РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut Français du Pétrole“
(нотифицирано под номер C(2011) 4483)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/26/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (1), и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (2), и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (3),
като има предвид, че:
1 ПРОЦЕДУРА
(1)
В рамките на официалното разглеждане на дело за държавна помощ C 51/05 относно мерките за помощ, приведени в действие от Франция в полза на Institut Français du Pétrole (Френски институт по петрола, наричан по-нататък „ФИП“) (4), с писмо от 18 юли 2006 г., заведено на 19 юли 2006 г., френските власти информираха службите на Комисията за преобразуването на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., по-рано професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, в публичноправна организация с промишлен и търговски характер (наричана по-нататък „EPIC“). Това преобразуване е видно от два документа, които френските власти приложиха към своето писмо: i) декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г., с който се определя новият статут на публичноправната организация ФИП и ii) член 95 от програмния Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. относно програмата за определяне на насочеността на енергийната политика (за чието изпълнение беше приет горепосочения декрет).
(2)
С писма от 3 август 2007 г. и от 7 май 2008 г. Комисията отправи искания за информация до френските власти, на които последните отговориха с писма съответно на 28 септември 2007 г. и 26 юни 2008 г.
(3)
В рамките на предходно дело на 16 юли 2008 г. Комисията прие решение (наричано по-нататък „решение С 51/2005“), свързано с първата мярка за помощ, приведена в действие от Франция в полза на ФИП (5). В това решение Комисията подчерта, че въпросът за съществуването на допълнителна държавна помощ под формата на евентуална неограничена гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, ще бъде подложен на отделно разследване в рамките на друга процедура.
(4)
Тази втора процедура, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, бе обект на решение на Комисията от 16 юли 2008 г. (6) (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), прието съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (7) (наричан по-нататък „процедурния регламент“), по отношение на неограничената гаранция на държавата, чийто потенциален бенефициер е групата ФИП.
(5)
С публикуването на горепосоченото решение за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз на 11 октомври 2008 г. Комисията прикани заинтересованите трети страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(6)
Комисията получи съображенията на Франция с писмо от 14 октомври 2008 г.
(7)
С писмо от 6 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited информираха Комисията за волята на своя клиент да изрази становище си относно въпросната мярка. С оглед на необходимите срокове за превод те поискаха допълнителен срок до 30 ноември 2008 г., за да могат да предадат своите съображения. С писмо от 7 ноември 2008 г. Комисията посочи, че приема това искане и разреши допълнителен срок за отговор на дружество UOP Limited до 30 ноември 2008 г. С писмо от 28 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited представиха становището на своя клиент относно решението за откриване на процедура.
(8)
В същото писмо от 28 ноември 2008 г. адвокатите на дружество UOP Limited поискаха техния клиент да получи разрешение да предостави допълнително становище по време на процедурата. Комисията отговори на това искане с писмо от 17 декември 2008 г., като прие да удължи срока за отговор на дружество UOP Limited до 23 януари 2009 г., като по този начин да позволи представянето на евентуално допълнително становище. Адвокатите на дружество UOP Limited представиха допълнителното становище на своя клиент с писмо от 23 януари 2009 г.
(9)
С писмо от 6 май 2009 г. Комисията предостави на френските власти, тъй като се налагаше поверителна версия на становищата на дружество UOP Limited относно решението за откриванe на процедура. Тя прикани френските власти да ѝ предоставят своето становище най-късно до 8 юни 2009 г. С писмо от 2 юни 2009 г. френските власти поискаха удължаване на този срок до 22 юни 2009 г., тъй като според тях предоставените от третата страна съображения изискват подробен и задълбочен анализ и справка в повече от една министерска служба. Комисията прие удължаването на срока до 22 юни 2009 г. с писмо от 9 юни 2009 г. С писмо от 22 юни 2009 г. френските власти представиха своето мнение относно становищата на UOP Limited.
(10)
С писмо от 29 юли 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ предоставят отговор до 24 август 2009 г. С писмо от 19 август 2009 г. френските власти поискаха допълнителен срок за отговор до 7 септември 2009 г., който беше разрешен от Комисията с писмо от 20 август 2009 г. С писмо от 8 септември 2009 г. френските власти представиха окончателно поисканите сведения.
(11)
С писмо от 20 ноември 2009 г. Комисията поиска нова допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ отговорят до двадесет дни. С писмо от 14 декември 2009 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 22 януари 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 18 декември 2009 г. С писмо от 13 януари 2010 г. френските власти накрая представиха поисканите сведения.
(12)
Службите на Комисията организираха среща на 20 май 2010 г. в Брюксел, за да обсъдят с френските власти последиците за настоящето дело от приетото от Комисията решение на 26 януари 2010 г. относно държавна помощ № С 56/07 (ex E 15/05), отпусната в полза на La Poste (8) (наричано по-нататък „Решение С 56/2007“). Тъй като La Poste е публичноправно юридическо лице, което тогава е било със статут, приравним на EPIC (9), свързаното с нея дело (наричано по-нататък „делото La Poste“ или „пощенското дело“) е доста сходно с разглежданата мярка, до степен че френските власти приведоха mutatis mutandis същите аргументи в становищата си по двете дела. На 4 юни 2010 г. на Франция беше изпратено писмо със списък с допълнителни въпроси, с което службите на Комисията поискаха от френските власти до отговорят писмено на различните точки, разгледани по време на тази среща. Френските власти предоставиха исканите сведения на 16 юли 2010 г.
(13)
С писмо от 29 септември 2010 г. Комисията поиска от френските власти да ѝ предоставят допълнителна информация, като ги прикани да дадат отговор до двадесет дни. С писмо от 7 октомври 2010 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 26 ноември 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 8 октомври 2010 г. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти накрая предоставиха исканите сведения.
2 ГРУПА ФИП
(14)
Както Комисията посочи в решението за откриване на процедура и в горепосоченото решение С 51/2005 (10), публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция научноизследователска и развойна дейност за проучване на петролни и газови залежи, на технологии за рафиниране и преработка на нефта,
-
функция на обучение на инженери и техници и
-
функция за информация и документация за секторите.
Основните насоки на дейността на организацията са определени в договор за целите, сключван с държавата, за периоди от по пет години.
(15)
Освен това публичноправната организация ФИП осъществява пряк и непряк контрол върху търговски дружества, с които е сключила изключителни споразумения за научноизследователска дейност и за издаване на лицензи. Въз основа на съвкупност от елементи, които са подробно припомнени в съображение 137, Комисията стигна до заключение в горепосоченото решение С 51/2005, че съвкупността от акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat и тяхното дружество майка, публичноправната организация ФИП, представляват икономическа група (наричана по-нататък „група ФИП“) по смисъла на конкурентното право.
(16)
Axens извършва дейност на пазара за катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост и през 2006 г. до датата на промяна на статута на неговото дружество майка, е реализирало консолидиран оборот в размер на 308,45 млн. EUR. Публичноправната организация ФИП и Axens са сключили две изключителни споразумения за рамков лиценз и лиценз на продукти, както и спогодба за промишлени изследвания (11). В замяна дъщерното дружество заплаща на ФИП от една страна лицензионно възнаграждение по договорите, а от друга, възнаграждение […] (13) за достъпа до научноизследователския капацитет на публичноправната организация ФИП.
(17)
Beicip-Franlab е специализирано в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и извършването на изследвания и консултации. През 2006 г. оборотът му възлиза на 42 млн. EUR. През 2003 г. беше сключена е изключителна спогодба за разработка, търговско разпространение и използване за срок от десет години, в която се посочва, че [ФИП предлага на Beicip-Franlab резултатите от своите изследвания] (**) върху алгоритмите, моделите или методиките [в резултат на изследванията на] (**) публичната организация ФИП в областта на проучването на находища и че Beicip-Franlab може да поиска от ФИП да реализира продукти на тази основа. Beicip-Franlab заплаща всички разходи за разработването на продуктите на публичната организация ФИП. Освен това Beicip-Franlab заплаща различни допълнителни суми […] (*) с цел поемане на поддръжката и правата на ползване. През 2005 г. беше подписано допълнително споразумение, с което се изменят начините на заплащане, като в същото време се запазва принципът Beicip-Franlab да поема напълно разходите за разработки.
(18)
Prosernat предлага изследвания и услуги и също така комплекти оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата. През 2006 г. оборотът му възлиза на 49,9 млн. EUR. На 18 август 2003 г. между публичноправната организация ФИП и Prosernat бяха подписани споразумение за рамков лиценз и спогодба за научни изследвания за промишлеността за срок от десет години с обратна сила от 1 януари 2002 г., съгласно които Prosernat разполага с изключителна концесия върху лицензите относно патентите на публичноправната организация ФИП и [ФИП му предлага резултатите от своите] (**) изследвания, проведени […] (*) в областта на технологиите на преработка на газ и извличане на сярата. Prosernat заплаща на дружеството майка лицензионно възнаграждение върху годишния оборот като възнаграждение за лицензa за процесите, както и лицензионно възнаграждение, определено поотделно за оборудването. Възнаграждението на публичната организация ФИП за достъпа на Prosernat до резултатите от научноизследователската работа възлиза на […] (*) % от реализирания от Prosernat общ годишен оборот.
(19)
В съответствие с член 6 от горепосоченото решение С 51/2005 през 2009 г. (14) в изключителните споразумения, в които се определя възнаграждението на публичната организация ФИП, плащано от дъщерните дружества Axens и Prosernat беше включена клауза с цел да се гарантира, че на дружеството майка се изплаща минимално пропорционално възнаграждение, което покрива минимум 25 % от разходите за проучване на осъществимостта, предшестващи промишлените изследвания, 50 % от разходите за промишлени изследвания и, според случая, 75 % от разходите за предконкурентна развойна дейност, осъществявана от публичната организация ФИП в областите на дейност на дъщерните дружества, по смисъла на Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 17 февруари 1996 г. (15) (наричана по-нататък „рамката ИРД от 1996 г.“) (16).
(20)
В съответствие с решението за откриване на процедурата, в рамките на разследването на въпросната мярка изглежда необходимо да се вземе предвид потенциалното въздействие на държавната гаранция, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП върху съвкупността от образувания на групата ФИП (тук се включва и публичноправната организация ФИП и нейните три частноправни дъщерни дружества) (17).
3 ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(21)
До 2006 г. ФИП е бил професионална частноправна организация по смисъла на така наречения Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, поставена под икономическия и финансов контрол на френското правителство.
(22)
В член 95 от рамковия Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. се определят насоките на енергийната политика и се поставя принципът за преобразуване на ФИП в EPIC. Това преобразуване се осъществи на практика след публикуването на декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г. относно статута на публичноправната организация ФИП в Официален вестник на Френската република.
(23)
В качеството си на EPIC на датата на промяна на статута ѝ публичноправната организация ФИП се преобразува в юридическо лице на публичното право (18).
(24)
Правните последици от класифицирането като EPIC са подробно изяснени в част 2 („Описание на мярката“) от горепосоченото решение С 56/2007, както и в част 3.2.1 („Правни последици от статута EPIC на ФИП“) в решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща mutatis mutandis.
4 ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(25)
В решението за откриване на процедурата Комисията първоначално счете, че мярката повдига съмнения по отношение на факта, че режимът, произтичащ от публичното право, предоставен на EPIC, по отношение на обявяването в несъстоятелност наподобява механизъм на неограничена гаранция на държавата, чрез който се изразходват държавни ресурси:
-
производствата за установяване на неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност са неприложими по отношение на EPIC в качеството им на юридически лица на публичното право по силата на общия принцип на неприкосновеност на имуществото на юридическите лица на публичното право, признат от френската съдебна практика от края на 19-и век, и по-специално от Касационния съд (19). За повече подробности Комисията препраща към съображения 38-40 от част 3.2.1.1 от решението за откриване на процедурата (20);
-
в замяна на това EPIC попадат в обхвата на закона от 16 юли 1980 г. и правилата за неговото прилагане. По силата на тези правила държавата изрично се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации, като ѝ се отстъпват важни правомощия като служебното нареждане на плащания и предоставянето на достатъчно ресурси, и се издига като принцип отговорността на държавата като крайна мярка по отношение на дълговете на юридическите лица на публичното право. За повече подробности Комисията препраща към съображения 41-45 от част 3.2.1.2 от решението за откриване на процедурата (21);
-
при евентуално прекратяване на дадено EPIC, общо се прилага принципът на прехвърляне на дълговете към държавата или към друга публична организация (22), така че на всеки кредитор на EPIC се гарантира, че никога няма да загуби вземанията си по отношение на публичноправната организация. За повече подробности Комисията препраща към съображения 46-51 от част 3.2.1.3 на решението за откриване на процедурата (23);
-
EPIC биха могли да разполагат с привилегирован достъп до авансовите бюджетни сметки. За повече подробности Комисията препраща към съображение 52 от част 3.2.1.4 от решението за откриване на процедурата (24).
(26)
Освен това, както е посочено в съображения 65-74 от решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща за повече подробности, предложените от френските власти разяснения на законовите и подзаконовите актове не изглеждат достатъчни, за да разсеят a priori тези съмнения.
(27)
След това Комисията посочи, че не може да се изключи варианта, че от това положение произтича избирателно икономическо предимство, главно чрез считаните за по-благоприятни условия на финансиране, дори и при положение, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не са обект на финансов рейтинг от външна агенция за кредитен рейтинг. Групата ФИП също така е могла да бъде облагодетелствана в отношенията си със своите клиенти и доставчици доколкото последните са смятали, че се ползват от държавна гаранция върху вземанията си. Следователно във фазата на предварителното разследване не може да се изключи варианта, че в случай на доставка или покупка на стоки или услуги, включващи вземане, съответните доставчици или клиенти предоставят на публичноправната организация ФИП по-добри условия, от каквито биха предоставили на предприятие, което не се ползва от държавна гаранция.
(28)
Освен това след приключването на предварителното разследване, въз основа на наличната информация Комисията счете, че неограниченият характер на гаранцията, по-специално във връзка с нейната продължителност, размер и обхват, прави изключително трудно изчисляването на размера на пазарната премия, която публичноправната организация ФИП би трябвало да изплати на държавата за предоставената закрила.
(29)
На последно място Комисията посочи, че има съмнения по отношение на съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, тъй като prima facie тя не изглежда специално предназначена да улесни развитието на определени дейности или на някои икономически региони.
5 СЪОБРАЖЕНИЯ И ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1 ПЪРВОНАЧАЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(30)
Вследствие на горепосоченото решение за откриване на процедурата френските власти предоставиха своите съображения и предложения на Комисията с писмо от 14 октомври 2008 г. Това писмо допълни съображенията и предложенията, изложени от френските власти в техните предходни писма (25) и обобщени в решението за откриване на процедурата.
(31)
В своите съображения от 14 октомври 2008 г. френските власти в самото начало припомниха, че производството срещу групата ФИП е започнало успоредно с горепосоченото пощенско дело и също така отбелязаха, че се позовават на същите аргументи mutatis mutandis, които са развили по време на разследването по това дело (26). Въпреки тези сходства френските власти все пак изтъкнаха особеностите на публичноправната организация ФИП: става въпрос за научноизследователска структура, която изпълнява три функции от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация), чиито дейности са в по-голямата си част нестопански, което би оправдало публичното финансиране, което ѝ е отпуснато. Освен това те уточниха причините за промяната на статута ѝ в EPIC: хармонизирането на естеството на дейностите и начина на финансиране на ФИП от една страна, и нейния юридически статут от друга страна, оправдава промяната на статута, така че ФИП да се доближи до публичната сфера, като се преустанови статутът на професионална частноправна организация.
(32)
Френските власти оспориха съществуването на държавна помощ, тъй като според тях две от поставените от член 107, параграф 1 от ДФЕС условия не са изпълнени, тъй като от една страна чрез въпросния механизъм не се прехвърлят държавни средства (5.1.1) и от друга страна не се предоставя никакво предимство на публичното образувание ФИП (5.1.2).
5.1.1 ЛИПСА НА ГАРАНЦИЯ, ВМЕНЯЕМА НА ДЪРЖАВАТА И ПРЕДПОЛАГАЩА ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(33)
Френските власти твърдят, че от една страна публичноправните организации не получават никаква гаранция поради статута си (A), а от друга страна - аргументите на Комисията в решението за откриване на процедурата са погрешни (Б).
