РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ в сектора на екарисажа през 2003 г. Държавна помощ C 23/05 (ex NN 8/04 и ex N 515/03)
(нотифицирано под номер C(2011) 4425)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/651/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2003 г. Постоянното представителство на Франция към Европейския съюз уведоми Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „ДФЕС“) (1) за освобождаване от такса „екарисаж“ на някои предприятия, които продават месо на дребно.
(2)
Първоначалното уведомление се отнасяше, от една страна, до помощта, отпусната през 2003 г., и, от друга страна, до помощта, предвидена за периода от 2004 г. нататък. Тъй като част от помощта беше вече отпусната, Комисията тогава реши да раздели досието. От помощта, отпусната през 2003 г., в рамките на настоящото решение се проучва само освобождаването от такса „екарисаж“.
(3)
Таксата „екарисаж“ беше премахната на 1 януари 2004 г. След това финансирането на публичната услуга за екарисаж беше осигурено чрез въвеждането на „такса клане“, по отношение на която Комисията не възрази (2).
(4)
В рамките на разследването на случая „такса клане“ (държавна помощ № N 515A/03) френските власти изпратиха на Комисията информация, отнасяща се и до разглеждания случай, по-специално с писмо от 29 декември 2003 г.
(5)
С писмо от 7 април 2005 г., регистрирано на 12 април 2005 г., френските власти предоставиха допълнителна информация, поискана от Комисията с писмо от 4 март 2005 г.
(6)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ с писмо № SG(2005)D/ 202956 от 7 юли 2005 г.
(7)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите съображения относно въпросната помощ.
(8)
Френските власти изпратиха своите коментари с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г., регистрирани на 17 ноември 2005 г.
(9)
Комисията получи съображенията на Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, наричана по-долу „CFBCT“) от 18 октомври 2005 г. и съображенията на едно частно дружество от 17 октомври 2005 г. (4) и от 11 юли 2008 г.
(10)
С писмо от 18 април 2011 г. френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, е в съответствие с Регламент (ЕО) № 1998/2006 на Комисията от 15 декември 2006 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (5).
II. ОПИСАНИЕ
(11)
Въпросната мярка се отнася до финансирането за 2003 г. на публичната услуга за екарисаж и за унищожаването на месни и костни брашна, които нямат вече търговска стойност.
(12)
Публичната услуга за екарисаж е била преди това финансирана от таксата „екарисаж“, учредена с член 302а ZD от Общия кодекс за данъците във Франция, въведен с член 1 от Закон № 96-1139 от 26 декември 1996 г. относно събирането и унищожаването на животински трупове и отпадъци от кланици (наричан по-долу „Законът от 1996 г.“).
(13)
Таксата „екарисаж“ се е отнасяла до закупуване на месо и други посочени продукти от всяко лице, което реализира продажби на дребно на тези продукти. Таксата се е налагала по принцип на всяко лице, което продава на дребно. Нейната основа е била образувана от стойността без данък върху добавената стойност (ДДС) на закупените продукти независимо от произхода им:
-
меса и карантии, пресни или варени, охладени или замразени, от птици, зайци, дивеч или от говеда, овце, кози, свине, коне, магарета и техни кръстоски,
-
солени специалитети, колбаси, свинска мас, месни консерви и преработени карантии,
-
фураж на базата на меса и карантии.
(14)
Предприятията, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 2 500 000 френски франка (FRF) (6) (381 122 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата. Ставките на таксите са били определени на 0,5 % върху закупени месечни количества на стойност без ДДС до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 0,9 % над 125 000 FRF. Член 35 от Финансовия закон за изменения през 2000 г. (Закон № 2000-1353 от 30 декември 2000 г.) е внесъл някои изменения в механизма на таксата „екарисаж“, влезли в сила на 1 януари 2001 г. Тези изменения са имали за цел да неутрализират последиците от кризата със спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ) и причинените от нея допълнителни разходи. По-късно основата на таксата е била разширена с „други месни продукти“. Ставката на таксата е била определена на 2,1 % върху закупени месечни количества на стойност до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 3,9 % - над 125 000 FRF. Освен това всички предприятия, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 5 000 000 FRF (762 245 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата.
(15)
Първоначално, т.е. считано от 1 януари 1997 г., приходът от таксата е постъпвал в специално създаден за тази цел фонд, чието предназначение е било да финансира услугата за събиране и унищожаване на животински трупове и отпадъци от кланици, признати за негодни за консумация от човека и животните, т.е. дейностите, определени като задача за обществена услуга от член 264 от Селскостопанския кодекс (Code rural). Фондът е бил управляван от Националния център за управление на структурите на земеделските стопанства (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles, CNASEA).
(16)
Считано от 1 януари 2001 г., приходът от таксата „екарисаж“ е бил внасян непосредствено в общия държавен бюджет, а не вече във фонда, създаден за тази цел. За 2003 г. са открити бюджетни кредити при Министерството на земеделието, храните, рибарството и селските въпроси (Ministère de l’agriculture, de l’alimentation, de la pêche et des affaires rurales) с Наредба № 2002-1580 от 30 декември 2002 г. относно прилагането на Финансовия закон за 2003 г. Те са вписани като основни разходи на това министерство в дял IV, „Публично подпомагане“, част 4, „Икономически мерки, поощрения и подпомагане“. За 2003 г. приходът от тази такса е достигнал 550 млн. EUR.
