, kas reguleeritud hindadega universaalteenuselt saadi kokkuvõttes kahjumit või kasumit.
III. MENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(114)
Nagu Üldkohus kohtuasjas T-421/07 tehtud otsuses (38) kinnitas, käsitletakse 2007. aasta menetluse pikendamise otsusega jätkatud menetluses kõiki meetmed, mida on alates 1999. aasta menetluse algatamise otsuse vastuvõtmisest uuritud.
III.1. Pensionitoetus
(115)
2011. aasta menetluse pikendamise otsuses märgiti, et pensionitoetus on uus abi, kuna Deutsche Post pidi enne 1995. aasta pensionireformi pensionikulusid täies ulatuses omavahenditest rahastama. Peale selle lükati 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses ümber Combuse kohtuotsusele (39) tuginev Saksamaa väide, et pensionitoetus ei ole abi.
(116)
Hinnates pensionitoetuse kui varasemate pensionikohustuste katmiseks ettenähtud hüvitise kokkusobivust siseturuga (nt kooskõlas komisjoni otsusega, mis käsitles Prantsuse äriühingut La Poste (40); edaspidi „La Poste’i otsus”), võeti 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses arvesse, et asjaomased konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud kaeti nii pensionitoetusest kui ka reguleeritud tuludest (nt kohustus nr 2 - konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkindlustusmaksed).
(117)
2011. aasta menetluse pikendamise otsuses esitatud arvutused, milles võeti arvesse hüvitise mõlemat elementi, näitasid, et Deutsche Post võis tõepoolest kohaldada sotsiaalkindlustusmakse määrasid, mis olid eraõiguslike konkurentide kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksete kogusummast (tööandja osa + töötaja osa) 10-14 % väiksemad.
(118)
Seepärast kaheldi 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses, kas pensionitoetus on varasemate pensionikohustuste katmiseks ettenähtud hüvitisena ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobiv.
III.2. Hüvitis universaalteenuse osutamise eest
(119)
Saksamaa tugines ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2, et põhjendada riiklike hüvitiste ja riigigarantii kui universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise eest ettenähtud hüvitise kokkusobivust siseturuga.
(120)
Komisjon leidis Altmarki kohtuotsusele (41) tuginedes 2007. aasta menetluse algatamise otsuses, et riiklikud hüvitised ja riigigarantii on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(121)
Komisjon kahtles 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses, kas riiklikud hüvitised ja riigigarantiid olid universaalteenuse osutamise kohustuse täitmiseks vajalikud ja taotletud eesmärgiga proportsionaalsed. Komisjoni arvates tuli eelkõige analüüsida kulude jaotust universaalteenuste ja kommertsteenuste vahel vastavalt 2005. aasta ühenduse raamistikus sätestatud põhimõtetele. Peale selle oli tal kahtlusi seoses mõistliku kasumi kindlaksmääramisega, mille puhul tuli arvesse võtta asjaomase majandussektori keskmist kasumlikkust ja Deutsche Posti riske.
IV. WIKI HINNANG
(122)
WIKi hinnangu eesmärk oli aidata komisjonil kontrollida Deutsche Posti 1990.-2007. aasta raamatupidamist ja teha kindlaks, kas Deutsche Post sai universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise eest ülemäärast hüvitist. WIK Consult GmbH pidi eelkõige:
-
määrama kindlaks mõistliku kasumi võrdlusmäära;
-
analüüsima sisemist kulude jaotust ja siirdehinna kokkuleppeid ning
-
arvutama universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude katmiseks makstud ülemäärase hüvitise suuruse.
IV.1. 2009. aasta regulatiivse tulu- ja kuluarvestuse kirjeldus
(123)
Pärast seda, kui komisjoni andis 30. oktoobri 2008 teabe esitamise korralduse, esitas Saksamaa 2009. aastal lõpuks täieliku regulatiivse tulu- ja kuluarvestuse 1990.-2007. aasta kohta (edaspidi „2009. aasta tulu- ja kuluarvestus”).
IV.1.1. Tulud
(124)
Deutsche Posti tulud saab liigitada kolme järgmisse suurde rühma.
-
reguleeritud universaalne kirjateenus (62 % kogutulust ajavahemikul 1990-2007)
Reguleeritud hindadega kirjateenus hõlmab kõiki universaalteenuseid, mida osutati turgudel, kus Deutsche Postil oli turgu valitsev seisund, sealhulgas teenuseid, mille osutamiseks oli tal ainulitsents. 1990.-2007. aastal teenis Deutsche Post sellistelt teenustelt 62 % kogutulust (42).
-
Reguleerimata universaalteenus (26 % kogutulust ajavahemikul 1990-2007)
Universaalset pakiteenust on alati osutatud konkurentsile avatud turgudel, kus Deutsche Posti keskmine turuosa oli üksnes 30 %. 1990.-2007. aastal sai Deutsche Post universaalselt pakiteenuselt 15 % kogutulust.
Reguleerimata hindadega universaalselt kirjateenuselt (nt kataloogid, rahvusvaheline post) sai Deutsche Post ligikaudu 11 % kogutulust.
-
Reguleerimata kommertsteenused (12 % kogutulust 1990.-2007. aastal)
Deutsche Post kasutas oma postkontorite võrku nii postiteenuste osutamiseks kui ka Postbank AG ja - väiksemal määral - Deutsche Telekomi toodete ning teenuste müügiks. Deutsche Post sai kõnealustelt kommertsteenustelt ligikaudu 6 % kogutulust.
Kommertspakiteenustelt ja -kirjateenustelt (nt posti teel saadetav reklaam) teenis Deutsche Post ligikaudu 4 % kogutulust.
Peale selle osutas Deutsche Post muid teenuseid, nt pakkus oma muudes ärivaldkondades tegutsevatele rahvusvahelistele tütarettevõtjatele (nt DANZAS, DHL) valdusettevõtja teenuseid. Sellistelt kommertsjaotusteenustelt teenis Deutsche Post ligikaudu 2 % kogutulust.
Joonis 3
Tulude jaotus 1990.-2007. aastal (nimiväärtuste põhjal)
(125)
WIKi hinnangus käsitletakse üksnes selliseid kommertsteenuseid, mida juriidiline isik DPAG ja tema õiguseellane Postdienst osutasid seoses universaalteenusega. Neid kommertsteenuseid (nt DHLi üleilmne kullerteenus), mida teised juriidilised isikud osutasid Deutsche Post World Net’i (edaspidi „DPWN”) kaudu, hinnangus ei käsitletud.
IV.1.2. Kohustuste arvutamine 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses
(126)
Erinevalt tulu- ja kuluarvestusest, mille Deutsche Post esitas reguleerivale asutusele 2002. aasta, 2007. aasta ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse jaoks, sisaldas 2009. aasta tulu- ja kuluarvestus, mida reguleerivale asutusele kunagi ei esitatud, oluliselt suuremat kohustuste summat, mille Deutsche Post jaotas reguleeritud teenuste vahel.
(127)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal oli ajavahemikul 1990-2006 Deutsche Posti kohustuse keskmine suurus […] miljardit eurot; 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt oli see […] miljardit eurot.
Joonis 4
2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaste universaalteenusega seotud kohustuste ja 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusega heakskiidetud kohustuste võrdlus (aasta keskmine summa nimiväärtuses, miljonites eurodes)
[…]
(128)
Kui kohustus nr 2 (konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud) ja kohustus nr 4 (täiendav pensionikindlustus) olid 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuses ja 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses suhteliselt sarnased, siis kohustus nr 1 (konkurentsikeskkonnas tavatud põhipalgad) oli peaaegu […]. Erinevalt 2002. aasta tulu- ja kuluarvestusest ei kasutanud Deutsche Post konkurentsikeskkonnas tavapäraste palkade võrdlusalusena enam kollektiivlepingus kokkulepitud palku, vaid postisektori jaoks kehtestatud miinimumpalka, mis põhines Saksamaa Liitvabariigi tööministri 2007. aasta määrusel (edaspidi „2007. aasta miinimumpalk”). Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus) kuulutas kõnealuse määruse siiski õigusvastaseks ja see ei jõustunud seetõttu kunagi.
(129)
Peale selle nimetas Deutsche Post 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses kirjade edastamise taristut uue kohustusena, mis hõlmas kuuenda kättetoimetamispäevaga seotud lisakulusid (keskmiselt […] miljonit eurot aastas). Arvutus tugines eeldusele, et Deutsche Post oleks universaalteenuse osutamise kohustuseta toimetanud saadetisi kätte viiel, mitte kuuel päeval.
(130)
Kohustuse nr 3 (postkontorite taristukulud) suurus on arvutatud teisiti kui 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuses. Kõnealune kohustus hõlmab nüüd väidetavat kulude kokkuhoidu, mis oleks saavutatud, kui kõik postiasutused oleksid alates 1990. aastast esindustena tegutsenud. Kohustuse nr 3 suuruse arvutamisel võetakse arvesse tasusid, mida Deutsche Post maksis 2007. aastal kolmandatele isikutele jaotusteenuse osutamise eest.
IV.1.3. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses esitatud kasumimarginaalid
(131)
Kohustuste jaotamine reguleeritud hindadega universaalsele kirjateenusele vähendas oluliselt reguleerimata teenustega seotud kulusid, nt palga- ja sotsiaalkulusid. Sellise ümberjaotamise tulemusel saavutati kommertsteenuste valdkonnas suured positiivsed ligikaudu [15-25 %] suurused kasumimarginaalid ja reguleeritud hindadega kirjateenuselt saadi ligikaudu [0-10 %] suurune kahjum.
(132)
Deutsche Post viitab oma aastaaruandes kirjade edastamise valdkonnas saadud ülisuurele kasumile (vt ka punkt V.3), mis siiski reguleerimata hindadega teenustelt reguleeritud hindadega teenustele ülekantud kohustuste tõttu täielikult ära kasutati.
Joonis 5
Keskmine müügitulu 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal
[…]
IV.2. Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks võrdlusmäära arvutamine
IV.2.1. Deutsche Posti väärtusahel: madaltehnoloogiline äritegevus ja väike äririsk
(133)
Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks võrdlusmäära arvutamise ja kulude jaotuse hindamise ettevalmistamise tarvis tuleb analüüsida väärtusahelat ja äririske. Võrreldavate ettevõtjate rühma saab kindlaks teha ja Deutsche Posti mõistliku kasumi võrdlusmäära välja arvutada üksnes juhul, kui on teada tegevuse üksikasjad ja riskitunnused.
IV.2.1.1. Madaltehnoloogiat kasutava ärivaldkonna väärtusahel
(134)
Deutsche Posti väärtusahela saab jagada kaheks põhiosaks:
-
kogu riigi territooriumi kattev jaotusvõrk kirisaadetiste ja postipakkide edastamiseks;
-
kogu riigi territooriumi kattev postkontorite võrk.
(135)
Kirjade ja pakkide edastamise võrgu logistika on madaltehnoloogiat kasutav ärivaldkond, mis ei nõua ulatuslikku teadus- ja arendustegevust. Seepärast tegutsevad kõik teised asjaomase majandusharu ettevõtjad võrreldaval standarditud viisil. Kõnealuseid tegevusalasid nimetatakse sageli tavaliseks. Nende tegevusalade tavalisust näitab ka see, et Deutsche Post on neist suurema osa andnud üle allhankijatele. See kehtib ka kogu riigi territooriumi katva postkontorite võrgu kaudu osutatavate jaotusteenuste kohta, mille puhul kasutatakse samuti üha rohkem allhankijaid.
(136)
Peale kõnealuste tavaliste tegevusalade on Deutsche Posti tähtsaimaks immateriaalseks varaks tema kliendibaas, kaubamärk ja tugev turupositsioon, eriti kirjaturul. WIKi hinnangu kohaselt ei tulene kõnealune immateriaalne vara siiski peamiselt mitte Deutsche Posti jõupingutustest või investeeringutest, vaid pigem tema varasemast ainulitsentsist. Deutsche Post ei pidanud turundusse ulatuslikke investeeringuid tegema, vaid võis 2007. aastani tugineda oma õiguslikult tagatud turupositsioonile. Seepärast ei tohiks Deutsche Post saada kõnealuse immateriaalse vara eest hüvitist.
IV.2.1.2. Väike risk tänu riiklikele meetmetele
(137)
Deutsche Postil oli nii reguleeritud kui ka reguleerimata teenuste valdkonnas mitmel põhjusel oma konkurentidest väiksem risk.
(138)
Esiteks oli Deutsche Post kuni 2007. aastani kaitstud tänu sellele, et talle kuulus kirjade edastamise õiguslik monopol. Peale selle oli Deutsche Postil kõigi reguleeritud kirjateenuste puhul 90 % suurune turuosa ning konkurents selles valdkonnas puudus või oli väike. Deutsche Post teenis reguleeritud hindadega teenustelt peaaegu kaks kolmandikku oma tuludest.
(139)
Teiseks kinnitas reguleeriv asutus reguleeritud kirjateenusele hinnalae. Hinnalagi ületas tõhusalt toimiva ettevõtte kulusid, eesmärgiga muu hulgas katta väidetavalt konkurentsikeskkonnas tavatuid kulud reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas. Ühelgi DPAG konkurendil ei olnud sotsiaalkulude ristfinantseerimist võimaldavat ainulitsentsi või turgu valitsevat seisundit. Seepärast vähendasid ainulitsents ja turgu valitsev seisund olulisel määral äririski nii reguleeritud teenuste kui ka reguleerimata hindadega universaalteenuste ning kommertsteenuste valdkonnas.
(140)
Kolmandaks vähendasid riski olulisel määral ka muud nii universaalteenuste kui ka kommertsteenuste valdkonnas rakendatud riiklikud meetmed: nii võimaldasid riiklikud hüvitised katta 1990. aastate esimese poole kahjumeid ja riigigarantii võimaldas Deutsche Postil kaasata kapitali samasuguse intressiga nagu riik kuni aastani 1995, hoolimata tema raskest majanduslikust olukorrast 1990. aastate esimesel poolel.
(141)
Kokkuvõttes oli Deutsche Postil palju väiksemad turu ja kuludega seotud riskid kui tema konkurentidel, sest ta ei pidanud ise oma kliendibaasi välja arendama ja võis suuremate reguleeritud tasude arvelt katta kulude suurenemise. Sellest lähtuvalt leiti WIKi hinnangus, et võrreldavad konkurendid on eelkõige postiettevõtjad, kes tegelevad üksnes tavaliste tegevusaladega (nt kes ei investeeri olulisel määral turundusse ja kaubamärki) ja kelle äririsk ei ole suur (nt kellel on pikaajalised lepingud).
IV.2.2. Mõistliku kasumi võrdlusmäära kindlaksmääramine
(142)
Tegevusalade ja riskide analüüsi tulemuste põhjal otsiti WIKi hinnangu raames finantsandmebaasidest (nt Orbise andmebaas, mis hõlmab ligikaudu 10 miljonit ettevõtjat kogu maailmas) võrreldavaid postiettevõtjaid. Kontrollitud kvantitatiivsete ja kvalitatiivsete valikumeetodite abil tehti kindlaks konkurentsiturul postiteenuseid osutavad võrreldavad ettevõtjad.
(143)
WIKi hinnangu koostamiseks valiti välja 26 võrreldavat ettevõtjat, kes tegutsevad valdavalt pakkide edastamise valdkonnas ja on postiteenuste vallas hõivatud tavaliste tegevusaladega. Kõik võrreldavad konkurendid tegutsevad „posti- ja kullerteenuste” valdkonnas (NACE kood (43) 641).
(144)
Sellega seoses tuleb märkida, et võrreldavate konkurentide arv on piiratud, sest eraettevõtjad ei ole turgu valitseva ettevõtja ainulitsentsi tõttu, mis hõlmas suurt osa kirjateenustest, kõnealuseid teenuseid seni olulisel määral osutanud. Lisaks jäeti WIKi hinnangust välja muude riikide turgu valitsevad postiettevõtjad, sest nad olid nagu Deutsche Postki kaitstud ainulitsentsiga ega tegutsenud eelkõige konkurentsiturul.
(145)
Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks kasutati WIKi hinnangus müügitulu, s.o raamatupidamislik kasum (tulu ilma intressi ja maksudeta; edaspidi „EBIT”) jagatud käibega. WIKi hinnangus arvutati välja ka varade tootlus (edaspidi „ROA”) (nt EBIT protsendina kogukapitalist), et saada kapitalil põhinev võrdlusmäär mõistliku kasumi kindlakstegemiseks.
Tabel 3
WIKi hinnangu järgsed võrdlusmäärad: müügitulu ja ROA
Müügitulu
Varade tootlus
(ROA)
Mediaan
3,48 %
7,33 %
Piirmäär (75-protsentiil)
6,77 %
13,41 %
(146)
Valimi põhjal ilmneb, et müügitulu mediaan oli ajavahemikul 1998-2007 postisektori konkurentsipõhises osas 3,48 %. WIKi hinnangus esitati siiski peale müügitulu mediaani ka mõistliku kasumi piirmäär, nimelt võrreldavate konkurentide kasumite kolmas kvartiil, mis müügitulu puhul on 6,77 %. Teisisõnu tähendab see seda, et 75 % võrreldavate konkurentide kasum jääb alla 6,77 % suurust müügitulu (44).
(147)
WIKi hinnangu kohaselt on varade tootluse mediaan 7,33 % ja piirmäär 13,41 %.
(148)
Kuna Deutsche Posti risk oli tiheda konkurentsiga turgudel (nt kullerteenuste turg) tegutsevate võrreldavate ettevõtjate riskist palju väiksem, leiti WIKi hinnangus, et 3,48 % suurune müügitulu mediaan on Deutsche Posti mõistliku kasumi jaoks tagasihoidlik ja konservatiivne võrdlusmäär ning kõrgema määra - kuni 6,77 % suuruse müügitulu kolmanda kvartiilini - kasutamine selles valdkonnas ei ole soovitatav. Põhjendatud oleks isegi madalam võrdlusmäär, sest 3,48 % suurune müügitulu mediaan tähendab 7,33 % suurust varade tootlust, mis on riskivabast intressimäärast siiski märkimisväärselt suurem.
IV.3. Kulude jaotuse hindamine
(149)
WIKi hinnangus kritiseeriti 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses esitatud kohustuste jaotust, sest kommertsteenuste ligikaudu [15-25 %] suurune müügitulu oli majandusharu keskmisest (45) palju suurem. Kuna eraõiguslikud konkurendid tegutsevad palju väiksematest kasumimarginaalidest hoolimata kasumlikult, leitakse WIKi hinnangus, et Deutsche Posti kommertsteenustele oleks tulnud jaotada suurema osa kuludest ja seega vähendada vastavalt reguleeritud teenustega seotud kohustusi.
(150)
WIKi hinnangus jõutakse seega järeldusele, et kõik kommertsteenused teenivad neile jaotatud kuludest hoolimata ikkagi kasumit, mis vastab konkurentide 3,48 % suurusele müügitulu mediaanile. Sellest tulenevalt oli reguleeritud teenuste keskmine aastane kohustus 1990.-2007. aastal WIKi hinnangu kohaselt ligikaudu […] miljoni euro võrra väiksem.
(151)
Kuna suur osa kommertsjaotusteenustest osutati seotud ettevõtjatele Postbank ja Telekom, uuriti WIKi hinnangus ka seda, kas nimetatud ettevõtjatele kehtestatud jaehinnad olid kooskõlas turuhindadega ja kas neid saab seega kasutada sobiva võrdlusalusena kommertsjaotusteenuste kulude kindlakstegemiseks. WIKi hinnangus leiti olemasolevate tõendite põhjal, et Deutsche Posti ja mõlema seotud ettevõtja vahel sõlmitud lepingud sisaldasid tingimusi, millega oleks nõus olnud ka sõltumatu kolmas isik. Kuna Postbank ja Telekom ei saanud 1990. aastate alguses ettevõtjavälist jaotusvõrku praktiliselt kasutada, nõustusid nad asjaomaseid kulusid jagama. Hilisematel aastatel tekkis Postbankil ja Telekomil siiski võimalus kasutada ka muid jaotusvõrke ja universaalteenuste võrgu kulud vähenesid ning seepärast muudeti lepingut ja lepiti kokku tuludega seotud komisjonitasus, mis on rohkem kooskõlas tüüpilise jaotusteenuste osutamise lepinguga (46).
IV.4. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse korrigeerimine
(152)
WIKi hinnangus tehti 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusse järgmise meetodi alusel palju parandusi.
Tabel 4
WIKi hinnangus kasutatud meetod ülemäärase aastakasumi arvutamiseks 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal
universaalteenuse tulud
-
universaalteenuse kulud
-
mõistlik kasum
+
riiklikud hüvitised
ülemäärane kasum
IV.4.1. Universaalteenuse tulude korrigeerimine
(153)
Deutsche Post müüs ära suure osa oma kinnisvaraportfellist (nt kinnisvara, mis ei olnud postivaldkonna ümberkorraldamise tõttu enam vajalik). Saadud tulu tuleks jaotada universaalteenusele, sest kõnealust vara kasutati peamiselt universaalteenuse osutamiseks ja seda renditi välja kommertsteenuste osutamiseks.
(154)
Korrigeerimise tulemusel suurenevad universaalteenuse aastatulud ajavahemikul 1990-2007 keskmiselt […] miljoni euro võrra.
IV.4.2. Universaalteenuse osutamise kulude korrigeerimine
IV.4.2.1. Kuluarvestuse tegemine
(155)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses ei ole sisemine kulude jaotus õigesti tehtud: universaalteenuse puhul ei ole kogu teenitud kasumit näidatud, kuna konkreetsete valdkondade (nt postkontorid) kasumeid ei ole jaotatud vastavalt universaalteenustele ja kommertsteenustele (nt üksikute teenuste kulud), vaid need on kokku liidetud ja esitatud ärikasumina. Deutsche Post ei saanud seepärast esitada eraldi raamatupidamisarvestust, nagu on ette nähtud komisjoni 16. novembri 2006. aasta direktiivis 2006/111/EÜ liikmesriikide ja riigi osalusega äriühingute vaheliste finantssuhete läbipaistvuse ning teatavate ettevõtjate finantsläbipaistvuse kohta (47).
(156)
Kuigi Deutsche Post oli 1997. aastale eelneva ajavahemiku kohta esitanud ligikaudse äriühingusisese kuluarvestuse, tuli WIKi hinnangus 1997. aastale järgnenud perioodi kuluarvestust korrigeerida; vääralt universaalteenustele jaotatud kulud jaotati kuluarvestuses ümber kommertsteenustele.