A. Липса на неограничена гаранция на държавата
(34)
Както се посочва в съображения 41-45 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват пет правни основания в подкрепа на своите доводи.
(35)
На първо място, в нито един текст или решение не е заложен принципът, според който държавата по правило гарантира безсрочно дълговете на търговските и промишлени организации на публичното право.
(36)
На второ място, липсата на гаранции е установена в съдебната практика на Държавния съвет, по-специално в решението по дело Société de l'hôtel d'Albe (27), както и в двете решения по делото Campoloro (28).
(37)
На трето място, в устройствения закон от 1 август 2001 г. относно закона за бюджета („LOLF“) се предвижда, че само разпоредба от закона за бюджета може да породи гаранция (29), както изрично потвърди и Държавният съвет в своя годишен доклад от 2006 г. (30) Поради това според експерта, назначен от френските власти във връзка с горепосоченото пощенско дело (31), след пълното влизане в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. не може законосъобразно да бъде предоставена гаранция по подразбиране. Поетите дългове от 1 януари 2005 г. не се ползват от гаранция по подразбиране. По отношение на поетите дългове преди 1 януари 2005 г. експертът счита, че при липсата на съдебно решение не може да се определи дали изтичането на предоставените по подразбиране гаранции преди 1 януари 2005 г., чието отпускане не е било изрично разрешено в закона за бюджета, би могло или не би могло да бъде отхвърлено с основанието за спазване на конституционно защитените права на кредиторите.
(38)
На четвърто място, Франция счита, че ако EPIC са получавали държавна гаранция, при промяната на статута им би било необходимо да се въведат мерки за запазване на правата на кредиторите. Такъв механизъм обаче никога не е бил създаван (32) и френските власти заключават, че a contrario EPIC не се възползват от никаква държавна гаранция.
(39)
На пето място френските власти цитират статия (33) на г-н Labetoulle, бивш председател на отдела за съдебни спорове към Държавния съвет, според когото „в правото няма автоматично предоставяне, ползване и обхват на тази гаранция [държавна гаранция, която пълноправно би се прилагала по отношение на публичноправните държавни организации]“.
Б. Погрешни аргументи на Комисията (34)
(40)
Френските власти считат, че що се отнася до EPIC, плащането на индивидуалните кредити не би могло да бъде гарантирано (a), както не е гарантирана и издръжката за съществуването на публичната организация или нейните задължения (б).
a) Липса на гаранция относно изплащането на индивидуални кредити
(41)
Както е посочено в съображения 46-49 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда гаранция: въз основа на работата по изготвянето на закона, на тълкуването на съдебната практика по делото Campoloro от 10 ноември 1999 г. (35) и от 18 ноември 2005 г. (36) и на научни статии (37) Франция посочва, че според нея в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда задължение за държавата да предоставя собствени ресурси: изразът „ги предоставя“, посочен в член 1, дава единствено правомощие на държавата за „заместване“ на изпълнителния орган на лицето, което тя замества, при упражняване на което „принципно заместващото лице разполага със същите компетенции като заместваното лице“. Следователно в рамките на това заместване държавата би могла да упражнява единствено правомощията на този изпълнителен орган, които не включват възможността да се разполага с държавен бюджет, като отпускането на извънредна субсидия е „извън упражняването на правомощието за заместване“.
(42)
Освен това, както се посочва в съображения 50-53 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че безвиновната отговорност на държавата не може да се търси единствено на основание недостиг на активи. В действителност според френските власти всяка гаранция предполага, че гарантът поема отговорност за действията на обекта на гаранцията. Тъй като отговорността предполага виновно поведение, а в случай на безвиновна отговорност се поемат последиците от собствените действия, не може да става въпрос за гаранция. Според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание, че префектът или надзорният орган не е успял да предприеме мярка, която да даде възможност за изплащане на вземането поради финансовото и имуществено състояние на публичноправната организация. Не би трябвало да става въпрос за правонарушение, тъй като бездействието на префекта или на надзорния орган не може само по себе си да представлява правонарушение. Въпреки това френските власти признават, че при изпълнението на създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура, на представителя на държавата се налага изискването за непрекъснатост на обществената услуга, но считат, че дори и съдията да постанови обезщетяване на кредитора, обезщетението ще доведе същата ситуация за кредитора като ситуацията по общия правен режим, тъй като в последния случай въпросното имущество би било преотстъпено и всички кредитори биха получили полагащата им се сума. С други думи не би имало никакво предимство за кредитора.
б) Липса на гаранция по отношение на издръжката на публичната организация ФИП и на нейните задължения
(43)
Както се посочва в съображения 54-56 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че неприложимостта на производството по оздравяване и ликвидация по общия правен режим към обществените организации не изключва възможността за обявяване на EPIC в несъстоятелност или за започване на производство по нейната несъстоятелност. Те оспорват анализа на Комисията, основан на известието относно държавните помощи под формата на гаранции (38) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“), и считат, че в конкретния случай Комисията не е доказала съществуването на „по-изгодни условия за кредит“, чрез които се изключва възможността от производство за обявяване в несъстоятелност, и не е установила, че публичната организация ФИП не може да изпадне в несъстоятелност, нито че не е възможно да започне производство за неплатежоспособност, тъй като законът от 1985 г. представлява единствено процедурен закон, а обстоятелството, че EPIC не попадат в приложното му поле, не означава, че срещу тях не може ad hoc да започне производството по оздравяване или обявяване в несъстоятелност.
(44)
Освен това, както се посочва в съображения 57-67 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че прилагането на „процедурата“, установена със закона от 16 юли 1980 г., вместо колективната процедура по общия правен режим не предоставя никакво предимство на кредитора. Те оспорват нуждата от спазване на критериите за публичност (39) и равностойност (40), заложени в съображение 81 от решението на Комисията за откриване на процедурата, с цел да се прецени дали прилагането на специфична процедура при неплатежоспособност предоставя предимство на дружеството, обект на тази процедура, в сравнение с обхванатите от търговското право предприятия (41), но те се придържат към тези два критерия при анализа на установената със закона от 16 юли 1980 г. процедура. Що се отнася до критерия за публичност френските власти считат, че агенциите за кредитен рейтинг правилно посочват процедурата като приложима в случай на неплатежоспособност на EPIC, докато по отношение на критерия за равностойност те разграничават два случая в зависимост от това дали се прилага изискване за непрекъснатост на обществена услуга, като същевременно отбелязват, че поради финансовото положение на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества няма вероятност за недостиг на активи на групата ФИП, чиито налични средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) към края на 2007 г. възлизаха на около пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR):
а)
При липса на изискване за обществена услуга или при недостиг на активи на публичноправната организация прилагането на установената в закона от 1980 г. процедура не би поставило кредиторите в по-благоприятно положение, отколкото ако се приложи процедурата по общия правен режим: те биха получили същата сума като кредиторите на юридическо лице по търговското право, а именно сумата, получена в резултат на продажбата на активите, и не биха имали възможност за обжалване в края на процедурата (42), тъй като според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи. Различават се само два аспекта:
-
липсата на обслужване на кредиторите като цяло: за разлика от процедурата по частното право, при която вземанията се разглеждат в своята цялост и кредиторите се удовлетворяват по низходящ ред на привилегированост и пропорционално на наличните суми, създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура се различава по това, че само действията на кредитора му позволяват да запази правата си. Логиката на закона от 16 юли 1980 г. е „първи дошъл - първи обслужен“;
-
държавният представител е този, който под контрола на административния съдия (контрол за грубо правонарушение, както е установено от Държавния съвет в горепосоченото решение по делото Campoloro), поема функцията, еквивалентна на функцията на ликвидатор и синдик.
б)
Ако трябва да се осигури непрекъснатост на обществената услуга, френските власти допускат, че при упражняване на своите правомощия съгласно закона от 16 юли 1980 г. представителят на държавата би могъл да реши да не се преотстъпват определени активи, които са необходими за изпълнението на обществената услуга. Ако това непреотстъпване на определено имущество не се компенсира от държавата, то би се изразило в по-малка продажба на активи и следователно в намаляване на сумите, които кредиторите могат да получат обратно. Според френските власти подобна процедура не предоставя на кредиторите на публичната организация ФИП по-големи права в сравнение с правата, които биха имали по търговското право. Въпреки това френските власти допускат, че при този вариант има риск от позоваване на безвиновната отговорност на държавата: тя би се изразила в обезщетяване на кредиторите до размера на понесената от тях вреда (до продажната стойност на активите, които държавата заделя за осигуряване на непрекъснатост на обществената услуга). Кредиторите биха били потенциално поставени в същото положение както ако се приложи общият правен режим. Френските власти заключават, че с установеното от закона от 16 юли 1980 г. производство не се предоставя никакво предимство спрямо производството по общия правен режим и следователно не е правно обосновано да се приложи пряко тази процедура по отношение на публичноправната организация ФИП.
(45)
Както се посочва в съображение 68 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти подчертават, че посочените от Комисията текстове в решението за откриване на процедурата, особено съображение 82 и по-специално инструкцията за кодификация № 02-060-М95 от 18 юли 2002 г. относно финансовото и счетоводно регулиране на националните търговски и промишлени организации на публичното право и ръководството относно финансовата организация за създаването, преобразуването и разпускането на национални публичноправни организации и групи от обществен интерес от 14 ноември 2006 г., не са валидни и не могат да бъдат приложени по отношение на публичната организация ФИП.
(46)
Що се отнася до рекапитализацията на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, френските власти на първо място считат, че повдигнатият въпрос в съображение 80 от решението за откриване на процедурата не би следвало да се взема предвид за доказването на евентуална държавна гаранция, а по-скоро за определянето на потенциалните последици от подобна гаранция, която евентуално би поставила публичната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в привилегировано положение поради съществуването на по-благоприятни условия за рекапитализация. В съответствие с това те считат, че доводите на Комисията се основават на погрешни идеи:
-
От една страна Комисията допуска грешка в разсъжденията си по отношение на евентуалната подкрепа, която публичната организация ФИП би оказала на своите дъщерни дружества чрез прехвърляне на средства в рамките на групата, тъй като условията, при които дружеството майка, било то и юридическо лице на публичното право, може да подпомага изпаднало в затруднение дъщерно дружество се регламентират от дружественото право (43) и по никакъв начин не са свързани с понятието за дружество по смисъла на конкурентното право.
-
От друга страна френските власти оспорват твърдението, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП и държавната гаранция, която този статут включва, могат при необходимост да ѝ позволят по-лесно да извърши рекапитализация на дъщерните си дружества в сравнение с частноправните дружествата-майки. Според френските власти фактът, че едно дружество понася временно загубите на едно от своите дъщерни дружества, е част от нормалното функциониране на дадена група от дружества, както впрочем е постановил и Съдът на Европейския съюз (44), а намесата на публичен инвеститор, който действа по същите правила, по които действа и частният инвеститор, не съдържа елементи на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (45). Такъв е именно случаят с публичноправната организация ФИП, която разполага с правната възможност (а не задължение) да рекапитализира дъщерно дружество, изпаднало в затруднение, по същите критерии за оценка като всеки разумен инвеститор. На последно място френските власти оспорват твърдението, че дружествата със статут EPIC разполагат с каквато и да е възможност за „директен достъп“ до „бюджетните сметки“. Те уточняват, че бюджетният механизъм на „сметката за финансова помощ“, регламентиран с член 24 от LOLF, предвижда установяването на ограничени кредитни сметки (чиито таван е фиксиран от закона за бюджета), които позволяват на държавата при желание и възможност (по-специално съгласно правото на Европейския съюз) да отпусне средства на различни организации. Според френските власти EPIC нямат „пряк достъп“ до тези сметки.
5.1.2 ЛИПСА НА КАКВОТО И ДА Е БИЛО ПРЕДИМСТВО ЗА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП И ЗА НЕЙНИТЕ ДЪЩЕРНИ ДРУЖЕСТВА
(47)
На първо място френските власти считат, че горепосоченото известие относно гаранциите не позволява да се стигне до заключението за наличие на предимство в конкретния случай, че разширяването на евентуалните предимства, от които ФИП би се ползвала поради своя статут на EPIC, така че да обхванат нейните дъщерни дружества - акционерни дружества, към които е приложим общият правен режим - би било в противоречие с установената от Комисията практика при вземане на решения и че в случая не е приведено доказателство за реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
(48)
Френските власти считат, че Комисията прави погрешно тълкуване на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите, в което се „(…) приема за помощ под формата на гаранции по-благоприятните условия на финансиране, получени от предприятия, чиято правна форма изключва процедура на ликвидация или несъстоятелност или предвижда изрична държавна гаранция или покритие на загубите от държавата“:
-
На първо място френските власти оспорват твърдението, че в качеството си на EPIC публичноправната организация ФИП притежава правен статут, изключващ всякаква възможност за процедура на ликвидация или несъстоятелност или други производства при неплатежоспособност; Комисията в никакъв случай не е доказала това, а е само предоставила доказателство, че този статут не позволява прилагането на една конкретна процедура (в настоящия случай това е процедурата, установена със закона от 25 януари 1985 г.);
-
На второ място френските власти отричат автоматичното пораждане на връзка между правната и законоустановена невъзможност ФИП да бъде обект на процедура на ликвидация или несъстоятелност и ползването на по-изгодни условия за финансиране на пазарите; Комисията е тази, която при прилагането на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите трябва да докаже предварително съществуването на по-изгодни условия за кредитиране, за да приеме, че едно предприятие, чийто правен статут изключва възможността за производство по несъстоятелност или неплатежоспособност, се ползва от помощ под формата на гаранция.
(49)
Освен това в решението за откриване на процедурата Комисията не е спазила своята практика при вземане на решения при разследването за потенциални предимства за дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и за съществуването на неограничена гаранция за EPIC. Комисията е разсъждавала по начин, който е в противоречие с разсъжденията ѝ при създаването на La Banque Postale (46): макар последната подобно на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП да е била акционерно дружество, изцяло притежавано от организация със статут, приравним на EPIC, Комисията е счела (и то отделно от поетите от Франция ангажименти в този случай), че правният статут на акционерно дружество от общия правен ред сам по себе си позволява да се изключи възможността за наличие на каквато и да е било неограничена гаранция за дъщерното дружество. Според френските власти от същото разсъждение би трябвало да се заключи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, които също имат статут на акционерни дружества по общия правен ред, не се ползват с неограничена гаранция, евентуално отпусната поради статута EPIC.
(50)
На последно място Комисията не е доказала съществуването на реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, като в решението за откриване на процедурата се е позовала на условия за финансиране, „считани“ за по-благоприятни, без да представи надлежно доказателство. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз от Комисията в конкретния случай се изисква да докаже, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП ѝ е позволил в действителност да получи по-благоприятни условия за финансиране (47). В допълнение към това френските власти са предоставили редица сведения по време на производството, които демонстрират, че от статута EPIC на публичноправната организация ФИП не е произтичало и че не е било възможно да произтече каквото и да е било финансово предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и че по-специално преобразуването на публичноправната организация ФИП се е осъществило при спазване на общия принцип за непрекъснатост на обществената услуга, по-специално по отношение на нейната дейност, организация, счетоводен и финансов режим (ресурси и счетоводни и финансови правила) и фискален режим.
(51)
Френските власти считат, че посочените предходни елементи свидетелстват, че:
-
Финансовото положение на публичноправната организация ФИП е добро, което обезсмисля въпроса за евентуална ликвидация и следователно за намеса на държавата като последна инстанция.
-
Финансовата ситуация на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества в краткосрочен план е различна за всеки от тези субекти и е резултат от конкретни преговори, проведени intuitu personae с техните банки.
-
Правоотношенията между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и техните доставчици и клиенти не биха породили привилегировани условия, произтичащи от очакването на тези доставчици и клиенти за държавна гаранция;
(52)
Френските власти заключават, че:
-
Направеният от Комисията анализ в решението за откриване на процедурата може да се оспори: публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не се ползват с каквато и да е била държавна гаранция;
-
Комисията не е доказала наличието на предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, което произтича от статута EPIC на ФИП;
-
Следователно Комисията не е доказала наличието на държавна помощ в полза на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
5.2 ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(53)
Независимо от това, за да разсеят всякакво съмнение от страна на Комисията, френските власти посочиха, че ако Комисията се съгласи да приключи процедурата с решение за липса на помощ съгласно член 7, параграф 2 от процедурния регламент, те имат готовност да осъществят следните мерки:
-
изясняване на декрета за прилагане на закона от 16 юли 1980 г.;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите за финансиране на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП.