(17)
Уведомлението от 2003 г. е предвиждало помощ за съхраняването и унищожаването на животинските брашна, както и помощ за транспорта и унищожаването на животни, които са открити мъртви, и на отпадъци от кланици. Освен това Законът от 1996 г. е предвиждал освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR. Според данните, с които разполага Комисията, Законът от 1996 г. е бил в сила през цялата 2003 година.
(18)
В решението си за откриване на процедура Комисията заключи, че мерките за помощ относно прибирането и унищожаването на животни, които са намерени мъртви, както и за съхраняването и унищожаването на животински брашна и отпадъци от кланици, не заплашват да се отразят неблагоприятно на условията за търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Те могат следователно да се възползват от дерогацията, определена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като мерки, които могат да допринесат за развитието на сектора. От друга страна, Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с наличието и съвместимостта на помощта в полза на търговията, освободена от заплащането на таксата „екарисаж“.
(19)
При откриването на процедурата за разследване Комисията счете, че освобождаването от заплащане на таксата „екарисаж“ се очаква да доведе до загуба на ресурси за държавата и не изглежда оправдано от естеството и устройството на системата за данъчно облагане, чиято цел е да осигури приходите за държавата. В действителност, според данните, с които разполага Комисията, освобождаването не е било свързано с оборота, реализиран при продажби на месо, а с общата сума на продажбите.
(20)
Тъй като таксата „екарисаж“ се изчислява въз основата на стойността на месни продукти, не изглежда оправдано да бъде освободено от заплащането на таксата предприятие с оборот, който включва по-големи продажби на месо, докато неговият конкурент, който реализира по-малък оборот от продажба на месо, ще трябва да заплати таксата.
(21)
Следователно това освобождаване би представлявало избирателно предимство. Това би означавало помощ в полза на продавачите, които, освободени от таксата, ще получат облекчаване на данъчната тежест. Въз основа на числените данни за търговията с месо Комисията заключи, че освобождаването през 2003 г. от таксата на търговци с оборот под 762 245 EUR, е предимство, което би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(22)
Комисията не можеше да изключи, че освобождаването от таксата може да засегне търговията между държавите-членки, по-специално в пограничните райони.
(23)
Следователно изглеждаше, че освобождаването от тази такса на търговците с годишен оборот под 762 245 EUR представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(24)
В разглеждания случай изглеждаше, че освобождаването се състои в облекчаване на данъчната тежест, лишено от какъвто и да било стимулиращ елемент и от каквато и да било насрещна престация от страна на получателите, и чиято съвместимост с правилата за защита на конкуренцията не е доказана.
(25)
Комисията счете следователно, че помощта попада в обхвата на точка 3.5 от Насоките на Общността относно държавната помощ в селското стопанство (7), които бяха в сила през разглеждания период. Тази точка определяше, че за да бъде разглеждана като съвместима с общия пазар, всяка мярка за помощ трябва да съдържа известен стимулиращ елемент или да изисква насрещна престация от страна на получателя. Следователно, освен изключенията, предвидени изрично в законодателството на Общността или в нейните насоки, едностранната държавна помощ, предназначена просто за подобряване на финансовото положение на производителите, но без какъвто и да е принос за развитието на сектора, се разглежда като оперативна помощ, несъвместима с общия пазар.
(26)
За търговията, освободена от заплащане на таксата „екарисаж“, Комисията не можеше да изключи наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, нито това, че става въпрос за оперативна помощ, относно чиято съвместимост с вътрешния пазар Комисията имаше своите съмнения.
III. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ФРАНЦИЯ
(27)
Френските власти представиха своите съображения с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г. В тези писма те потвърдиха, че не може да се отрече, че освобождаването от такса, от което са се възползвали неподлежащите на такса предприятия, представлява помощ по смисъла на Договора за ЕО. Комисията е включила впрочем подобно определение в своето Решение 2005/474/ЕО (8) относно освобождаването, прилагано между 1 януари 1997 г. и 31 декември 2002 г. (помощ NN 17/01, прекласифицирана C 49/02).
(28)
От друга страна, френските власти са изтъкнали преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006, че помощта попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (9). Те подчертаха, че броят на въпросните предприятия, който е възлизал средно на повече от 100 000 годишно, както и прагът на годишния оборот, определен за освобождаването (762 245 EUR), означават, че размерът на освобождаването, който би могъл да представлява държавна помощ, е във всички случаи под прага от 100 000 EUR за период от три години, определен от Регламент (ЕО) № 69/2001.
(29)
За да докажат, че размерът на освобождаването, предоставено на тези предприятия през 2003 г., е бил систематично под 100 000 EUR за три години, френските власти използваха два метода.
(30)
На първо място френските власти определиха годишния оборот на предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, т.е. средно за една година 33 333 EUR. На базата на тази сума, разделена на части в зависимост от ставките на таксуване (2,1 % и 3,9 %), те пресметнаха основата на таксата, отговаряща на покупките на месо от предприятието. Накрая, въз основа на стойността на тези покупки на месо, френските власти стигнаха до оценка на годишния оборот, изхождайки от хипотезата (максималистична), че става въпрос за предприятие, което е специализирано за търговия с месо. Така този метод им дава възможност да стигнат до годишен оборот на предприятието, който е далеч над прага за освобождаване от таксата. Прагът на освобождаване от 762 245 EUR се оказва следователно далеч надхвърлен, което значи, че предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, не може по никакъв начин да бъде освободено от таксата върху покупките на месо.