(157)
Korrigeerimise tulemusel vähenevad iga-aastased universaalteenuse kulud 1998.-2007. aastal keskmiselt […] miljoni euro võrra.
IV.4.2.2. Reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenustele jaotatud kohustuste korrigeerimine
(158)
Nagu eespool märgitud, ei korrigeeritud WIKi hinnangus iga kohustust eraldi. Selle asemel kasutati uues arvutuses kommertsteenuste lõpphinda, mida käsitati usaldusväärse võrdlusalusena majandusharu keskmiste kulude jaoks. Sellest tulenevalt kasutati kogu kommertsteenuste ülemäärane kasum (48) esialgu kindlaksmääratud kohustuste rahastamiseks. Kokkuvõttes vähenevad seeläbi iga-aastased kohustused 1990.-2007. aastal keskmiselt […] miljoni euro võrra.
IV.4.2.3. Tulemustest sõltumatud täiendava pensionikindlustuse kulud (kohustus nr 4)
(159)
Kohustusega nr 4 (täiendav pensionikindlustus) võttis Deutsche Post enda kanda kulud, mida ta oma aastaaruandes ei kajastanud. Kuna müügitulu kui võrdlusalus arvutatakse võrreldavate konkurentide tulu- ja kuluarvestuse põhjal, võib Deutsche Posti kuluarvestuses võtta arvesse üksnes selliseid kulusid, mis olid lubatud ka riiklike raamatupidamisstandardite või rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite (IAS) kohaselt. Seepärast ei ole lisakulud, mida IASi aruannetes tavaliselt ei kajastata, kuluartiklitena lubatud ja neid tuleb rahastada kindlaksmääratud kasumimarginaali (võrdlusmäär) arvelt.
(160)
Asjaomase korrigeerimise tulemusel vähenevad kohustuse nr 4 kulud (täiendav pensionikindlustus) 1990.-2007. aastal keskmiselt […] miljoni euro võrra aastas.
IV.4.3. Kapitalikulude korrigeerimine mõistlikus kasumis
(161)
Deutsche Post kajastas 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses kapitalikulusid, mida esialgu ei olnud tulu- ja kuluarvestuses esitatud, nt […] ja […] kulud. WIKi hinnangus […] ja […] kulusid ei näidata ja need asendatakse mõistliku kasumi jaoks kindlaksmääratud võrdlusmääraga.
IV.4.3.1. Ajavahemik 1996-2007
(162)
Mõistlik kasum arvutatakse universaalteenuste korrigeeritud tulude ja võrdlusmäärana kasutatava 3,48 % suuruse müügitulu põhjal; mõistlik aastakasum on seega keskmiselt […] miljonit eurot. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest jäetakse välja […] miljoni euro suurused keskmised aastased kapitalikulud ([…] miljoni euro suurused intressikulud ja suurem […] miljoni euro suurune regulatiivne amortisatsioon).
(163)
Eelkõige tuleb märkida, et mõistlik kasum, mis arvutatakse võrdlusmäärana kasutatava 3,48 % suuruse müügitulu põhjal, on 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusega võrreldes absoluutarvudes suurem kui Deutsche Posti asjaomased kapitalikulud (nt intressikulu, mis arvutatakse kaasatud omakapitali ligikaudu […] suuruse sisemise müügitulu alusel, ja turuväärtusel põhinevad suuremad amortisatsioonikulud).
IV.4.3.2. Ajavahemik 1990-1995
(164)
Postikorralduse seaduse § 63 lõike 1 kohaselt pidi Deutsche Post kuni 1995. aastani tegema Saksa valitsusele nn tagasimakseid (49) kokku ligikaudu 5,838 miljardit eurot ehk 8 % käibest. Vastutasuks vabastati Deutsche Post postikorralduse seaduse § 63 lõike 4 alusel kohustusest maksta välja dividende tagasimakseid ületavas summas.
(165)
WIKi hinnangus jäetakse seepärast 1995. aastale eelneva ajavahemiku puhul mõistlik kasum sõnaselgelt arvesse võtmata, kuna tagasimaksed katsid Deutsche Posti omakapitalikulud täies ulatuses. Sellest tulenevalt jäetakse 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest välja Deutsche Posti […] miljoni euro suurused keskmised iga-aastased kapitalikulud ([…] miljoni euro suurused intressikulud ja suurem […] miljoni euro suurune regulatiivne lisaamortisatsioon) ning vähendatakse vastavalt universaalteenuse kulusid.
IV.4.4. Järeldused
(166)
Nii 2009. aasta tulu- ja kuluarvestus kui ka WIKi hinnang näitavad, et kuni 1996. aastani olid universaalteenustelt saadud tulud asjaomaste kulude katmiseks ebapiisavad. Kuigi Deutsche Postil oli 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal isegi riiklikke hüvitisi arvesse võttes kogu ajavahemikul kuni 2007. aastani kumuleerunud puudujääk, olid riiklikud hüvitised WIKi hinnangu kohaselt siiski nii suured, et Deutsche Post saavutas 1997. aastal tasuvuspiiri.
(167)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt ei suurenenud universaalteenuste tulusus 1999. aastani peaaegu üldse ja alles 2000. aastast alates katsid universaalteenuste tulud keskmiselt kulusid. Seevastu WIKi hinnangu kohaselt saadi universaalteenustelt 2000. aastast alates suurt kasumit, mis ületas olulisel määral 3,48 % suurust müügitulu mediaani, kuigi universaalse pakiteenuse puhul saadi keskmisest väiksemat müügitulu […] (vt joonis 6).
Joonis 6
Universaalteenuste ülemääraste aastakasumite (nimiväärtuses) võrdlus, 1990-2007 (miljonites eurodes)
V. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(168)
Huvitatud isikud esitasid oma märkused 1999. aasta menetluse algatamise otsuse ning 2007. ja 2011. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta. Käesolevas osas käsitletakse kokkuvõtlikult tähtsaimad märkusi nende otsuste kohta.
V.1. Bundesministerium der Finanzen’i (Saksamaa Liitvabariigi rahandusministeerium) välja antud postmarkide kasutamise ainulitsents
(169)
TNT kahtleb selles, et Deutsche Post maksis Bundesministerium der Finanzen’i välja antud postmarkide kasutamise ainulitsentsi eest tasu. 1997. aasta postiseaduse § 43 kohaselt on Bundesministerium der Finanzen volitatud välja andma postmarke, millele on trükitud „Deutschland”. Selliste postmarkide kasutamise õigust taotlev postiteenuste osutaja peab maksma teatavat tasu ja kandma asjaomased kulud. Deutsche Postil oli 1997. aasta postiseaduse § 54 alusel 31. detsembrini 2007 Bundesministerium der Finanzen’i välja antud postmarkide kasutamise ainulitsents.
(170)
Kui Deutsche Post tõepoolest kasutas Bundesministerium der Finanzen’i välja antud postmarke selle eest tasu maksmata, kujutab see endast TNT väitel õigusvastast riigiabi.
(171)
Komisjon märgib, et 1999. aasta menetluse algatamise otsuse ning 2007. ja 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses seda meedet ei käsitletud. Seepärast ei käsitleta seda ka käesolevas otsuses.
V.2. Pensionitoetus
(172)
UPSi väitel anti Deutsche Postile eelis, sest ta vabastati osaliselt enne 1995. aastat kehtinud maksekohustustest. Kuna tavalised ettevõtjad pidid oma pensionikulud ise kandma, oli Deutsche Post oma konkurentidega võrreldes eelisolukorras. Peale selle nõustub UPS komisjoni väitega, et kõnealust abi ei saa käsitada olemasoleva abina, sest Deutsche Posti olukord muutus põhjalikult ja seadusesse lisati uued sätted, mille kohaselt vabastati Deutsche Post osaliselt tema kohustusest kanda oma ametnike pensionikulud. UPSi väitel ei saa sellist süsteemi põhjalikku muutmist käsitada puhtformaalse või haldusmuudatusena.
(173)
UPS nõustub komisjoni esialgse järeldusega, et pensionitoetust ei saa käsitada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobivana. Võttes arvesse Deutsche Posti pikaajalist kasumlikkust ja ainulitsentsi, esitas UPS õigustatud küsimuse, kas varasematest kohustustest vabastamine on tõepoolest vajalik. Peale selle ei ole antud toetus proportsionaalne Saksamaa ühist huvi pakkuva eesmärgiga, seda eelkõige seetõttu, et suuremad kirjade edastamise tasud ja pensionitoetus juba katavad varasemad kohustused. UPS märgib, et meetme proportsionaalsuse tõendamise kohustus lasub Saksa valitsusel. Saksamaa ei ole Deutsche Postile kõnealuse meetme kaudu antud eelise proportsionaalsust seni nõuetekohaselt käsitlenud.
(174)
UPSi sõnul oli Deutsche Post tänu saadud abile eelisolukorras nii Saksamaal kui ka muudel Euroopa turgudel, kus ta konkureeris muude postiteenuste osutajatega, nt UPSiga. Kuna Deutsche Post sai pensionitoetuse abil parandada oma seisundit kommertsteenuste valdkonnas muude huvitatud isikute arvelt, moonutas see konkurentsi Deutsche Posti konkurentide kahjuks.
(175)
UPS nõuab, et komisjon uuriks kõiki pensionikohustuste rahastamiseks antud toetusi, mida on nimetatud 2011. aasta otsuses ametliku uurimismenetluse pikendamise kohta ajavahemikuks 2007-2011, hindaks nende vajalikkust ja proportsionaalsust ning kontrolliks ka seda, kas Deutsche Post saab ikka veel riigiabi, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt õigusvastane.
(176)
Samuti nõuab UPS, et komisjon selgitaks täpsemalt, kuidas ta jõudis järeldusele, et Deutsche Postile antud abi ei ole siseturuga kokkusobiv. UPS soovib eelkõige, et talle antaks WIKi hinnangu koopia, nii et UPS saaks välja selgitada, mil määral tugineti 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses pensionitoetuse hindamisel WIKi hinnangu tulemustele.
V.3. Hüvitis universaalteenuste osutamise eest
(177)
UPS toetab täielikult komisjoni uurimismenetlust ja nõustub 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses universaalteenuste osutamise eest makstud hüvitise kohta esitatud hinnanguga. Peale selle esitas UPS komisjoni poolt 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse põhjenduses 58 viidatud NERA ekspertide 2006. aasta oktoobri aruande (50) ajakohastatud versiooni (51).
(178)
Kui NERA ekspertide poolt 2006. aasta aruandes esitatud hinnangu kohaselt oli DPWNi kirjade edastamise valdkonna keskmine omakapitali tootlus 1999. aastale järgneval ajavahemikul üle 20 % (52), oli hinnangu muudetud versiooni kohaselt omakapitali tootlus 2000.-2005. aastal isegi üle 50 %. Ajavahemikul 2003-2005 oli omakapitali tootlus hinnangu järgi isegi üle 100 %. UPS leiab, et äärmiselt kasumlikelt reguleeritud kirjateenustelt teenitud kasum oli universaalteenuste kahjumi katmiseks enam kui piisav.
(179)
Peale selle leiab UPS, et Deutsche Posti kuluarvestus ei ole reserveeritud teenuste tulususe ja kohustuste analüüsiks ning hindamiseks hea alus. Seepärast tuleks põhjalikult analüüsida kulude jaotamist reguleeritud teenustele, universaalteenustele ja kommertsteenustele. Abisumma ja ülemäärase hüvitise kindlaksmääramisel tuleks arvesse võtta kõiki eeliseid, mida Deutsche Postile tema varasemate kohustuste katmiseks anti, nt Saksamaa poolt 1995. aastal Deutsche Postile tehtud kapitalisüstid ning kinnisvara ja taristu üleandmine.
(180)
Seotud ettevõtjatega kontsernisisese siirdehinna kohta sõlmitavate lepingute puhul tuleb UPSi sõnul kooskõlas Chronoposti kohtuotsusega (53) järgida ka edaspidi reaalturuväärtuse põhimõtet. Seepärast peaks komisjon hindama Deutsche Posti ja DPEED vahelist lepingut, võttes eelkõige arvesse selles sisalduvaid hinnakokkuleppeid.
V.4. Ülemäära suur kirjade edastamise tasu
(181)
FFPI toetas täielikult 2011. aasta menetluse pikendamise otsust: FFPI sõnul on õiguslikud ja halduslikud muudatused, millega kaasneb pensionikulude suurenemine, tavapärane äririsk, mis võib avaldada mõju ka ettevõtja elujõulisusele. Kuna tavalistes turutingimustes tegutsevad ettevõtjad peavad selliseid lisakulusid rahastama omavahenditest, ei oleks ka Deutsche Post tohtinud Saksamaalt pensionitoetust saada.
(182)
FFPI märgib ka, et Deutsche Post rõhutas 2000. aasta aruandes oma pensionisüsteemi reformimise tähtsust ja selgitas sellega seoses, et äriklientide postisaadetiste valdkonnas täheldatud EBITA (ettevõtja tulu, millest on maha arvatud maksud, intressid ja kulum) suurenemist 98,6 % saab selgitada eelkõige ametnike pensionifondidesse tehtavate väiksemate maksetega. Sellest tulenevalt ei tohiks pensionisüsteemi reformi pidada vähetähtsaks või peamiselt halduslikku laadi ümberkorralduseks.
(183)
FFPI poolt 2001.-2008. aastal tehtud uuring näitas, et 2009. aastal oli Saksamaal kuni 20 grammi kaaluvate standardkirjade postitasu üks suuremaid. Kuni 500 grammi kaaluvate pakkide postitasu oli seevastu üks väiksemaid, mis osutab ka ristsubsideerimisele.
(184)
FFPI on veendunud, et Deutsche Postile antud toetuse eesmärk ei olnud hoogustada Saksa postituru või teatavate postiteenuste kasvu. Deutsche Post oli uurimisperioodil kasumlik äriühing, mis sai oma juhtivat seisundit Saksa turul tugevdada ning oma tõhusust ja äritegevust suurendada. Seepärast ei tohiks pensionitoetust käsitada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobivana.
V.5. Kasumimarginaalid
(185)
BIEKi arvates kasutas Deutsche Post oma valitsevat seisundit teatavatel kirjaturgudel tihedama konkurentsiga turgudel osutatavate kirja- ja pakiteenuste kulude ristfinantseerimiseks ning see toimus muude postiteenuste osutajate arvelt. Kuna Deutsche Post võib turgudel, kus tal oli ainulitsents ja kus tema turuosa on endiselt üle 90 %, oma hindu tõsta, saab ta ristfinantseerida tihedama konkurentsiga turgudel tekkivaid kulusid.
(186)
BIEK väidab ka, et Deutsche Post sai oma varasematest kohustustest hoolimata palju suuremat kasumit kui võrreldavad ettevõtjad teistes Euroopa riikides; seda näitab muu hulgas riigisiseste postiteenuste 10-20 % suurune müügitulu. Kõnealune kasum võib olla isegi alahinnatud, kuna riigisisesed postiteenused hõlmavad ka pakiteenust, mille kasum oli kokkuvõttes väiksem kui kirjateenusel.
(187)
Deutsche Posti suuremate palgakuludega seoses märgib BIEK, et Deutsche Post kasutas transpordisektori keskmist palka, et arvutada palgakulusid, mida ta konkurentidega võrreldes kannab. BIEKi sõnul kasutas komisjon tõepoolest neid näitajaid oma 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses tehtud arvutuste alusena, kuid tuleb siiski arvesse võtta, et Deutsche Posti konkurentide makstav palk on kõnealusest keskmisest palgast vähemalt 15 % suurem. Deutsche Posti täiendav palgakulu on seega väidetust palju väiksem. BIEK leiab, et palgakulude ülejäänud erinevus tuleneb pigem Deutsche Posti suurusest ja turgu valitsevast seisundist, mitte varasematest kohustustest.
(188)
Peale selle katab BIEKi väitel suurem reguleeritud kirjasaatmistasu enam kui piisavalt Deutsche Posti varasemad kohustused, sh pensionikulud. Komisjoni hinnatud abimeetmete tõttu puudub kirjateenuste valdkonnas konkurents senini peaaegu täielikult ja pakiteenuste valdkonnas on konkurents olulisel määral moonutatud.
VI. SAKSAMAA MÄRKUSED
VI.1. Märkused pensionitoetuse kohta
VI.1.1. Konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude hüvitamisega ei antud majanduslikku eelist
(189)
Saksamaa leiab Combuse kohtuotsusele (54) viidates, et riiklikud maksed, mis tehti varem riigile kuulunud universaalteenuse osutajale erastamise raames hüvitisena tema eraõiguslike konkurentide tavapäraseid pensionikulusid ületavate pensionikulude eest, ei ole riigiabi.
(190)
Saksamaa nõustub komisjoniga, et Deutsche Posti sotsiaalkulusid tuleks võrrelda konkurentide sotsiaalkuludega. Selline võrdlus tuleks siiski teha juba ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 alusel, mitte hiljem siseturuga kokkusobivuse hindamise käigus ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel.
VI.1.2. Majanduslik eelis puudub võrreldes olukorraga enne 1995. aastat
(191)
Saksamaa leiab, et Deutsche Posti ei vabastatud pensionitoetuse andmisega kuludest, mida ta muidu oleks pidanud omavahenditest katma. Sellest tulenevalt ei saanud Deutsche Post eelist ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Saksamaa sõnul ei olnud Deutsche Post enne ega pärast 1995. aastat õiguslikult kohustatud ega majanduslikult suuteline ametnikele pensioni maksma.
(192)
Saksamaa märgib esiteks, et 1989. aasta postikorralduse seaduse § 46 kohaselt olid 1989. aastal Deutsche Posti ülevõetud ametnikud endiselt riigi teenistuses. Ka pärast teist 1995. aasta postireformi olid Deutsche Posti ametnikud 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 alusel ja põhiseadusesse lisatud uue § 143b alusel riigi teenistuses.
(193)
Kuna ametnike pensionikohustuste eest on alati vastutanud üksnes Saksa valitsus, ei ole Deutsche Postil seega kunagi olnud õiguslikku kohustust kasutada selleks omavahendeid.
(194)
Saksamaa väidab, et isegi kui Deutsche Postil oli 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 alusel ametnike pensionide rahastamise kohustus, oli asjaomastel pensionisätetel (nagu ka 1989. aasta postikorralduse seaduse § 63 kohasel tagasimaksete tegemise kohustusel) „sisemine eesmärk” ja neid kasutati riigieelarve tuluallikate tagamiseks. See ei tähenda, et Deutsche Postil oli ametnike vastu kohustus.
(195)
Ka pärast teist 1995. aasta postireformi vastutas ametnikele pensionide maksmise eest 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 ning §-de 14 ja 16 alusel ainuüksi riik. Deutsche Posti postitöötajate seaduse § 16 lõike 1 kohane kohustus teha postiametnike pensionikassasse sissemakseid oli seega - nagu ka 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 kohane kohustus - üksnes riigieelarve kanda. Kõnealused kohustused ei muutnud ainuüksi riigil lasuvat pensionide maksmise kohustust.
(196)
Tsiviilõiguse kohaselt ei oleks Saksa valitsusel ka võimalik olnud oma ametnike pensionide rahastamise kohustust 1995. aastal loodud DPAG-le üle anda. Olemasolevate pensionikohustuste üleandmise korral õiguslikult sõltumatule tütarettevõtjale on emaettevõtjal tsiviilõiguse põhimõtete kohaselt jätkuvalt kohustus hüvitada kolmandate isikute varalised nõuded.
(197)
Peale selle väidab Saksamaa, et Deutsche Postil ei olnud pensionikohustuste rahastamiseks kunagi piisavalt omavahendeid. Esiteks oli Postdienstil enne 1995. aastat pidevalt puudujääk, mille liitvabariik pidi katma, tehes ülekandeid kogusummas 5,6 miljardit eurot. Teiseks olid pensionikohustused Postdiensti muutmisel DPAG-ks 1995. aastal kokku ligikaudu […] miljardit eurot. Kuna bilansi kohustuste poolel olid sellised kohustused, ei olnud DPAG-d võimalik asutada eraõigusliku ettevõttena, sest Saksa valitsus ei olnud taganud nõuetekohast kapitalibaasi, mis oleks kindlustanud DPAG-le vajaliku majandusliku elujõulisuse.
VI.1.3. Pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 kohane olemasolev abi
(198)
Kui pensionitoetus liigitada riigiabiks, tuleks seda Saksamaa arvates käsitada määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i kohaselt olemasoleva abina, sest riik on alates 1953. aastast, st alates Saksa põhiseaduse asjaomaste sätete jõustumisest, ainus, kellel on kohustus maksta ja rahastada ametnike pensione. Saksamaa leiab, et esimene 1989. aasta postireform ja teine 1995. aasta postireform ei muutnud kuidagi kõnealust riigi kohustust maksta ja rahastada pensione. Saksamaa sõnul ei olnud Deutsche Post enne ega pärast 1995. aastat õiguslikult kohustatud ega majanduslikult suuteline ametnikele pensioni maksma.
(199)
Peale selle viitab Saksamaa komisjoni väitele, mille ta esitas Üldkohtule kohtuasjas T-266/02. Saksamaa sõnul selgub kohtuotsuse punktist 54, et komisjon „leidis vaidlustatud otsuses, et üksnes DB-Telekomi ülekanded andsid hagejale eelise” (55).
(200)
Saksamaa järeldab kõnealusest väitest, et komisjon eitas sellega ka pensionitoetusega seotud majandusliku eelise olemasolu. Saksamaa arvates tegi komisjon seega määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 4 kohaselt „vastuväidete esitamata jätmise otsuse”. Pealegi tähendaks määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti ii kohaselt selline positiivne otsus seda, et pensionitoetus oli olemasolev abi.
VI.1.4. Pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 alusel siseturuga kokkusobiv hüvitis varasemate kohustuste eest
(201)
Võttes arvesse komisjoni väiteid La Poste’i otsuses, leiab Saksamaa, et pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobiv, ja põhjendab seda järgmiselt:
-
Deutsche Post tegi sotsiaalkindlustusmakseid, mis pidevalt ületasid tööandja makseid pensioni-, ravi- ja hoolduskindlustusse;
-
komisjoni kindlakstehtud suhteline eelis on väär, kuivõrd arvutuse aluseks on eeldus, et kohustus nr 2 (konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud) kaetakse reguleeritud hindadega teenustest. La Poste - nagu ka teised postiettevõtjad - refinantseeris oma sotsiaalkulusid suurematest kirjade edastamise tasudest, mille komisjon jättis oma La Poste’i otsuses siiski arvesse võtmata;
-
kuigi Saksamaa on põhimõtteliselt nõus, et asjaomased kulud tuleks katta reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest, ei ole komisjon tõendanud, et reguleeriv asutus kiitis heaks Deutsche Posti taotluse rahastada konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid reguleeritud tuludest, ega seda, et reguleeritud tulud olid konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude rahastamiseks tõepoolest piisavalt suured.