5.2.1 ИЗЯСНЯВАНЕ НА ДЕКРЕТА ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ОТ 16 ЮЛИ 1980 Г.
(54)
Както се посочва в съображения 94-96 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти предлагат да се изясни тълкуването на закона от 16 юли 1980 г., като се внесе изменение на член 3-1, четвърта алинея от декрета за прилагането (48). Според тях предлаганото изменение има за цел да разсее всякакво съмнение по отношение на израза „ги предоставя“ при уреждането на правомощието за надзор, предоставено на префекта или на надзорния орган, като занапред последните ще бъдат длъжни да намерят необходимите ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или на организацията (49). Според френските власти това предложение изключва възможността при упражняване на надзорните си правомощия представителят на държавата да може да увеличи ресурсите на съответната местна власт или публичноправна организация чрез държавна субсидия или вливане на държавни ресурси.
5.2.2 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, КОИТО ВКЛЮЧВАТ ЗАДЪЛЖАВАНЕ
(55)
Както се посочва в съображения 97-100 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти оспорват становището на Комисията (50), че може да се търси отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това френските власти представят предложение, основано на изключението за поетия риск (срв. решения на Държавния съвет по делата Sille (51) и Meunier (52)), като по аналогия на своето предложение по пощенското дело предлагат официално да потвърдят пред кредиторите на публичноправната организация ФИП, че вземането им не се ползва с държавна гаранция и че в случай на неплатежоспособност държавата не следва да поеме финансовите задължения на предприятието за плащане на вземането. Следователно потенциално заинтересованите лица, изпаднали напълно съзнателно в такова положение, не биха имали право на обезщетение. Ето защо френските власти поемат съвместен ангажимент с публичноправната организация ФИП да включват за всяка операция следната забележка в договора за финансиране (за всеки обхванат от договора инструмент):
„Емитирането на средства/програмата/заемът не се ползват с никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга“.
(56)
Както се посочва в съображение 101 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти взеха предвид съмненията, изразени от Комисията в съображение 71 от решението за откриване на процедурата, което гласи, че от една страна изключването на приет риск е правило, установено в съдебната практика, което може да претърпи развитие, и че от друга страна подобно правило се основава на инструменти от вторичното законодателство, които могат да не се вземат предвид при възникване на конфликт, и на последно място че предложението на френските власти не покрива всички възможни случаи, тъй като вземанията могат да бъдат не само финансови, но също така от търговско или от друго естество.
(57)
Както се посочва в съображения 102-104 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, след като припомниха своето принципно противопоставяне на позицията на Комисията по отношение на търсенето на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи на публичноправната организация ФИП, френските власти предоставиха допълнителни аргументи, за да отговорят на тези съмнения:
а)
Френските власти смятат, че първото възражение на Комисията на практика означава, че дори в националното законодателство на дадена държава-членка да не се предвижда такава разпоредба, рискът от обрат в съдебната практика, т.е. от промяна в националното законодателство, сам по себе си би бил достатъчен за създаване на държавна гаранция. Комисията не трябва да обосновава потенциална мярка за помощ с евентуална промяна в правото, което в настоящия случай е малко вероятно, тъй като изключването на приет риск представлява общ принцип на публичното право, потвърден многократно в съдебната практика, който никога не е бил оспорван и е бил широко обсъждан.
б)
Що се отнася до второто възражение френските власти признават, че законът и регламентът имат превес над договора и че една спорна клауза винаги може да се анулира. Въпреки това те считат, че това възражение не се обосновава с текст от по-висше равнище, че то не е подкрепено с доказателства и следователно няма юридическа сила;
в)
На последно място, що се отнася до третото възражение френските власти считат, че то се основава единствено на предположение за евентуално вярване или очакване от страна на доставчиците за държавна гаранция върху тяхното вземане, което само по себе си не е достатъчно да обоснове наличието на предимство, като вместо това твърдението трябва да се подкрепи с доказателство, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в действителност са се ползвали с подобно икономическо предимство.
(58)
Въпреки това, както се посочва в съображение 106 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват, че са готови да разширят предложението си за вписване на бележка за липса на гаранция към всички договори, които включват задължаване, така че да се предотврати всяка възможност за търсене на безвиновна отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП.
5.2.3 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА ДЪЩЕРНИТЕ ДРУЖЕСТВА AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(59)
Освен това с цел допълване на предложения инструмент френските власти отправят допълнително предложение до Комисията, подобно на предложението, отправено при създаването на Banque Postale, което представлява ангажимент, свързан с условията за отпускане на заеми на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) на пазара, при извършването на всяка операция в договора за финансиране да се отбелязва писмено (за всеки обхванат от договора инструмент), че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“.
(60)
Както се посочва в съображения 107-110 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че двете предложени мерки за изясняване (които са разгледани подробно в съображения 55 и 59) поясняват правата на кредиторите на публичноправната организация ФИП, така че Франция не следва да се счита съгласно изложеното от Комисията в съображение 87 от решението за откриване на процедурата за „отговорна за породените очаквания на кредиторите на публичноправната организация ФИП по отношение на съществуването на гаранция“ или пък че умишлено поддържа „неясно правно положение“, което „предоставя предимство на публичноправната организация ФИП и може да включва изразходването на държавни средства“.
5.3 ДОПЪЛНИТЕЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(61)
В писмата си от 16 юли 2010 г. и от 26 ноември 2010 г. френските власти предоставиха допълнителни съображения, които според тях свидетелстват за липсата на държавна помощ за публичноправната организация ФИП.
(62)
На първо място, като припомнят делото France Télécom (53), френските власти подчертават в писмото си от 16 юли 2010 г., че Съдът на Европейския съюз е потвърдил задължението на Комисията да докаже съществуването на реално предимство с оглед установи съществуването на държавна помощ. Те считат, че в конкретния случай неограничената гаранция, която според Комисията произтича от статута на публичноправната организация ФИП, в действителност не ѝ предоставя никакво икономическо предимство. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти уточняват, че според тях доказателствената тежест се носи от Комисията. По този въпрос те припомнят установените в съдебната практика на Европейския съюз изисквания в областта на доказването и мотивирането, по-специално от Първоинстанционния съд по горепосоченото дело France Télécom и от Съда на Европейския съюз по дело Krantz (54) и наскоро в Deutsche Post AG (55). Френските власти считат, че представеният от Комисията анализ в конкретния случай се основава „в по-голяма степен на хипотези, отколкото на анализ in concreto“.
(63)
Освен това френските власти считат, че Комисията е на мнение, че публичноправната организация ФИП би могла да се ползва от предимство на три равнища: i) на равнище отношения с банкови и финансови институции, ii) на равнище отношения с доставчиците и iii) на равнище връзки с трети промишлени партньори, които прибягват до изследователски услуги.
(64)
Що се отнася до връзките на публичноправната организация ФИП с финансовите и банковите институции, френските власти считат, че досега публичноправната организация ФИП не се е облагодетелствала от каквото и да е било предимство от своя статут EPIC. Те предоставят на Комисията доводи, свидетелстващи, че: i) в дългосрочен план публичноправната организация ФИП няма никакви задължения за 2005, 2006 и 2007 г. (56), както и за 2008 и 2009 г., ii) в средносрочен план публичноправната организация ФИП със сигурност ежегодно е провеждала преговори за кредитни линии, разкрити в различни банкови институции, но е получавала лихви, сравними с пазарните, и във всеки случай никога не е използвала тези кредитни линии и на последно място iii) в краткосрочен план задлъжняването на публичноправната организация ФИП е било почти нулево или нулево за въпросния период.
(65)
Що се отнася до отношенията с доставчиците френските власти считат, че в качеството ѝ на възлагащ орган, публичноправната организация ФИП е подчинена на условията за публичност и конкуренция от наредба № 2005-649 от 6 юни 2005 г. (57) и че следователно не може да се ползва с каквото и да е предимство. В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти отново изтъкват този анализ и уточняват, че подлагането на поръчките на публичноправната организация ФИП на тръжна процедура съгласно Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (58) според тях представлява достатъчна гаранция за избягване на нарушения на конкуренцията на пазара. Според Франция, поставяйки в състояние на конкуренция своите доставчици съгласно задълженията, произтичащи от правото на Европейския съюз, публичноправната организация ФИП не би могла да бъде обвинена, че извлича неправомерна полза, най-малкото заради липсата на каквото и да е специфично доказателство. Те подчертават, че достъпът до електронните системи за покупко-продажба е бил улеснен именно с цел ефективност на обществената поръчка, като в съображение 13 от Директива 2004/18/ЕО се посочва например, че „Тази техника за покупки дава на възлагащия орган […] особено голям избор от оференти […] и следователно да гарантира оптимално изразходване на обществените средства в резултат на широка конкуренция“. В тази връзка те посочват доклад (59) на Комисията, в който се заключава за положителното въздействие на правната уредба относно обществените поръчки върху понижаването на цените, което се представя като „социална полза“, в резултат на по-справедлива конкуренция между оферентите. Поради това, ако „припише“ тези икономиии на статута EPIC на публичноправната организация ФИП, позицията на Комисията би била в разрез с духа на директивата, съгласно която процедурите за подбор са основната движеща сила за по-добра конкурентоспособност и водят до понижаване на цените на обществените поръчки.
(66)
На последно място, що се отнася до отношенията на публичноправната организация ФИП с нейните клиенти, Франция уточнява, че съответните договорни дейности за научни изследвания обхващат съответните услуги на публичноправната организация ФИП, поискани от клиент, трета страна или дъщерно дружество, по въпроси от сферата на компетентност на публичноправната организация ФИП, като те не водят до стратегически интереси на публичноправната организация ФИП по отношение на правото на собственост върху постигнатите резултати, възможно е да разширяват познанията и компетенциите на публичноправната организация по отношение на изпълнението на програми за научноизследователска и развойна дейност, които тя осъществява, и не попадат в обхвата на изключителната сфера на дейност на дъщерните дружества. Френските власти отбелязват, че за предоставянето на научноизследователските услуги, от които тези клиенти се възползват, се разчита на специфично оборудване и експертен опит.
(67)
В тази връзка Франция заявява, че дори публичноправната организация ФИП да извлича полза от своя статут EPIC при извършването на своите икономически дейности, това предимство не би имало никакво съществено въздействие върху пазара. По-специално то не би могло да наруши конкуренцията, нито да засегне търговията между държавите-членки. По отношение на периода след промяната на статута на публичноправната организация ФИП (която бе извършена през юли 2006 г.) френските власти все пак признават, че публичноправната организация ФИП евентуално е могла да се възползва от облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение, което обаче все пак представлява незначителна сума въз основа на обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга. Френските власти заключават, че подобен факт не би имал характера на предимство, нещо, което поставя под въпрос самото съществуване на държавна помощ по отношение на публичноправната организация ФИП.
6 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ И МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
6.1 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(68)
В писмото си от 28 ноември 2008 г. дружество UOP Limited обосновава своя правен интерес като трета заинтересована страна по процедурата (60) и след това излага няколко съображения от общ характер и посочва, че според него организацията, която то нарича „ФИП/Axens“, се ползва с държавна гаранция:
-
Групата, съставена от публичноправната организация и нейното дъщерно дружество Axens - „ФИП/Axens“, се възприема безспорно като организация с публичноправен статут на пазара (5.1.1);
-
Отдаването на статут EPIC на „ФИП/Axens“ е позволило и продължава да позволява значително нарушаване на конкуренцията на пазара за технологиите на процеси, в който извършва дейност и дружеството UOP Limited, тъй като този статут създава предимства в отношенията с доставчиците, капиталовложителите и клиентите (5.1.2).
6.1.1 ВЪЗПРИЕМАНЕ НА ГРУПАТА „ФИП/AXENS“ ОТ СТРАНА НА ПАЗАРА
(69)
Според дружеството UOP Limited аргументът на френските власти, съгласно който Axens и останалите дъщерни дружества на ФИП представляват различни икономически организации, е невалиден. Комисията правилно изтъква, че i) публичноправната организация ФИП притежава изцяло Axens; ii) извършването от Axens на ИРД за публичноправната организация ФИП отразява стратегически приоритети на държавата; iii) лица от управата на публичноправната организация ФИП участват в управлението на Axens; iv) Axens има сключен изключителен договор с публичноправната организация ФИП, който е от решаващо значение за икономическата дейност на дъщерното дружество; и v) по-специално е сключено споразумение за правото на първо използване и за осигуряването на персонал.
(70)
Освен изложените в предходното съображение обстоятелства дружеството UOP Limited добавя, че имиджът на ФИП и Axens, който те придават на своите отношения, както и възприемането им от страна на пазара също представляват определящи фактори:
-
ФИП и Axens се представят на пазара като единна икономическа организация „ФИП/Axens“. В интернет сайта на Axens се отбелязва по-специално, че „дружеството от близо петдесет години насам базира своята дейност на успехите на ИРД и промишлени успехи“ (61). Освен това рекламите на технологиите на Axens се позовават на публичноправната организация ФИП. Впрочем, служителите на Axens и на публичноправната организация ФИП понякога са посещавали заедно своите лицензополучатели.
-
В пресата за отрасъла се дава пример за възприемането на „ФИП/Axens“ като единна икономическа организация от страна на пазара. Дружеството UOP Limited по-специално приложи откъси от публикации в пресата, в които се посочват извършваните от „ФИП/Axens“ дейности в областта лицензите на технологични процеси или се посочва предоставянето на такива лицензи от публичноправната организация ФИП чрез посредничеството на нейното дъщерно дружество Axens. Освен това дружеството UOP Limited предостави примери от статии или презентации, в които служители на Axens оставят да се разбере, че публичноправната организация ФИП счита, че Axens извършва „всички съответни дейности на промишления отдел и бившето дружеството Procatalyse.“
6.1.2 ПРЕДИМСТВА, ПРЕДОСТАВЕНИ ОТ СТАТУТА EPIC
(71)
Дружеството UOP Limited посочва, че фактът, че доставчиците и клиентите считат, че Axens разполага с неограничени средства от държавата за финансирането на дейността си, ѝ предоставя значително предимство на пазара. Въпреки че става въпрос само за възприемането от страна на пазара, този елемент ще има по-голяма важност в условията на световната икономическа криза.
(72)
Що се отнася до клиентите, гаранциите, които организацията „ФИП/Axens“ би предоставила, биха имали особено голямо значение на пазара, където клиентите ще вземат под внимание дългосрочните икономически съображения преди да изберат дадена технология. Като дава пример за „ароматни комплексни съединения“, дружеството UOP Limited обяснява по същество, че преди да се приложат подобни технологии клиентите трябва да инвестират значителни средства за проектирането и изграждането на производствени съоръжения, за които са необходими много години работа. Успехът на тези промишлени комплекси обаче би бил свързан с ефективността на използваните технологии, за които клиентите биха изисквали в общия случай да получат гаранция (62) от търговеца на процесите. В случай че не бъде постигнато изискваното ниво на ефективност те няма да се поколебаят да потърсят отговорност от лицензиара и да поискат спазването на строги задължения за компенсации. Поради това платежоспособността на лицензиара в дългосрочен план е важен елемент при избора на купувачите, не само заради спазването на договорните задължения, но и заради възможностите за ИРД, които са гаранции за бъдещи подобрения на ефективността на придобития процес. Поради това организацията „ФИП/Axens“, която пазарът възприема като зависима от държавата, разполага с предимство в сравнение със своите конкуренти, тъй като купувачите нямат конкретно основание за съмнение за нейното оцеляване в дългосрочен план.
(73)
Що се отнася до доставчиците, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ може да предлага преференциални условия в сравнение със своите конкуренти; по този въпрос то се позовава на подписаните съвместни договори от ФИП и Axens, посочени в решението за откриване на процедурата.