(31)
На второ място, френските власти определиха размера на таксата на предприятие, специализирано за месо, чийто годишен оборот е малко под прага на освобождаване от 762 000 EUR. На базата на съотношение между покупките и оборота 0,58 (10) френските власти изчислиха стойността на покупките на месо от това предприятие, а именно 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Този втори метод доказва, че максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие - т.е. сума, която остава във всички случаи по-малка от 100 000 EUR за три години.
(32)
След влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006 френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата върху покупките на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на посочения регламент, и по-специално на член 5 от него във връзка с преходните мерки.
IV. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(33)
На първо място Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (наричана по-долу „CFBCT“) изтъкна, че въпросната мярка не отговаря на критериите за определяне на държавна помощ и че механизмът на таксуване, приложен към някои предприятия в зависимост от размера на техния оборот, е напълно обоснован от принципите на общото устройство на системата за облагане. Според CFBCT таксата върху покупките на месо се събира и контролира съгласно правилата, приложими към ДДС и приравнените към него данъци. Определянето на прага на освобождаване от таксата е направено въз основа на обективен и рационален критерий, както и при критериите, приложими при определянето на прага за други данъци. Законът от 1996 г. се вписва в логиката на френската система за събиране на ДДС. Той следователно не е имал за цел да предостави извънредно предимство на някои предприятия, а чрез въвеждането на праг на таксуване всъщност е бил насочен към отчитане на способността за плащане на предприятията, и по-специално на жизнеспособността на занаятчиите месари.
(34)
На второ място, според CFBCT тази мярка не засяга вътреобщностната търговия. Всъщност изключително малкият размер на предприятията, засегнати от въпросната мярка, както и изключително ограниченият от гледна точка на територията пазар, на който те действат, будят съмнения в наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(35)
Дори ако следва да се приеме, че предприятията, освободени от плащането на таксата, са получили наистина помощ, CFBCT твърди, че тази помощ е във всички случаи съвместима с правилата на Договора.
(36)
Комисията следва да има предвид, че освобождаването на малките месарници и занаятчиите месари е в случая оправдано от съображения от общ интерес: управлението на кризата с „лудата крава“ и необходимата преработка на опасните продукти. Освен това тази мярка засяга само малките и средните предприятия и попада потенциално в обхвата на регламентите за освобождаване, които са били в сила през въпросния период, а именно на Регламент (ЕО) № 70/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за създаване на Европейската общност по отношение на държавните помощи за малките и средните предприятия (11) и на Регламент (ЕО) № 1/2004 на Комисията от 23 декември 2003 г. за прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към държавните помощи за малки и средни предприятия, които произвеждат, преработват и търгуват със селскостопански продукти (12).
(37)
Във всички случаи CFBCT твърди, че изискването за възстановяване на помощта, което би влязло в сила, ако мярката бъде определена като несъвместима държавна помощ, би нарушило член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13), тъй като евентуално отрицателно решение с възстановяване не би взело предвид оправданите правни очаквания на предприятията получатели.
(38)
При всички обстоятелства последващата оценка на размера на помощта въз основа на облагане със задна дата вероятно ще бъде под праговете на минималната помощ, тъй като потенциалните получатели на тази помощ са били в преобладаващата си част микропредприятия.
(39)
Според информацията, с която разполага Комисията, въпросното частно дружество развива търговия с хранителни продукти във Франция. Тъй като е изплатила таксата „екарисаж“ през периода 2001-2003 г. и е поискала възстановяване на сумата, изплатена на френските данъчни служби, дружеството счита, че е заинтересовано да представи своите съображения в рамките на настоящата процедура.
(40)
Дружеството твърди, че противно на заключението на Комисията в нейното решение за откриване на процедура от 5 юли 2005 г. (2005/C 228/06) (14), не липсва връзка между помощта в сектора на екарисажа и таксата върху покупките на месо. То счита, че таксата „екарисаж“, изплатена през 2003 г., се основава на член 302а ZD от Общия кодекс за данъците и финансира механизъм за държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС. Тъй като Комисията не е била предварително уведомена за този механизъм, той следва да бъде обявен за незаконосъобразен.
(41)
Освен това дружеството твърди, че освобождаването от таксата е несъвместимо съгласно член 107 от ДФЕС и че това би довело до несъвместимост на таксата с принципа на равнопоставеност пред публичните органи и съответно - с правилата за конкуренция.
V. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(42)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, с изключение на дерогациите, определени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(43)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагат за сектора на свинското месо в съответствие с член 21 от Регламент (ЕИО) № 2759/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на свинско месо (15). Те се прилагат за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (16). Преди приемането на Регламент (CE) № 1254/1999 членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета (17). Те се прилагат за сектора на овчето и козето месо в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (18). Същите членове се прилагат за сектора на птичето месо в съответствие с член 19 от Регламент (ЕИО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на птиче месо (19). Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (20) отмени тези отделни регламенти и предвижда в своя член 180, че правилата в областта на държавната помощ се прилагат за посочените по-горе продукти.
(44)
Френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006.