(202)
Peale selle märgib Saksamaa, et komisjon rõhutas oma otsuses menetluse algatamise kohta Royal Maili suhtes (56), kui tähtis on tulevase ühtse otsuste tegemise praktika huvides hinnata endiste riigiettevõtete pensionikulusid ühtsete kriteeriumide alusel. Järelikult peab komisjon võtma arvesse ka oma La Poste’i juhtumis tehtud otsust ja oma esialgset hinnangut Royal Maili juhtumis. Royal Maili puhul ei esitanud komisjon ühtegi vastuväidet pensionide puudujäägi hüvitamise kohta, kuigi Hooperi 2008. aasta aruandest ilmneb, et Royal Maili pensionikulud kaeti osaliselt suuremate reguleeritud kirjasaatmistasude abil.
VI.1.4.1. Võrdlusmäär peaks põhinema konkurentsikeskkonnas tavapärastel sotsiaalkuludel
(203)
Saksamaa väidab professor Ehlermanni 19. juuli 2011. aasta hinnangule (57) tuginedes, et komisjon tegi Deutsche Posti sotsiaalkulude võrdlusmäära arvutades kaks viga.
(204)
Saksamaa sõnul ei tohi töötaja osa võrdlusmääras arvesse võtta, sest erasektoris ei ole tööandjal õiguslikku kohustust töötaja osa ise maksta. Tööandja maksaks ise kogu sotsiaalkindlustusmakse üksnes halduslikel põhjustel, kuid ta ei ole selleks siiski õiguslikult kohustatud. Võrdlusmääras töötaja osa arvesse võtmine oleks ka vastuolus senise otsuste tegemise praktikaga (vt La Poste’i otsus).
(205)
Sotsiaalkulude võrdlusmäära arvutamisel tuleks tugineda turutingimustes makstavale palgale (58), sest ametnike palk on olnud turu keskmisest palgast palju suurem.
VI.1.4.2. Reguleeritud teenuste tuludest ei piisa konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks
(206)
Saksamaa rõhutab esiteks, et kohustuse nr 2 täielik katmine reguleeritud hindadega teenuste tuludest on puhtoletuslik, sest ei ole võimalik kindlaks teha, kas reguleeritud hindu tõepoolest tõsteti, et katta konkurentsikeskkonnas tavatuid kulusid. Ühest küljest ei ilmnenud 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusest, kas ja millises ulatuses reguleeriv asutus võttis asjaomaseid kohustusi konkurentsikeskkonnas tavatute kulude puhul arvesse. Teisest küljest püsisid hinnad kuni 2002. aastani 1997. aastal kinnitatud tasemel; võimatu on kindlaks teha, kas need hinnad sisaldavad hüvitist reguleerimata teenuste puhul kantud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest.
(207)
Saksamaa väitel ei piisa sellest, kui tõendada, et reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas kehtivad madalamad sotsiaalkindlustusmakse määrad kui konkurentidel. Uurida tuleb ka seda, kas reguleeritud teenuste tuludest oli tõepoolest võimalik asjaomaseid konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid rahastada.
(208)
Deutsche Post sai oma konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude hüvitamise kaudu majandusliku eelise üksnes juhul, kui Deutsche Postile makstud hüvitised olid suuremad kui kogusotsiaalkulud, mida Deutsche Post oma ametnike eest kandis.
(209)
Saksamaa kahetseb, et ei ole tehtud ühtegi põhjalikku arvutust, mis näitaks, kas Deutsche Post sai oma ametnikega seoses kantud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest ülemäärast või liiga väikest hüvitist. Saksamaa juhib tähelepanu sellise arvutuse vajalikkusele, et teha kindlaks majandusliku eelise olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
a) Eksperdihinnangu kohaselt maksti konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest liiga väikest hüvitist
(210)
Saksamaa esitas olukorra heastamiseks professor Weberi hinnangu (59), et tõendada, et Deutsche Post sai ametnike tööhõivega seotud sotsiaalkulude tõttu rahalist kahju. Kõigepealt tehakse hinnangus kindlaks summa, mille võrra ületasid Deutsche Posti poolt ametnikega seoses tegelikult kantud sotsiaalkulud kulusid, mida eraõiguslikud konkurendid kandsid oma töötajate eest (hinnangus viidatud kui „DPAG turutaset ületavad sotsiaalkulud” ja „struktuuriline halvemus”). Weberi hinnangus võrreldi kõnealuseid turutaset ületavaid kulusid kohustuse nr 2 eest makstud hüvitisega.
(211)
Nagu tabelist 5 selgub, hõlmab hinnang Deutsche Posti makseid ametnike pensionifondidesse ja muid sotsiaalkulusid, nt ravikulude katmiseks tehtud makseid ning õnnetusjuhtumikindlustuse ja ametnike tööhõivest tulenevate sotsiaalkulude katmiseks ettenähtud muude kindlustuste sissemakseid.
(212)
Töötajatega seotud sotsiaalkulud määratletakse hinnangus järgmiselt: kohustusliku pensioni-, töötus-, ravi- ja hoolduskindlustuse jaoks ettenähtud sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osa, mis on korrutatud konkurentsikeskkonnas tavapärase palgaga (nt enamiku ametnike puhul 2007. aasta miinimumpalk).
(213)
Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud on Deutsche Posti ametnikega seotud sotsiaalkulud, mis ületavad töötajate eest tasutavate sotsiaalkindlustusmaksete töötaja osa alusel kindlaks määratud sotsiaalkulusid (võrdlusmäära).
Tabel 5
Puhastulu arvutamine vastavalt Saksa eksperdihinnangule
-
maksed pensionifondidesse
-
muud sotsiaalkulud
+
konkurentsikeskkonnas tavapärased sotsiaalkulud võrdlusmäärana (aluseks on sotsiaalkindlustuse tööandja osa ja konkurentsikeskkonnas tavapärased palgad (nt 2007. aasta miinimumpalk))
konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud
+
reguleeritud tuludest makstud hüvitis (kohustus nr 2 - konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud)
puhastulu (liiga väike või ülemäärane hüvitis)
(214)
Ajavahemiku 1995-2007 kohta ilmneb arvutustest, et kohustusest nr 2 ei piisa konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks. Hinnangus väidetakse isegi, et Deutsche Posti hüvitamisel puudu jäänud summa oli […] miljardit eurot. Ekspert leidis, et isegi juhul, kui reguleeritud hindadega teenuste tulud sisaldavad kohustust nr 2, ei saanud Deutsche Post oma konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest piisavalt hüvitist.
b) 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt ei piisa reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks
(215)
Saksamaa märgib, et kuni reguleeritud hindadega teenustelt saadakse konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid ületavat kahjumit, ei saa otsustada, et reguleeritud tuludest hüvitatakse tegelikult konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid. Seepärast esitas Saksamaa 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele tugineva hinnangu (60), mis näitab, et reguleeritud hindadega teenuste kahjum oli pidevalt suurem kui konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud.
(216)
Arvutused tuginevad 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele ning neis eeldatakse (viidates Deloitte’i teisele hinnangule, mida käsitletakse põhjalikumalt punktis VI.3.2), et reguleeritud hindadega teenuste puhul on 7 % suurune müügitulu mõistlik kasum. Pärast mõistliku kasumi mahaarvamist on reguleeritud hindadega teenuste kahjum […] miljardit eurot, mis ületab seega 1995.-2007. aastal kantud asjaomaseid konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid. Reguleeritud hindadega teenuste tuludest järelikult ei piisa kõnealuste konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks.
VI.2. Märkused universaalteenuse osutamise eest makstud hüvitise kohta
VI.2.1. Riiklikud hüvitised
(217)
Saksamaa väidab, et riiklike hüvitistega ei antud Deutsche Postile majanduslikku eelist, sest 5,666 miljardi euro suurused maksed tehti üksnes eesmärgiga hüvitada 5,838 miljardi euro suurused tagasimaksed, mida Deutsche Post pidi 1995. aastani tegema.
(218)
Nagu 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses märgitud, pärinesid kõnealused tagasimaksed varem postivaldkonda hallanud asutuse ajast, kes pidi riigile kandma aastas üle ligikaudu 10 % oma põhitegevustuludest. 1989.-1995. aastal kaotati need tagasimaksed järk-järgult postikorralduse seaduse § 63 lõike 1 kohaselt. Deutsche Post pidi 1993. aastani üle kandma 10 % oma põhitegevustuludest. 1993. aastast alates vähendati kõnealuseid tagasimakseid järg-järgult, nt 1993. aastal tuli üle kanda 10 % põhitegevustuludest, millest arvati maha 153 miljonit eurot. 1994. aastal moodustasid tagasimaksed 70 % 1993. aasta summast. 1995. aastal maksis Deutsche Post tagasi 50 % 1993. aasta summast. Deutsche Post tegi 1990.-1995. aastal tagasimakseid kokku 5,838 miljardit eurot.
(219)
Postikorralduse seaduse § 63 lõike 4 kohaselt tuli dividendid tagasimaksetest maha arvata. Võttes arvesse seda tingimust ning vabastust otsestest ja kaudsetest maksudest, märkis komisjon 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses, et tagasimakseid tuleb käsitada otsestest ja kaudsetest maksudest vabastamist asendavana, ning hüvitisena riigilt kui osanikult saadud rahaliste vahendite eest.
(220)
Vastusena sellele märkusele esitas Saksamaa KPMG hinnangu, mille kohaselt ei saa tagasimakseid mitmel põhjusel käsitada makse või dividende asendavana.
(221)
Tagasimaksete maksudena käsitamise vastu räägib KPMG hinnangu kohaselt asjaolu, et tagasimakseid arvutatakse 1931. aastast alates põhitegevustulude alusel. Seepärast tuli neid maksta ka aastatel, mil Deutsche Post sai kahjumit. Ettevõtte tulumaks arvutatakse seevastu majandusaasta tegeliku kasumi alusel. Tagasimaksete käsitamine maksudena oleks seega vastuolus põhiseadusliku nõudega, et maksustamisel tuleb arvesse võtta tulemuslikkust.
(222)
Tagasimaksete võrdlemine käibemaksuga ei ole hinnangu kohaselt samuti mõttekas. Käibemaksu puhul kaasneb maksukohustusega ka õigus arvata ostetud teenustelt maha tasutud käibemaks, kuid tagasimaksete puhul ei ole see nii; tagasimaksete arvutamine erineb seega oluliselt ettevõtte tegeliku käibemaksukohustuse arvutamisest.
(223)
Peale selle märgib Saksamaa, et tagasimakseid ei saa liigitada dividendideks. Dividendide maksmine sõltub eelmise majandusaasta või -aastate tulemusest. Deutsche Post ei saanud 1990.-1995. aastal siiski üldse kasumit, kuid tegi ometigi tagasimakseid. Seepärast ei ole tagasimaksed dividendid.
(224)
KPMG hinnangus leitakse, et tagasimakseid ei saa käsitada maksude või dividendidena ja tegemist on pigem sui generis kohustusena, mida pidid kandma üksnes Deutsche Bundespost ja tema õigusjärglased.
(225)
Saksamaa lükkab komisjoni eelduse, mille kohaselt saab tagasimakseid kasutada tulumaksu- ja dividendimaksete asemel, KPMG hinnangule viidates tagasi. Saksamaa väidab, et tagasimakseid ei saa käsitada Deutsche Posti sisuliselt ja majanduslikult põhjendatud kohustusena. Kuna riiklike hüvitistega vabastati Deutsche Post üksnes tagasimaksetest, ei antud talle sellega majanduslikku eelist, nii et selliste maksete puhul ei ole tegemist riigiabiga.
(226)
Teise võimalusena esitab Saksamaa veel kaks põhjust, miks riiklikke hüvitisi ei saa käsitada abina: esiteks olid riiklikud hüvitised kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega, võttes arvesse hiljem saadud suurt investeeringutulu ja suuremat tulu, mida Deutsche Post sai tänu börsile minekule. Teiseks ei olnud riiklikud hüvitised riigiabi, sest nii 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest kui ka WIKi hinnangust ilmnes, et universaalteenuste kumuleerunud kahjum oli 1990.-1994. aastal suurem kui riiklikud hüvitised. Deutsche Post ei saanud seega universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise raames teenuste osutamise eest piisavalt hüvitist.
VI.2.2. Riigigarantii
(227)
Saksamaa väidab, et enne 1995. aastat emiteeritud võlaväärtpaberitele riigi toetuse edasine andmine 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 4 alusel ei tähenda mitmel põhjusel Deutsche Postile valikulise eelise andmist pärast 1995. aastat.
(228)
Iga eraettevõtja on tütarettevõtja eraldumise korral jätkuvalt vastutav tütarettevõtja võetud kohustuste täitmise eest. Eraettevõtja jääb täitmata kohustuste eest vastutama ka pärast nende kohustuste müüki kolmandale isikule. Ei tasu unustada ka seda, et võlaväärtpaberite esialgne riigigarantii oli vajalik üksnes seetõttu, et Postdienst ei olnud eraldiseisev juriidiline isik. 1989. aasta postikorralduse seaduse § 40, mille kohaselt on Deutsche Bundesposti võlaväärtpaberid samaväärsed riigi võlaväärtpaberitega, on puhtalt deklaratiivse iseloomuga.
(229)
Teiseks ei saanud DPAG Postdiensti võlaväärtpabereid üle võttes mingit eelist, sest DPAG võis saada 1995. aastal laenu madalama intressiga. 1. jaanuari 1995. aasta seisuga oli Postdiensti võlaväärtpaberite väärtus kokku 931 miljonit eurot, nende keskmine intressimäär oli 7,17 % ja järelejäänud tähtaeg 8,8 aastat. Kuna lühiajaline intressimäär oli 1. jaanuaril 1995 vahemikus 5-5,5 %, olid DPAG ülevõetud võlaväärtpaberid 1,7 % kallimad, mistõttu olid tema iga-aastased intressikulud ligikaudu 15,3 miljonit eurot suuremad.
(230)
Kolmandaks, võrreldes eraettevõtjate märgitud võlaväärtpaberite keskmist turuintressimäära Postdiensti võlaväärtpaberite intressimääradega kõnealuste võlaväärtpaberite emiteerimise päeval, kaasas Postdienst Saksamaa arvates kapitali intressimääraga, mis ületas kokkuvõttes turu keskmist intressimäära. Saksamaa ei teinud põhjalikku analüüsi, vaid võrdles üksnes teatavate Postdiensti võlaväärtpaberite intressimäärasid kogu turu keskmise intressimääraga.
(231)
Teise võimalusena väidab Saksamaa, et riigigarantiid on olemasolev abi nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i tähenduses. Kuna Deutsche Bundespost kuulus 1994. aasta lõpuni avaliku halduse süsteemi, käsitati kõnealuseid võlaväärtpabereid alates Deutsche Bundesposti asutamisest 1950. aastal riigi võlana. Kui Deutsche Post sai riigigarantii kaudu intressimääradest tulenevalt eelise, tuleks seda käsitada olemasoleva abina. Saksamaa viitab ka komisjoni otsusele EDFi asjas (61), kus samalaadset garantiid käsitati olemasoleva abina.
VI.2.3. Ainulitsents
(232)
Saksamaa väidab, et PreussenElektra kohtuotsuse (62) kohaselt ei ole reguleeritud kirjateenuselt saadud tulude puhul tegemist riigiabiga.
(233)
Kuna reguleeritud kirjateenuselt saadud tulude puhul ei ole tegemist riigi ressurssidega, võib väidetavalt ülemäära suuri kirjateenuse tasusid käsitleda üksnes ELi toimimise lepingu artikliga 102 ette nähtud menetluses.
VI.3. Saksa valitsuse märkused WIKi hinnangu kohta
VI.3.1. WIKi hinnang kinnitas riiklike hüvitiste vajalikkust universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude hüvitamiseks 1995. aastani
(234)
Metoodilistest vastuväidetest hoolimata leiab Saksamaa, et WIKi hinnang kinnitab Saksamaa seisukohta, mille kohaselt olid riiklikud hüvitised Deutsche Posti poolt universaalteenuste osutamise tõttu 1990.-1995. aastal kantud kahjumi hüvitamiseks vajalikud.
(235)
Pärast 1995. aastat saadud ülemäära suuri kasumeid ei tule arvesse võtta, sest riiklikud hüvitised kasutati ära, et katta universaalteenuse osutamise kohustuse netokulusid, mida Deutsche Post pidi kuni 1995. aastani kandma. Kuna Üldkohus tühistas 2002. aasta negatiivse otsuse, kinnitab see samuti, et juba ärakasutatud asja ei saa teist korda ära kasutada. Riiklikud hüvitised olid juba 1995. aastani kantud kahjumi katmiseks ära kasutatud ja seepärast ei saanud neid hiljem ülemäärase kasumi rahastamiseks kasutada.
VI.3.2. Mõistlik kasum arvutati vääralt
(236)
Deloitte’i hinnangule tuginedes seisneb Saksamaa peamine vastuväide selles, et WIKi hinnangus võeti võrdlusmäära kindlaksmääramisel arvesse liiga palju väikeettevõtjaid. Võrreldavate ettevõtjatena tuleks kasutada eelkõige paki- ja logistikateenuseid osutavaid suurettevõtjaid, kelle võrgustik on suuruse ja keerukuse poolest võrreldav Deutsche Posti võrgustikuga (63).
(237)
Deloitte’i teises hinnangus lähtutakse sellest, et Deutsche Postiga võrreldavad ettevõtjad on postipakkide ja kirjade edastamise sektoris tegutsevad ettevõtjad, kellel on keerukas ja suur jaotusvõrk. Postiteenuste võrgule iseloomulikke koguse, suuruse ja kontsentratsiooniga seotud eeliseid arvesse võttes on suurettevõtjad võrreldavate ettevõtjatena olulisemad kui väikeettevõtjad. Ekspediitor- ja logistikaettevõtjaid võib samuti - teatud ulatuses - kasutada võrreldavate ettevõtjatena, kuna nad kasutavad võrreldavaid varasid.
(238)
Deloitte’i teises hinnangus kasutatakse võrreldavate ettevõtjatena üksnes üle 100 miljoni euro suuruse aastakäibega postiettevõtjaid. Sel viisil saab tugineda üksnes kuuest võrreldavast ettevõtjast koosnevale väikesele rühmale, kuhu kuuluvad suured rahvusvahelise kullerteenuse osutajad (UPS, FedEx ja TNT Express) ja muud postiteenuste osutajad (peamiselt Ameerika Ühendriikidest ja Ühendkuningriigist).
(239)
Kõnealuse võrdlusrühma andmete põhjal on 1998.-2007. aastal müügitulu mediaan 7,4 % ja kolmas kvartiil 12 % - s.o mõistliku kasumi ülemmäär. 18 logistika- ja 19 ekspediitorettevõtjast koosneva suurema võrdlusrühma müügitulu mediaan jääb vahemikku 4,6-5,7 %, kusjuures Deloitte’i teises hinnangus kaheldakse, kas need ettevõtjad on Deutsche Postiga võrreldavad.
(240)
Deloitte’i teise hinnangu kohaselt tuleks mõlema võrdlusrühma andmete põhjal soovitada kasutada mõistliku kasumi võrdlusmäärana 6,1-11,7 % suurust müügitulu.
(241)
Deloitte’i teises hinnangus märgitakse mõistliku kasumi kindlakstegemise kohta võrdlusrühma abil seda, et mõistliku kasumi võrdlusmäärana pelgalt mitmeaastast müügitulu kasutades saadakse liiga väike mõistlik kasum, sest esiteks võivad kahel järjestikusel aastal toimuda suured ja süstemaatilised kõikumised ning teiseks võib sama majandusharu ettevõtjate kasumlikkus olla väga erinev. Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks liiga väikse võrdlusmäära kasutamise korral on oht, et tõhusad investeerimisprojektid jäävad ellu viimata.
(242)
Nagu Deloitte’i teises hinnangus endiselt rõhutatakse, ei võetud WIKi hinnangus võrreldavate ettevõtjate mediaanidel põhinevat mõistliku kasumi võrdlusmäära arvutades üldse arvesse tõhususe suurenemist, millest suurema osa saavutas Deutsche Post pärast 1990. aastat. Vastavalt 2005. aasta ühenduse raamistiku punktidele 14 ja 18 tuleks mõistliku kasumi puhul rakendada siiski kriteeriume, „mis võivad muu hulgas olla seotud osutatud teenuste kvaliteedi ja tootlikkuse suurenemisega”.
(243)
Järelikult peaks mõistliku kasumi võrdlusmäär põhinema aastasel vahemikul. Vahemiku ülemises otsas paiknev või seda isegi ületav kasum võib viidata sellele, et keskmise ettevõtja tulemused on paremate põhi- või kommertsteenuste tõttu võrdlusmäärast suuremad. Reguleeriv asutus peaks sellise kasumi heaks kiitma, et ettevõtjal oleks ka edaspidi ajend tõhusust suurendada.
(244)
Peale selle märgib Saksamaa, et mõistliku kasumi suurus peaks olema kooskõlas varasemate otsustega, millega kiideti heaks raudteeveo- ja bussiveoettevõtjate 7-8 % suurune müügitulu (64).
VI.3.3. Kulude jaotus ja hinnang olid asjakohatud
(245)
Saksamaa rõhutab veel kord, et universaalteenuse kulude ümberjaotamine kommertsteenustele on nii sisuliselt kui ka õiguslikult põhjendamatu. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1998. aasta direktiivi 97/67/EÜ (ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta) (65) artikli 7 alusel tuleb kõik universaalteenuse osutamise kohustusest tulenevad täiendavad netokulud rahastada monopoolselt kirjateenuselt saadud tuludest, mitte kommertsteenustelt saadud tuludest.