(74)
Що се отнася до финансовите пазари, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ се ползва с преференциални условия и лихвени проценти на капиталовите пазари поради ролята на държавата като гарант от последна инстанция. Освен това в контекста на финансова криза присъствието на държавата и сигурността, която тя представлява за инвеститорите, позволява привличането на частни капитали в условията на недостиг на средства. Конкурентните предприятия нямат достъп до такова финансиране или биха могли да получат такова финансиране единствено при не толкова добри икономически условия. Според дружеството UOP Limited последиците от финансовата и икономическата криза засилват още повече потенциала на мярката за нарушаване на конкуренцията.
(75)
В писмото си от 23 януари 2009 г. дружеството UOP Limited препраща към своите предходни съображения, както и към съображенията, предоставени в рамките на процедурата относно горепосоченото решение C 51/2005. То счита, че тази информация предоставя достатъчно факти, доказващи значението на платежоспособността на договарящите се страни по отношение на съответния пазар на лицензии за процеси. То отново посочва аргумента, според който клиентите на организацията „ФИП/Axens“ биха предположили, че се намират в търговско отношение с държавна организация, за чиято дългосрочна жизнеспособност няма никакъв риск. На последно място дружеството UOP Limited приканва Комисията да анализира споразуменията, сключени между Axens и неговите клиенти, като посочва, че е убедено, че те не съдържат никаква разпоредба, чрез която може да се ограничи отговорността на равнището на Axens.
6.2 МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪОБРАЖЕНИЯТА НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(76)
В писмото си от 22 юни 2009 г. френските власти считат, че съображенията на дружество UOP Limited са „основани върху грешни, дори напълно неверни твърдения и в никакъв случай не се базират на факти, които доказват съществуването на държавна помощ за публичноправната организация ФИП или Axens“.
(77)
По същество френските власти приемат за неуместно формулираното твърдение, според което пазарът възприема „ФИП/Axens“ като публичноправна организация, която се възползва от предимства по отношение на клиенти, доставчици и финансови пазари, и отхвърлят твърдението, че организацията „ФИП/Axens“ представлява държавен орган, който е без проблеми за дългосрочната си жизнеспособност.
(78)
Френските власти развиват два аргумента:
-
На първо място организацията „ФИП/Axens“ не е държавен орган, разполагащ с неограничени ресурси; освен това нищо не доказва, че тази организация се възприема като такава на пазара (6.2.1).
-
На второ място на Axens не се предоставя никакво предимство на пазара със статута EPIC на публичноправната организация ФИП (6.2.2).
6.2.1 „ФИП/AXENS“ НЕ Е ДЪРЖАВЕН ОРГАН, РАЗПОЛАГАЩ С НЕОГРАНИЧЕНИ РЕСУРСИ
(79)
За разлика от това, което UOP Limited твърди, според френските власти доставчиците и клиентите на организацията „ФИП/Axens“ не възприемат това предприятие като „държавен орган“, ползващ се с неограничени ресурси.
(80)
На първо място френските власти препращат към правния анализ, който предоставиха на Комисията, както и към своите предходни съображения, които според тях доказват, че със статута EPIC на публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се предоставя никаква гаранция от държавата.
(81)
На второ място френските власти отбелязват, че дружеството UOP Limited се позовава на „предполагаемо вярване в неограничена гаранция на държавата в полза на ФИП/Axens“, каквото не съществува в правото и което само по себе си не е достатъчно да се обоснове наличие на държавна помощ.
(82)
На трето място, дори и да се предположи, че публичноправната организация ФИП се ползва с държавна гаранция, което френските власти оспорват, би било погрешно да се счита, че подобна гаранция се отнася и към дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП поради това, че последната и нейните дъщерни дружества образуват икономическа група по смисъла на конкурентното право. Всъщност според Франция, в качеството си на организации на частното право, подчинени на дружественото право, дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и в частност Axens не са обхванати от такава гаранция, тъй като предложената от дружеството UOP Limited теория за „автоматично разширяване“ на гаранциите в дадена група е в разрез с принципа за автономия на дружествата. Понятието за група, което може да има значение в конкурентното право, не се признава в дружественото право, а отпускането на гаранции в дадена група се подчинява на строги формални и материални изисквания. Именно такъв е случаят с публичноправната организация ФИП, която предоставя разрешение от Управителния съвет по силата на член 7 от нейния устав. Освен това френските власти считат, че Комисията е отчела този въпрос, тъй като е заключила, че „правният статут на Banque Postale (юридическо лице на частното право) сам по себе си е достатъчен, за да се изключи наличието на неограничена гаранция за Banque Postale (63)“.
6.2.2 AXENS НЕ СЕ ПОЛЗВА С НИКАКВО ПРЕДИМСТВО НА ПАЗАРА ПОРАДИ СТАТУТА EPIC НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(83)
Френските власти считат, че представеният от UOP Limited аргумент, според който пазарът е споделял вярването, че организацията „ФИП/Axens“ е държавна организация с неограничени ресурси и възползваща се от предимства както по отношение на клиентите, така и по отношение на доставчиците и кредиторите, не се базира на „нито едно сериозно основание“ и освен това „неоспоримо се опровергава от фактите“.
(84)
Френските власти предоставиха служебно известие на дирекцията по правни въпроси и споразумения (AJA) на Axens, озаглавена „Принципи на правна сигурност на Axens“ (64), в която се уточняват отношенията, които поддържат ФИП и Axens. Тези отношения се уреждат изрично от общото правило, според което Axens не иска гаранция от дружеството майка по каквато и да е причина. Френските власти уточниха, че по отношение на това правило за липса на гаранция не е възможна никаква дерогация. Освен това този принцип се припомня in extenso в документа със следните думи: „ФИП не обезпечава действията или бездействията на Axens“. Френските власти уточниха, че това правило се прилага по отношение на всеки договор или проект, който Axens може да сключи или да осъществи с клиентите, доставчиците или на финансовите пазари.
6.2.2.1 Относно отношенията на Axens с неговите клиенти
(85)
Според Франция дружеството UOP Limited прави неоснователно заключение за значението на държавната гаранция върху дългосрочното финансово положение на Axens, по-специално по отношение на договорните гаранции и задълженията за поддръжка, предвидени по принцип в лицензионните споразумения (65), и не обосновава причините, поради които е „убедено, че Комисията няма да открие никаква разпоредба за ограничаване отговорността на равнището на Axens“.
(86)
В това отношение френските власти уточниха, че описаната в съображение 84 разпоредба (според която дъщерното дружество не прави никакво искане за гаранция от дружеството майка) се прилага и по отношение на всяка гаранция, за която Axens би водило преговори или би сключило с клиент. Френските власти подкрепиха аргумента си с примера за „ароматните комплексни съединения“, посочен от дружеството UOP Limited в неговите съображения. Френските власти уточниха, че по принцип Axens избира да ограничи своята отговорност до определена част от размера на лицензионното възнаграждение […] (*). Поради това тази политика на ограничение на гаранциите, която представлява един от принципите за правна сигурност на Axens, ясно се различава от практиките на други предприятия, работещи в тази сфера, които според френските власти са склонни да отпускат неограничени гаранции в определени случаи.
(87)
На последно място френските власти припомнят, че задълженията за поддръжка/ремонт, приложими в случай на бедствие, не задействат финансово покритие от публичноправната организация ФИП:
а)
в случай на неизпълнение на задълженията на Axens предложеният от неговите застрахователи размер на средствата чрез различните застрахователни линии на своята световна програма би бил много по-висок от тавана на отговорност, който Axens е договорил със своите лицензополучатели;
б)
капацитетът за незабавно или бързо мобилизиране на средства на Axens, по-специално поради неговата ниска задлъжнялост, също е много важен;
в)
в споразуменията, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens изрично се ограничава отговорността на публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на Axens по даден лиценз до непременно ограничен размер, поради обвързаност с получаваното от публичноправната организация ФИП лицензионно възнаграждение;
г)
застрахователят, който е сключил договор за гражданска отговорност с Axens, би отхвърлил изрично всеки иск, насочен срещу публичноправната организация ФИП, независимо от основанието.
(88)
Френските власти заключават, че позицията на дружеството UOP Limited относно съществуването на предполагаемите предимства, които Axens получава на пазара за лицензиране на процеси, е погрешна, по-специално дотолкова доколкото Axens не е преставал да води политика за ограничаване на гаранциите за отговорност, предоставяни на своите клиенти.
(89)
В писмото си от 8 септември 2009 г. френските власти уточниха, че ограничаването на отговорността по отношение на клиентите е предвидена едновременно в споразумението за рамков лиценз (66) и в споразумението за лиценз на продукти (67), сключени между публичноправната организация ФИП и Axens и влезли в сила на 1 януари 2001 г. В тези два договора се предвижда, че ако Axens може да докаже, че неспазването на задълженията е поради предоставените услуги от публичноправната организация ФИП, финансовата отговорност на последната ще се ограничи до процент (68) от реално получените от публичноправната организация ФИП суми за лицензионни възнаграждения pro rata на продажбата, която е довела до подаване на жалба (при лиценз на продукт), и до съоръжението, предмет на подлиценз или до продажбата, осъществена в рамките на подлиценз, довела до подаване на жалба (при рамков лиценз). С други думи отговорността на публичноправната организация ФИП не може да надхвърли 100 % от получените суми. Освен това в рамковия лиценз се предвижда, че Axens адаптира отпуснатите финансови гаранции на получателите на подлицензи в областта на техническата ефективност на процесите. Следователно публичноправната организация ФИП не носи отговорност за техническите гаранции, които Axens отпуска на своите клиенти.
(90)
Освен това е редно да се уточни, че в лицензионните договори между Axens и клиентите му симетрично се предвижда, че финансовата отговорност на Axens обикновено е ограничена до […] (*) % от лицензионните възнаграждения, изплащани за всяко съоръжение, обект на жалба. Ако поради търговски съображения отпусната от Axens гаранция на негов клиент се окаже по-висока от тази, която му е предоставена от публичноправната организация ФИП, отговорността на ФИП е изцяло независима от тази на Axens. Същият принцип се прилага по отношение на всеки лиценз, който публичноправната организация ФИП дава на трети организации, различни от дъщерните ѝ дружества.
(91)
На последно място френските власти добавиха, че водещият принцип за публичноправната организация ФИП е ограничаване на отговорността спрямо клиентите ѝ (дъщерни дружества или организации извън групата), когато предоставя услуги за сметка на последните (проучвания, изследвания по поръчка, изпитвания и т.н.). В такъв случай поетата от публичноправната организация ФИП отговорност се състои в задължение за коригиране на извършената дейност, докато във финансов план принципът е, че отговорността се ограничава до […] (*) % от реално изплатеното възнаграждение с таван, който вероятно може да стигне […] (*) % в зависимост от случая. По този начин, ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение.
6.2.2.2 Относно отношенията между Axens и неговите доставчици и относно условията за финансиране на финансовите пазари
(92)
Френските власти отвърлят всяка истинност на твърдението на дружеството UOP Limited, според което чрез предполагаемата вяра в наличието на неограничени финансови ресурси в полза на Axens то получава преференциални условия както от страна на неговите доставчици, така и от страна на финансовите пазари. Според Франция дружеството UOP Limited не е предоставило никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(93)
Френските власти считат, че описаното в съображение 84 правило, съгласно което дъщерното дружество не отправя никакви искания за гаранция от дружеството майка, е достатъчно за опровергаване на формулираното от дружеството UOP Limited предположение.
(94)
Освен това, що се отнася до условията, при които Axens, Beicip-Franlab и Prosernat могат да получат заем на финансовите пазари, френските власти припомнят, че те са готови да се ангажират пред Комисията да се посочва писмено във всеки договор за финансиране и за всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция за финансиране не се ползва с никаква пряка или непряка гаранция от каквото и да е естество от страна на държавата“ (69).
7 ОЦЕНКА
7.1 НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(95)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(96)
В конкретния случай за установяването на наличие на държавна помощ е редно най-напред да се провери дали в рамките на мярката, с която Франция предоставя статут EPIC на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., се използват държавни средства (7.1.1) за предоставяне на неограничена държавна гаранция, покриваща икономически дейности (7.1.2). Обхватът на настоящото решение (7.1.3) ще бъде определен от размера на покритието от държавна гаранция и естеството на обезпечените дейности, а след това ще бъде проучено дали чрез въпросната мярка се предоставя избирателно предимство за групата ФИП (7.1.4), което може да засегне търговията между държавите-членки (7.1.5).
7.1.1 ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА ПОД ФОРМАТА НА НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(97)
С оглед на нейната особена структура на икономическа група по смисъла на конкурентното право, необходимо е да се проучи потенциалното въздействие на неограничената гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, върху съвкупността от организации на групата ФИП, т.е. върху самата публичноправна организация и нейните дъщерни дружества в два отделни етапа:
-
Що се отнася до публичноправната организация ФИП, въздействието на неограничената гаранция произтича пряко от статута EPIC: всъщност в качеството си на юридическо лице на публичното право публичноправната организация ФИП не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на изпаднали в затруднение предприятия. С оглед на тази особеност дружеството майка на групата ФИП би могло да извършва пряко своите икономически дейности при по-благоприятни условия за разлика от други оператори на пазара, които не се ползват от подобна закрила (7.1.1.1).
-
Прякото участие на публичноправната организация и съответно на държавата изглежда невъзможно по отношение на извършваната дейност пряко от частноправните дъщерни дружества на групата ФИП, които сами по себе си са изцяло подчинени на общия правен режим по отношение на обявяването в несъстоятелност. Следователно е подходящо да се проучи дали при евентуален недостиг на активи на дадено дъщерно дружество кредиторите на Axens, Prosernat и Beicip-Franlab биха могли да се възползват от непряка помощ на основание евентуална отговорност на дружеството майка по отношение на неговите дъщерни дружества, която би била равнозначна на гаранционен механизъм (7.1.1.2).
7.1.1.1 Покритие на публичноправната организация ФИП с неограничена държавна гаранция, породена от статута EPIC
(98)
В горепосоченото решение C 56/2007 Комисията заключи (70), че присъщите характеристики на статута на публичноправната организация La Poste (71), и по-специално наличието на гаранция за плащането на индивидуалните вземания и продължаването на съществуването и/или задълженията на La Poste означават, че държавата играе ролята на гарант от последна инстанция по отношение на осъществяваните икономически дейности от публичноправната организация.
(99)
В конкретния случай Комисията счита, че използваните в горепосоченото решение C 56/2007 аргументи в основата си са приложими към статута EPIC на публичноправната организация ФИП и че последната също се намира в особено правно положение както по отношение на плащането на вземанията на кредиторите си, така и по отношение на продължаването на нейното съществуване в случай на неплатежоспособност. По този начин за нуждите на настоящия анализ Комисията ще препраща към изложените аргументи в част 4.1 („Определяне на вида на помощта“) от горепосоченото решение C 56/2007.
A. Гаранция за плащане на индивидуални вземания
(100)
Най-напред е уместно да се провери твърдението на френските власти, че съществуването на гаранция на държавата в полза на EPIC се изключва от законодателството или съдебната практика (а), преди да се докаже, че, ако публичноправната организация ФИП се окаже в ситуация на неплатежоспособност, нейните кредитори биха се ползвали от по-благоприятна процедура в сравнение с кредиторите на предприятията, по отношение на които се прилага общият правен режим.
a) Отхвърляне на съображенията на френските власти
(101)
Противно на това, което твърдят френските власти, Комисията е в състояние да заключи, че френското право допуска съществуването на гаранции по подразбиране и по-специално съществуването на държавна гаранция поради статут на публичноправна организация. Комисията отхвърля съображенията на френските власти на следните основания:
(102)
На първо място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 120-121 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти заявяват, че в нито един текст или решение не е заложен принципът държавата да гарантира дълговете на EPIC. За разлика от това твърдение Комисията счита, че не съществува текст или решение, в които изрично да се постановява или изключва държавна гаранция в полза на търговските и промишлени организации на публичното право и че тази липса не изключва наличието на гаранцията по подразбиране.
(103)
На второ място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 122-124 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти считат, че съдебната практика се е произнесла по въпроса за липсата на гаранции, по-специално в решенията по делото Société de l’hôtel d’Albe (72) и по делото Campoloro (73). Що се отнася до първото дело, както това е подчертано от експерта на Комисията в пощенското дело, решението по делото Société de l'hôtel d'Albe не се отнася до точното положение, което е способно да задейства гаранцията (74). Що се отнася до второто дело (75), противно на френските власти Комисията счита, че режимът на отговорност на държавата при следването на процедурата за събиране на дълговете на публичноправните организации има характеристики на гаранционен механизъм.