(45)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1998/2006 помощта, която отговаря на условията, определени от него, се разглежда като неотговаряща на всички критерии на член 107, параграф 1 от ДФЕС и следователно като неподлежаща на задължението за уведомяване, предвидено в член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(46)
Регламент (ЕО) № 1998/2006 се прилага за помощта, отпусната на предприятията от всички сектори, но в случая с предприятията, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопанските продукти, посочени в приложение I към Договора за ЕО, той се прилага само ако размерът на помощта не е определен въз основа на цената или количеството на продуктите от този вид, закупени от първични производители или пуснати на пазара от въпросните предприятия, и ако помощта не зависи от това дали се предоставя частично или изцяло на първични производители.
(47)
В съответствие с член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 същият се прилага към помощите, предоставени преди влизането му в сила на предприятия, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопански продукти, ако съответната помощ изпълнява всички условия, посочени в член 1 и член 2. Регламент (ЕО) № 1998/2006 влезе в сила на 29 декември 2006 г.
(48)
В съответствие с член 2, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 общият размер на минималната помощ, предоставена на едно и също предприятие, не може да надхвърля 200 000 EUR за период от три данъчни години. Определеният таван се изразява като безвъзмездна помощ в паричен еквивалент. Всички използвани цифри са в брутно изражение, т.е. преди приспадане на данъци или други такси. Когато помощта се предоставя под форма, различна от безвъзмездна помощ, за размер на помощта се приема брутният еквивалент на помощта.
(49)
Въпросните предприятия са осъществявали дейност по преработка и търговия с продуктите, посочени в приложение I от Договора за ЕО, и с други продукти, и са били освободени от таксата „екарисаж“ през 2003 г. Съгласно преходните мерки, определени в член 5 от него, Регламент (ЕО) № 1998/2006 е следователно приложим в конкретния случай.
(50)
Френските власти установиха, че условията, поставени от Регламент (ЕО) № 1998/2006, са изпълнени, като доказаха, че брутният еквивалент на помощта, предоставена поотделно от всеки получател, не надхвърля в никой случай 200 000 EUR за период от три години, тъй като максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие (вж. съображение 29).
(51)
Като има предвид изложеното по-горе, Комисията счита, че освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR през 2003 г., попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006 и отговаря на определените в него условия. Ето защо освобождаването не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Освобождаването от таксата „екарисаж“ за 2003 година на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR, не представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
29. juuni 2011,
milles käsitletakse riigiabi loomsete jäätmete tööstuses 2003. aastal Riigiabi C 23/05 (ex NN 8/04 ja ex N 515/03)
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 4425 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/651/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõiget 2,
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Komisjon sai 7. novembril 2003. aastal Prantsusmaa alaliselt esinduselt Euroopa Liidu juures vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) (1) artikli 108 lõikele 3 kirja liha jaemüügiga tegelevate ettevõtjate loomsete jäätmete käitlemise maksust vabastamise kohta.
(2)
Esmalt teatati nii 2003. aastal antud abist kui ka pärast 2004. aastat kavandatud abist. Et osa abist oli juba antud, otsustas komisjon jagada materjalid kaheks. 2003. aastal antud abi seast kuulub selle otsuse kohaselt vaatluse alla vaid loomsete jäätmete käitlemise maksust vabastamine.
(3)
Loomsete jäätmete käitlemise maks tühistati 1. jaanuaril 2004. aastal. Pärast seda on loomakorjuste kõrvaldamise avaliku teenuse rahastamist tagatud nn tapmismaksuga (taxe d’abattage), mille suhtes komisjon ei olnud vastuseisu avaldanud (2).
(4)
Tapmismaksu materjalide (riigiabi nr N 515 A/03) läbivaatamise raames saatsid Prantsuse ametiasutused komisjonile asjakohase teabe ka selle juhtumi kohta, eelkõige 29. detsembri 2003. aasta kirjaga.
(5)
Prantsuse ametiasutused andsid 7. aprillil 2005. aastal saadetud ja 12. aprillil 2005. aastal registreeritud kirjas lisateavet, mida komisjoni oli 4. märtsi 2005. aasta kirjas nõudnud.
(6)
Komisjon algatas 7. juuli 2005. aasta kirjaga nr SG(2005)D/202956 kõnealust abi käsitleva menetluse, mis on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2.
(7)
Menetluse algatamise otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (3). Komisjon palus teistel liikmesriikidel ja huvitatud kolmandatel isikutel esitada abi kohta märkusi.
(8)
Prantsuse ametiasutused saatsid oma tähelepanekud 20. septembri 2005. aasta ja 15. novembri 2005. aasta kirjadega, mis registreeriti 17. novembril 2005. aastal.
(9)
Komisjon sai 18. oktoobril 2005. aastal Prantsuse lihatöötlejate, lihatootjate ja loomakasvatajate konföderatsiooni (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, edaspidi „CFBCT”) märkused ning 17. oktoobril 2005 ja 11. juulil 2008 ühe eraettevõtja (4) märkused.
(10)
Prantsuse ametiasutused kinnitasid 18. aprilli 2011. aasta kirjas, et vabastus lihaostude pealt makstavast maksust (nn loomsete jäätmete käitlemise maksust), mis mõnele põllumajandustoodete turustusettevõtjale anti 2003. aastal, on kooskõlas komisjoni 15. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1998/2006, mis käsitleb Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (5).
II. KIRJELDUS
(11)
Kõnealune abi seisneb kaubanduslikult kasutuskõlbmatute loomsete jäätmete käitlemise ja liha-kondijahu kõrvaldamise avaliku teenuse rahastamises 2003. aastal.