(246)
Peale selle leiab Saksamaa, et WIKi hinnangus on teatavad Deutsche Posti kulud liiga väikesed:
-
tagasimaksed, mida Deutsche Post pidi 1995. aastani tegema, oleks tulnud kuludena maha arvata ning neid ei oleks tohtinud kasutada kapitalikulude ja mõistliku kasumi asemel. KPMG hinnangut arvesse võttes ei nõustu Saksamaa WIKi hinnangus esitatud seisukohaga, et tagasimakseid saab kasutada tulumaksu- ja dividendimaksete asemel. Saksamaa väidab, et tagasimaksete tegemine ei ole Deutsche Posti sisuliselt ega majanduslikult põhjendatud kohustus. Peale selle kui mõistlikku kasumit käsitada hüvitisena omakapitali eest, tuleks tagasimakseid võtta seega arvesse universaalteenuse kuludena;
-
amortisatsioonikulude puhul oleks tulnud kasutada maksustamise eesmärgil koostatud ametlikus bilansis esitatud põhivara tegelikku väärtust, mitte aastaaruandes kajastatud madalamat bilansilist väärtust;
-
lepinguliste töötajate täiendava pensionikindlustuse kulusid oleks tulnud täiel määral arvesse võtta.
VI.4. Märkused kolmandate isikute märkuste kohta
VI.4.1. Pensionitoetus
(247)
Saksamaa tuletab meelde, et Deutsche Post ei olnud 1995. aastal õiguslikult kohustatud ega majanduslikult suuteline võtma pensionikohustusi enda kanda. Sellest tulenevalt olid pensionikulud komisjoni poolt Poste Italiane juhtumis tehtud otsust (66) arvesse võttes riigi võlg. Deutsche Postile ei antud pensionitoetuse kaudu mingit majanduslikku eelist.
(248)
Kuigi UPS märgib, et tavaline ettevõtja peab oma pensionikulud ise kandma, väidab Saksamaa, et ametnike pensionikulude puhul on tegemist konkurentsikeskkonnas tavatute kuludega, mida ei saa võrrelda sotsiaalkindlustusmaksetega, mida Deutsche Posti konkurendid tasuvad oma töötajate eest. Konkurendid maksavad üksnes sotsiaalkindlustusmakse tööandja osa ja neil ei ole varasemaid pensionikohustusi.
(249)
Saksamaa sõnul tuleb ülemäärase hüvitise suurus välja arvutada, kuna UPS ja FFPI lähtuvad oma märkustes eeldusest, et komisjon teeb asjaomase arvutuse, tõendamaks, et Deutsche Postile maksti ülemäärast hüvitist.
VI.4.2. Hüvitis universaalteenuste osutamise eest
(250)
NERA 2006. aasta eksperdiaruannet arvesse võttes väidab Saksamaa, et komisjon lähtus riigiabi juhtumis COMP/37.821 ise sellest, et NERA eksperdiaruandes esitatud DPWNi kirjateenuse hinnanguline kapitalitootlus ei ole piisav tõendamaks ELi toimimise lepingu artikli 102 eesmärgil ülemäära suurte kirja edastamise tasude olemasolu.
(251)
Saksamaa leiab üldiselt, et kapitalitootlus ei sobi ülemäärase kasumi arvutamiseks. Väikese kapitalimahukuse korral võivad esineda koos kõrge kapitalitootlus ja väike müügitulu. Kuna enamik riske tuleneb tuludest ja kuludest, sobib eelkõige väikese kapitalimahukusega ettevõtjate puhul võtta ülemäärase kasumi arvutamisel aluseks müügitulu. Kui kasutada ülemäärase kasumi arvutamiseks samamoodi kui NERA eksperdiaruandes teise võimalusena müügitulu, ilmneb, et Deutsche Posti müügitulu oli Royal Maili omast suurem, kuid TNT omast oluliselt väiksem. NERA eksperdiaruandes esitatud DPWNi kirjateenuste hinnanguline müügitulu oli seega ülemäärase kasumi võrdlusmäärast palju väiksem.
(252)
Seepärast leiab Saksamaa, et ei NERA 2006. aasta eksperdiaruanne ega selle ajakohastatud versioon ole riigiabiga seonduva uurimise jaoks asjakohased ja neis ei ole piisavalt tõendatud ülemäärase kasumi olemasolu.
(253)
Vastuseks UPSi väitele, et Deutsche Posti kuluarvestus ei ole hea alus universaalteenuste tulude ja kulude analüüsiks, märgib Saksamaa, et kuluarvestust kontrollisid nii audiitorid kui ka reguleeriv asutus ja nad kiitsid selle heaks. Pealegi on see kooskõlas direktiiviga 97/67/EÜ.
(254)
Deutsche Posti ja DPEED vahel sõlmitud siirdehinna kokkulepete kohta märgib Saksamaa, et kõnealused kokkulepped on kooskõlas 2001. aasta kartelle käsitleva otsusega. Deutsche Post andis komisjonile korrapäraselt aru nende nõuetele vastavuse kohta. Komisjon ei ole seni ühtegi vastuväidet esitanud.
(255)
Saksamaa vaidlustab ka selle, et ülemäärase hüvitise arvutamisel võeti arvesse varasid, mille Saksamaa 1995. aastal Deutsche Postile üle andis (nt kinnisvara ja taristu). Saksamaa on oma 1999. aasta menetluse algatamise otsuse kohta saadetud märkustes juba esitanud asjakohase teabe. Kuna komisjon ei esitanud oma 2002. aasta negatiivses otsuses kõnealuse meetme suhtes vastuväiteid ega maininud seda ka oma 2007. aasta menetluse algatamise otsuses, ei saa varade üleandmist käesolevas uurimismenetluses käsitleda.
VI.4.3. Palgatase
(256)
Saksamaa nõustub, et Deutsche Posti konkurentide tasutud sotsiaalkindlustusmaksete arvutamisel tuleks võrdlusalusena kasutada turutingimustele vastavat palka. Selline võrdlusalus on siiski vastuolus 2011. aasta menetluse pikendamise otsusega, kuna komisjon kasutas Deutsche Posti konkurentide tasutud sotsiaalkindlustusmaksete arvutamiseks ametnike korrigeeritud brutopalka, mitte turutingimustele vastavat palka. Professor Weberi hinnangu kohaselt on turutingimustele vastav palk ligikaudu […] % ametnike brutopalgast. Seepärast ei ole asjakohane kasutada sotsiaalkindlustusmaksete arvutamisel võrdlusalusena ametnike korrigeeritud brutopalka.
(257)
Saksamaa sõnul on BIEKi eeldus, mille kohaselt kasutas Deutsche Post transpordisektoris kokkulepitud palku võrdlusalusena palkade arvutamisel, mida ta pidi oma konkurentidega võrreldes maksma, põhjendamatu. Professor Weberi hinnangust selgub, et Deutsche Post arvutas turutingimustele vastavad palgad oma konkurentide poolt tegelikult makstud palkade alusel.
VII. HINNANG PENSIONITOETUSE KOHTA
VII.1. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohase abi olemasolu
(258)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt „on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust”. Selleks et hinnata, kas meede on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peab komisjon kontrollima, kas on täidetud järgmised tingimused: meedet saab seostada riigiga ja see antakse riigi ressurssidest, teatavatele ettevõtjatele või majandusharudele antakse eelis, mis moonutab konkurentsi, ja meetme kaudu kahjustatakse liikmesriikidevahelist kaubandust.
(259)
Pensionitoetus põhineb 1994. aasta postitöötajate seaduse §-l 16 ja seda rahastatakse riigieelarvest, nii et seda saab seostada riigiga ja see antakse riigi ressurssidest ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Kuna pensionitoetust anti üksnes pensionifondidele, et vabastada Deutsche Post ametnike pensionidega seotud kuludest, tõi see kokkuvõttes Deutsche Postile kasu ja on seega valikuline.
VII.1.1. 1995. aasta pensionireformist tulenenud majanduslik eelis
(260)
Saksamaa leiab Combuse kohtuotsusele tuginedes, et pensionitoetusega ei antud majanduslikku eelist, sest sellega vabastati Deutsche Post konkurentsikeskkonnas tavatutest sotsiaalkuludest.
(261)
Selleks et hinnata, kas pensionitoetusega anti valikuline majanduslik eelis, tuleb kindlaks teha, kas Deutsche Post vabastati kuludest, mida ettevõtja tavapäraselt oleks pidanud kandma, ning kas see takistab seega turujõudude tavalist toimimist (67).
(262)
Komisjon ei saa Combuse kohtuotsusel põhineva Saksamaa väitega nõustuda: ta märgib, et Euroopa Kohus ei ole Combuse kohtuotsust kinnitanud. Euroopa Kohus ei ole oma kohtuotsustes kinnitanud seda arvamust, et ebasoodsaid struktuurilisi tingimusi tasakaalustavad meetmed ei ole abi. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb abi olemasolu hinnata meetme tagajärje, mitte selle põhjuste või eesmärkide järgi (68). Euroopa Kohtu praktika kohaselt hõlmab abi mõiste ametiasutuse mis tahes kujul antavaid eeliseid, mis vähendavad ettevõtja eelarvel tavaliselt lasuvaid maksekohustusi (69). Euroopa Kohus on ka märkinud, et töötasudega seotud kulud on juba oma olemuselt ettevõtja eelarvelised kulud, olenemata sellest, kas need kulud tulenevad seadusega sätestatud kohustustest või kollektiivlepingutest (70). Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et asjaolust, et riiklikud meetmed on ette nähtud lisakulude hüvitamiseks, ei piisa selleks, et välistada automaatselt abi olemasolu (71).
(263)
Komisjoni hinnangul on kulud, mis kuuluvad äriühingu kohustuste hulka tööõigusaktide põhjal või ametiühingutega sõlmitud kollektiivlepingute alusel, sh nt pensionikulud, osa äriühingu omavahenditest makstavatest tavalistest kuludest (72). Selliseid kulusid tuleb käsitada äriühingu majandustegevuse osana (73). Sellega seoses ei ole oluline, kas äriühing kannab oma pensionikulud endiste töötajate pensionide otsese rahastamise kaudu (nagu Deutsche Posti ametnike puhul) või tehes sissemakseid lepinguliste töötajate pensionikindlustusse, sel juhul kasutatakse kindlustusmakseid kõigi lepinguliste töötajate pensionide rahastamiseks. Oluline on pigem see, et äriühing kannab ühel või teisel viisil kõik pensionikulud.
(264)
Peale selle märgib komisjon, et Deutsche Postil oli juba alates asutamisest 1950. aastal erifondi õiguslik staatus. Erifond ei ole eraldiseisev juriidiline isik, kuid tal on oma eelarve ja raamatupidamisarvestus (1953. aasta postihaldusseaduse § 3 ja eelarve alusseaduse (74) § 48). Ametiasutuste suhtes kohaldatavate haldusnormide kohaselt peavad nende eelarved sisaldama personalikulusid, sh ametiasutuste pensionile jäänud endiste ametnike pensionikulusid (eelarve alusseaduse § 10). Sellest tulenevalt rahastas Deutsche Post kõnealuseid kulusid 1950. aastast alates oma tuludest. 1953. aasta postihaldusseaduse § 15 kohaselt on sõnaselgelt keelatud anda riigieelarvest Deutsche Bundespostile toetusi. See säte võeti üle 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõikesse 1.
(265)
1989. aasta postikorralduse seaduse personali- ja sotsiaalküsimusi käsitlevas osas kinnitati kõnealust kohustust. Deutsche Post oli 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 kohaselt kohustatud rahastama kõik kulud, sh oma ametnike pensionid, omavahenditest.
(266)
Pärast teist 1995. aasta postireformi vastutas Deutsche Post 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 kohaselt jätkuvalt ametnike varaliste nõuete tasumise ja kulude kandmise kohustuse täitmise eest; Deutsche Post vabastati siiski osaliselt ametnike pensionidega seotud kulude kandmisest. 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 1 alusel tegi Deutsche Post 1995.-1999. aastal igal aastal pensionifondidesse ühekordse 2,045 miljardi euro suuruse makse. 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 2 alusel asendati iga-aastane ühekordne makse alates 2000. aastast maksega, mis moodustab 33 % ametnike töötasude kogusummast. 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõikes 2 on ka sätestatud, et tasumata pensionikulud võtab 1995. aastast alates enda kanda riik. Joonisel 1 on toodud riigi iga-aastased maksed alates 1995. aastast, esimese, 1995. aastal tehtud makse suurus oli 151 miljonit eurot.
(267)
Sellest tulenevalt on Saksamaa väited, mis ta esitas selle tõendamiseks, et DPAG pidi kandma suuremaid pensionikulusid kui tema eraõiguslikud konkurendid, ebaolulised, pidades silmas küsimust, kas pensionitoetus vastab abielemendi tingimusele, kuid siiski võetakse neid siseturuga kokkusobivuse hindamisel arvesse.
(268)
Saksamaa väitel tuleb selleks, et hinnata, kas Deutsche Post sai pensionitoetuse kaudu eelise, võrrelda Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtud sissemakset eraõigusliku tööandja osaga pensionikindlustuse sissemaksetes (arvates maha töötaja osa). See väide puudutab meetme kokkusobivust siseturuga, kuid täielikkuse huvides tuleb esiteks märkida, et tööandja on kohustatud sotsiaalkindlustusfondi üle kandma töötaja osa, mis arvutatakse temale makstava brutopalga alusel. Teiseks on veelgi olulisem, et kui liikmesriik vabastab teatava äriühingu töötajad kohustusest, mida nad peaksid muidu täitma, saab asjaomane tööandja eelise, kuna sellise meetmega vähendatakse bruto- ja netopalga vahet. Tööandja saab seega ka oma töötajatele maksta väiksemat brutopalka. Sellest tulenevalt tähendavad sotsiaalkindlustusmaksete töötaja osaga seotud eelised ühtlasi seda, et ka tööandjale on antud eelis.
(269)
Saksamaa väitis ka, et Deutsche Postile anti tema konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid hüvitades majanduslik eelis üksnes juhul, kui Deutsche Postile makstud hüvitised olid suuremad kui kõik konkurentsikeskkonnas tavatud kulud kokku, mida Deutsche Post pidi oma ametnike eest reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas kandma. Komisjoni sõnul ei välista asjaolu, et meetme puhul on tegemist hüvitisega, automaatselt seda, et tegemist on riigiabiga, ning osutab põhjendusele 260.
(270)
Saksamaa leiab ka, et ametnike pensionide rahastamise kohustus on tegelikult alati lasunud riigil. Kuna riigi vastutust ametnike suhtes 1995. aasta pensionireformiga ei muudetud, ei saanud Deutsche Post pensionitoetuse kaudu majanduslikku eelist.
(271)
Komisjon ei vaidlusta seda, et enne ja pärast 1995. aastat vastutas riik kokkuvõttes ametnike pensionide rahastamise eest, kuigi ta märgib, et 1953. aasta postihaldusseaduse § 3 ja 1989. aasta postikorralduse seaduse § 2 kohaselt vastutab erifondi kohustuste eest selgelt üksnes erifond, mitte riik. Pensionimakseid kajastati siiski 1995. aastani kohaldatud postisüsteemi seaduse ja üldiste õigusnormide alusel erifondi Deutsche Bundespost eelarves. Need maksed tuli täies ulatuses katta erifondi tuludest. Riigiabi hindamise seisukohast ei ole ametnike pensionide lõplik rahastaja oluline. Pigem on oluline see, kes oli kehtiva õiguse kohaselt kohustatud neid tavaliselt rahastama. 1953. aasta postihaldusseaduse, eelarve alusseaduse ja 1989. aasta postikorralduse seaduse kohaselt lasus kõnealune kohustus täies ulatuses selgelt Deutsche Postil.
(272)
Pealegi on pensionikulud iga ettevõtja tavapärased ärikulud, olenemata sellest, kas tegemist on avalik-õigusliku või eraettevõtjaga ja kas ettevõtja on eraldiseisev juriidiline isik või mitte. Nii liikmesriikide vahel kui ka liikmesriikides on loodud hulgaliselt pensionide rahastamise mehhanisme. Sageli kasutatakse neid olenevalt eri süsteemide loomishetkest. Sellest tulenevalt peab Deutsche Post kandma oma töötajate, sh ametnike pensionikulud samal viisil nagu kõik teised ettevõtjad. See, et ametnike pensionide rahastamise viis erineb lepinguliste töötajate pensionide rahastamise viisist, ei mõjuta Deutsche Posti kohustust käsitada pensionikulude rahastamist oma tavapäraste ärikuludena. Kui Saksamaa väitega nõustutakse, tähendab see seda, et riik võib avalik-õiguslikud ettevõtjad vabastada nende tavapärase äritegevusega seotud olulisest kuluartiklist.
(273)
Saksamaa viimases väites, mille kohaselt ei ole Deutsche Postil kunagi olnud oma ametnike pensionikohustuste rahastamiseks piisavalt omavahendeid, jäetakse arvesse võtmata asjaolu, et majandusliku eelise olemasolu hindamine ei sõltu ettevõtja majanduslikust tulemuslikkusest.
(274)
Kuna Deutsche Post vabastati 1995. aasta pensionireformiga osaliselt oma ametnike pensionikohustuste rahastamise kohustusest, sai Deutsche Post pensionitoetuse kaudu majandusliku eelise.
VII.1.2. Konkurentsi moonutamine ja kaubanduse kahjustamine
(275)
Liikmesriigi antav abi kahjustab liidusisest kaubandust, kui see parandab ettevõtja seisundit võrreldes tema liidusiseste konkurentidega. Väljakujunenud kohtupraktika (75) kohaselt moonutab abimeede konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust, kui abisaaja konkureerib konkurentsile avatud turgudel muude ettevõtjatega.
(276)
Saksamaal on postipakkide, ajalehtede ja ajakirjade turg alati olnud konkurentsile avatud. Selle turul konkureerib Postdienst alati muude ettevõtjatega, sh muudest liikmesriikidest pärit ettevõtjatega (nt UPS, FedEx, TNT Express, GLS või DPD). 1998.-2007. aastal kaotas DPAG järk-järgult oma ainulitsentsi kirjade edastamise valdkonnas. Turu avamisega konkurentsile tulid turule uued ettevõtjad. Seepärast kahjustab abi liikmesriikidevahelist kaubandust ja võib moonutada konkurentsi.
(277)
Lisaks märgib komisjon sellega seoses, et Deutsche Post ja tema valdusettevõtja DPWN hakkasid 1997. aastal pakiteenust Euroopa ja rahvusvahelistel turgudel üle võtma: 1999. aastal sai DPWN Euroopas postipakkide edastamise ja kullerteenuste valdkonnas aastatulu ligikaudu 4,6 miljardit eurot, saades sel moel turuliidriks. DHLi ülevõtmisega 1998. aastal laiendas DPWN oma äritegevuse Aasiasse ja Põhja-Ameerikasse. Logistikaettevõtjate (nt Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) ülevõtmisega sai DPWNist üks suuremaid õhu- ja mereveoteenuste ning üleilmsete logistikateenuste osutajaid. Peale selle sisenes DPWN ka väljaspool Saksamaad asuvatele postiturgudele (nt Uniposti ülevõtmine Hispaanias ja Williams Lee ülevõtmine Ühendkuningriigis). 1998.-2007. aastal võttis DPWN üle ettevõtjaid koguväärtusega ligikaudu 21 miljardit eurot (76).
(278)
Seepärast teeb komisjon järelduse, et pensionitoetus on abi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
VII.2. Olemasoleva abi hinnang ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 alusel
(279)
Saksamaa leiab, et pensionitoetust, kui see üldse on riigiabi, tuleb käsitada määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunktis i sätestatud olemasoleva abina. Saksamaa väidab, et alates Saksa põhiseaduse asjaomaste sätete jõustumisest 1953. aastal on riigil lõplik kohustus maksta ja rahastada ametnike pensione. Saksamaa sõnul ei ole pensionifondide loomisega seda kohustust muudetud.
(280)
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i kohaselt hõlmab olemasoleva abi mõiste igasugust abi, mis oli olemas enne asutamislepingu jõustumist vastavates liikmesriikides, see tähendab abiprogramme ja individuaalset abi, mis kehtisid enne ja mida rakendatakse ka pärast asutamislepingu jõustumist.
(281)
Kohaldatava postiseaduse ja üldiste õigusnormide kohaselt kajastati pensionimakseid 1995. aastani erifondi Deutsche Bundespost eelarves ning need tuli täielikult katta erifondi tuludest (kõnealuste õigusnormide üksikasjalik hinnang on esitatud põhjendustes 262 ja 263). Enne teist 1995. aasta pensionireformi oli Deutsche Post seega kohustatud rahastama oma ametnike pensionikulusid omavahenditest ja ta ei saanud abi, mille eesmärk oleks olnud vabastada Deutsche Post pensionikulude kandmisest.
(282)
DPAG ja postipensionifondide asutamisega 1995. aastal muudeti põhjalikult ametnike pensionide rahastamist käsitlevaid õigusnorme. Pärast teist 1995. aasta pensionireformi võttis Deutsche Post 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 kohaselt üle vastutuse ametnike varaliste nõuete tasumise ja nendega seotud kulude kandmise põhikohustuse täitmise eest; ta vabastati siiski osaliselt ametnike pensionikulude kandmisest. 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõigete 1 ja 2 kohaselt ei olnud Deutsche Post enam kohustatud rahastama pensionikulusid ühekordset makset (1995.-1999. aastal) või kindlaksmääratud makset (alates 2000. aastast) ületavas osas. Puudujääk kaeti edaspidi pensionitoetuse kaudu.
(283)
Pensionitoetus on seega uus abi, mida hakati andma 1995. aastal.
(284)
Pidades silmas Saksamaa märkust seoses komisjoni väitega kohtuasjas T-266/02, viitab komisjon kõigepealt sellele, et Üldkohus esitab kohtuotsuse punktis 54 Saksamaa seisukoha (mitte komisjoni seisukoha, nagu väidab Saksamaa). Kohtuotsuse punktist 54 ilmneb, et isegi Saksamaa arvates ei hinnatud 2002. aasta negatiivses otsuses pensionitoetust. Kohtuotsuse punktis 61 on komisjoni seisukoht uuesti esitatud:
„[…] komisjon [ütleb] esiteks, et kuna ta leidis vaidlustatud otsuses, et üksnes DB-Telekomi ülekanded olid asjakohased, […].”
(285)
Järelikult ei toeta kohtuotsus Saksamaa esitatud seisukohta, et komisjoni esindaja väitega kiideti pensionitoetus kaudselt heaks. Igal juhul on selge, et kõnealusel väitel ei saanud olla sellist mõju.
(286)
Peale selle märkis Üldkohus kohtuasjas T-421/07 (77), et 1999. aasta menetluse algatamise otsus hõlmas ka pensionitoetust ja et kõnealust meedet käsitlevat menetlust ei lõpetatud 2002. aasta negatiivse otsusega.