(104)
На трето място Комисията счита, че представеният от френските власти аргумент по пощенското дело, според което поетите от EPIC дългове от влизането в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. насам не могат да се ползват с гаранция по подразбиране, не може да бъде приет:
а)
Комисията подчертава, че промяната на статута на публичноправната организация ФИП е настъпила на 7 юли 2006 г., т.е. след влизането в сила на LOLF. При тези условия не е необходимо да се проучват предоставените от експерта на френските власти аргументи по пощенското дело за евентуалните поети дългове по договори преди 1 януари 2005 г. дори и френските власти да препращат mutatis mutandis към тях в своите бележки. Всъщност поетите преди 1 януари 2005 г. дългове от публичноправната организация ФИП са били извършени от професионална организация по смисъла на въпросния Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси (тоест извършени са от юридическо лице на частното право) и поради това, към момента на тяхното поемане (76) е било невъзможно да бъдат покрити от неограничената държавна гаранция в резултат от предоставения статут EPIC.
б)
Въпреки това Комисията отбелязва, както посочва нейният експерт по пощенското дело и както вече е обяснила в съображение 130 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че приложното поле на задължението да се включат в закона за бюджета държавните гаранции, се ограничава до „предоставянето“ на такива гаранции; че поради това предоставянето на гаранция обхваща случаите, в които чрез явно изразена воля държавата решава да предостави гаранция на дадена организация или за дадена дейност; че приложното поле на задължението за вписване на гаранциите в закона за бюджета не обхваща гаранциите, произтичащи от статут или от задължение съгласно съдебната практика, които се считат за подразбиращи се и автоматични; че тази втора категория не е резултат от решение на държавата, а от факта, че държавата се намира във вече съществуваща правна рамка, в която гаранцията е само последица (77).
в)
Комисията стига до същото заключение като заключението в съображение 131 от горепосоченото решение C 56/2007, към което тя препраща mutatis mutandis, че аргументът на френските власти, основан на LOLF, не е убедителен, и че фактът, че в нито един закон за бюджета не е уточнено, че държавата предлага своята гаранция в полза на публичноправната организация ФИП поради статута ѝ, не изключва съществуването на гаранция по подразбиране; че във всеки случай, Комисията не е обвързана от определението на мярката като гаранция във френското право, нито пък с факта, че става въпрос за гаранция, попадаща в приложното поле на LOLF; че единственото уместно определяне на мярката е определяне съгласно правото на Европейския съюз; че в правото на ЕС се признава съществуването на гаранция по подразбиране, когато държава-членка по закон е длъжна да изплати дълг на друго лице в случай на неизпълнение на задълженията на последното (78).
(105)
На четвърто място Комисията отхвърля аргумента на френските власти, че в случай на наличие на държавна гаранция в полза на EPIC ще трябва да се въвеждат мерки за гаранции при всяко създаване на нов EPIC (включително чрез промяна на статута), така че да се защитят правата на кредиторите, възникнали преди това преобразуване и обратното (modus tollens), тъй като подобен механизъм никога не е бил въвеждан (79) и не би имало каквато и да е било гаранция в полза на публичноправната организация ФИП:
а)
Както посочва експертът на Комисията по пощенското дело и както се припомня в съображение 133 от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че подобно твърдение може да е следствие от твърде разширителното тълкуване на конституционната защита на правото на собственост.
б)
Комисията държи да уточни, както вече направи в съображение 134 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че и съгласно правото на собственост не се изисква да се предвиди мярка за гарантиране правата на кредиторите при преобразуване на търговска EPIC в дружество, което подлежи на производствата по оздравяване и съдебна ликвидация, и че липсата на такива мерки не означава липса на гаранция по подразбиране.
в)
Комисията добавя, както е обяснено в съображения 135-136 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, че фактът, че френските власти са решили да предоставят изрична гаранция на La Poste (80), когато през 1990 г. е получила статут, приравним на този на EPIC, не доказва липсата на гаранция по подразбиране в нейна полза.
(106)
На последно място Комисията препраща към частта на настоящото решение относно търсенето на отговорност на държавата и към раздел 4.1.1 A б) 3) от горепосоченото решение C 56/2007 по отношение на цитираната от френските власти (81) статия на г-н Labetoulle, както и към анализа му на съдебната практика по делото Campoloro (82).
(107)
За разлика от твърдението на френските власти, че подобна гаранция според тях се изключва от правните текстове, Комисията отбелязва, че съществуването на гаранции по подразбиране, свързани със статута на публичноправна организация, се потвърждава от обяснителна бележка на Държавния съвет, представена през 1995 г. по делото Crédit Lyonnais, в която наличието на гаранцията по подразбиране се обосновава единствено въз основа на публичноправния характер на организацията (83).
(108)
Както се обяснява в съображения 142-145 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията не споделя тълкуването на френските власти, според което това становище не следва да се прилага по отношение на публичноправната организация ФИП. По-специално тя подчертава, че това становище не препраща нито към задачите, нито нито към наличието или отсъствието на експерт счетоводител в публичноправната организация. В допълнение френските власти не обясняват защо според тях това становище е приложимо само по отношение на публичноправните организации с експерт счетоводител. Освен това Комисията отхвърля съображенията на френските власти, според които становището не следва да се прилага, тъй като предхожда LOLF и противоречи на последващата съдебна практика на Държавния съвет, като Комисията е припомнила в съображение 104 както и в горепосоченото решение C 56/2007, че LOLF не възпрепятства съществуването на държавна гаранция по подразбиране в полза на публичноправната организация ФИП.
(109)
На последно място, както се посочва в съображения 146 и 147 от горепосоченото решение C 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията взема под внимание обяснителната бележка на министъра на икономиката, финансите и промишлеността от 22 юли 2003 г. относно „Рекапитулация на инструментите за гаранция по подразбиране или изрична гаранция, предоставена от държавата“, чрез която се потвърждава съществуването на гаранции по подразбиране, произтичащи от административен или законодателен акт, който „води до и съдържа финансови последици за държавата“. Тази обяснителна бележка показва, че държавната гаранция може да произтича от различни правни актове (84) и припомня, че създаването на публичноправна организация може да доведе до задействане на държавна гаранция по подразбиране в полза на кредиторите на тази организация (85).
б) Кредиторът на публичноправната организация ФИП е сигурен, че вземането му ще бъде изплатено.
(110)
По примера на предоставеното доказателство в раздел 4.1.1 A б) от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията възнамерява да докаже, че в случай на преустановяване на плащанията на публичноправната организация ФИП, кредиторите ѝ биха били в по-благоприятно положение в сравнение с кредиторите на предприятие, по отношение на което се прилагат разпоредбите на търговското право.
(111)
На първо място, що се отнася до публичноправните организации, традиционните ограничения при уреждането на дълг на частноправна организация не са приложими. Въз основа на по-подробно описаните доводи в съображения 150-154 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията заключава по този първи въпрос, че:
-
за разлика от кредиторите на предприятия, подчинени на търговското право, кредиторите на публичноправната организация ФИП (като се има предвид, че последната не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на предприятия в затруднение) не рискуват вземането им да бъде загубено изцяло или отчасти при възбуждане на съдебно производство за ликвидация;
-
правосубектността на публичноправната организация ФИП не е пречка за съществуването на държавна гаранция;
-
при липсата на изрично ограничение за отговорността на държавата по отношение на публичноправната организация ФИП, кредиторите на последната могат законно да се позоват на принципа, съгласно който държавата поема дълговете на публичноправната организация ФИП, въпреки че последната е юридическо лице.
(112)
На второ място, в случай на погасяване на дълговете на публичноправните организации, постановено със съдебно решение, процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г. (и различни текстове за прилагането му (86)) е по-благоприятна за кредиторите на публичноправната организация ФИП в сравнение със съдебните процедури по общия правен режим, поради причините, подробно обяснени в съображения 113-117, дотолкова доколкото няма вероятност тя да доведе до загубване на вземането, което имат срещу публичноправната организация ФИП.
(113)
В съответствие с посочения анализ в съображения 157-161 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията отбелязва най-напред, че съгласно закона от 1980 г. (87) и мерките за прилагането му (88) държавата се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации и получава важни правомощия: служебно нареждане за погасяване и за заделяне на достатъчно ресурси.
(114)
По примера на изложените мнения в съображения 162-168 от решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че специфичната процедура, определена в закона от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му, е всъщност процедура за погасяване на дълговете, а не производството по ликвидация и че дългът не престава да съществува след като бъде приложена, докато след приключването на производството по ликвидация по общия правен режим съдебното решение за прекратяване поради недостиг на активите без санкция носи забрана за кредиторите да подновят иска си. Комисията също така отбелязва, че тъй като законът от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му предвиждат отлагането на нареждането за погасяване във времето и никъде не предвиждат преустановяване на плащанията, те позволяват на кредиторите да предполагат, че необходимите ресурси за плащане на вземането, което имат срещу публичноправната организация, са налични или че ще бъдат налични винаги. Тези два елемента ги водят до извода, че недостигът на ликвидни средства е или само временен, или се покрива според случая от държавата. В противовес няма производство за ликвидация, което да предвижда възможността да се търси отговорност от трето лице за дълговете на неплатежоспособно лице, освен разбира се, когато става въпрос за гарант.
(115)
В съответствие с анализа, развит в съображения 170-180 от решение C 56/2007, към който препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че текстовете на френското право разрешават и дори насърчават държавата да предоставя субсидии на публичноправните организации вместо обичайните банкови кредити при недостиг на ликвидни средства, субсидии, които могат да представляват „допълнителните ресурси“, посочени в закона от 16 юли 1980 г. Тя също така счита, че кредиторите познават тези текстове, така че те с право считат, че надзорният орган ще бъде в състояние да намери необходимите ресурси за уреждане на вземането им. Следователно Комисията счита, че е малко вероятно да се осъществи вариант, при който кредиторът да не получи своето вземане след прилагане на процедурите, установени в закона от 16 юли 1980 г.
(116)
Въпреки това за разлика от своите заключения във връзка с La Poste в горепосоченото решение C 56/2007, Комисията счита, че в настоящия случай собствените ресурси, които могат да бъдат използвани от публичноправната организация ФИП, са сравнително големи, дотолкова доколкото, както френските власти обясниха в съображение 44, наличните средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) в края на 2007 г. са възлизали на пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR). По този начин Комисията признава, че при сегашното състояние на финансите на ФИП поне в близко бъдеще изглежда малко вероятно ФИПлипса на собствени ресурси да доведе до невъзможност за публичноправната организация ФИП да се справи със задълженията си и държавната намеса да се окаже необходима.
(117)
Дори подобно положение на недостиг на активи на публичноправната организация ФИП да изглежда малко вероятно понастоящем, това не остава невъзможно в по-дългосрочен план. При подобни условия невъзможността за мобилизиране на ресурсите чрез преотстъпване на имущество води до използването на другите механизми за гаранция (авансови плащания, търсене на отговорност от държавата и др.). Освен това въвеждането на режим за защита на имуществото от законодателния орган би могло да доведе до търсене на безвиновната отговорност на държавата при евентуална неизрядност от страна на публичноправната организация ФИП (89). По тази точка Комисията взема предвид аргумента на френските власти (90), съгласно който, ако държавата определи даден актив, принадлежащ на публичноправна организация ФИП, като „крайно необходим“ за упражняването на функцията ѝ за предоставяне на обществена услуга и следователно се противопостави на неговото преотстъпване, тя няма да бъде длъжна да компенсира чрез гаранционни механизми. Въпреки това Комисията отбелязва, че френските власти са признали (дори и да оспорват, че публичноправната организация ФИП може да извлече полза от това), че изискването за непрекъснатост на обществената услуга се налага на представителя на държавата при изпълнението на установената в закона от 16 юли 1980 г. процедура (91). Комисията също така счита, че подобно решение на публичната власт да не предприема преотстъпване на активи на основание запазване на обществената услуга може да бъде основание за търсене на безвиновна отговорност на държавата поради нарушаване на принципа на равенство пред публичните финансови задължения.
(118)
На трето място, поради вече изложените основания в съображения 185-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че в малко вероятния случай, при който установената в закона от 1980 г. процедура няма да позволи изплащане на вземането на кредитора, средствата, които остават на кредитора да търси отговорностт на държавата, имат характеристиките на гаранционен механизъм.
(119)
Въпреки че френските власти считат, че по принцип не може да се търси отговорност на държавата, независимо дали става въпрос за виновна или безвиновна отговорност (92), те признават, че ако съществува изискване за непрекъснатост на обществената услуга и това изискване е задължително за представителя на държавата при изпълнението на определената в закона от 1980 г. процедура, е възможно съдията да се произнесе в полза на обезщетяване на кредитора. Въпреки това в този случай френските власти считат, че кредиторът не би се ползвал от никакво предимство, тъй като неговото обезщетяване би било сравнимо с това, което би получил, ако се приложи общият правен режим. По този въпрос Комисията изтъква някои особености на специалния правен режим, установен със закона от 1980 г.: при действието на общия правен режим на съдебна ликвидация, кредиторите (и по-специално тези, чиито кредит не е обезпечен) в общия случай не успяват да получат вземането си в пълния му размер и най-често дълговете на предприятие в ликвидация не се плащат от трети страни.
(120)
Френските власти също така възразяват срещу възприемането на възможностите за обезщетяване на кредиторите чрез търсенето на отговорност на държавата като форма на гаранция. При все това Комисията счита, че търсенето на (виновна или безвиновна) отговорност на държавата при изпълнението на процедурата по погасяване на дългове на публичноправните субекти, посочена в закона от 16 юли 1980 г., е равностойно на гаранционен механизъм от гледна точка на правото на Европейския съюз, тъй като това гарантира на кредиторите плащането на вземанията им, като задължава държавата да ги изплати при неизпълнение от страна на публичната организация ФИП. Нещо повече, в съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) по делото Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/ France (93) (наричано по-нататък „делото Campoloro“) се признава съществуването на автоматична гаранция.
(121)
На последно място подобно на предоставеното доказателство в съображения 181-184 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че предложението на френските власти, целящо да се поясни декретът за прилагането на закона от 1980 г. не е достатъчно, за да се изключи възможността за предоставяне на ресурси чрез вливане на държавни ресурси.
а)
Френските власти предложиха декретът за прилагането на закона от 1980 г. да се измени по следния начин: „Когато поканата за доброволно изпълнение не бъде изпълнена до изтичането на тези срокове, представителят на държавата или надзорния орган вписва разхода в бюджета на неизрядната местна власт или публичноправна организация. При необходимост той заделя нужните ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или организацията или чрез намаляване на бюджетните кредити, предвидени за други разходи, които все още не са изразходвани, или чрез увеличаване на ресурсите“ (измененията са подчертани).
б)
Въпреки това Комисията изтъква, както направи и в съображение 67 от решението за откриване на процедурата, че нито настоящата формулировка, нито изменената версия на текстовете според предложението на френските власти не изключват възможността за предоставяне на ресурси чрез увеличаване на ресурсите, което предварително е станало възможно със субсидия или вливане на държавни ресурси.
(122)
Поради вече изложените основания в съображения 204-211 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията в допълнение счита, че решението на ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro доказва, че търсенето на отговорност на френската държава в този случай означава гаранция по подразбиране за дълга на публичните органи и не е свързано с условие за вреда.
а)
Комисията отбелязва по-специално, че ЕСПЧ е отхвърлил аргументите на френските власти, които се опитват да се обосноват (94) от една страна с липсата на правопораждащ факт, който да бъде вменен на държавата, и от друга страна с липсата на държавна гаранция по отношение на правосубектните публични органи и че е приел противоположните аргументи на ищците (95).
б)
Комисията отбелязва, че ЕСПЧ в крайна сметка е постановил, че е налице нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „Конвенцията“, по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение […]“. Нещо повече, ЕСПЧ е постановил, че е налице нарушение на член 1 от протокол № 1 към Конвенцията, тъй като правото на собственост на ищците е нарушено поради специална и прекомерна тежест, свързана с неизплащането на сумите, които е трябвало да получат (96). Като взе предвид горепосоченото, ЕСПЧ вменява на държавата пълния размер на дълга на общините длъжници (97).