(12)
Loomakorjuste kõrvaldamise avalikku teenust rahastati varem loomsete jäätmete käitlemise maksust, mis kehtestati Prantsuse üldise maksuseadustiku artikliga 302a ZD tulenevalt 26. detsembri 1996. aasta seaduse nr 96-1139 artiklist 1, mis käsitleb loomakorjuste ja loomsete jäätmete kogumist ja hävitamist (edaspidi „1996. aasta seadus”).
(13)
Loomsete jäätmete käitlemise maks oli kehtestatud liha ja teiste kindlaksmääratud toodete ostudele kõigi isikute poolt, kes nende toodete jaemüügiga tegelesid. Maks puudutas põhimõtteliselt kõiki jaemüügiga tegelevaid isikuid. Maksustamise aluseks oli mis tahes päritolu ostude väärtus ilma käibemaksuta:
-
linnu-, jänese-, metslooma-, veise-, lamba-, kitse-, sea- ning hobuse-, eesli- ja nende ristandite liha ja rupskid, värsked või küpsetatud, jahutatud või sügavkülmutatud;
-
soolaliha, sealihatooted, sulatatud searasv, hoidistatud liha ja töödeldud rups;
-
lihal ja rupsil põhinev loomasööt.
(14)
Ettevõtjad, kelle käive eelmise kalendriaasta jooksul ilma käibemaksuta oli alla 2 500 000 Prantsuse frangi (FRF) (6) (381 122 eurot), vabastati maksust. Maksumääraks oli kinnitatud (sõltuvalt igakuisest müügikäibest ilma käibemaksuta) 0,5 % kuni 125 000 FRF (19 056 eurot) ja 0,9 % üle 125 000 FRF suuruse käibe puhul. 2000. aasta lisaeelarveseaduse artikliga 35 (30. detsembri 2000. aasta seadus nr 2000-1353) tehti loomsete jäätmete käitlemise maksu toimimismehhanismi mõned muudatused, mis jõustusid 1. jaanuaril 2001. Nende muudatuste eesmärk oli leevendada veise spongiformse entsefalopaatia (hullu lehma tõve) kriisi mõju ja sellest tulenevaid lisakulusid. Seejärel laiendati maksumäära ka „muudele lihatoodetele”. Maksumääraks kinnitati edaspidi 2,1 % igakuise kuni 125 000 FRF (19 056 eurot) suuruse müügikäibe korral ja 3,9 % üle 125 000 FRF suuruse müügikäibe korral. Lisaks vabastati maksust kõik ettevõtjad, kelle käive eelneva kalendriaasta jooksul ilma käibemaksuta oli alla 5 000 000 Prantsuse frangi (FRF) (762 245 eurot).
(15)
Algselt, see tähendab alates 1. jaanuarist 1997, suunati maksutulu spetsiaalselt selleks loodud fondi, mille eesmärk oli loomakorjuste ning inimestele ja loomadele toiduks kõlbmatuks tunnistatud loomajäätmete kogumise ja hävitamise teenuse, st põllumajandusseadustiku artiklis 264 avaliku teenusena määratletud tegevuste rahastamine. Fondi haldas CNASEA (Centre national pour l'aménagement des structures des exploitations agricoles - riiklik põllumajandusettevõtete struktuuride korraldamise keskus).
(16)
Alates 1. jaanuarist 2001 suunati loomsete jäätmete käitlemise maks otse üldisesse riigieelarvesse, mitte enam selleks loodud fondi. 2003. aastal avati 30. detsembri 2002. aasta dekreediga nr 2002-1580, mis käsitleb 2003. aasta rahandusseaduse kohaldamist, põllumajandusministeeriumile (ministère de l’agriculture, de l’alimentation, de la pêche et des affaires rurales) krediit. Krediit kirjendati ministeeriumi põhivajaduste rahuldamiseks tehtavate kulutustena riigieelarve IV jaotise („Riiklikud meetmed” (Interventions publiques)) 4. osas („Majandustegevus, selle toetamine ja meetmed” (Actions économiques, encouragements et interventions)). 2003. aastal oli nimetatud maksust saadud tulu hinnanguliselt 550 miljonit eurot.
(17)
2003. aasta kirjas nähakse ette abi lihajahu hoiustamiseks ja hävitamiseks ning surnud loomade ja loomsete jäätmete transpordiks ja hävitamiseks. Peale selle nähti 1996. aasta seadusega ette maksuvabastus liha jaemüügiga tegelevatele ettevõtjatele, kelle aastakäive on alla 762 245 euro. Vastavalt komisjoni käsutuses olevale teabele oli 1996. aasta seadus jõus kogu 2003. aasta vältel.
(18)
Oma algatamisotsuses järeldas komisjon, et surnud loomade ja loomsete jäätmete kõrvaldamiseks ja hävitamiseks ning lihajahu hoiustamiseks ja hävitamiseks antavad abimeetmed ei ohusta kaubandustingimusi viisil, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Nimetatud meetmete puhul võib seega teha ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c ette nähtud mööndusi kui selliste meetmete puhul, mis aitavad kaasa asjaomase majandussektori arengule. Komisjon otsustas siiski algatada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetluse seoses abi olemasolu ja vajalikkusega äritegevuse puhul, mis on loomsete jäätmete käitlemise maksust vabastatud.