(287)
Kuna komisjon ei ole kunagi teinud otsust, mis kinnitaks, et pensionitoetus ei ole abi või on siseturuga kokkusobiv abi, leiab komisjon, et pensionitoetus on uus abimeede.
VII.3. Abi siseturuga kokkusobivuse õiguslik hindamine ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel
(288)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 ning lõike 3 punktides a ja b sätestatud erandid ei ole ilmselgelt kohaldatavad.
(289)
Komisjon võttis 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses arvesse võimalust, et pensionitoetus võib ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaste avalike teenuste osutamise hüvitisena olla vähemalt osaliselt siseturuga kokkusobiv. Saksamaa märkis oma vastuses 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta, et kui pensionitoetus on abi, tuleks seda hinnata ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c, mitte ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel. Komisjon kirjeldas 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses täiendavalt pensionitoetuse kokkusobivuse hindamist ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel ja Saksamaa esitas sellekohased märkused.
(290)
Euroopa Kohtu praktika (78) kohaselt on liikmesriigi ülesanne esitada siseturuga kokkusobivuse võimalikud põhjused ja tõendada, et sellise kokkusobivuse tingimused on täidetud. Osutatud kohtuotsusest ilmneb a fortiori, et komisjon ei ole kohustatud käesoleval juhul hindama pensionitoetuse kokkusobivust siseturuga ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel, kui liikmesriik ja toetuse saaja on nimetatud põhjusel sõnaselgelt kokkusobivuse võimaliku hindamise vastu.
(291)
Komisjon kontrollib seetõttu, kas pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobiv abi. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt võib abi olla siseturuga kokkusobiv, kui seda antakse teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(292)
Kohtupraktika kohaselt võib komisjon leida, et riigiabi on siseturuga kokkusobiv, kui see taotleb ühist huvi pakkuvat eesmärki (79), on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik (80) ja ei kahjusta kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega (proportsionaalsus).
VII.3.1. Turu avamine postisektoris kui ühist huvi pakkuv eesmärk
(293)
Postiteenused edendavad sotsiaalse, majandusliku ja territoriaalse ühtekuuluvuse tagamist liidus. 1998. aastal ELis alanud postiteenuste avamine konkurentsile on parandanud teenuste kvaliteeti ja tõhusust ning need arvestavad paremini kasutaja vajadusi (81). Turu avamine on võimaldanud luua postiteenuste siseturu. Seepärast toetab ELi toimimise lepingu artikli 3 lõikes 3 sätestatud eesmärk siseturu rajamist.
(294)
Pärast Deutsche Posti muutmist aktsiaseltsiks 1995. aastal ei ole ta enam ametnikke oma teenistusse võtnud. Ametnike sotsiaalteenuste valdkonnaga seotud kohustused pärinevad seega postituru konkurentsile avamisele eelnenud ajast. Need on võrreldavad nn luhtunud kuludega, mis tulenevad enne turu avamise algust võetud kohustustest, mida konkurentsipõhisel turul ei saa enam samadel tingimustel täita, sest turgu valitsev ettevõtja ei saa enam asjaomaseid kulusid kasutajale edasi suunata. Kui Deutsche Posti ei oleks vähemalt osaliselt kõnealustest varasematest kohustustest vabastatud, oleks ta pidanud turult lahkuma.
(295)
Komisjon on tunnistanud, et tugevalt piiratud konkurentsi järkjärguline asendamine tegeliku konkurentsiga Euroopa Liidus peab toimuma vastuvõetavatel majanduslikel tingimustel (82). Seepärast on ta mitmes otsuses heaks kiitnud liikmesriigipoolse riigiabi andmise, et vabastada turgu valitsev ettevõtja osaliselt oma varasematest pensionikohustustest (83).
VII.3.2. Pensionitoetuse vajalikkus ja proportsionaalsus
(296)
Komisjon on oma otsustuspraktikas leidnud, et pensionikuludest vabastamine peab piirduma sellega, mis on vajalik tagamaks, et turgu valitseva ettevõtja poolt kuluna kantud sotsiaalkindlustusmakse vastaks tema konkurentide makstavale sotsiaalkindlustusmaksele (84).
(297)
Käesolevas juhtumis tunnistab komisjon, et Deutsche Post ei oleks olnud suuteline oma konkurentidega konkureerima, kui riik ei oleks sekkunud ja ta osaliselt tema ametnikega seotud pensionikohustustest vabastanud. Varasemast ajas pärinevate sotsiaalkulude tõttu, mida tema konkurendid ei pea kandma, oleks ta postiteenuste turu konkurentsipõhisest osast välja tõrjutud.
(298)
Komisjon hindas La Poste’i otsuses esimest korda sellise abimeetme vajalikkust ja proportsionaalsust, millega ettevõtja vabastati enne turu avamist teenistuses olnud ametnike pensionikulude kandmisest. Kõnealuses otsuses uuris komisjon, kas pensionitoetus võrdsustab turgu valitseva ettevõtja kohustuslikud sotsiaalkindlustusmaksed muude kirja- ja pakiteenuseid osutavate ettevõtjate maksetega (85).
(299)
Käesolevas otsuses rakendab komisjon sama lähenemisviisi. Komisjon uurib asjaolusid kolmes etapis:
1)
kõigepealt teeb komisjon kindlaks muude kirja- ja pakiteenuseid osutavate ettevõtjate sotsiaalkindlustusmakse suuruse;
2)
seejärel peab ta kindlaks tegema, kui suurt sotsiaalkindlustusmakset Deutsche Post oma ametnike eest tasub;
3)
lõpuks peab ta hindama, kas mõlemad kindlakstehtud maksed on ühesuurused.
VII.3.2.1. Muude kirja ja pakiteenuseid osutavate ettevõtjate sotsiaalkindlustusmakse suurus
(300)
Sotsiaalkindlustusmakse suurus tehakse kindlaks järgmise kahe teguri abil: maksemäär ja arvutuse aluseks olev palk (edaspidi „aluspalk”), mille suhtes seda määra kohaldatakse.
a) Võrdlusmäära arvutamine
(301)
Eraõiguslikud konkurendid peavad nii tööandja kui ka töötaja osa rahastama oma tuludest. Nagu jooniselt 2 ilmneb, oli sissemakse kogumäär alates 1995. aastast 38-42 % lepingulise töötaja brutopalgast (brutopalk = netopalk + töötaja osa). Sotsiaalkindlustusmakse määra tööandja ja töötaja osad olid kumbki 19-21 % brutopalgast (üksikasjalikud aegread on esitatud lisas).
(302)
Erinevalt sotsiaalkindlustusmakse lepingulise töötaja osast katab ametnike osa üksnes 30-50 % nende tervishoiukuludest ja ametnikud ei tee lisamakseid oma pensioni-, tervishoiu- ja hoolduskulude katmiseks. Deutsche Posti sissemakse on seepärast eraõigusliku tööandja osast suurem ja katab kõik pensionikulud ning ülejäänud osa tervishoiu- ja hoolduskuludest.
(303)
Deutsche Posti asjaomase võrdlusmäära arvutamisel tuleb seega arvesse võtta seda, et ametnike sissemakse on lepinguliste töötajate omast väiksem.
(304)
Ametnike sissemakse katab 30-50 % nende tervishoiu- ja hoolduskuludest ning võib eeldada, et selle majanduslik mõju on üldiselt sarnane lepinguliste töötajate kohustusliku ravi- ja hoolduskindlustuse sissemakse mõjuga (mis nt 2006. aastal oli 8,50 % lepinguliste töötajate brutopalgast).
(305)
Kuna ametnikud ei tee sissemakseid kohustuslikku pensioni- ja töötuskindlustusse, peab Deutsche Post need ise tegema, et tema tegelikud sotsiaalkindlustusmaksed oleksid võrdsed kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksetega, mida eraettevõtja peab rahastama oma tuludest.
(306)
Deutsche Posti sotsiaalkindlustusmaksete võrdlusmäär (edaspidi „võrdlusmäär”) peab seega, nagu tabelis näidatud, hõlmama pensioni- ja töötuskindlustuse sissemakse kogumäära (= tööandja osa + töötaja osa) ning ravi- ja hoolduskindlustuse sissemakse tööandja osa.
Joonis 7
Deutsche Posti sotsiaalkindlustusmaksete võrdlusmäära arvutamine
(307)
Nagu jooniselt 8 selgub, oli võrdlusmäär 2003.-2010. aastal 30-34,1 % lepinguliste töötajate brutopalgast (86).
(308)
Saksamaa väidab, et sotsiaalkindlustusmakse tööandja osast suurem võrdlusmäär paneb Deutsche Posti üksnes tööandja osa maksma kohustatud konkurentidega võrreldes ebasoodsamasse olukorda. Nagu järgmisest lihtsustatud (2006. aasta maksemääradel põhinevast) näitest ilmneb, annaks see siiski Deutsche Postile tema eraõiguslike konkurentidega võrreldes suure eelise, kui võrdlusmäär vastaks üksnes sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osale:
1)
Deutsche Post maksab ametnikule ja eraõiguslik konkurent maksab oma lepingulisele töötajale sama suurt 79,5 euro suurust netopalka;
2)
sotsiaalkindlustusmakse tööandja ja töötaja osa on kumbki 20,5 % lepingulise töötaja brutopalgast. 79,5 euro suurust netopalka ja 20,5 euro suurust töötaja osa kokku liites saame 100 euro suuruse brutopalga. Sotsiaalkindlustuse sissemakse kogumäär on seega 41 eurot (= 41 % lepingulise töötaja brutopalgast);
3)
Saksamaa leiab, et Deutsche Post peaks maksma üksnes sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osa, mis lisatakse ametnike poolt tervishoiukulude katmiseks tehtavale maksele (mis on nii nagu lepinguliste töötajate poolt ravi- ja hoolduskindlustusse tehtav makse hinnangute järgi 7,5 eurot);
4)
Saksamaa arvutab tööandja osa ametnike arvestusliku 87 euro suuruse palga alusel (netopalk 79,5 eurot, millele liidetakse ametnike 7,5 euro suurune tervishoiukulude katmiseks tehtav makse). Sotsiaalkulude arvutamiseks liidetakse 17,8 eurot (tööandja osa 20,5 % ametnike arvestuslikust 87 euro suurusest palgast) ja ametnike 7,5 euro suurune tervishoiukulude katmiseks tehtav makse;
5)
Saksamaa arvutuste alusel on ametnike sotsiaalkulud üksnes 25,3 eurot, kuid lepinguliste töötajate sotsiaalkulud on 41 eurot.
(309)
Kuigi Deutsche Post ja tema eraõiguslikud konkurendid maksavad sarnast netopalka, peaks Deutsche Post - juhul kui võrdlusmäär sisaldab sotsiaalkindlustusmaksete töötaja osa - kandma sotsiaalkulud, mis moodustavad ligikaudu 62 % lepingulise töötaja kohustuslikust sotsiaalkindlustusmaksest.
(310)
Peale selle tuleb märkida, et sotsiaalkindlustusmakse tööandja osa (1995. aastast alates 19-21 %) oli ka oluliselt väiksem kui maksemäär, mis moodustas 33 % ametnike arvestuslikust palgast, mis 1995. aasta pensioniseadusega määrati Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtava sissemakse võrdlusmääraks. Saksa seadusandja ei olnud seega seisukohal, et Deutsche Post peaks rahastama üksnes tööandja osa, vaid kohustas Deutsche Posti tegema oluliselt suuremaid makseid ametnike pensionikulude katmiseks ning võtma kõigi ülejäänud sotsiaalkulude (nt sissemakse ametnike tervishoiukulude katmiseks) tasumise enda peale.
(311)
Seepärast ei nõustu komisjon sotsiaalkindlustusmakse tööandja osa kasutamisega võrdlusmäärana, sest ametnikud - erinevalt lepingulistest töötajatest - ei tee kohustuslikke sissemakseid pensioni- ja töötuskindlustusse. Kõnealused sissemaksed peavad seetõttu igal juhul sisalduma võrdlusmääras, nii et Deutsche Posti ja eraõiguslike konkurentide otsesed ning kaudsed sissemaksed oleksid võrdsed.
b) Aluspalga arvutamine
(312)
Kuna sotsiaalkindlustusmaksed, mida Deutsche Post peab oma ametnike eest maksma, peaksid olema võrdsed eraõiguslike konkurentide makstavate kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksetega, on oluline, et Deutsche Posti suhtes kehtiks üksnes üks kindla suurusega sissemaksemäär ja et kõnealust määra kohaldataks ka asjaomase aluspalga suhtes. Nagu eespool esitatud näitest ilmneb, saadakse 20,5 % tööandja osa arvutamisel ametnike arvestusliku palga alusel sissemakse suuruseks 17,8 eurot, samal ajal kui eraõiguslikud konkurendid peavad maksma 20,5 eurot (20,5 % 100 euro suurusest brutopalgast).
(313)
Seepärast tuleb kindlaks teha ametnike brutopalk, mis on lepinguliste töötajate brutopalgale vastav aluspalk. Eeldatakse, et ametnike poolt tervishoiukulude katmiseks tehtav sissemakse vastab lepinguliste töötajate sissemaksele ravi- ja hoolduskindlustusse. Seepärast võrdub brutopalga ja arvestusliku palga vahe pensioni- ja töötuskindlustusmaksete töötaja osaga. Järgmise valemi abil arvutatakse arvestuslik palk ümber brutopalgaks, mis vastab lepinguliste töötajate brutopalgale:
Tabel 6
Ametnike brutopalga arvutamine (2006. aasta maksemäärade alusel)
Ametnike brutopalk =
(314)
Kui kasutada näiteks 2006. aasta maksemäärasid, on ametnike brutopalk arvestuslikust palgast 15 % suurem. Saadud protsent näitab seega viga, kui Deutsche Posti sotsiaalkindlustusmaksete, võrreldes eraõiguslike konkurentide kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksetega, arvutamise alusena kasutada brutopalga asemel arvestuslikku palka. Seda selgitab põhjenduses 308 esitatud näide, kuna 20,5 euro suurune tööandja osa, mis põhineb õigesti brutopalgal, on 15 % suurem kui 17,8 euro suurune tööandja osa, mis saadi arvestuslikku palka vääralt aluseks võttes.
(315)
Seepärast leiab komisjon, et Deutsche Posti sotsiaalkindlustusmaksete võrdlusmäär peab põhinema pensioni- ja töötuskindlustusmakse tööandja ja töötaja osadel ning ravi- ja hoolduskindlustusmakse tööandja osal. Võrdlusmäär tuleb arvutada ametnike brutopalga alusel (nagu on näidatud tabelis 6).
VII.3.2.2. Deutsche Posti poolt oma ametnike eest tasutud sotsiaalkindlustusmaksed
(316)
1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 1 alusel pidi Deutsche Post 1995.-1999. aastal maksma pensionifondidesse aastas 2,045 miljardit eurot ja kokku 10,225 miljardit eurot. 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 2 alusel kohaldati Deutsche Posti suhtes 2000. aastast alates 33 % suurust määra. Seda määra kohaldatakse ametnike arvestusliku palga suhtes.
(317)
Abi vajalikkust ja proportsionaalsust hinnates tuleb siiski arvesse võtta ka asjaolu, et Deutsche Post ei pidanud majanduslikel põhjustel maksma pensionifondidesse kogu 2,045 miljardi euro suurust makset (mis vastab 33 %-le arvestuslikust palgast). Sellega seoses tuleb komisjoni arvates teha vahet ajavahemikel 1995.-2002. aastani ja 2003. aastast kuni tänaseni.
a) Deutsche Posti sissemakse 1995.-2002. aastal
(318)
Saksamaa märgib, et Deutsche Post tasus eelkõige 1995.-1999. aastal pensionifondidesse tehtud iga-aastaseid ühekordseid makseid kogusummas 2,045 miljardit eurot silmas pidades rohkem sotsiaalkindlustusmakseid kui tema konkurendid kohustuslikke sotsiaalkindlustusmakseid. Seega tegi Deutsche Post 1999. aastale eelneval ajavahemikul, kuid samuti kogu uurimisperioodi ajal vähemalt sama suuri (kui mitte suuremaid) sissemakseid kui eraettevõtjad. Seepärast ei saa kinnitada, et Deutsche Post oli pensionitoetuse tõttu oma konkurentidest soodsamas olukorras. Komisjon peab asjaomased väited tagasi lükkama, sest neis ei võeta arvesse Saksa ametiasutuste regulatiivseid nõudeid seoses reguleerimata hindadega teenuste kulude katmisega.
(319)
Komisjon märgib käesolevas otsuses, et Deutsche Post oli reguleerimata hindadega teenuste turgudel oma konkurentidest soodsamas olukorras, sest ta ei kandnud osa selliste teenuste valdkonnas töötavate ametnike sotsiaalkuludest kõnealuste teenuste tuludest. Selle asemel kanti need sotsiaalkulud reguleeritud hindadega teenuste arvelt, mille tulud hoiti piisavalt kõrgel tasemel, et rahastada ka muid kulusid peale reguleeritud hindadega teenuste kulude.
(320)
Deutsche Posti sisemine raamatupidamisarvestus alates 1995. aastast näitab, et Deutsche Post tegi reguleerimata hindadega teenuste arvelt sotsiaalkindlustusmakseid üksnes tulu- ja kuluarvestuse kohasel maksemääral põhinevas ulatuses. Seda kinnitavad 2002. aasta ning järgmine tulu- ja kuluarvestus. Reguleerimata hindadega teenustega seotud majanduslik eelis oli seega olemas nii enne kui ka pärast 1999. aastat, sest kõnealused teenused olid asjaomastest kuludest ilmselgelt vabastatud.
(321)
Saksamaa väide, et Deutsche Post oli reguleeritud hindadega turgudel muudest ettevõtjatest ebasoodsamas olukorras, sest ta pidi 1995.-1999. aastal tehtud ühekordsete maksete tõttu rahastama suuremaid sotsiaalkulusid, ei ole õige. Esiteks oli Deutsche Postil enamiku reguleeritud teenuste osutamiseks endiselt ainulitsents. Teiseks - ja see on palju olulisem - olid ainulitsentsiga hõlmatud teenuste tasud kehtestatud piisavalt kõrged, et suunata need kulud edasi asjaomastele kasutajatele.
(322)
Enne 1995. aastat põhines tasude reguleerimine 24. juuni 1991. aasta postiteenuste määrusel (87), mille kohaselt pidid monopoolsete teenuste hinnad olema tasakaalustatud. Haldustava kohaselt sisaldasid need pensionikulusid. Aastatel 1995-1997 põhines tasude reguleerimine 14. septembri 1994. aasta telekommunikatsiooni- ja postiseadusel (BGBl. I, lk 2325, 2371). Kõnealuse seaduse § 4 kohaselt koostoimes §-dega 2 ja 7 võis reguleeritud hindadega teenuste tuludest katta reguleeritud hindadega teenuste kulud, sealhulgas pensionifondidesse tehtavad sissemaksed, ning rahastada ka reguleerimata hindadega teenuste kulusid.
(323)
Nagu Deutsche Posti aastaaruannetest selgub, jäid reguleeritud teenuste tasud pärast 1995. aasta pensionireformi samale tasemele nagu enne, kui Deutsche Post pidi veel kandma kõik pensionikulud. Kuigi pensionikulude suurust hiljem piirati, nii et see võrdus kas ühekordse sissemaksega (1995.-1999. aastal) või (alates 2000. aastast) 33 %-ga ametnike palkade kogusummast (mis aasta-aastalt vähenes), ei vähendatud vastavalt reguleeritud teenuste tasusid, selleks et katta suuremaid sotsiaalkindlustusmakseid, mis vastasid konkurentide makstud kohustuslikele sotsiaalkindlustusmaksetele. Kuna kindlaksmääratud sissemaksed pensionifondidesse püsisid 1999. aastani (2,045 miljardit eurot aastas) ligikaudu samal tasemel kui 1994. aasta pensionikulud, ei muutunud Deutsche Posti majanduslik seisund seoses pensionikulude katmisega reguleeritud hindadega teenuste tuludest. Nii Deutsche Posti tulud kui ka tema sissemaksed pensionifondidesse olid tasakaalus.
(324)
1997. aasta postiseaduses on selgelt sätestatud, et reguleeritud tasudest tuleks katta nii teenuste tõhusa osutamise kulud kui ka sellised kohustused nagu ametnike sotsiaalkulud. 1997. aasta postiseaduses tunnistatakse seega sõnaselgelt, et reguleeritud hindadega teenuste tulud kehtestatakse nii, et need kataksid kogu ühekordsete maksete summa. Kuna Saksa seadusandja tundus olevat seisukohal, et reguleeritud tasude tollane tase oli 1997. aasta postiseadusega kooskõlas, otsustas ta, et hinnad peavad 1999. aastani jääma 1997. aasta tasemele. 27. märtsil 2000 otsustas majandus- ja tehnoloogiaminister, et 1. septembril 1997 kinnitatud tasud kehtivad 31. detsembrini 2002.
(325)
Reguleeritud tasusid hoiti seega varasemal kõrgel tasemel ega vähendatud tasemeni, mille juures Deutsche Post oleks olnud teistega võrreldes ebasoodsamas olukorras.
(326)
2000. aastast alates oli Deutsche Post oma konkurentidega võrreldes veelgi soodsamas olukorras, sest kindlaksmääratud sissemakset pensionifondidesse vähendati 33 %-ni ametnike arvestuslikust palgast. Absoluutarvudes tähendab see kulude vähenemist 2,045 miljardilt eurolt 735 miljoni euroni (ja hiljem vähenes sissemakse veelgi, sest ametnikke jäi vähemaks ja palkade tõus tasakaalustas seda vaid osaliselt). Kuna reguleeritud tasusid hoiti varasemal kõrgel tasemel, sai Deutsche Post 2000. aastast alates reguleeritud hindadega teenustelt suurt kasumit teenida.
(327)
Analüüsides Deutsche Posti kasumlikkust reguleeritud hindadega teenuste valdkonnas kogu ajavahemikul 1995-2002, jõutakse WIKi hinnangus järeldusele, et Deutsche Post ei saanud näiteks 1999. aastani reguleeritud hindadega teenustelt pensionifondidesse tehtud ühekordsetest maksetest hoolimata kahjumit. 2000. aastast alates olid tema tulemused WIKi hinnangu järgi ilmselgelt positiivsed.