в)
Комисията счита, че от тази съдебна практика произтичат три важни елемента:
-
ако се издаде съдебно решение в полза на ищците, чрез което се признава тяхното вземане, отговорността на държавата играе ролята на гаранция (98) по подразбиране, дотолкова доколкото от една страна френската държава е осъдена да плати целия размер на дълга на публичноправното юридическо лице (99) и от друга страна не се прави разграничение между това, което може да се дължи на неплатежоспособност на местната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата (ЕСПЧ въобще не търси правопораждащ факт, който да бъде приписан на държавата, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника);
-
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти, които са юридическо лице. Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество изрично се изтъква от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност на френската държава, но ЕСПЧ е отхвърлил този аргумент;
-
приложното поле на държавната гаранция се разширява, така че да обхване публичните власти, които я използват. Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
г)
Освен това Комисията констатира, че решението, прието от ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro, не е изолирано и произтича от добре утвърдена тенденция в съдебната практика, по-специално в решенията Artico/Италия (100) и Bourdov/Русия (101).
(123)
Поради вече изложените основания в съображения 212-220 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че формулираните от френските власти съображения не опровергават показаното. Вследствие на горепосоченото, по примера на заключението, което направи по пощенското дело в съображение 222 от горепосоченото решение C 56/2007 и в решението за откриване на процедурата, Комисията заключава въз основа на горепосоченото, че при настоящото положение във френското право даден кредитор на публичноправната организация ФИП, чието задължение не е погасено по процедурите от закона от 16 юли 1980 г., може да получи пълния размер на неизплатеното му вземане, като потърси отговорност на държавата на последна инстанция, за разлика от ситуацията при производство по ликвидация по общия правен режим, където удовлетворяването на кредитора е ограничено от стойността на наличните активи. В резултат от горепосоченото Комисията счита, че отговорността на държавата се разглежда като гаранция, че тя не подлежи на никакво ограничение от който и да е текст във френското право и че тя е неразривно свързана със публичноправния статут на организацията длъжник.
(124)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 223-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията взема предвид френското предложение за включване на клауза във всички договори на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване, така че да се ограничи рискът от търсене на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това тя счита, че подобна правна рамка би била нестабилна и че биха съществували съмнения по отношение на нейната трайност, дотолкова доколкото изключението за приетия риск е правило, установено от съдебната практика, което може да продължи да се развива. Вследствие, Комисията счита, че подобно предложение е само по себе си недостатъчно, тъй като не обхваща всички възможни случаи: то не позволява да се изключи вариантът от задействане на държавната гаранция за всякакъв вид отговорност (по-специално извъндоговорната и наказателната отговорност). Освен това е невъзможно в даден договор да се включи клауза, според която държавата не носи отговорност за задълженията на публичноправната организация ФИП по отношение на длъжниците, тъй като чрез различни юридически механизми публичноправната организация ФИП може например по-специално да се окаже длъжник по отношение на трети лица, ако придобие друга организация (102), която дължи плащания на трети лица, които не могат да бъдат непосредствено идентифицирани. В крайна сметка, що се отнася до индивидуалните вземания на трети лица, Комисията счита, че общата гаранция може да се „премахне“ само чрез текст с общ обхват, в който се посочва, че държавата не е гарант на публичноправната организация ФИП и който е приложим при всяко положение и за всички трети лица. В допълнение, дори да се приеме, че френските предложения биха блокирали всяка възможност даден кредитор на публичноправната организация ФИП да търси отговорност на държавата, за да получи своето вземане (случай, който според Комисията, не е проверен), тези предложения не позволяват да се установи ясно какво би се станало в случай на неплатежоспособност (103) на публичноправната организация ФИП.
(125)
На четвърто място, дори и да не бъде удовлетворен, кредиторът на дадена публичноправна организация може да приведе възникване на права при легитимна грешка, която е допуснал при възникване на вземането и поради която е предполагал, че то ще му бъде изплатено.
(126)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 227, 228 (алинеи 1-3) и 229 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че теорията за привидността (104) позволява да се потвърди, че кредиторите на публичноправната организация ФИП имат основание да считат, въз основа на съвкупност от съвпадащи признаци, че подобна гаранция действително съществува (и това е така, дори и да се предполага, quod non, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП не може по право да ѝпредостави неограничена гаранция от френската държава). Основните признаци по отношение на теорията на привидността от една страна са свързани с това, че различни текстове (законът от 1980 г. и мерките за прилагането му) или официални документи (бюджетни документи) дават право на кредитора да счита, че държавата би поела задълженията на EPIC в случай на недостиг на финансови ресурси или че кредиторът може да търси отговорност от нея, и от друга страна, че липсата на изясняване от страна на френските власти на състоянието на правото в тази област след делото Campoloro и на първите процедури, започнати от Комисията относно статута EPIC, също подхранва доверието на кредиторите по отношение на съществуването на такава гаранция, и на последно място, че липсата на яснота за последиците от преустановяване на плащанията от страна на дадено EPIC също спомага активно в тази посока.
(127)
В конкретния случай, Комисията държи да добави, че преди 7 юли 2006 г. евентуалните кредитори на публичноправната организация ФИП, са се намирали в търговски правоотношения с професионална организация по смисъла на акта с наименование Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, юридическо лице на частното право, за което не са имали никакво основание да считат, че то може да бъде обхваната от каквато и да е била държавна гаранция. Поради това прилагането на теорията за привидността при необходимост може да бъде единствено уместно по отношение на вземанията, възникнали след промяната на статута на публичноправната организация ФИП.
(128)
По примера на заключенията на своя експерт по пощенското дело Комисията заключава по отношение на възникналите вземания след 7 юли 2006 г., че дори при изложената от френските власти хипотеза, в която кредиторът погрешно е счел, че държавата е задължена да гарантира дълговете на публичноправните организации и в частност на публичноправната организация ФИП, неговата грешка би била легитимна от гледна точка на горепосочените аргументи и би могло да има възникване на права от това. Ако при извънредни обстоятелства кредиторът не може да получи вземането си, той все пак разполага с гаранцията, че то по никакъв начин не може да бъде загубено.
Б. Гаранция за продължаване на съществуването на публичноправната организация ФИП и/или на нейните задължения
(129)
Поради вече изложените основания в съображения 230-250 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че дори кредиторът на EPIC да не успее да получи вземането си в разумен срок и след използването на описаните процедури в предходния раздел, той все пак остава сигурен, че вземането няма да бъде загубено, за разлика от положението, в което се намира кредитор на организация на частното право в производство по ликвидация, за когото въобще не е сигурно изплащането на вземането му.
(130)
Комисията подчертава, че не съществува прекратяване/закриване на публичноправна организация по желание на публичната власт, при което се преустановяват правата и задълженията ѝ: всъщност при закриване с решение на публична власт, макар и това да не е предвидено никъде, практиката и някои основни принципи на административното право по-скоро доказват, че правата и задълженията на публичноправни организации, които се закриват, се поемат от друг субект, а ако няма такъв - от държавата. С други думи задълженията на публичноправните организации се прехвърлят на друго юридическо лице, което не може да не ги приеме, така че всеки кредитор е сигурен, че правото, произтичащо от неговото вземане, може да бъде предявено срещу друга организация и че вземането му няма да бъде загубено.
(131)
Комисията препраща за подробности към представения анализ в съображения 233-250 от горепосоченото решение C 56/2007, който се основава върху проучването на експерта по пощенското дело по отношение на вътрешните промени, засягащи публичноправните организации, и в който се разграничават три причини за закриване на публичноправните организации (105): изтичане на срока на публичноправната организация, преустановяване на нуждата от функцията ѝ и най-често срещания случай - прехвърлянето на функцията ѝ, което задължително означава прехвърляне на правата и задълженията.
а)
Въз основа на тази експертна оценка е възможно да се счете на първо място, че ако не съществува общ правен режим, чрез който да се организира закриването на публичноправните организации, практиката показва, че правният текст винаги урежда правата и задълженията на закритата организация да бъдат прехвърлени или на държавата, или на субекта, който поема нейната функция (106).
б)
На второ място, като цяло става въпрос за прехвърляне на „правата и задълженията“ (като терминът „задължения“ със сигурност включва дълговете), понякога прехвърляне на „имущество“ (107) (формулировка, която също включва дълговете). Единственият намерен пример за пълно закриване на публичноправна организация съдържа при всички положения прехвърляне на самите „дългове“ на други публичноправни организации (108).
в)
На трето място, дори когато се преустановява нуждата от функцията, на практика правата и задълженията на публичноправната организация се поемат от друга организация.
г)
На четвърто и последно място, описаната в проучването практика съответства на инструкцията за кодификация № 02-060-M95 от 18 юли 2002 г. и Ръководството за финансовата организация на учредяването, преобразуването и закриването на горепосочените национални публичноправни организации (109), а именно че правата и задълженията на прекратена EPIC преминават или към държавата, или към юридическото лице, което ще поеме функцията на организацията.
(132)
В крайна сметка, в съответствие с мнението на своя експерт Комисията заключава, че задълженията на публичноправните организации на практика винаги се прехвърлят на друго юридическо лице на публичното право при закриване на публичноправната организация, която е изпълнявала функцията. По този начин кредиторите на публичноправните организации, каквато е публичноправната организация ФИП, са сигурни, че неизплатените им вземания няма да престанат да съществуват.
B. Заключение относно съществуването на държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП
(133)
Въз основа на представените елементи за доказване на съществуването на гаранция за плащане на индивидуалните вземания и за запазването на съществуването на задълженията на публичноправната организация ФИП Комисията заключава, че от промяната на статута на публичноправната организация ФИП, настъпила на 7 юли 2006 г.:
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП не са изправени пред обичайните ограничения в частното право и в публичното право, които могат да възникнат при цялостното уреждане на вземането;
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП могат да използват за събиране на вземанията си специфични процедури, които разрешават на държавата да принуди организацията-длъжник да изплати дълга;
-
френското право никъде не дава основание на кредиторите на публичноправната организация ФИП да предполагат, че тя може да се изправи пред окончателна ситуация на недостиг на финансови средства;
-
при недостиг на финансови средства бюджетните документи дават основание да се предполага, че държавата може да отпусне извънредна субсидия на организациите от публичния сектор, каквато е и публичноправната организация ФИП;
-
ако горепосочените процедури не позволяват на кредитора да бъде удовлетворен, той може да потърси отговорност от държавата за цялостно изплащане на вземането му;
-
ако предвидените по-горе мерки трябва да бъдат отложени във времето, кредиторът е сигурен, че вземането му няма да бъде загубено, дори и публичноправната организация ФИП да претърпи радикална промяна.
(134)
Тези особености са неразривно свързани със статута на публичноправна организация на ФИП и означават, че държавата играе роля на гарант от последна инстанция. Следователно с основание може да се заключи, че поради статута си EPIC ФИП се ползва с неограничена държавна гаранция от френската държава.
(135)
Неограничената държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП води до прехвърляне на държавни ресурси по смисъла на точка 2.1 от горепосоченото известие относно гаранциите. Всъщност публичноправната организация ФИП не плаща никаква премия за тази гаранция. По този начин едновременно е налице полза за предприятието и изтичане на ресурси от държавата, тъй като държавата се отказва от премията, с каквато обикновено са придружени гаранциите. Освен това гаранцията поражда риск от потенциално бъдещо заделяне на ресурси от държавата, която може да се окаже длъжна да погаси дълговете на публичноправната организация ФИП (110).
(136)
На последно място, неограничената държавна гаранция по отношение на ФИП може да бъде вменена на държавата, тъй като произтича от комбинирането на публичноправния статут на ФИП, на принципи на националното право и на два законодателни акта, а именно закона от 25 януари 1985 г., превърнал се в търговски кодекс, и закона от 16 юли 1980 г., както и мерките за прилагането му.
7.1.1.2 Липса на покритие на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП от неограничената гаранция
(137)
Както Комисията посочи в своето решение по горепосочения случай C 51/2005 (111), в решението за откриване на процедурата относно настоящия случай и в част 2 („Групата ФИП“), от гледна точка на конкурентното право публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat образуват икономическа група: всъщност публичноправната организация ФИП притежава пряко 100 % от капитала на Axens и 100 % от капитала на Beicip-Franlab и непряко 100 % от капитала на Prosernat, осъществява контрол върху своите дъщерни дружества чрез наличието на свои кадри в органите, които вземат решенията на дъщерните дружества; произнася се по-специално по отношение на стратегическото насочване и фундаменталните решения за бъдещето на дъщерните дружества и е обвързана чрез изключителни споразумения за трансфер на крайно необходими технологии за осъществяването на икономическата дейност на дъщерните дружества (споразумения, които пораждат реципрочни права на първи отказ (112)), както и чрез договори за предоставяне на помещения и персонал, така че икономическата интеграция между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat е достатъчно силна, за да се достигне до подобно заключение. Освен това трябва да се проучи точният обхват на държавната гаранция, за да се провери дали в случай на неизпълнение на задължения на частноправно дъщерно дружество на публичноправната организация ФИП могат да се използват държавни ресурси за обезщетяване на неговите кредитори (с други думи дали икономическите дейности на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са или не са покрити от неограничена държавна гаранция).
(138)
В своите становища дружеството UOP Limited не се произнася по този въпрос. Аргументацията му се основава на начина, по който участниците на пазара възприемат субекта „ФИП/Axens“, който според него предоставя предимство на групата ФИП както по отношение на доставчиците, така и по отношение на клиентите и капиталовложителите. Тази гледна точка е разгледана в част 7.1.4 от настоящото решение, посветена на проучването на предимствата, които групата ФИП получава от мярката.
(139)
На свой ред, както се посочва в съображение 47, френските власти оспорват наличието на държавна гаранция в полза на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, по-специално поради статута им на акционерни дружества по общия правен режим.
(140)
По примера, с който се доказва наличието на неограничена гаранция в полза на публичноправната организация ФИП, представено в част 7.1.1.1, Комисията последователно ще проучи дали кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП се ползват с гаранция по отношение на изплащането на техните индивидуални вземания (A) или гаранция за запазване на задълженията на тези дъщерни дружества (Б) в случай на недостиг на активи.
A. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП нямат никаква гаранция по отношение на изплащането на своите индивидуални вземания
(141)
Дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП имат статут на акционерни дружества. Като юридически лица на частното право (за разлика от контролиращия ги акционер, който е публичноправна организация), те попадат изцяло в приложното поле на съдебните производства за оздравяване и ликвидация по общия правен режим (113) във Франция.
(142)
Преди да се проучи дали може да се търси отговорност на контролиращия акционер - публичноправната организация ФИП - по отношение на дъщерните дружества (б), уместно е да се изложи производството за съдебна ликвидация по общия правен режим, приложим към тези частноправни дъщерни дружества в случай на прекратяване на плащанията (а).
a) Производството за съдебна ликвидация по общия правен режим
(143)
Ако се предположи, че едно акционерно дружество от дъщерните дружества от групата ФИП се окаже в ситуация на прекратяване на плащанията (с други думи ако вече не е в състояние да удовлетвори задълженията си с наличните активи) и оздравяването изглежда очевидно невъзможно (114), процедурата по общото право (115) би довела до съдебна ликвидация на дружеството. При необходимост длъжникът ще отправи искане за започване на процедура (116) най-късно до четиридесет и пет дни след прекратяването на плащанията (освен ако последният е отправил искане за постигане на споразумение). Подобно производство за съдебна ликвидация е предназначено да сложи край на дейността на предприятието или за реализиране на собствеността му чрез глобална или частична цесия на правата и имуществото му (117). В решението, чрез което се открива производството за съдебна ликвидация (118), съдът ще посочи съдия по ликвидацията и ще назначи ликвидатор, синдик или друго лице, избрано поради компетенциите му тази област. В рамките на един месец след назначаването си, ликвидаторът ще изготви доклад относно положението на предприятието и след това ще се заеме с операциите по ликвидация и с проверката (119) на дълга (120). Средствата, получени от ликвидацията, ще бъдат разпределени между кредиторите в зависимост от тяхната категория (привилегировани и обезпечени с недвижимости кредитори, кредитори, ползващи се със специални обезпечения върху движимо имущество, необезпечени, т.е. непривилегировани кредитори, пропорционално на техните вземания).