(19)
Kontrollimenetluse algatamise faasis oli komisjon seisukohal, et loomsete jäätmete käitlemise maksust vabastamine tähendab riigile rahaliste vahendite kaotust ja seda ei õigusta ei maksusüsteemi laad ega ka üldine ülesehitus, mille eesmärk on riigi tulude laekumine. Tõepoolest - vastavalt komisjoni käsutuses olevale teabele ei hõlmata maksuvabastusega mitte liha müügi käivet, vaid kogu müügitegevuse käivet.
(20)
Kuna maks arvutatakse lihapõhiste toodete väärtuse põhjal, ei ole põhjendatud selliste ettevõtjate vabastamine maksust, kelle liha müügi käive on suurem, samal ajal kui konkureerivad ettevõtjad, kelle lihapõhiste toodete käive on väiksem, peavad seda tasuma.
(21)
Sellest tulenevalt on maksuvabastus komisjoni arvates valikuline eelis. Nõnda on tegemist abiga maksust vabastatud müüjate toetuseks, kuna nende maksukoormus väheneb. Lihakaubandust käsitlevate arvude põhjal teeb komisjon järelduse, et alla 762 245 euro suuruse käibega ettevõtjate maksust vabastamine 2003. aastal on eelis, mis kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(22)
Komisjon ei välista, et maksust vabastamine võib avaldada mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele, eriti just piirialadel.
(23)
Alla 762 245 euro suuruse käibega ettevõtjate maksust vabastamine on niisiis eelis, mis kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(24)
Praegusel juhul näib maksuvabastus olevat kohustuste kergendamine, mis ei sisalda mingit stimuleerivat elementi ega nõua kasusaajalt mingit vastuteenet, ning selle kokkusobivust konkurentsieeskirjadega ei ole tõestatud.
(25)
Komisjon leiab, et abi kuulub ühenduse suuniste punkti 3.5 kohaldamisalasse, mis käsitleb riigiabi (7) põllumajandussektoris ja mida tol ajal kohaldati. Selle punkti kohaselt peab abimeede, mida võiks lugeda ühisturuga kokkusobivaks, sisaldama teatavat stimuleerivat elementi või nõudma kasusaajalt vastuteenet. Niisiis, välja arvatud ühenduse õigusaktides või põllumajanduse suunistes sõnaselgelt väljendatud erandid, on ühepoolne riigiabi, mille eesmärk on lihtsalt tootjate rahalise seisukorra parandamine ning mis ei aita mingil moel kaasa sektori arengule, liigitatav tegevusabi hulka ning on ühisturuga kokkusobimatu.
(26)
Maksu tasumisest vabastatud ettevõtjate puhul ei saa komisjon välistada, et tegemist on riigiabiga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ja tegevusabiga, mille kokkusobivuses siseturu põhimõtetega on komisjonil kahtlusi.
III. PRANTSUSMAA ESITATUD MÄRKUSED
(27)
Prantsuse ametiasutused esitasid 20. septembri 2005. aasta ja 15. novembri 2005. aasta kirjadega oma märkused. Kirjades kinnitasid nad, et vaieldamatult tuleb seda ettevõtjatele antud maksuvabastust käsitleda abina Euroopa Ühenduse asutamislepingu tähenduses. Komisjon oli ka 1. jaanuarist 1997 kuni 31. detsembrini 2002 kohaldatud maksuvabastuse suhtes jõudnud samale järeldusele oma otsuses 2005/474/EÜ (abi NN 17/01, otsus C 49/02) (8).
(28)
Seevastu väitsid prantsuse ametiasutused enne määruse (EÜ) nr 1998/2006 jõustumist, et abi kuulub komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määruse (EÜ) nr 69/2001 (milles käsitletakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes) (9) kohaldamisalasse. Ametiasutused väitsid, et asjaomaste ettevõtjate arv, mis oli igal aastal keskmiselt 100 000, ja maksuvabastuse piiriks olev käive (762 245 eurot) näitavad, et maksuvabastuse summa, mida saab riigiabiks pidada, oli igal juhul alla 100 000 euro kolme aasta kohta, mis on sätestatud määruses (EÜ) nr 69/2001.
(29)
Tõendamaks, et maksuvabastuse summa, mis ettevõtjatele 2003. aastal eraldati, oli kolme aasta jooksul pidevalt alla 100 000 euro, kasutasid Prantsuse ametiasutused kaht meetodit.
(30)
Esmalt üritasid Prantsuse ametiasutused välja arvutada käivet ettevõtjale, kes tasub 100 000 euro suuruse maksu kolme aasta jooksul, st aasta kohta keskmiselt 33 333 eurot. Nimetatud summa alusel arvutati maksukoormuse (2,1 % ja 3,9 %) järgi välja ettevõtja käibele vastav maksumäär. Lõpuks leiti lihaostude väärtuse järgi hinnanguline aastakäive, lähtudes kaugeleulatuvast oletusest, et tegemist on lihakauplemisega tegeleva ettevõtjaga. Nimetatud meetodi abil saadi ettevõtja käive, mis oli palju suurem kui maksuvabastuse piir. Maksuvabastuse piir 762 245 eurot ületati niisiis suurelt, mis tähendab, et ettevõtjat, kes maksab 100 000 euro ulatuses makse kolme aasta jooksul, ei saa mingil juhul lihaostu maksust vabastada.