(328)
Komisjon peab seega tagasi lükkama Saksamaa väite, et Deutsche Post oli seoses reguleeritud hindadega teenuste valdkonna sotsiaalkindlustusmaksete katmisega oma konkurentidega võrreldes ebasoodsamas olukorras ning pensionitoetus oli enne 2002. aastat vajalik ja proportsionaalne.
(329)
Hoolimata esitatud väitest peab komisjon möönma, et käesolevas asjas ei ole piisavalt tõendeid, mis võimaldaks kindlaks teha Deutsche Posti poolt 1995.-2002. aastal tasutud sotsiaalkindlustusmaksete täpset suurust. Ta leiab, et selline teatava summa kindlakstegemine ei saa nõuetekohaselt põhineda hilisemal tuvastamisel, et teatud osa reguleerimata hindadega teenuste sotsiaalkuludest kanti üle ja seda rahastati reguleeritud hindadega teenuste tuludest ning kokkuvõttes ei olnud Deutsche Post pensionifonde reguleerivate õigusnormidega seoses teistega võrreldes ebasoodsamas olukorras, sest reguleeritud hindadega teenuste tulud olid pensionifondidesse tegelikult tehtud sissemaksete, sealhulgas ülekantud kohustuste katmiseks piisavalt suured. Samuti ei ole võimalik kindlaks teha meetodit, mille abil võis liikmesriik arvutada kõnealusel ajavahemikul tehtud sissemaksete suuruse. Komisjon märgib pärast 1995.-2002. aastal kohaldatud reguleeritud tasude õigusliku aluse analüüsi, et õigusnormidest ei saa kahtluseta selgust, kuidas pädevad asutused määrasid eelnevalt kindlaks reguleeritud tasude elemendid. Käesoleval juhul ei saa kindlalt tuvastada, et pädevad asutused, kinnitades reguleeritud tasud tasemel, mis kokkuvõttes kattis ülekantud kulud, määrasid kindla osa reguleeritud tasudest oma otsustes selgelt asjaomaste reguleerimata hindadega teenustega seotud kohustuste eest tehtava sissemakse katmiseks.
(330)
Erinevalt 2002., 2007. ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusest, millega reguleeriv asutus kõnealused kohustused sõnaselgelt kinnitas ja heaks kiitis, võiks selline varasem tegelik kohustuste katmine tuleneda pädeva asutuse kaalutlustest, mis olid seotud muude kulukomponentide või ettevõtja muude näitajate muutumisega. Sellisest varasemast tegelikust kohustuste katmisest ei piisa seega käesolevas asjas, et teha täpselt kindlaks, kui palju on pädevad asutused reguleeritud tasusid tõstnud, et katta asjaomaseid reguleerimata hindadega teenustega seotud kohustusi.
(331)
2003. aasta 1. jaanuarile järgnenud ajavahemiku puhul on seevastu 2002., 2007. ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusest selgelt näha, kuidas reguleeriv asutus reguleeritud tasud kehtestas. Reguleeritud tasud kinnitati selgelt kõrgemal tasemel, et katta reguleerimata hindadega teenustest tulenevad kohustused reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest.
b) Deutsche Posti sissemakse alates 2003. aastast
(332)
1997. aasta postiseaduse alusel võib Deutsche Post reguleerivalt asutuselt nõuda, et viimane arvestaks ainulitsentsist ja reguleeritud hindadega teenustelt saadud tulude asjakohast suurust kindlaks tehes kasutajatele edasi suunatavatesse kuludesse muu hulgas nii konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkohustused kui ka universaalteenuste tõhusa osutamise kulud. Sellist meetodit kasutas reguleeriv asutus esimest korda 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses. Reguleeriv asutus kiitis konkurentsikeskkonnas tavatutest sotsiaalkindlustusmaksetest tulenevad kohustused heaks ka 2007. ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses. Komisjoni hinnangut ei muuda asjaolu, et hindade eelnevat kontrolli kohaldatakse üksnes osale reguleeritud hindadega teenustest. Deutsche Postil oli - nagu varemgi - õigus suunata kõik kohustused oma turgu valitseva seisundi kasutamise kaudu edasi. Seda arvesse võttes ei ole vahet, kas reguleeriv asutus teeb eel- või järelkontrolli.
(333)
Reguleeriv asutus on alati heaks kiitnud Deutsche Posti taotluse, et kohustust nr 2 (tulu- ja kuluarvestuse kohast maksemäära ületavad sotsiaalkulud) refinantseeritaks reguleeritud hindadega teenuste tuludest. Nii võrreldi 2001. aasta konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid (kohustus nr 2) kindlaks tehes Deutsche Posti poolt oma ametnike eest tasutud sotsiaalkindlustusmakseid, mille suurus oli [40-45 %] arvestuslikust palgast (88) tulu- ja kuluarvestuse kohase võrdlusmääraga. Kõnealune võrdlusmäär koosneb sotsiaalkindlustus-, õnnetusjuhtumikindlustus- ja täiendava pensionikindlustuse maksete tööandja osast, mis on kokku [20-25 %] arvestuslikust palgast.
(334)
Nende kahe määra vahe, mis moodustab [15-20 %] ametnike arvestuslikust palgast, kajastati kohustuse nr 2 all ja kaeti reguleeritud hindadega teenuste tuludest (vt tabel 2).
(335)
Deutsche Post ei maksa seega majanduslikel põhjustel sotsiaalkindlustusmaksena mitte 33 % arvestuslikust palgast, vaid üksnes [20-25 %] sellest. 2003. aastast alates maksavad ülejäänud osa asjaomased tarbijad, kes peavad maksma tasusid, mis katavad Deutsche Posti sotsiaalkulud seoses teenustega, mille osutamiseks oli Deutsche Postil 2007. aastani ainulitsents, või universaalteenustega, mille osutamiseks on Deutsche Postil turgu valitsev seisund.
(336)
Et võrrelda arvestusliku palga suhtes kohaldatavat maksemäära konkurentide sotsiaalkindlustusmaksetega, tuleb arvestuslik palk teisendada ametnike brutopalgaks.
(337)
Arvestuslik palk moodustab [85-90 %] ametnike brutopalgast (89). Seega võrdub [20-25 %] arvestuslikust palgast [17,5-22,5 %-ga] brutopalgast.
(338)
Kuna Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtava sissemakse määraks kehtestati 33 % ja reguleeriv asutus kiitis heaks kohustuse nr 2, tasus Deutsche Post seega sotsiaalkindlustusmakseid [17,5-22,5 %] ametnike brutopalgast.
VII.3.2.3. Võrdlus
a) Ajavahemik 1995-2002
(339)
1995.-2002. aastal vähendasid tulud, mida Deutsche Post sai reserveeritud teenuste valdkonnas kohaldatud tasudest, olulisel määral tema maksetel seoses sotsiaalkulude katmisega lasunud tegelikku majanduslikku koormust. Kuna tasuelemente ei ole konkreetselt kindlaks tehtud, saab komisjon siiski üksnes tuvastada, et Deutsche Posti sissemakse jäi alla võrdlusmäära. Komisjon ei saa arvutada nende kahe taseme vahe täpset suurust ega näha ette meetodit, mis võimaldaks liikmesriigil seda teha.
b) 2003. aastale järgnenud ajavahemik
(340)
Tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära ja võrdlusmäära võrdlust arvesse võttes tuleb märkida, et tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär põhineb ametnike arvestuslikul palgal, mis on aluspalgana lepinguliste töötajate brutopalgaga võrreldes liiga madal. Tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär tuleb seega uuesti arvutada protsendina ametnike brutopalgast.
(341)
2006. aasta kohta esitatud andmetest ilmneb, et reguleerimata hindadega teenustelt maksti tegelikult sotsiaalkindlustusmakseid [17,5-22,5] % ametnike brutopalgast (või [20-25] % ametnike arvestuslikust palgast), võrreldes 33,5 % suuruse võrdlusmääraga. Seoses sotsiaalkindlustusmaksetega sai Deutsche Post seega 2006. aastal suhtelise eelise, mis moodustas [10-15] % ametnike brutopalgast.
Tabel 7
2006. aasta andmed tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära ja Deutsche Posti sotsiaalkindlustusmakse võrdlusmäära kohta
Kohustusliku sotsiaalkindlustusmakse määr
Tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär
Deutsche Posti sotsiaalkindlustuskohustuse võrdlusmäär
protsendina
lepinguliste töötajate brutopalgast
ametnike brutopalgast
ametnike brutopalgast
Tööandja osa
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Ravikindlustus
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Hoolduskindlustus
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Töötuskindlustus
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Pensionikindlustus
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Töötaja osa
20,50 %
Ravikindlustus
6,65 %
Hoolduskindlustus
0,85 %
Töötuskindlustus
3,25 %
3,25 %
Pensionikindlustus
9,75 %
9,75 %
Täiendav pensionikindlustus
[0-5 %]
Õnnetusjuhtumikindlustus
[0-5 %]
Maksemäär
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Tabeli 7 kohaselt on Deutsche Posti võrdlusmäär 33,5 % ametnike brutopalgast ja seega [10-15] protsendipunkti võrra tema tegelikult tasutud sotsiaalkindlustusmaksest suurem.
(343)
[10-15] protsendipunkti suurune vahe 2006. aastal on suurem kui 33,5 % suuruse võrdlusmäära ning tulu- ja kuluarvestuse kohase [20-25] % suuruse maksemäära vaheline [8-13] % suurune nominaalne vahe. See vahe hõlmab [2-3] protsendipunkti suurust lisamakset, mille puhul võetakse arvesse asjaolu, et nominaalne tulu- ja kuluarvestuse kohane [20-25] % suurune maksemäär põhineb põhjendamatult ametnike arvestuslikul palgal, mitte lepinguliste töötajate brutopalgale vastaval ametnike brutopalgal.
VII.3.2.4. Esialgne järeldus vajalikkuse ja proportsionaalsuse kohta
(344)
Pensionitoetus, millega kaetakse pensionifondide rahastamisvajadus, mis on suurem kui sotsiaalkindlustusmakse, mis moodustab 33 % Deutsche Posti ametnike arvestuslikust palgast, ei ole vajalik ega proportsionaalne järgmistel põhjustel:
1)
1995.-2002. aastal olid Deutsche Posti tegelikud kulud väiksemad kui võrdlusmäär; täpset vahet ei saa siiski kindlaks määrata;
2)
2003. aastast alates olid Deutsche Posti keskmised kulud ligikaudu [17,5-22,5] % tema ametnike brutopalgast, kuid keskmine võrdlusmäär oli 32 % ametnike brutopalgast; ülejäänud kulud kandsid kasutajad, kuna hinnalae reguleerimisel heakskiidetud tulud hõlmavad konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid, mis moodustavad ülejäänud [10-15] % ametnike brutopalgast.
(345)
Eri maksemäärade kasutamisel alates 2003. aastast on kaks põhjendust:
1)
kirja- ja pakiteenuseid osutavate ettevõtjate kohustuslikud sotsiaalkindlustusmaksed moodustavad 41 % brutopalgast. Et kõnealust määra võrrelda Deutsche Posti poolt oma ametnike eest makstavate sotsiaalkindlustusmaksetega, tuleb seda määra korrigeerida, võttes arvesse, et ametnikud kannavad ise 30-50 % oma tervishoiu- ja hoolduskuludest. Asjaomane ametnike osa on võrdne ravi- ja hoolduskindlustusmakse töötaja osaga, mis moodustab 7,5 % brutopalgast;
2)
Deutsche Posti sissemakse arvutatakse ametnike arvestusliku palga, mitte brutopalga alusel. Seepärast on Deutsche Posti ametnike puhul võrdlusmäär 33,5 % brutopalgast. Seda määra ületavatest kuludest vabastamine ei ole põhimõtteliselt vajalik ega proportsionaalne.
(346)
Kuludest vabastamise vajalikku ja proportsionaalset taset ületavat osa ei ole 1995.-2002. aasta kohta võimalik täpselt kindlaks määrata. 2003. aastast alates on kõnealune osa [10-15] % brutopalgast.
VII.3.2.5. Erilise konkurentsi- ja regulatiivse keskkonna mõju vajalikkuse ja proportsionaalsuse kriteeriumidele
(347)
Pensionitoetuse vajalikkust ja proportsionaalsust hinnates tuleb siiski arvesse võtta seda, et tegemist on erilise konkurentsi- ja regulatiivse keskkonnaga.
(348)
Nagu punktis II.2.1 märgitud, oli Deutsche Postil 31. detsembrini 2007 teatavate kirisaadetiste edastamiseks ainulitsents. Tal oli 1997. aasta postiseaduse § 52 alusel nimetatud tähtajani Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 97/67/EÜ (90) 2. peatüki ja 1997. aasta postiseaduse § 11 kohane universaalteenuse osutamise kohustus. 1. jaanuarist 2008 alates osutab Deutsche Post universaalteenuseid vabatahtlikult.
(349)
Seni kuni Deutsche Postil oli teatavate kirisaadetiste edastamise teenuste osutamiseks ainulitsents, ei saanud tema konkurendid selles postituru osas oma teenuseid pakkuda. Asjaolu, et reguleeriv asutus lubas Deutsche Postil reguleeritud hindadega teenustele kehtestatud suuremate tasude abil täielikult (ja suuremas ulatuses, kui olid tema konkurentide sotsiaalkindlustusmaksed) refinantseerida sellist osa postiametnike sotsiaalkuludest, mis tulenes ainulitsentsiga hõlmatud teenuste osutamisest, ei oleks tohtinud kaubandust kahjustada määral, mis on vastuolus ühiste huvidega.
(350)
Universaalteenuse osutamise kohustus põhineb asjaolul, et postiettevõtjad ei paku konkurentsipõhise turu korral maa- või äärepoolsemates piirkondades üldse teatud teenuseid või pakuvad neid ülemäära kõrge hinna eest. Seepärast peavad liikmesriigid direktiivi 97/67/EÜ artikli 4 alusel tagama, et kasutajatel on õigus universaalteenusele, mis hõlmab kindlaksmääratud kvaliteediga postiteenuse pidevat osutamist nende territooriumi igas punktis kõikidele kasutajatele sobiva hinnaga.
(351)
Seoses sellega nähakse Saksa õigusaktidega kõigile sellistele postiettevõtjatele, kellel on valitsev seisund turul, kus kehtib universaalteenuse osutamise kohustus, ette konkreetne kohustus. Postiteenuste määruse (91) § 2 kohaselt peavad asjaomased postiteenuste osutajad pakkuma kõnealusel turul teenuseid kõigile kasutajatele võrdsetel tingimustel. Seni oli üksnes Deutsche Postil selline turgu valitsev seisund ja vastavalt ka kõnealune kohustus.
(352)
Deutsche Post ei saanud pärast erastamist universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise hüvitisena mingisugust riigiabi. Ta sai siiski universaalteenuste osutamisest tulenenud kulude katmiseks hüvitist sellistelt reguleeritud hindadega teenustelt saadud tulude kaudu, mille puhul oli tal turgu valitsev seisund. Komisjoni arvates on seda pensionitoetuse vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamisel asjakohane arvesse võtta.
(353)
Komisjon leiab seega, et postiametnike sotsiaalkulude puhul, mis tulenevad selliste reguleeritud hindadega teenuste osutamisest, mis kuuluvad universaalteenuse osutamise kohustuse alla ja mille puhul Deutsche Postil on turgu valitsev seisund, ei kahjusta asjaolu, et reguleeriv asutus on lubanud reguleeritud hindadega teenuste osutamisest tulenevad sotsiaalkulud - isegi kui need ületavad konkurentide poolt üldiselt kantavaid kulusid - täielikult rahastada suuremate tasude arvelt, kaubandust määral, mis on vastuolus ühiste huvidega. See järeldus põhineb erilisel konkurentsi- ja regulatiivsel keskkonnal, milles kõnealuseid teenuseid osutatakse. Järeldust ei saa seepärast üle kanda teistele valdkondadele.
VII.3.3. Järeldus
(354)
Järelikult tasus Deutsche Post 2003. aastast alates oma reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas tegutsevate ametnike eest sotsiaalkindlustusmakseid, mis olid tema konkurentide maksemääradest 11-14 protsendipunkti väiksemad.
Joonis 8
Sotsiaalkindlustusmakse määraga seotud suhteline eelis, võrreldes reguleerimata hindadega teenustega (maksemäärad protsendina ametnike brutopalgast)
[…]
(355)
Väiksed sotsiaalkindlustusmaksed ei ole postiteenuste turu avamise eesmärgi saavutamiseks vajalikud ega proportsionaalsed. Deutsche Post konkureerib kõnealusel turul otseselt muude teenuseosutajatega. Seepärast leiab komisjon, et madalad sotsiaalkindlustusmaksed kahjustavad kaubandust määral, mis on vastuolus ühiste huvidega; seepärast ei saa neid pidada siseturuga kokkusobivaks.
(356)
Pensionitoetuse siseturuga kokkusobimatu osa arvutatakse 1. jaanuarile 2003 järgneva ajavahemiku kohta järgmise valemi abil: võrdlusmäära ning tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära vahe korrutatakse reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas töötavate ametnike brutopalkade summaga.
Tabel 8
Valem siseturuga kokkusobimatu abi arvutamiseks 1. jaanuarile 2003 järgneva ajavahemiku kohta
Siseturuga kokkusobimatu abi =
=
(võrdlusmäär - regulatiivne maksemäär)
×
reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas töötavate ametnike brutopalkade summa
(357)
Olemasolevate andmete põhjal on 2003.-2010. aastal antud suhteline eelis kokku [500 - 1 000] miljonit eurot (vt lisa). Kõnealusel ajavahemikul vähenes siseturuga kokkusobimatu abi iga-aastane summa ametnike arvu kahanemise tõttu […] miljonilt eurolt (2003) […] miljoni euroni (2010).
VII.3.4. Vastuväited Saksamaa väidetele
(358)
Komisjon kahtles 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses pensionitoetuse vajalikkuses ja proportsionaalsuses, sest reguleerimata hindadega teenuste puhul tasutud sotsiaalkindlustusmaksed olid eraõiguslike konkurentide omadest 11-14 % väiksemad. 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses hinnati sellest tulenenud iga-aastase eelise suuruseks 100-200 miljonit eurot.
(359)
Saksamaa esitas 2011. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta esitatud märkustes kaks peamist vastuväidet:
1)
Saksamaa märgib, et võrdlusmäär saab põhineda üksnes sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osal, sest eraettevõtjad ei ole õiguslikult kohustatud töötaja osa maksma. Peale selle tuleks võrdlusmäära puhul arvesse võtta seda, et Deutsche Posti töötajate palgatase on alati olnud konkurentsikeskkonnas tavapärasest tasemest kõrgem;
2)
Saksamaa väitel jättis komisjon arvesse võtmata seda, et reguleeritud hindadega universaalteenustelt saadud tulud on konkurentsikeskkonnas tavatutest sotsiaalkuludest tulenenud kohustuste rahastamiseks piisavad.
VII.3.4.1. Komisjon tegi õigesti, kui võttis võrdlusmäära arvutamisel arvesse töötajate sissemakseid ega korrigeerinud palgataset vastavalt „konkurentsikeskkonnas tavapärasele palgale”
(360)
Saksamaa väidab, et sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osast suurema võrdlusmäära korral oleks Deutsche Post ebasoodsamas olukorras kui tema konkurendid, kes pidid maksma üksnes tööandja osa.
(361)
Selle esimese väite kohta märgib komisjon, et ametnikud ei ole erinevalt lepingulistest töötajatest kohustatud tasuma pensioni- ja töötuskindlustusmakseid. Seepärast tuleb selliseid sissemakseid võrdlusmäära arvutamisel tingimata arvesse võtta, tagamaks, et Deutsche Posti ja tema eraõiguslike konkurentide otsesed ning kaudsed sissemaksed oleksid võrdsed.
(362)
Järgmisena märgib Saksamaa, et võrdlusmäära ei kohaldata mitte ametnike brutopalga ega ametnike arvestusliku palga suhtes, vaid üksnes konkurentsikeskkonnas tavapärase palga suhtes. 2002., 2007. ja 2011. aasta tulu- ja kuluarvestuses peaks konkurentsikeskkonnas tavapärane palk Deutsche Posti väitel põhinema postisektoris 2003. aastal sõlmitud kollektiivlepingutes kindlaksmääratud palgal.
(363)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses kasutatakse konkurentsikeskkonnas tavapärase palgana 2007. aasta miinimumpalka, mis on siiski kollektiivlepingus kindlaksmääratud palgast väiksem.
(364)
Saksamaa väitel on arvutustes tollasele konkurentsikeskkonnas tavapärasele palgale tuginemine vajalik selleks, et Deutsche Posti sotsiaalkulud oleksid tema konkurentide omadega samal tasemel.
(365)
Komisjon ei saa selle väitega nõustuda, sest abi peab olema minimaalse vajaliku suurusega, tagamaks, et tugevalt piiratud konkurentsi järkjärguline asendamine tegeliku konkurentsiga Euroopa Liidus toimub vastuvõetavatel majanduslikel tingimustel.
(366)
Seepärast ei oleks proportsionaalne anda abi sellises ulatuses, mis võimaldaks Deutsche Postil rahastada sotsiaalkulusid 1995. aastast alates üksnes konkurentsikeskkonnas tavapärase palga alusel, mille puhul ei võeta arvesse tööturu tingimusi varasematel aastatel. Ärimaailmas on tavaline, et turgu valitsevate või uute ettevõtjate poolt eri ajal tööle võetud töötajate palgad on erinevad.
(367)
Riigiabi juhtumis France Telecom (92) lükkas komisjon tagasi Prantsusmaa väite, mille kohaselt tuleb sotsiaalkindlustusmaksete puhul arvesse võtta asjaolu, et ametnikud said suuremat palka kui konkurentide töötajad. Komisjon rõhutas sellega seoses, et turgu valitseval ettevõtjal olid turu avamise hetkel ametnike näol kvalifitseeritud ja pädevad töötajad, ilma kelleta ta ei oleks suutnud oma turupositsiooni säilitada. Igal juhul oleks täiesti vastuvõetamatu rõhutada üksnes turgu valitsevat ettevõtjat ebasoodsamasse olukorda panevaid tegureid ja jätta arvesse võtmata olulisi eelised, mis on seotud näiteks turuosa, tuntuse ja kliendibaasiga.