(144)
Когато не съществуват повече пасиви и ликвидаторът разполага с необходимите суми за удовлетворяване на кредиторите или когато продължаването на производството за съдебна ликвидация е невъзможно поради недостиг на активи, съдът се произнася за закриване на производството по съдебната ликвидация (121). След закриване на производството по отношение на длъжника се прилага принципът за неподновяване на производството. С други думи, съдебното решение за закриване на производството за съдебна ликвидация поради недостиг на активи не дава възможност на кредиторите да започнат производство срещу длъжника освен ако (122) вземането произтича от наказателна присъда или от правата, свързани с личността на кредитора.
б) Липса на гаранционен механизъм в полза на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(145)
Както посочи експертът на Комисията по пощенското дело, при някои търговски дружества, по-специално при акционерните дружества и дружествата с ограничена отговорност, съдружниците обикновено нямат задължение да изплащат задълженията на организацията, в която участват, извън първоначалното си участие. Като акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП попадат точно в тази категория. По този начин в групата ФИП, както във всяка друга група на дружества, в случай на неизпълнение на задълженията на дъщерно дружество, учредено под формата на дружество, при което отговорността е ограничена (в настоящия случай - акционерно дружество), при липса на обезпечения, поръчителства, гаранции, писма за намерение или гаранционни писма (123), които изрично биха я ангажирали, отговорността на дружеството майка е ограничена до размера на участието (както е за всеки друг обикновен акционер).
(146)
С оглед принадлежността на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества към една и съща икономическа група по смисъла на конкурентното право е уместно да се провери дали съгласно френското дружествено право може автоматично да се търси отговорност от публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на тези частноправни дъщерни дружества, въз основа на отношенията на икономическа зависимост, в които дъщерните дружества са поставени спрямо тяхното дружество майка, и следователно дали могат да се използват държавни средства, тъй като държавата осигурява основното финансиране на ФИП и е отпуснала на публичноправната организация неограничена гаранция по подразбиране.
(147)
В края на настоящото задълбочено изследване Комисията е в състояние да заключи, че съгласно френското гражданско и търговско право в случай на неизпълнение на задълженията на едно от дъщерните дружества, по принцип не може да се търси отговорност на неговия контролиращ акционер, освен ако се докаже наличието на виновно поведение на контролиращия акционер при управлението на неговото дъщерно дружество (i). Предприетите неотдавна, но впоследствие изоставени проекти за реформа на Гражданския кодекс, които целяха да разширят именно принципа за отговорност за вреди, причинени от друго лице, в случай на зависимост между дружество майка и дъщерни дружества от една група, потвърждават a contrario, че подобен принцип за настоящия момент не съществува във френското право (ii).
i) Липса на обща отговорност на акционера във връзка с неговото дъщерно дружество
(148)
Съгласно доктрината (124) една организация в група не би могла сама по себе си да бъде източник на каскадна отговорност. Френското право се придържа към принципа на лична отговорност, заложен в член 1382 от Гражданския кодекс (125). Поради това единствено правонарушение в резултат на виновно поведение на дружеството майка би довело до осигуряване на достъп до неговата собственост.
(149)
В самото начало, доколкото в конкретния случай дружеството майка от групата ФИП е юридическо лице на публичното право (публичноправната организация ФИП), този въпрос води до допълнително затруднение: уместно е всъщност да се запитаме предварително кой съд от френската съдебна система (административен или с обща компетентност) би бил компетентен при необходимост да потърси евентуална отговорност на юридическо лице на публичното право, упражняващо контрол върху юридическо лице на частното право, по отношение на което е започнало производство за съдебна ликвидация.
(150)
Комисията отбелязва, че по отношение на делата за търсене на отговорност поради недостиг на активи (126) Арбитражният съд дълго време е считал, че съдът с обща компетентност е компетентен, когато публичноправното юридическо лице е ръководител по право (127), а административният съд, когато публичноправното юридическо лице е фактически ръководител (128). Въпреки това в настоящия случай изглежда, че разпределението на подсъдността между административния съд и съда с обща компетентност се основава занапред върху естеството на предоставяните услуги: публична административна служба или дейност с промишлен и търговски характер.
а)
Когато става въпрос за публична административна служба, предходната съдебна практика, основаваща се върху фактическото и управлението по право, изглежда, че е изоставена от френския Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) (129) след решението му Département de la Dordogne (130): Съдът се е произнесъл в полза на компетентността на административния съд, тъй като става въпрос за публична административна служба, независимо дали публичноправното юридическо лице да е фактически или по право ръководител на частноправно юридическо лице, което изпълнява функция за предоставяне на обществена услуга. След като припомни, в съответствие със съдебното решение по делото Blanco (131), че „отговорността, която може да се търси от държавата и другите юридически лица на публичното право поради вреди, причинени от техните публични административни служби, се подчинява на определения в публичното право ред“ (подчертаването е добавено) и че няма друга възможност, освен ако законът изрично не я предвижда, Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) отсъди, че от закона от 25 януари 1985 г. за оздравяване и съдебна ликвидация на предприятията (понастоящем кодифициран в членове L. 624-3 и следващи от Търговския кодекс) не произтича, че „законодателят е предвидил чрез дерогация от принципите, уреждащи отговорността на публичноправните юридически лица, подвеждането под гражданска отговорност на държавата или на други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на публична административна служба, да попада в сферата на компетентност на съдилищата с обща компетентност“. (подчертаването е добавено).
б)
Обратно, когато става въпрос за дейност с промишлен или търговски характер съдилищата с обща компетентност са ясно оправомощени да подвеждат под гражданска отговорност юридическо лице на публичното право, което упражнява контрол върху частноправно юридическо лице, намиращо се в процедура по ликвидация. В решението по дело Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) по-специално счете, че „ако търсенето на гражданска отговорност от държавата или други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на административна служба попада в компетенцията на административните съдилища, то търсенето на отговорност попада в компетенцията на съдилищата с обща компетентност, когато се търси отговорност на държавата или на юридическо лице на публичното право на основание извършването на дейност с промишлен и търговски характер, без да е необходимо да се разграничи дали съответната публична власт е действала в качеството си на фактически ръководител или ръководител по право“ (подчертаването е добавено). За да достигне до това заключение по въпросното дело, Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits)е отхвърлил твърдението, че извършваните от едно акционерно дружество с управителен и надзорен съвет дейности (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) имат характер на публична административна служба, въз основа на две съображения: от една страна предметът на дейност (133) и начинът на финансирането му (134) от друга страна.
(151)
Що се отнася по-специално до акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, частноправни дъщерни дружества, върху които публичноправната организация ФИП упражнява контрол, от наличната по преписката информация, по-специално тази, която се припомня в съображение 159, е видно, че техният предмет на дейност има не административна, а икономическа насоченост (135). Освен това основните средства на тези предприятия са с произход от оперативни приходи, които техните икономически дейности генерират, а не от публично финансиране. Накрая, уместно е да се отбележи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са учредени като търговски дружества по инициатива на юридическо лице на частното право (136) (а не от публичноправно юридическо лице, тъй като трансформацията на публичноправната организация ФИП в EPIC настъпи едва на 7 юли 2006 г.). Освен това промишленият и търговски характер на дейностите на Axens, Beicip-Franlab и Prosernat изглежда неоспорим и в случай на съдебна ликвидация съдилищата с обща компетентност без никакво съмнение са компетентни да разгледат евентуален иск за подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП.
(152)
При тези условия е уместно да се проверят условията за подвеждане под отговорност на контролиращия акционер в съответствие със съдебната практика на Касационния съд. Впрочем, за да се разшири производството за съдебна ликвидация, открито срещу определено юридическо лице (дъщерното дружество) към друго юридическо лице (дружеството майка), условията, които трябва да са изпълнени, са много строги. В случай на неизрядно дъщерно дружество пострадалите от неговите действия лица са задължени да докажат виновното поведение на дружеството майка, за да получат обезщетение, по-специално отричането от дружеството майка на качеството юридическо лице на нейното дъщерно дружество (α) и виновното управление на контролираното дружество (β).
α) Отричане на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество от дружеството майка
(153)
Съдебната практика на Касационния съд затвърди възможността да се разшири отговорността на дружеството майка към действията на неговите дъщерни дружества в два изключителни случая (137): от една страна, когато имуществото на дъщерните дружества се смесва с това на дружеството майка (т.нар. хипотеза на „смесване на имущество“) и от друга страна, когато дъщерните дружества са фиктивни юридически лица (т.нар. хипотеза на „фиктивност на юридическото лице“).
(154)
Що се отнася до „смесване на имуществата“ (138), с това понятие се обозначава обикновено положението, при което счетоводствата на двете различни юридически лица са такива, че не може да се определи към кое от се отнася тях даден актив или пасив. Въпреки това за доказването на съществуването на подобно смесване на имуществата наличието на връзки, били те и тесни, между дружествата от групата, не е достатъчно. По същия начин едни и същи съдружници или управители, дори и едно и също седалище (139) на юридическите лица, не позволява само по себе си да се установи смесване на имущества. Официализирането на взаимоотношенията във групата чрез сключени от дружеството майка и неговите дъщерни дружества спогодби най-често е достатъчно, за да се отстрани всяка възможност за смесване на имуществата (140).
(155)
По две скорошни дела - Metaleurop (141) и AOL Liberté (142) Касационният съд изглежда е засилили своя контрол по отношение на условията за разширяване на производството спрямо дружеството майка на една група. Интеграцията на дружествата в групата, дори и в голяма степен, не води задължително до обединяване на имуществата. В съответствие с доктрината (143)„нито спогодбите за административно обслужване и обмяна на средства между две юридически лица, нито размяната на персонал, нито авансовите плащания на дружеството майка, нито ръководната роля на дружеството майка в управлението на дъщерното дружество имат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, което да оправдае смесване на имуществата“. Следователно изглежда изключително трудно да се търси отговорност от дружеството майка по отношение на действията на едно от неговите дъщерни дружества на основание смесване на техните имущества (144), тъй като изискуемото от Касационния съд равнище за доказване на отговорността е изключително високо.
(156)
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията е установила вече, че „[…] тъй като публичноправната организация ФИП и съответните дъщерни дружества са отделни юридически лица, тяхното счетоводство е отделно“ (145). Освен това подписаните спогодби между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, по-специално изключителните споразумения за трансфер на технологии или предоставянето на персонал, (146) нямат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, чрез който би се оправдало обединяване на имуществата по смисъла на съдебната практика на Касационния съд, тъй като всяка предоставена услуга се осчетоводява изрично в съответните баланси на всяко юридическо лице от групата ФИП, както се установява в част 7.1.4 и 7.3.
(157)
Що се отнася до „фиктивността на юридическото лице“, необходимо е да се установи липсата на елементи от дружествения договор на дъщерното дружество (affectio societatis), за да се докаже, че то не осъществява реална дейност. Касационният съд (147) счита, че е налице фиктивно дружество, когато юридическото лице, срещу което е открито производство, съществува единствено привидно, без да развива различна дейност (148) от този, който контролира предприятието - физическо или юридическо лице.
(158)
Въз основа на налична публична информация (149) Комисията отбелязва също така, че публичноправната организация ФИП и Axens, Beicip-Franlab и Prosernat нямат един и същ адрес, нито едни и същи места на дейност:
а)
Публичноправната организация ФИП е регистрирана в Търговския регистър (наричан по-нататък „ТР“) в Нантер под номер B 775 729 155, а нейното седалище е разположено в Рьой-Малмезон (150). Публичноправната организация ФИП разполага с две учреждения, разположени във Франция, съответно в Solaize (151) и Pau (152).
б)
Axens е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 599 815 073, а неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (153) от този на дружеството майка. Местата му на дейност са също така разположени на различни места от тези на дружеството майка, най-често извън Франция: в Съединените щати в Хюстън (Тексас), в Принстън (Ню Джърси), в Савана (Джорджия) и в Калвърт сити (Кентъки); в Канада в Броквил (Онтарио); в Китай, Пекин; в Япония, Токио, в Индия в Ню Делхи, в Бахрейн и в Русия в Москва;
в)
Beicip-Franlab е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 679 804 047 и неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (154) от този на неговото дружество майка и на Axens. То притежава дъщерни дружества и офиси в много страни по света, по-специално в Бахрейн, Абу Даби, в Либия в Триполи, в Малайзия в Куала Лумпур, в Съединените щати в Хюстън, Тексас, в Мексико във Вилаермоса, в Бразилия в Рио де Жанейро и в Русия в Москва.
г)
Prosernat регистрирано в ТР в Нантер под номер B 315 251 330 и неговото седалище е разположено в Puteaux (155). Дружеството посочва (156), че присъства в двадесет страни по света, по-специално в Южна Америка (Аржентина, Бразилия, Венецуела), в Европа (Великобритания, Италия, Норвегия), в Северна Африка (Алжир, Египет), в страните от Персийския залив (Саудитска Арабия, Обединените арабски емирства, Кувейт, Оман, Катар), в Иран, в Русия, в Общността на независимите държави, както и в Югоизточна Азия.
(159)
Освен това, в конкретния случай, икономическите дейности, упражнявани от всяко от дъщерните дружества, са реални, така че те не могат да бъдат квалифицирани разумно като фиктивни, и при все това, че Касационният съд проявява голяма взискателност при определянето на дадено юридическо лице като „фиктивно“ (157).
а)
Дружеството Axens, учредено през 2001 г., действително извършва икономическа дейност на пазара на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, за която работят повече от 600 души и благодарение на която то реализира годишно 300 млн. EUR оборот.
б)
Дружеството Beicip-Franlab, учредено през 1967 г., извършва реална дейност в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и провеждането на проучвания и консултации. За извършването на тази дейност работят повече от 100 служители и годишно се реализира оборот от повече от 40 млн. EUR.
в)
Дружеството Prosernat, придобито през 2001 г., развива дейност в сферата на проучванията и услугите, както и в оборудването, предназначено за преработка на газ и извличане на сярата. За осъществяването на тази дейност в предприятието работят 70 души и оборотът, който се реализира, е около 50 млн. EUR.
(160)
От горепосоченото следва, че извън случая на вина при управлението, който ще бъде разгледан в съображения 161-164, изключително ограничените случаи на фиктивност на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество или на смесването на имуществата на дъщерното дружество и дружеството майка, предвидени от съдебната практика за търсене на отговорност от дружеството майка във връзка с нейните дъщерни дружества, в конкретния случай ясно не са изпълнени. Следователно Комисията счита, че няма достатъчно условия за автоматично подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП в случай на ликвидация на нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat.
β) Отговорност за виновно управление на дъщерното дружество от дружеството майка
(161)
Отговорност от дружеството майка традиционно може да се търси за виновно упражняване на контрола върху дъщерното дружество (158). Когато първото е направило грешки по отношение на контрола, който то трябва да упражнява върху управлението на неговите дъщерни дружества „по-специално относно групи от дружества, съдебната практика разрешава търсенето на отговорност от дружеството майка“ (159). Доктрината възприема, че за виновно управление на дружеството майка, което е действало като фактически или по право ръководител на дъщерното дружество в затруднение, може да се търси отговорност (160) в случай на ликвидация. Всъщност може да се търси отговорност от дружеството майка в качеството му на съдружник на дъщерното дружество (161), ако може да му бъде вменена вина относно произхода на затрудненията, в които е изпаднало контролираното дружество (162).
(162)
Следователно в общия правен режим се предвижда отговорност на ръководителите към тяхното дружество, съдружници или кредитори (163). При наличието на група от дружества кредиторите на едно от дъщерните дружества, което е преустановило плащанията си, ще се опитат да докажат, че дружеството майка е притежавало качеството на ръководител - фактически или по право (164) - на дъщерното дружество. Следователно виновната отговорност на едно дружество майка по отношение на неговото дъщерно дружество е по-специално установена от правото за колективните процедури (165) и по-точно в рамките на предявяването на иск за търсене на отговорност за недостиг на активи (166), при условие че това дружество е действало като ръководител (167) на своето дъщерно дружество. Въпреки това, за да се търси виновна отговорност от дружеството майка, следва да се приведе доказателство за съществуването на вина и най-вече на причинна връзка между вината и понесената вреда вследствие на поведението на дъщерното дружество (168).