(31)
Seejärel üritasid Prantsuse ametiasutused välja arvutada sellise lihaettevõtja maksusummat, kelle käive on napilt väiksem kui maksuvabastuse piir, st 762 000 eurot. Ostude ja käibe koefitsiendi 0,58 (10) järgi arvutati välja, et ettevõtja ostude väärtus on 441 960 eurot (762 000 × 0,58). See meetod näitab, et suurim maksusoodustuse summa on 13 132 eurot aastas ettevõtja kohta - see tähendab summat, mis igal juhul jääb alla 100 000 euro kolme aasta jooksul.
(32)
Pärast määruse (EÜ) nr 1998/2006 jõustumist kinnitasid Prantsuse ametiasutused, et maksuvabastus liha ostmise pealt (nn loomsete jäätmete käitlemise maks), mis 2003. aastal anti mõnedele põllumajandustoodete turustamisega tegelevatele ettevõtjatele, kuulub eelnimetatud määruse, täpsemini selle üleminekumeetmeid käsitleva artikli 5 kohaldamisalasse.
IV. KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSED
(33)
Esiteks märkis CFBCT, et meede ei vasta riigiabi määratluse kriteeriumidele ja et mõnede ettevõtjate maksustamist tulenevalt nende käibest võis põhjendada maksusüsteemi üldise ülesehitusega. CFBCT on arvamusel, et lihaostumaksu nõuti sisse ja seda kontrolliti vastavalt käibemaksu ja sellega seotud makse käsitlevatele õigusnormidele. Kindlaksmääratud maksuvabastuse piir põhines objektiivsel ja mõistuspärasel kriteeriumil, millesarnast rakendatakse ka teiste maksude piirmäärade puhul. 1996. aasta seadus on kooskõlas Prantsuse käibemaksu kogumise süsteemi põhimõtetega. Seaduse eemärk ei olnud teatavate ettevõtjate eelistamine, vaid maksuvaba piirmäära kehtestamisega ettevõtjate maksevõime ja eelkõige väikepoodnike (lihunike) konkurentsivõime kindlakstegemine.
(34)
Teiseks ei avalda see meede CFBCT arvates mõju ELi-sisesele kaubandusele. Tõepoolest - selle meetmega seotud ettevõtjate tagasihoidlik suurus ja nende turu kitsas geograafiline haare annavad alust kahelda, kas on tegemist riigiabiga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(35)
Kui tulekski arvata, et maksuvabastuse saanud ettevõtjad on riigiabi saanud, on CFBCT seisukohal, et see abi on igal juhul lepingu eeskirjadega kooskõlas.
(36)
Komisjon peaks arvestama, et lihunike ja lihapoodnikest väikeettevõtjate maksust vabastamine oli põhjendatud praegusel juhul üldiste huvide eest seismisega: oli vaja võidelda hullu lehma tõvega ja hädavajalik oli töödelda ohtlikke jäätmeid. Peale selle puudutas meede üksnes väikesi ja keskmise suurusega ettevõtjaid ning seda reguleerisid suures osas tollal kohaldatavad grupierandi määrused, täpsemini komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määrus (EÜ) nr 70/2001, mis käsitleb Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist riigiabi korral väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele, (11) ja komisjoni 23. detsembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1/2004, mis käsitleb Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist põllumajandustoodete tootmise, töötlemise ja turustamisega tegelevatele väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antava riigiabi suhtes (12).
(37)
Igal juhul on CFBCT arvamusel, et kohustuslik abi tagastamine, mis jõustuks meetme kuulutamisel sobimatuks riigiabiks, läheks vastuollu nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 93 üksikasjalikud kohaldamiseeskirjad) (13) artikliga 14 selles osas, et negatiivse otsuse korral koos abi tagasinõudmisega ei võetaks arvesse kasu saanud ettevõtjate õiguspäraseid ootusi.
(38)
Tõenäoliselt annaks abi määra hindamine tagantjärele kindlasummalise tagasiulatuva maksustamise põhjal igal juhul abi suuruseks väiksema summa kui vähese tähtsusega abi, eeldades et suurem osa abisaajatest olid mikroettevõtted.
(39)
Vastavalt komisjoni käsutuses olevale teabele tegeleb ettevõte Prantsusmaal toiduainete turustamisega. Ettevõttena, mis tasus aastatel 2001-2003 loomsete jäätmete käitlemise maksu ja nõudis Prantsusmaa maksuametilt tasutud summa tagastamist, väidab äriühing, et on huvitatud oma märkuste esitamisest selles menetluses.
(40)
Ettevõte väidab, et vastupidiselt sellele, mida komisjon oma 5. juuli 2005. aasta algatamisotsuses (2005/C 228/06) (14) järeldas, ei ole abi loomsete jäätmete käitlemise vallas ja abi lihaostude toetuseks teineteisest lahutatud. Ettevõte on arvamusel, et loomsete jäätmete käitlemise maks, mida maksti 2003. aasta eest, põhineb üldise maksuseadustiku artiklil 302a ZD ja sellega rahastatakse ELi toimimise lepingu artikli 107 kohaselt vahendeid riigiabiks. Kuna nendest rahastamisvahenditest komisjoni eelnevalt ei teavitatud, tuleb need kuulutada ebaseaduslikuks.
(41)
Peale selle on äriühing seisukohal, et maksust vabastamine on ELi toimimise lepingu artikliga 107 kokkusobimatu ja see tooks kaasa ebakõla võrdsuspõhimõttega avalik-õiguslike koormiste kandmisel ning laiemalt konkurentsieeskirjadega.
V. HINNANG
(42)
Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1 on liikmesriigi või riigi ressurssidest mis tahes kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust, kui lepingus ei ole sätestatud teisiti.