(368)
Pealegi ei saa Deutsche Posti arvutuste põhjal usaldusväärselt kinnitada, et Deutsche Post oleks ilma ametnike teenistuses hoidmise kohustuseta saavutanud palgakulude puhul arvutatud kulude kokkuhoidu. Isegi juhul kui ametnikud viidi 1995. aastal tõepoolest üle lepingulise töötaja staatusse, ei saa kindlaks teha, mitu ametnikku 1995. aastal lepinguliste töötajatega asendati ja millisel palgaastmel see toimus. Deutsche Posti ametnike arvukuse (93) tõttu 1995. aastal on ebatõenäoline, et Deutsche Postil oli 1995. aastast alates õiguslikult ja majanduslikult võimalik asendada kõik ametnikud sama produktiivsete, kuid vähem palka saavate lepinguliste töötajatega.
(369)
Komisjon lükkab seepärast mõlemad Saksamaa väited võrdlusmäära ja palkade kohta tagasi.
VII.3.4.2. Märkused Saksamaa väite kohta, et reguleeritud hindadega teenustelt saadud tulud ei ole asjaomaste kohustuste rahastamiseks piisavad
(370)
Saksamaa väitel hindas komisjon üksnes reguleerimata hindadega teenustega seotud sotsiaalkindlustusmakseid ega uurinud, kas reguleeritud universaalteenustelt saadud tulud on asjaomaste kohustuste rahastamiseks piisavad.
(371)
Saksamaa esitab kaks arutluskäiku. Esiteks ei tõendanud komisjon, et Saksa reguleeriv asutus Deutsche Posti asjaomased kohustused tõepoolest heaks kiitis. Teiseks, isegi kui reguleeriv asutus need kohustused heaks kiitis, ei ole reguleeritud hindadega universaalteenustelt saadud kasum siiski kõnealuste kohustuste rahastamiseks veel piisavalt suur. Saksamaa esitaks kaks eksperdihinnangut - professor Weberi ja CTcon’i hinnangu - eesmärgiga tõendada, et reguleeritud hindadega teenuste tulud ei ole konkurentsikeskkonnas tavatutest sotsiaalkuludest tulenevate kohustuste katmiseks piisavad ja Deutsche Post sai seetõttu konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest liiga väikest hüvitist.
a) 2002., 2007. ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses tuginetakse Deutsche Posti esitatud tulu- ja kuluarvestusele ning kiidetakse heaks kõik asjaomased kohustused
(372)
Asjakohased dokumendid tõendavad, et reguleeriv asutus kiitis alates 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusest Deutsche Posti kohustused heaks ja määras nende kohustuste katmiseks vastavalt reguleeritud tasud. Peale selle tõendavad 2007. ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus, et reguleeriv asutus rahuldas Deutsche Posti taotluse ning kinnitas, et asjaomaseid konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid rahastatakse reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest.
b) Professor Weberi hinnang ei toeta väidet, et reguleeritud hindadega universaalteenustelt saadud tulud on Deutsche Posti asjaomaste kohustuste katmiseks ebapiisavad
(373)
Professor Weberi hinnang hõlmab ajavahemikku 1995-2010 ja selles märgitakse, et Deutsche Post sai pensionitoetust ning lisaks kaeti ta kohustus nr 2 täielikult reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest (hinnangu põhjalik kirjeldus on esitatud punkti VI.1.4.2 alapunktis a).
(374)
Hinnangus viidati kõigepealt 1997. aasta postiseaduse § 20 lõikes 2 sätestatud tasude võrdlushinnale. Kõnealuse sätte kohaselt tuleb võrdlushinna puhul nõuetekohaselt arvesse võtta teenuste tõhusa osutamise ja postiteenuste üleriigilise osutamisega kaasnevaid kulusid ning töötajate pensionikohustuste ülevõtmise kulusid, mis Deutsche Bundesposti õigusjärglasel on tekkinud.
Tabel 9
Hindade kindlaksmääramine vastavalt 1997. aasta postiseaduse § 20 lõikele 2
Reguleeritud teenuste võrdlushind =
=
reguleeritud teenuste tõhusa osutamise kulud + kohustused
=
reguleeritud teenuste kogukulud + reguleerimata teenustest tulenevad kohustused
(375)
Reguleeriv asutus peab kehtestama sellised reguleeritud tasud, mis võimaldaksid katta saadud tuludest reguleeritud hindadega teenuste „tõhusa osutamise” kulud ja heakskiidetud kohustused. Teisisõnu tähendab see seda, et reguleeritud tasudest kaetakse täielikult nii reguleeritud hindadega teenuste kogukulud - sõltumata sellest, kas neid nimetatakse kohustusteks või teenuste tõhusa osutamise kuludeks - kui ka sellise osa kohustustest, mis tulenevad reguleerimata hindadega teenustest. 1997. aasta postiseaduse § 20 lõikega 2 tagatakse, et heakskiidetud kohustused kaetakse täielikult reguleeritud hindadega teenuste tuludest. Erinevalt Saksamaa väitest on seadusega ka tagatud, et selliste konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude enda kanda võtmine, mis on seotud reguleerimata hindadega teenuste valdkonna töötajatega, ei too kaasa liiga väikese hüvitise maksmist reguleeritud hindadega teenuste eest.
(376)
Järgmisena määratletakse hinnangus 2007. aasta miinimumpalga alusel ametnike konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud kui Deutsche Posti ametnikega seotud kõigi sotsiaalkulude (maksed pensionifondidesse ja tervishoiukulude katmiseks ning sissemaksed õnnetusjuhtumikindlustusse ja muud liiki kindlustustesse) ning tööandja poolt pensioni-, ravi- ja hoolduskindlustusse tehtavate sissemaksete vahe. Seejärel võrreldakse seda vahet kohustusega nr 2.
(377)
Professor Weberi hinnang on kahel põhjusel vaieldav: esiteks on konkurentsikeskkonnas tavatud kulud hinnatud liiga suureks. Teiseks ei võetud arvesse seda, et seepärast sisaldavad konkurentsikeskkonnas tavatud kulud ka kulusid, mille eest Deutsche Post on saanud hüvitisi, mida kajastatakse teiste kohustuste, mitte kohustuse nr 2 all. Hinnangus esinesid eelkõige järgmised puudused.
(378)
Esiteks tehti hinnangus konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud kindlaks sotsiaalkindlustusmakse tööandja osa alusel, kuid kohustuse nr 2 kindlakstegemiseks kasutati tulu- ja kuluarvestuse kohast maksemäära. Kuna tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär on sotsiaalkindlustusmakse tööandja osast suurem, on hinnangukohased konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud kohustusest nr 2 suuremad. Hinnangus ei võeta seega arvesse konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid, mida reguleeriv asutus käsitab teenuste „tõhusa osutamise” kuludena.
(379)
Teiseks jäetakse hinnangus arvesse võtmata, et kohustus nr 1 (konkurentsikeskkonnas tavatud palgakulud) hõlmab ka osa konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid (nt arvestusliku palga ja konkurentsikeskkonnas tavapärase palgataseme jaoks kindlaks määratud võrdlusmäära vahe tõttu) ja neid rahastatakse seega kohustusest nr 1. Muud hinnangus arvesse võetud sotsiaalkulud kaetakse muudest kohustustest (nt maksed BAnstPT-le kohustusest nr 6) ja sellest tulenevalt need hüvitatakse. Kuigi kõik ametnikega seotud sotsiaalkulud on nimetatud, ei ole väidetud, et konkurentsikeskkonnas tavatud kulud kaetakse ka muudest kohustustest kui kohustusest nr 2.
(380)
Kolmandaks tuleb märkida, et kohustus nr 2 ei hõlma ametnike ja lepinguliste töötajate konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid. Lepinguliste töötajate sotsiaalkindlustusmaksed olid enne 2003. aastat tulu- ja kuluarvestuse kohasest võrdlusmäärast suuremad, sest need kulud sisaldasid ka lepinguliste töötajate täiendava pensionikindlustuse intresse ligikaudu […] miljoni euro ulatuses. 2003. aastast alates käsitati kõnealuseid intresse finantskuludena ja sellest ajast alates on lepinguliste töötajate sotsiaalkulud tulu- ja kuluarvestuse kohasest võrdlusmäärast väiksemad.
(381)
Kuna hinnangus rakendatakse kohustuse nr 2 kogusummat hüvitisena konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest, oli ametnike sotsiaalkulude kandmisest vabastamine enne 2003. aastat ülemäärane ja pärast 2003. aastat ebapiisav. Ametnike konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest kohustusest nr 2 makstava asjakohase hüvitise hindamiseks tuleb asjaomaseid ametnikke ja lepingulisi töötajaid käsitleda eraldi.
(382)
Hinnangus kindlakstehtud summa, mille võrra saadud hüvitis oli asjakohasest hüvitisest väiksem, on seega eksitav, sest selle puhul ei ole arvesse võetud seda, et konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid ei kaeta üksnes kohustusest nr 2 ja reguleeriv asutus käsitas suuremat osa sotsiaalkuludest teenuste „tõhusa osutamise” kuludena. Hinnangus hüvitisega seoses tehtud vea parandamisel on kohustused ja konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud võrdsed, nagu on nõutud 1997. aasta postiseaduse § 20 lõikes 2.
(383)
Saksamaa vastuväide, et komisjon tegi oma 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses vea, hinnates üksnes reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas antud suhtelist eelist, tuleb seega tagasi lükata, kuna 1997. aasta postiseaduse § 20 lõike 2 kohaselt peab reguleeriv asutus kehtestama sellised võrdlushinnad, mis võimaldaksid katta reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest reguleeritud hindadega teenuste tõhusa osutamise kulud ja heakskiidetud kohustused.
c) WIKi hinnang ei tõenda, et konkurentsikeskkonnas tavatute kulude eest maksti liiga väikest hüvitist
(384)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele viidates märgib Saksamaa, et Deutsche Postil oli 1990. aastast alates reguleeritud hindadega teenuste valdkonnas suur puudujääk, sest reguleeritud teenuste tulud kulutati ära reguleeritud hindadega teenuste kulude ja universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude (94) katmiseks. Saksamaa lükkab sel põhjusel ka tagasi komisjoni väite, et reguleeritud hindadega teenuste kasumist piisas reguleerimata hindadega teenuste osutamisest tulenenud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude rahastamiseks.
(385)
Komisjon märgib sellega seoses esiteks, et reguleeriva asutuse poolt pärast 2003. aastat vastuvõetud otsustest ilmneb selgelt, et ta on osa reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest määranud hüvitiseks kohustuse nr 2 täitmise eest. Sellise hüvitise olemasolu reguleeritud hindadega teenuste tulude arvelt ilmneb seega selgelt reguleeriva asutuse otsustest.
(386)
Teiseks on erinevalt 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest WIKi hinnangus märgitud, et 2000. aastast alates saavutati reguleeritud hindadega teenuste valdkonnas suured positiivsed kasumimarginaalid, mis moodustasid üle [6,5-8,5] % käibest.
Joonis 9
Reguleeritud hindadega teenuste müügitulu arvutamine WIKi hinnangu alusel
[…]
Selgitus:
arvutus põhineb WIKi hinnangus 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusse tehtud parandustel. Peale selle lähtutakse sellest, et reguleeritud hindadega teenused katavad kõik reguleerimata hindadega universaalteenuste kahjumid. 2007. aasta väiksem kasum tuleneb eelkõige kinnisvaraportfelli ebaharikult suurest amortiseerumisest.
(387)
Pärast 2000. aastat saadud suurem kasum on otseselt seotud 1995. aasta pensioniseadusega kindlaksmääratud pensionikindlustusmaksete vähendamisega: kui Deutsche Post tegi 1999. aastal iga-aastase 2,045 miljardi euro suuruse ühekordse makse, siis 2000. aastal oli asjaomane makse üksnes ligikaudu 735 miljonit eurot (33 % ametnike arvestuslikust palgast). Kuna reguleeriv asutus ei vähendanud 2000. aastal reguleeritud tasusid kooskõlas väiksemate pensionimaksetega, suurenes olulisel määral Deutsche Posti kasum. Majanduslik kasum oli ka pärast 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse vastuvõtmist suur, sest reguleeritud tasusid ei vähendatud piisavalt järsult, nii et need vastaksid reguleeritud hindadega teenuste kuludele.
(388)
Seoses Saksamaa kriitikaga WIKi hinnangu kohta leiab komisjon, et hinnang annab 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusega võrreldes tõesema pildi Deutsche Posti majanduslikust olukorrast üldiselt ja eelkõige reguleeritud hindadega teenuste kasumist. Seda saab põhjendada järgmiselt.
i) kulude asjakohasem jaotus kommertsteenustele
(389)
Chronoposti kohtuotsuse kohaselt tuleb kommertsteenuste otsekulud kanda neist saadud tuludest ja neist tuleb anda asjakohane panus ka üldkulude katmisse. Kulud saab asjakohaselt jaotada eri teenustele kas väliste võrdlusväärtuste (nt turuhind) või sisemiste kuluandmete abil (95).
(390)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestus tugineb 1997. aasta postiseaduse § 20 lõikes 2 sätestatud põhimõttele, mille kohaselt võib reguleerimata hindadega teenustele jaotada üksnes teenuste tõhusa osutamise kulud, samas kui kõik kohustused (nt Postdiensti töötajate pensionikohustuste ülevõtmisega kaasnenud lisakulud ja universaalteenuse osutamise kohustuse netokulud) tuleb rahastada reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest. WIKi hinnangus märgitakse siiski pärast 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse analüüsi eraõiguslike konkurentide kasumlikkusega võrreldes, et Deutsche Post jaotas reguleeritud hindadega teenustele liiga suure osa kohustustest ja kommertsteenustele ebapiisava osa kohustustest.
(391)
WIKi hinnangu tulemusi kinnitab selliste konkurentsikeskkonnas tavapäraste võrdlusmäärade analüüs, mida Deutsche Post kasutas üksikute kohustuste arvutamiseks: nagu juba märgitud, on kohustuse nr 2 (konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud) arvutamiseks kasutatud tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär liiga madal võrreldes kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksetega, mida eraõiguslikud konkurendid peavad maksma. Peale selle on näiteks postkontorite taristukulude puhul tegemist puhtalt hüpoteetilise võrdlusalusega, kuna on võimatu tõendada, et Deutsche Post oleks ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta jätkanud 1990. aastast alates oma postkontorite ülalpidamist. Samuti ei saa tõendada, et Deutsche Post kasutas 1990. aastast alates ainult selliseid töötajaid, kellele ta pidi maksma üksnes 2007. aasta miinimumpalgaga võrdset palka.
(392)
Seepärast leiab komisjon, et WIKi hinnang sobib paremini kommertsteenustele jaotatavate kulude väljaselgitamiseks.
(393)
Kuluarvestus peab olema direktiivide 97/67/EÜ ja 2006/111/EÜ kohaselt kooskõlas ka üldiste raamatupidamispõhimõtetega. Deutsche Posti aastaaruandes ei kajastatud suuremaid amortisatsioonikulusid ega suuremaid täiendavaid pensionikulusid. Sellised kulud rahastatakse tavaliselt - see kehtib nii Deutsche Posti kui ka tema konkurentide kohta - ettevõtja bilansilisest kasumist. Eespool kirjeldatud ümberhindamine paneks Deutsche Posti seega tema konkurentidega võrreldes soodsamasse olukorda.
ii) Mõistliku kasumi suuruse kindlakstegemiseks kasutatava võrdlusmäära puhul võetakse arvesse Deutsche Posti riskipositsiooni
(394)
Deutsche Posti kasum jäi pärast 2000. aastat selgelt üle 3,48 % suuruse müügitulu mediaani (WIKi hinnang) ja alla 6,1 % suuruse müügitulu (Deloitte’i teine hinnang). Seepärast ei saa nõustuda Saksamaa väitega, mille kohaselt sai Deutsche Post nii suuri kahjumeid, et ta ei saanud katta oma kohustusi reguleeritud hindadega teenuste tuludest.
(395)
Peale selle tuleb kriitiliselt suhtuda Deloitte’i teise hinnangusse, mis põhineb peamiselt väikesel rahvusvaheliste kullerpakiteenuste osutajatest (sh UPS, FedEx, TNT Express) moodustatud võrdlusrühmal. Deloitte’i teises hinnangus esitatud soovituses kasutada mõistliku kasumimarginaali alusena madalamat 6,1 % suurust müügitulu ja 7,4 % suurust müügitulu mediaani ei võeta arvesse asjaolu, et Deutsche Posti äritegevus on palju vähem kapitalimahukas ja ka vähem riskantne:
1)
rahvusvahelisi kullerpakiteenuseid ei osuta mitte Deutsche Post ise, vaid üksnes tema tütarettevõtja DHL;
2)
kirjateenustesse, millega Deutsche Post teenib 75 % oma tuludest, tuleb rahvusvaheliste pakiteenustega võrreldes palju vähem kapitali investeerida, kuna suurima kuluartikli moodustab kirjakandjate palk. Kullerpakiteenuste valdkonnas tuleb palju rohkem investeerida kapitalimahukatesse süsteemidesse (96);
3)
Deutsche Postil oli kirjade edastamise valdkonnas turgu valitsev seisund tänu ainulitsentsile, mis tagas Deutsche Postile kindla kliendibaasi, ilma et ta oleks pidanud tegema turundusse või kaubamärgi arendamisse suuri investeeringuid. Rahvusvaheliste pakiteenuste osutajad pidid seevastu oma positsiooni igal riigisisesel turul nullist üles ehitama ning lõid nii mõnegi tuntud kaubamärgi (97) omal riisikol ja kulul;
4)
Deutsche Posti turu ja kuludega seotud riskid tagati riiklike meetmete (98) kaudu. Hindade reguleerimisega toetati eelkõige seda, et kõik reguleerimata hindadega teenustest tulenevad kohustused (99) oleksid kaetud.
(396)
WIKi hinnangus kasutatakse seega kasumi arvutamiseks õigesti Deloitte’i teises hinnangus esitatud marginaalist väiksemat võrdlusmäära, et võtta asjakohaselt arvesse Deutsche Posti äritegevuse väiksemat kapitalimahukust ja väiksemaid riske, võrreldes rahvusvaheliste kullerteenustega. Kasumi võrdlusmäära täpse suuruse kindlaksmääramine ei ole siiski vajalik, sest kokkuvõttes saavutatud müügitulu 8,3 % suurune marginaal on suurem kui Deloitte’i teises hinnangus esitatud väiksem 6,1 % suurune müügitulu. Isegi Saksamaa enda esitatud eksperdihinnangu alusel ei saa kinnitada, et Deutsche Post sai 2000. aastast alates liiga väikest hüvitist.
(397)
Igal juhul on Saksamaa kriitikat WIKi hinnangu kohta raske mõista, kuna 3,48 % suurune müügitulu mediaan ei ole suurem kui kasum, mida reguleeriv asutus ja Deutsche Post ise peavad mõistlikuks. Ühest küljest on võrdlusmäärana 3,48 % suurust müügitulu kasutades absoluutarvudes saadud kasum suurem kui Deutsche Posti tulu- ja kuluarvestuses nimetatud ja reguleeriva asutuse heakskiidetud kapitalikulud (nt […] ja […] kulud) (vt punkt IV.4.3). Teisest küljest on WIKi hinnangus nimetatud 7,66 % suurune varade tootluse mediaan samas suurusjärgus omakapitali tootlusega, mida Deutsche Post […].
(398)
Saksamaa viidatud raudteeveo- ja bussiveoettevõtjate mõistlikud kasumimarginaalid (7-8 % suurune müügitulu) ei mõjuta mõistliku kasumi võrdlusmäära kindlaksmääramise kohta tehtud järeldusi. Nimetatud majandussektorid on kapitalimahukamad ja neis on kapitalikulude katmiseks vaja seega suuremat müügitulu. Neist arvudest ilmneb hoopis, et Deloitte’i teises hinnangus kasutatud mõistliku kasumi võrdlusmäär vastab pigem kapitalimahuka majandussektori kui tööjõumahuka majandussektori keskmisele müügitulule.
d) Järeldused
(399)
Komisjon peab tagasi lükkama Saksamaa väite, mille kohaselt on reguleeritud hindadega teenuste tulud konkurentsikeskkonnas tavatutest sotsiaalkuludest tulenevate kohustuste katmiseks ebapiisavad. Saksamaa esitatud eksperdiarvamus ja 2009. aasta tulu- ja kuluarvestus ei toeta Saksamaa väidet.
(400)
2002., 2007. ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus tõendavad seevastu selgelt, et reguleeriv asutus on asjaomaste kohustuste hüvitamise reguleeritud hindadega teenuste tuludest alati heaks kiitnud.
VII.3.5. Siseturuga kokkusobimatu abi andmise lõpetamine alates 1. jaanuarist 2003
(401)
Kui komisjon on leidnud, et abi on siseturuga kokkusobimatu, on ta vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale pädev otsustama, kas asjaomane liikmesriik peab abi andmise lõpetama või seda muutma (100). Kõnealuse kohtupraktika kohaselt on sellise kohustuse eesmärk taastada abile eelnenud olukord (101). Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et kõnealune eesmärk on saavutatud, kui abisaaja on ebaseadusliku abina saadud summad tagasi maksnud ja seega loobunud eelistest, mis tal turul konkurentide ees oli, ja on taastatud abi andmisele eelnenud olukord (102).
(402)
Kooskõlas kõnealuse kohtupraktikaga on määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõikes 1 sätestatud, et: „kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada. […] Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.”
(403)
Komisjon märgib, et 2007. aasta ja 2011. aasta menetluse pikendamise otsus hõlmavad ajavahemikku 1990-2007. Pensionitoetuse puhul oli siiski tegemist abikavaga, mida rakendati ka pärast 2007. aastat. 2007. aastal ei olnud kindlaks määratud ka hüvitist kohustuste katmise eest reguleeritud hindadega teenuste tuludest. Saksamaa esitas oma 2. jaanuari 2012. aasta kirjas andmed pensionitoetuse kohta ja reguleeritud hindadega teenustelt muu hulgas 2010. aastal teenitud tulude kohta. Komisjon leiab seetõttu, et pensionitoetuse siseturuga kokkusobimatu osa tagasinõudmine ei lõpe 2007. aastaga, vaid see peaks hõlmama ajavahemikku kuni käesoleva otsuse teatavakstegemiseni.
(404)
Deutsche Posti esitatud abielemendi arvutuse kohta tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei nõua ükski liidu õigusnorm siseturuga kokkusobimatuks kuulutatud abi tagasinõudmise korralduse korral komisjonilt tagastatava abi täpse summa kindlaksmääramist. Piisab sellest, kui komisjoni otsus sisaldab andmeid, mis võimaldavad selle adressaadil summa ilma liigsete probleemideta ise kindlaks määrata (103).
(405)
Siseturuga kokkusobimatu abi tuleb arvutada tabelis 8 esitatud valemi järgi tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära ja võrdlusmäära (vt lisas esitatud määratlus ja tabel 7) ning ametnike brutopalga (vt määratlus tabelis 6) alusel. Õigusvastase abi pealt tuleb abi tagasimaksmiseni arvestada intressi. Intress tuleb arvutada vastavalt komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 (millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (104) V peatükile.
(406)
Lisas esitatud arvutused, mille abil tehti kindlaks õigusvastase abi summa aastatel 2003-2010 (intressideta), tuginevad eeldusele, et ametnikud olid võrdsetes osades tegevad nii reguleeritud kui ka reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas. Olemasolevatest andmetest ei selgu reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas tegutsevate ametnike täpne arv. Neist andmetest ilmneb seevastu, et tulude jaotus reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste vahel on usaldusväärne esmane indikaator palgakulude jaotuse kohta.
(407)
Täpsemate andmete kasutamisel võib arvutus olla seega täpsem ja tulemus muutuda. Saksamaa esitas hiljuti uued andmed reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas töötavate ametnike palkade summa kohta 1995.-2007. aastal. Need viitavad sellele, et ametnike palkade summa tuleks kindlaks määrata tulu- ja kuluarvestuses esitatud Deutsche Posti personalikulude jaotuse abil. Sellist lähenemisviisi kasutades võib saada väiksema ametnike palkade summa kui tuluosadel põhinevale jaotusele tuginedes. Saksamaa esitas 2. jaanuaril ja 19. jaanuaril 2012 oma märkused, mis viitavad sellele, et kulude jaotust reguleeritud hindadega teenuste endi ning reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste vahel on muudetud (vähemalt seoses 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusega). Esitatud andmete kohaselt tuleks 2008. aastast alates osa kulusid selgelt kanda reguleerimata hindadega teenuste arvelt. Käesoleva otsuse kohaldamisel arvutatakse õigusvastase abi täpne summa esitatud kaalutlusi arvesse võttes välja koos Saksamaaga.
(408)
Komisjon ei suutnud oma jõupingutustest hoolimata usaldusväärselt kindlaks teha 1995.-2002. aastal antud õigusvastase abi summat. Ka käesolevas otsuses näib olevat võimatu esitada arvutusparameetreid, mis oleksid piisavalt täpsed, et liikmesriik saaks otsuse rakendamisel (üksi või koos komisjoniga) teha lõpliku arvutuse. Neil asjaoludel on abi tagasinõudmine määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 alusel vastuolus liikmesriigi kaitseõigusega ja õiguskindluse põhimõttega, sest kõnealuse sätte kohaselt „ei nõua komisjon abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega”.
(409)
Seepärast tuleks abi, mida anti alates 1. jaanuarist 2003 kuni selle päevani, mil reguleerimata hindadega teenuste puhul enam suhtelist eelist ei esine, tagasi nõuda.
(410)
Pärast käesoleva otsuse teatavakstegemise kuupäeva tuleb tagada, et palkadel põhinevad sotsiaalkindlustusmaksed, mida Deutsche Post oma ametnike eest maksab, ei oleks tema konkurentide poolt lepinguliste töötajate eest tehtavatest sissemaksetest väiksemad. Võrdlemisel tuleb arvesse võtta kõiki hüvitisi, mida Deutsche Post postiseaduse § 20 kohase hindade reguleerimise alusel saab.
VIII. HINNANG RIIKLIKE HÜVITISTE KOHTA
VIII.1. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohase abi olemasolu
(411)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt „on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust”. Selleks et hinnata, kas meede on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peab komisjon kontrollima, kas on täidetud järgmised tingimused: meedet saab seostada riigiga ja see antakse riigi ressurssidest, teatavatele ettevõtjatele või majandusharudele antakse eelis, mis moonutab konkurentsi, ja meetme kaudu kahjustatakse liikmesriikidevahelist kaubandust.
(412)
Riiklike hüvitiste puhul on tegemist riiklike ressurssidega, kuna need anti 1989. aasta postikorralduse seaduse §-de 37 ja 40 ning 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 alusel ja neid rahastati avalik-õigusliku äriühingu Telekom vahenditest.
VIII.1.1. Riiklikest hüvitistest tulenenud majanduslik eelis
VIII.1.1.1. Saksamaa väide, mille kohaselt tuleb tagasimakseid käsitada erilise maksekohustusena
(413)
Saksamaa väidab, et riiklikud hüvitised kujutasid endast üksnes hüvitist tagasimaksete eest, mille puhul oli tegemist kuludega, mida eraõiguslikud konkurendid ei pidanud tavaliselt kandma. Saksamaa sõnul on tagasimaksed sui generis kohustus, mida ei saa käsitada maksu ega dividendina.
(414)
Deutsche Post pidi 1924.-1995. aastal tegema tagasimakseid 6,6-10 % ulatuses käibest. KPMG hinnangu kohaselt ei teinud Bundesverfassungsgericht (föderaalne konstitutsioonikohus) oma 22. märtsi 1984. aasta kohtuotsuses lõplikku otsust tagasimaksete õigusliku olemuse kohta, kuid pidas neid riigi teenitud tuluks. Peale selle liigitati tagasimaksed teenusekuluna, mida Deutsche Post pidi oma teenuste osutamise eest kandma.
(415)
Kuigi Bundesverfassungsgericht ei määratlenud täpselt, millises ulatuses tuleb tagasimakseid käsitada mõnd maksu või dividendi asendavana, on selge, et tagasimaksed tõid riigikassasse tulu.
(416)
Esiteks on paljud liikmesriigid kasutanud monopoolsete posti- ja telekommunikatsiooniettevõtjate tulusid varemal ajal riigikassa tuluallikana. Kuna Bundespostil ja tema õiguseellasel ei olnud avalik-õiguslike äriühingutena 1995. aastani üldist maksukohustust, kehtestati sui generis kohustus, et riik saaks ka sellest valdkonnast tulu. Pealegi oli kõnealustele monopoolsetele ettevõtjatele kõnealuse kohustuse kehtestamine majanduslikult põhjendatud. Kasutajad olid valmis maksma suuremaid tasusid teenuste kasutamist märkimisväärselt piiramata, nii et riigikassa võis saada suuremat tulu.
(417)
Teiseks ei olnud Deutsche Post - erinevalt eraettevõtjatest - otseselt ega kaudselt maksukohustuslane ega pidanud omakapitalilt dividende maksma. Seepärast olid tagasimaksed riigi jaoks ainus võimalus saada - kas siis maksuhaldurina või osanikuna - Deutsche Postilt tulu. See, kas tagasimaksed vastavad täpselt teatava maksu- või dividendisüsteemi määratlusele, ei ole käesoleval juhul oluline. Igal juhul on tagasimaksete puhul tegemist maksetega, mida Deutsche Post tegi alates 1924. aastast ja mis tõid riigile tulu.
(418)
Kokkuvõttes oli tagasimaksete tegemise kohustus kooskõlas avaliku huviga saada riigimonopolilt riigile tulu kas maksude või dividendide näol. Tagasimaksed kujutasid endast seega tavapärast kulu, mida Deutsche Post pidi rahastama oma rahalistest vahenditest.
VIII.1.1.2. Saksamaa väide, mille kohaselt on riiklikud hüvitised kooskõlas erainvestori käitumisega
(419)
Saksamaa väidab, et riiklike hüvitiste maksmisel käituti osaliselt samamoodi kui erainvestor käitub, kuna kõnealuste maksetega rahastati kasumlike investeeringute tegemist Deutsche Posti võrku.
(420)
Kuna riiklike hüvitiste maksmine tulenes siiski kogunenud kahjumist, mitte investeerimiskavadest, on selge, et ükski erainvestor ei oleks sellist investeerimisstrateegiat rakendanud.
(421)
Järelikult sai Deutsche Post riiklike hüvitiste kaudu majandusliku eelise.
VIII.1.1.3. Saksamaa väide, mille kohaselt on tegemist hüvitisega universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude katmiseks
(422)
Saksamaa väidab, et riiklikud hüvitised ei ole riigiabi, sest nende kaudu hüvitati universaalteenuse osutamise kohustuse netokulud.
(423)
Euroopa Kohus on Altmarki kohtuotsuses (105) tuvastanud, et hüvitised, mida makstakse üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise eest, ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses, kui on täidetud järgmised neli tingimust: esiteks peab abi saav ettevõtja reaalselt täitma avaliku teenuse osutamise kohustust ja see kohustus peab olema täpselt määratletud. Teiseks peavad hüvitise arvutamise aluseks olevad parameetrid olema eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaks määratud. Kolmandaks ei tohi hüvitis ületada avaliku teenuse osutamise kohustuse täitmisega kaasnevate kulude täielikuks või osaliseks katmiseks vajalikku summat, võttes arvesse asjaomase kohustuse täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit. Neljandaks, kui avaliku teenuse osutamise kohustust täitvat ettevõtjat ei valitud riigihankemenetluse raames, mis võimaldaks valida välja pakkuja, kes suudab nimetatud teenuseid osutada ühiskonnale väikseimate kuludega, tuleb vajaliku hüvitise suuruse määramiseks analüüsida kulusid, mida keskmine hästi korraldatud juhtimise ja avaliku teenusega seotud nõuete täitmiseks vajalike piisavate transpordivahenditega ettevõtja oleks nende kohustuste täitmiseks kandnud.
(424)
Kuna Deutsche Posti ei valitud avaliku teenuse osutamiseks riigihankemenetluse raames ja Saksamaa ei ole tõendanud, et Deutsche Posti juhitakse nõuetekohaselt, ei ole neljas Altmarki kohtuotsuses nimetatud tingimus täidetud.
VIII.1.2. Järeldused abi olemasolu kohta
(425)
Riiklikke hüvitisi maksti riigi ressurssidest ja nendega vabastati Deutsche Post kuludest, mida eraettevõtjad pidid tavaliselt kandma. Saksamaa ei suutnud tõendada, et riiklikud hüvitised vastavad Altmarki kohtuotsuses nimetatud tingimustele ja et seega ei saa neid käsitada riigiabina.
(426)
Punktis VII.1.2 nimetatud põhjustel moonutavad riiklikud hüvitised konkurentsi ja kahjustavad kaubandust.
(427)
Seepärast jõuab komisjon järeldusele, et riiklikud hüvitised on abi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
VIII.2. Hinnang olemasoleva abi kohta ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 alusel
(428)
Riiklikud hüvitised kehtestati 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõigetega 2 ja 3 ning need kujutavad endast seega uut abimeedet.
VIII.3. Hinnang siseturuga kokkusobivuse kohta ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel
(429)
ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 on sätestatud, et ettevõtjad, kellele on tehtud ülesandeks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamine või kes on fiskaalmonopolid, alluvad kõnealuse aluslepingu eeskirjadele, eelkõige konkurentsieeskirjadele. Siiski lubab alusleping teha erandi, kui on täidetud hulk tingimusi: esiteks ülesande andmise akt, millega riik annab vastutuse teatava ülesande täitmise eest ettevõtjale. Teiseks peab ülesande andmine olema seotud üldist majandushuvi pakkuva teenusega. Kolmandaks peab erand olema ettevõtjale määratud ülesande täitmiseks vajalik ning selle eesmärgiga proportsionaalne. Ja lõpuks, kaubanduse arengut ei tohi mõjutada määral, mis oleks vastuolus ühenduse huvidega.
(430)
Komisjon selgitas oma 1996. ja 2001. aasta teatises (106), (107) ning 2005. aasta ühenduse raamistikus vajalikkuse ja proportsionaalsuse kriteeriumide kohaldamist, võttes arvesse ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 sätestatud erandit. 2005. aasta ühenduse raamistiku punktis 2.4 sõnastati viimaks nende kriteeriumide tähendust ja ulatust käsitlevad eeskirjad, mida Euroopa Kohus, Üldkohus ja komisjon olid varem järjekindlalt kohaldanud.
(431)
2005. aasta ühenduse raamistiku punkti 2.4 kohaselt tuleb antud hüvitise vajalikkust ja proportsionaalsust hinnates järgida järgmisi põhimõtteid:
1)
hüvitise suurus ei tohi ületada avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmisel tekkivaid kulutusi, kui võetakse arvesse saadud tulu ja kõnealuste kohustuste täitmisest saadud mõistlikku kasumit;
2)
hüvitis hõlmab kõiki riigi antud soodustusi või riigi ressurssidest mis tahes kujul antud soodustusi, sõltumata nende liigitusest ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 põhjal;
3)
hüvitist tuleb alati kasutada üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks. Üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks antud hüvitis, mida tegelikult kasutatakse muudel turgudel tegutsemiseks, ei ole õigustatud ja kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
(432)
Komisjon on oma otsustuspraktikas universaalteenuse osutamise kulude katmiseks makstavaid riiklikke hüvitisi käsitanud siseturuga kokkusobiva abina (või ei ole käsitanud neid abina), kui riiklikud hüvitised olid universaalteenuse osutamise netokuludest väiksemad (108).
VIII.3.1. Üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise ülesande andmine
(433)
Järjestikustes postidirektiivides ja Euroopa Kohtu praktikas (109) on postiteenuste üleriigilist osutamist alati käsitatud üldist majandushuvi pakkuva teenusena.
(434)
Deutsche Postile oli järjestikuste postiseadustega pandud 31. detsembrini 2007 ülesanne osutada universaalset postiteenust.
VIII.3.2. Riiklike hüvitiste vajalikkus ja proportsionaalsus
(435)
Saksamaa arvates on riiklike hüvitiste puhul tegemist asjakohase hüvitisega, kuna need oli 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt 1990.-1995. aastal oluliselt väiksemad kui universaalteenuse osutamise kohustuse netokulud. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses tehti kindlaks, et Deutsche Post sai riiklikest hüvitistest hoolimata 1995. aastal […] miljardi euro (1995. aasta diskonteeritud väärtuses) võrra väiksemat hüvitist, kui olid universaalteenuse osutamise kohustuse summaarsed netokulud ajavahemikul 1990-1995.
(436)
Pärast kulude jaotuse ja neid käsitleva hinnangu korrigeerimist 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses leiti WIKi hinnangus, et riiklikud hüvitised katsid universaalteenuse osutamise kohustuse summaarsed netokulud ajavahemikul 1990-1995.
(437)
WIKi hinnangus esitatud arvutused näitavad, et hüvitis oli 1995. aastal summaarsetest netokuludest [0-20] miljoni euro võrra suurem. Komisjon tunnistab siiski, et kõnealuste aastate raamatupidamisandmed on puudulikud. Samuti käsitati WIKi hinnangus kapitalikuludena üksnes tagasimakseid, võtmata arvesse täiendavat mõistlikku kasumit.
(438)
Neil kahel põhjusel ei saa komisjoni sõnul tugineda WIKi hinnangule, et lükata tagasi Saksamaa väidet, mille kohaselt olid riiklikud hüvitised asjakohane hüvitis Deutsche Posti universaalteenuse osutamise kulude eest.
Tabel 10
Universaalteenuse osutamise kohustuse summaarsete netokulude ja riiklike hüvitiste arvutus (1995. aasta diskonteeritud väärtuses)
2009. aasta tulu- ja kuluarvestus
WIKi hinnang
Summaarsed netokulud
- […] mld eurot
- […] mld eurot
Riiklikud hüvitised
+6,707 mld eurot
+6,707 mld eurot
Ülemäärane või liiga väike hüvitis
- […] mld eurot
+ [0-20] mln eurot
(439)
Riiklikud hüvitised on seega vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2 siseturuga kokkusobiv riigiabi, kuna need ei ületanud Deutsche Postil universaalteenuse osutamise kohustusest tekkinud netokulusid.
IX. ENNE 1995. AASTAT EMITEERITUD VÕLAVÄÄRTPABERITELE ANTUD RIIGIGARANTII ON ELI TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 108 LÕIKE 3 KOHANE OLEMASOLEV ABI
(440)
Komisjon märgib, et võlaväärtpaberitele antava riigigarantii eeskirjad kehtestati 1953. aastal sama aasta postihaldusseaduse § 22 lõikega 4. 1953. aasta postihaldusseadus tühistati 1989. aasta postikorralduse seadusega ja kõnealune säte võeti muutmata kujul üle 1989. aasta postikorralduse seaduse § 40.
(441)
Kuna riigigarantii anti võlaväärtpaberitele 1953. aastal, st enne EMÜ asutamislepingu jõustumist 1958. aastal, kujutab see endast olemasolevat abi määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i tähenduses.
(442)
1995. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõikega 4 lõpetati kõnealuse olemasoleva abi andmine. See, et riik garanteeris ka edasi enne Deutsche Posti erastamist emiteeritud võlaväärtpabereid, ei tähenda, et tegemist on uue abiga, kuna Deutsche Postile anti eelis võlaväärtpaberite emiteerimise hetkel.
X. JÄRELDUSED
(443)
Komisjon märgib, et pensionitoetus ja riiklikud hüvitised on abimeetmed ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, sest nendega vabastati Deutsche Post kuludest, mida ettevõtjad pidid tavaliselt kandma.
(444)
Peale selle märgib komisjon, et Saksamaa andis pensionitoetust ja riiklikke hüvitisi ebaseaduslikult, rikkudes sellega ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 2. Riigigarantii, mis anti võlaväärtpaberitele, mille Deutsche Post emiteeris enne tema erastamist, on olemasolev abi, mille andmine lõpetati 1995. aastal.
(445)
Pensionitoetus on vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd sellega antakse seoses reguleerimata hindadega teenustega suhteline eelis, võttes arvesse seda, et reguleeriv asutus kiitis heaks kohustuste rahastamise reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest. Saksamaa vabastas Deutsche Post AG põhjendamatus ulatuses sotsiaalkindlustusmaksete tasumisest, kuna Deutsche Post AG-le anti pensionitoetusmeetmete raames pensionitoetust ja peale selle lubati tal suunata osa reguleerimata hindadega teenustega seotud sotsiaalkuludest, mida Deutsche Post AG oleks nii nagu tema eraõiguslikud konkurendid pidanud ise kandma, edasi reguleeritud hindadega teenuste kasutajatele.
(446)
Selle tulemusel sai Deutsche Post AG pensionitoetusmeetmete kaudu eraõiguslike konkurentidega võrreldes eelise, kuna sotsiaalkindlustusmaksed, mida Deutsche Post AG pidi oma reguleerimata hindadega teenuste puhul tasuma, olid väiksemad kui õiguspärased kulud, mida tema eraõiguslikud konkurendid pidid kandma.
(447)
Järelikult tuleks siseturuga kokkusobimatu abi arvutada järgmiselt: sellise võrdlusmäära, millega kohandatakse reguleerimata hindadega teenuste puhul Deutsche Post AG tasutud sotsiaalkindlustusmaksed konkurentide tasutud sotsiaalkindlustusmaksetega, ja Deutsche Post AG poolt reguleerimata hindadega teenuste puhul tegelikult rakendatud tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära vahe korrutatakse reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas töötavate ametnike brutopalgaga. Siseturuga kokkusobimatu abi tuleks eelkõige arvutada tabelis 7 esitatud tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära ning tulu- ja kuluarvestuse kohase võrdlusmäära määratluste ning tabelis 6 esitatud ametnike brutopalga alusel tabelis 8 esitatud valemi järgi.
(448)
Deutsche Postile alates 1. jaanuarist 2003 kuni suhtelise eelise andmise lõpetamise kuupäevani antud siseturuga kokkusobimatu abi tuleks tagasi nõuda. Peale selle peaks Saksamaa võtma kõik meetmed, mis on vajalikud pensionitoetusel ja tasude reguleerimisel põhineva pensionikuludest vabastamise muutmiseks sel viisil, et suhtelise eelise andmine lõpetatakse.
(449)
Komisjon märgib, et riiklike hüvitiste puhul on tegemist ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohase siseturuga kokkusobiva abiga, sest nendega korvati Deutsche Posti universaalteenuse osutamise kohustuse summaarsed netokulud,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Deutsche Post AG-le antud pensionitoetus on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ja Saksamaa andis selle ebaseaduslikult, rikkudes sellega ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3.
2. Pensionitoetus on siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kui Saksamaa toetas põhjendamatult Deutsche Post AG pensionile jäänud ametnike pensionide rahastamist.
Artikkel 2
Riiklikud hüvitised, mis on Deutsche Post AG-le antud abi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ja mida Saksamaa maksis ebaseaduslikult, rikkudes sellega ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, on siseturuga kokkusobivad.
Artikkel 3
Riigigarantii on Deutsche Post AG-le antud olemasolev abi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 ja artikli 108 lõike 3 tähenduses.
Artikkel 4
1. Saksamaa nõuab artiklis 1 osutatud siseturuga kokkusobimatu abi, mida Deutsche Post AG-le alates 1. jaanuarist 2003 kuni suhtelise eelise andmise täieliku lõpetamiseni anti või antakse, Deutsche Post AG-lt tagasi.
2. Lõikes 1 osutatud tagasinõutavalt summalt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil summa abisaaja käsutusse anti, kuni selle tagasimaksmise kuupäevani.
3. Intress arvutatakse liitintressina kooskõlas komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004 V peatükiga ja komisjoni määrusega (EÜ) nr 271/2008 (110), millega muudetakse määrust (EÜ) nr 794/2004.
4. Saksamaa tagab alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest, et Deutsche Post AG ei saa enam suhtelist eelist seoses reguleerimata hindadega teenustega, pidades silmas kohustuste rahastamist reguleeritud hindadega teenuste tuludest, mille reguleeriv asutus on heaks kiitnud.
Artikkel 5
1. Artiklis 1 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt, nagu on ette nähtud artiklis 4.
2. Saksamaa tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul pärast otsuse teatavakstegemise kuupäeva.
Artikkel 6
1. Saksamaa esitab komisjonile kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist järgmise teabe:
a)
Deutsche Post AG-lt tagasi nõutava abi kogusumma (põhisumma ja intressid);
b)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
c)
dokumendid, mis tõendavad, et Deutsche Post AG-le on antud korraldus siseturuga kokkusobimatu abi tagasi maksta.
2. Saksamaa teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud siseriiklike meetmete rakendamisest, kuni artiklis 1 osutatud siseturuga kokkusobimatu abi on täielikult tagasi makstud. Liikmesriik esitab komisjoni taotluse korral viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Ta esitab ka üksikasjalikud andmed Deutsche Post AG tagasi makstud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 7
Käesolev otsus on adresseeritud Saksamaa Liitvabariigile.
Brüssel, 25. jaanuar 2012