(43)
ELi toimimise lepingu artikleid 107, 108 ja 109 kohaldatakse sealihasektoris kooskõlas nõukogu 29. oktoobri 1975. aasta määruse (EMÜ) nr 2759/75 (sealihaturu ühise korralduse kohta) (15) artikliga 21. ELi toimimise lepingu artikleid kohaldatakse loomalihasektoris vastavalt nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 (veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta) (16) artiklile 40. Enne määruse (EÜ) nr 1254/1999 vastuvõtmist kohaldati ELi toimimise lepingu artikleid 107, 108 ja 109 loomalihasektoris vastavalt nõukogu määruse (EMÜ) nr 805/68 (17) artiklile 24. Artikleid kohaldatakse lambaliha ja kitseliha sektoris vastavalt nõukogu 3. novembri 1998. aasta määruse (EÜ) nr 2467/98 (millega kehtestatakse lamba- ja kitseliha turu ühine korraldus) (18) artiklile 22. Artikleid kohaldatakse linnulihasektoris kooskõlas nõukogu 29. oktoobri 1975. aasta määruse (EMÜ) nr 2777/75 (kodulinnuliha turu ühise korralduse kohta) (19) artikliga 19. Nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus), (20) tunnistatakse nimetatud määrused kehtetuks ja selle artiklis 180 nähakse ette, et riigiabi eeskirju tuleb kohaldada ülal loetletud toodete suhtes.
(44)
Prantsuse ametiasutused kinnitasid, et lihaostumaksu (loomsete jäätmete käitlemise maksu) 2003. aasta vabastus, mis anti mõnele põllumajandustooteid turustavale ettevõtjale, kuulub määruse (EÜ) nr 1998/2006 kohaldamisalasse.
(45)
Määruse (EÜ) nr 1998/2006 kohaselt tuleb määruses sätestatud nõuetele vastavat abi käsitada abina, mis ei vasta kõigile ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kriteeriumidele, ja seetõttu abina, millest ei pea kohustuslikus korras eelnevalt teatama, nagu nähakse ette ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 3.
(46)
Määrust (EÜ) nr 1998/2006 kohaldatakse ettevõtjatele abi andmise suhtes mis tahes majandusvaldkonnas, kuid ettevõtjate puhul, kes tegelevad põllumajandustoodete (mis on loetletud Euroopa Ühenduse asutamislepingu I lisas) töötlemise ja turustamisega, kohaldatakse seda üksnes juhul, kui abi summa ei ole kindlaks määratud esmatootjatelt ostetud või asjaomaste ettevõtjate poolt turule lastud kauba hinna või koguse järgi ja kui abi andmise tingimus ei ole selle osaline või täielik andmine esmatootjatele.
(47)
Määrust (EÜ) nr 1998/2006 kohaldatakse vastavalt selle artikli 5 lõikele 1 enne määruse jõustumist abi andmise suhtes ettevõtjatele, kes tegelevad põllumajandustoodete töötlemise ja turustamisega, kui ettevõtjad täidavad kõik tingimused, mis on kindlaks määratud artiklites 1 ja 2. Määrus (EÜ) nr 1998/2006 jõustus 29. detsembril 2006. aastal.
(48)
Vastavalt määruse (EÜ) nr 1998/2006 artikli 2 lõigetele 2 ja 3 ei tohi ühele ettevõtjale antava vähese tähtsusega abi kogusumma mis tahes kolme eelarveaasta pikkuse ajavahemiku jooksul ületada 200 000 eurot. Ülemmäär on vormistatud toetusena. Kõik kasutatud arvud on esitatud brutosummana, see tähendab enne maksude või teiste lõivude ja tasude mahaarvamist. Kui abi antakse muul kujul, mitte toetusena, on abi summa selle brutoekvivalent.
(49)
Kirjeldatud ettevõtjad töötlesid ja turustasid tooteid, mida peetakse silmas Euroopa Ühenduse asutamislepingu I lisas, ja muid tooteid ning olid 2003. aastal loomsete jäätmete käitlemise maksust vabastatud. Vastavalt artiklis 5 ette nähtud üleminekumeetmetele on määrus (EÜ) nr 1998/2006 praegusel juhul järelikult kohaldatav.
(50)
Prantsuse ametiasutused tõendasid, et määruses (EÜ) nr 1998/2006 sätestatud nõuded on täidetud, näidates, et iga üksiku abisaaja saadud abi toetusekvivalent ei ületa mingil juhul 200 000 eurot kolme aasta peale, sest maksuvabastuse suurim summa oli 13 132 eurot aastas ettevõtja kohta (vt põhjendus 29).
(51)
Eespool öeldut arvesse võttes on komisjon arvamusel, et liha jaemüügiga tegelevate selliste ettevõtjate maksust vabastamine, kelle aastakäive oli 2003. aastal alla 762 245 euro, kuulub määruse (EÜ) nr 1998/2006 kohaldamisalasse ja vastab nõuetele, mis selles esitatud on. Sellest tulenevalt ei ole kõnealune maksuvabastus riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Selliste ettevõtjate loomsete jäätmete käitlemise 2003. aasta maksust vabastamine, kes tegelevad liha jaemüügiga ja kelle aastakäive on alla 762 245 euro, ei ole abi, mida kirjeldatakse ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1.
Artikkel 2
Otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 29. juuni 2011