(163)
Във всички случаи от горепосоченото следва, че подобни търсения на отговорност не представляват в никакъв случай гаранционни искове, тъй като се основават винаги върху виновната отговорност на дружеството майка. Също така от подобни искове не би могло да се установи общ принцип на отговорност на дружеството майка във връзка с неговите дъщерни дружества, който би отрекъл принципа за ограничаване на отговорността на акционера до първоначалното му участие в акционерните дружества, извън хипотезите, при които тези акционерни дружества биха били фиктивни юридически лица или биха имали смесване на имущесвото с дружеството майка, хипотези, които могат да бъдат отхвърлени в конкретния случай.
(164)
В крайна сметка от съдебната практика на Касационния съд следва, че прибягването до принципа на виновна отговорност на дружеството майка при управлението на дъщерното дружество не наподобява в никакъв случай механизъм, който е равнозначен на гаранционен режим.
ii) Последните проекти за реформа на отговорността за вреди, причинени от другиго
(165)
При настоящото състояние на правото изглежда, в съответствие с заключенията на един неотдавнашен парламентарен информационен доклад (169), че „решенията, изведени от съдебната практика, подчертават препятствието, което юридическата правосубектност представлява в рамките на налагането на отговорността“ (170). (подчертаването е добавено).
(166)
На този етап това препятствие изглежда толкова непреодолимо, че неотдавна във Франция се породи дебат за реформа на Гражданския кодекс, която би разширила отговорността за вреди, причинени от другиго, към положения на икономическа зависимост (171) (по-специално за правоотношенията, в които се намират дъщерните дружества от една група спрямо тяхното дружество майка). Някои сдружения на потребителите (172), споменати в горепосочения парламентарен доклад, изглежда по-специално са обезпокоени, че чрез техниката на „учредяване на дъщерни дружества“ позволява, в случай на последващ спор, на някои субекти да използват правната разделеност на дружествата от групата, когато се търси отговорността на едно дъщерно дружество, когато при представянето на търговски оферти се изтъква имиджът на група от напълно интегрирани дружества, които предлагат съвкупност от услуги.
(167)
В член 1355 от предварителния проект Catala (173) неотдавна беше предложено да се създаде ново основание за търсене на отговорност за вреди, причинени от другиго, което би поставило под въпрос принципа за юридическа автономност на дъщерните дружества:
„Член 1355
Пълна е отговорността за вреди, причинени от тези, на които се определя начина на живот или чиято дейност се организира, ръководи или контролира в собствен интерес […]“
(168)
Предоставените от съставителите на този предварителен проект съображения изясняват предложените в текста нововъведения относно извъндоговорната отговорност за вреди, причинени от другиго. С приемането на текста би се добавило като допълнително основание „фактът, че е налице ръководене и организиране на дейността на другиго в собствен интерес на този, който упражнява този контрол“ (174), което би изменило коренно настоящото състояние на правото с оглед на това, че отговорността занапред би била строга: отговорността не би била „подчинена на доказването на вина на ръководителя, а на факт, въз основа на който би било възможно да се търси личната отговорност на прекия правонарушител, при условие, че той не е действал под чужд контрол“ (175).
(169)
В алинея 2 от член 1360 от предварителния проект този принцип се намалява в случая на отговорност на дружеството майка в една група от дружества по отношение на нейните дъщерни дружества:
„Член 1360
[…] По същия начин отговорност се носи от този, който упражнява контрол върху икономическата или стопанската дейност на професионална организация, намираща се в положение на зависимост, въпреки че действа за своя собствена сметка, когато увреденото лице докаже, че вредоносното събитие е във връзка с упражнявания контрол. Това по-специално е приложимо за дружествата майки за нанесените от техните дъщерни дружества вреди или за възложителите на концесии, за нанесените от техните концесионери вреди. (подчертаването е добавено)“.
(170)
От горепосоченото следва, че a contrario, при настоящото състояние на френското право подвеждането под отговорност на дружеството майка във връзка с неговото дъщерно дружество предполага ясно, както по-горе се посочва, да се докаже вината на първото за положението на второто.
(171)
Що се отнася до предвидимото развитие на френското законодателство, Комисията отчита факта, че започната по този въпрос реформа изглежда е изоставена. Всъщност в рамките на горепосочения парламентарен доклад работната група на законодателната комисия се обяви срещу „утвърждаването на съществуването на безвиновна отговорност в следствие на състояние на икономическа зависимост“ (Препоръка № 19). Реформа в този смисъл впрочем не изглежда вече да е на дневен ред: по-специално тя не е включена в проектозакон № 657 за реформа на гражданската отговорност (176), представен по време на редовната сесия 2009-2010 г. (заведен в деловодството на Сената на 9 юли 2010 г.).
(172)
В заключение, в противовес на отговорността на държавата при неизпълнение от страна на нейните публичноправни организации, която има характеристиките на гаранционен механизъм (по-специално) във връзка с нейния автоматичен характер, в настоящото състояние на френското право не съществува автоматично и по подразбиране търсене на отговорност от дружествата майки за действията на техните частноправни дъщерни дружества, намиращи се в режим на съдебна ликвидация.
Б. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е гаранция по отношение на запазването на съществуването на тези дъщерни дружества и/или запазването на задължения им
(173)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че, ако в качеството им на акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП бъдат заличени след приключването на процедурата по ликвидация, техните права и задължения биха се заличили заедно с тях. При такива обстоятелства техният контролиращ акционер - публичноправната организация ФИП - би разполагал със сигурност с възможността да влее предварително капитали (177), за да се избегне тяхното заличаване и ликвидация. Подобно вливане на средства би подлежало на използване зазапазването на вземанията на трети лица по отношение на дъщерните дружества.
(174)
Въпреки това тогава би ставало въпрос за стратегически избор на публичноправната организация, а не за законово задължение, което автоматично би ѝ било наложено. Освен това за подобен избор би се приложило правото, регулиращо държавните помощи: в хипотезата, при която тази намеса с финансови средства не се оправдава от поведението на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тя би останала подчинена на предварителния контрол (и съгласие) на Европейската комисия след уведомление от френските власти.
(175)
По този начин Комисията е в състояние да заключи, че при процедура по ликвидация кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е сигурност по отношение на изплащането на техните вземания.
В. Заключение за липсата на държавна гаранция, покриваща частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(176)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че за разлика от кредиторите на публичноправната организация ФИП, кредиторите на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП не разполагат с гаранция нито за изплащането на техните индивидуални вземания, нито за запазване на съществуването на тези акционерни дружества в случай на ликвидация. От това следва, че тези частноправни дъщерни дружества не се покриват от неограничена гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва във връзка със статута си. Комисията основава своя анализ на факта, че кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП:
-
продължават да подлежат на производствата за оздравяване и ликвидация на предприятията по общия правен режим;
-
при настоящото състояние на френското право не могат автоматично да подведат под отговорност контролиращия акционер на дъщерните дружества - публичноправната организация ФИП (и оттам, френската държава) във връзка с действията на тези дъщерни дружества; всъщност те трябва да докажат предварително, че поведението на публичноправната организация е виновно, което изключва, че подобно търсене на отговорност е автоматично и поради това може да се приравни към гаранционен механизъм.
(177)
Комисията подчертава, че е приела подобни решения за други случаи, за които тя е счела, че едно акционерно дружество, притежавано на 100 % от публичноправна организация или от самата държава, не се покрива от неограничена държавна гаранция, от която неговият акционер се ползва. Що се отнася до акционерните дружества, които държавата притежава пряко, Комисията е счела още през 2003 г. по делото EDF (178), че преобразуването на EPIC в акционерно дружество по общия правен режим и следователно прилагането към него на общия правен режим за несъстоятелността има за последица премахването на гаранцията, от която предприятието се е ползвало до този момент. Неотдавна тази теза се потвърди, когато самата La Poste бе преобразувана в акционерно дружество (179), притежавано на 100 % от държавата. Що се отнася до акционерните дружества, притежавани на 100 % от публичноправни организации, Комисията призна в горепосоченото решение относно учредяването на La Banque Postale, че юридическият статут на такова дъщерно акционерно дружество, притежавано изцяло от публичноправна организация (в случая от La Poste, която по това време е имала публичноправен статут, приравним на EPIC) би позволил сам по себе си да се изключи наличието на неограничена гаранция на ниво La Banque Postale (180).
7.1.2 СТОПАНСКА СЪЩНОСТ НА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, ПОКРИТИ С НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(178)
Както Комисията посочи в предходните си решения относно публичноправната организация ФИП (181), по силата на разпоредбите на устава си публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция за научноизследователска и развойна дейност в областите на проучвания на нефтени и газови залежи, технологии на рафиниране и преработка на нефта;
-
функция за обучение на инженери и техници;
-
функция за информация и документация за секторите.
(179)
Френските власти, както е посочено в съображение 31, считат, че публичноправната организация ФИП е научноизследователска организация, която изпълнява тройна функция от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация).
(180)
Комисията счита също, че спрямо функциите, които са ѝ поверени, публичноправната организация ФИП може да се определи като „научноизследователска организация“ по смисъла на точка 2.2 от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации (182) (наричано по-нататък „рамката за НИРИ“): нейната основна цел е да осъществява фундаментални научни изследвания (183), индустриални научни изследвания (184) или експериментално развитие (185) и да разпространява резултатите от тях посредством обучение, публикуване или трансфер на технологии.
(181)
В съответствие със съдебната практика на Съда (186) публичното финансиране на осъществяваните от научноизследователска организация дейности (включително и тяхното покритие от неограничена държавна гаранция) може (187) да има за последица отпускането на държавна гаранция, доколкото въпросната организация упражнява икономическа дейност, т.е. дейност, която се състои в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (188) независимо от нейния правен статут или начин на финансиране.
(182)
По-специално, що се отнася до стопанската (или нестопанската) същност на осъществяваните от научноизследователските организации дейности, Комисията уточни по време на практиката си по взимане на решения (189) това, което тя счита за уместно за едната или другата категория.
(183)
Що се отнася до основните дейности на научноизследователските организации Комисията счита, че те представляват по принцип дейности с нестопански характер, по-специално:
-
обучение за по-големи и по-квалифицирани човешки ресурси;
-
провеждане на независими ИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни ИРД;
-
разпространение на научноизследователските резултати.
(184)
Освен това Комисията счита, че дейностите по трансфер на технологии (отдаване на лицензи, създаване на производни продукти и други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация), са нестопански, ако тези дейности са от „вътрешен характер“ (190) и всички приходи от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация.
(185)
За сметка на това Комисията счита, че извършваните научни изследвания по договор с индустриални предприятия, наемът на научноизследователска инфраструктура и консултантската дейност (191) попадат в сферата на стопанската дейност.
(186)
В конкретния случай неограничената държавна гаранция, предоставена на публичноправната организация ФИП поради нейния статут EPIC, покрива едновременно нестопански дейности (което само по себе си не представлява проблем по отношение на правото в областта държавната помощ) и нейните стопански дейности, които са два вида.
(187)
Що се отнася до първия вид стопански дейности, въпреки че считат, както е посочено в съображение 31, че дейностите, които публичноправната организация ФИП извършва, са в по-голямата си част нестопански, френските власти признаха в писмата си от 13 януари и 16 юли 2010 г., че извън изключителното поле на дейност на нейните дъщерни дружества, публичноправната организация ФИП осъществява предоставяне на услуги, които се състоят основно в отдаване под наем на оборудване и помещения, предоставяне на персонал, предоставяне на юридически услуги в полза на дъщерните дружества, както и извършване на научни изследвания въз основа на договори за сметка на трети лица или за сметка на нейните дъщерни дружества. Както се посочва в съображение 185, подобни дейности имат стопански характер по смисъла, който Комисията обичайно влага в това.
(188)
Що се отнася до втория вид стопански дейности - дейностите по трансфер на технологии, даването на лицензи, създаването на производни продукти или други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация, представляват по принцип, както е припомнено в съображение 184, нестопански дейности, ако те се осъществяват в самата организацията и ако приходите, които те генерират, се инвестират изцяло в научни изследвания в публичния сектор. В конкретния случай въпреки това, както Комисията заключи в горепосоченото решение C 51/2005, много от специфичните връзки, които публичноправната организация ФИП и някои от нейните частноправни дъщерни дружества поддържат, са такива, че „[…] някои дейности на публичноправната организация ФИП произхождат от областта на нестопанската му дейност, доколкото те дават възможност за ползване с търговска цел от неговите дъщерни дружества“ (192). Всъщност Комисията заключи, че съответните дъщерни дружества не могат да се разглеждат като оператори, които са независими от своето дружество майка, дотолкова доколкото дейността им се интегрира в стратегията за развитие на публичноправната организация ФИП, доколкото последната упражнява контрол, който е не само юридически, но и de facto, доколкото сключените изключителни споразумения свидетелстват за голяма икономическа интеграция и доколкото публичноправната организация ФИП и засегнатите дъщерни дружества имат общ имидж пред операторите от съответните сектори. Дейностите по трансфер на технологии, по-специално тези, резултат от промишлени изследвания, (193) между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat трябва следователно да бъдат определени като стопански дейности по смисъла на конкурентното право.
7.1.3 ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(189)
От част 7.1.1 следва, че единствено осъществяваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности се покриват от държавна гаранция, за разлика от извършваните от нейните частноправни дъщерни дружества дейности, които не попадат в обхвата на гаранцията.
(190)
Освен това измежду извършаваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности, единствено покритието от държавна гаранция на тези, които са от стопанско естество, евентуално представлява държавна помощ, ако останалите условия, предвидени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също са изпълнени.
(191)
На последно място, от част 7.1.2 следва, че тези стопански дейности се ограничават от една страна до научноизследователската дейност, осъществявана по договор от публичноправната организация ФИП, и от друга страна до дейностите по трансфер на технологии в изключителните области на дейност на дъщерните дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab, както и до дейностите по отдаване под наем на инфраструктура, предоставяне на персонал и юридически услуги.
7.1.4 НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО ЗА ГРУПАТА ФИП
(192)
За да анализира евентуалните предимства, които групата ФИП би могла да получи от неограничената държавна гаранция, предоставена на нейното дружество майка - публичноправната организация ФИП във връзка с нейния статут EPIC, Комисията ще използва двустепенна методология при своя анализ: първоначално тя ще проучи евентуалните предимства, възникнали на равнище дружество майка (7.1.4.1), преди да анализира тези, които потенциално се прехвърлят на нейните дъщерни дружества (7.1.4.2).
7.1.4.1 Възникнали предимства на равнището на публичноправната организация ФИП
(193)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, съгласно точка 2.1.3 от горепосоченото известие относно гаранциите, Комисията посочи, че счита, че публичноправната организация ФИП би могла да извлече предимство от своя статут EPIC главно чрез по-благоприятните условия за финансиране (194) на капиталовите пазари, предимство, което е резултат от неприложимостта на производството за оздравяване и съдебна ликвидация съгласно общото право спрямо юридически лица на публичното право. Освен това в случай на неизпълнение от страна на публичноправната организация, Комисията отбеляза, че държавната гаранция се отнася за всички дългове на публичноправната организация ФИП, които, както се посочва в съображение 71 от решението за откриване, „могат да бъдат не само финансови, но също така търговски и даже от друго естество“, по-специално вземанията на доставчиците (чиито фактури евентуалноне са били платени) или на клиентите (за които услугите евентуално не са били извършени).
(194)
След приключване на задълбоченото проучване на въпросната мярка, Комисията счита също така, че е уместно да се анализира съществуването на евентуално предимство за публичноправната организация ФИП на ниво отношенията ѝ с банковите и финансовите институции (A), доставчиците (Б) и клиентите ѝ (В).
A. Липса на предимство на ниво отношения с банковите и финансовите институции
(195)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, въпреки че Комисията признава, че публичноправната организация ФИП не е обект на финансов рейтинг от външна агенция за финансов рейтинг (195), тя отчита, че отпуснатото на публичноправната организация ФИП финансиране задължително е обект на оценка от страна на кредиторите за риска от неизпълнение (196). Считайки, че публичноправната организация ФИП „прибягва до кредитния пазар, за да финансира своите задължения“, тя посочва, че не може да изключи на етапа на предварителното проучване, че публичноправната организация ФИП може да се ползва от икономическо предимство, свързано с вземането предвид при оценката на финансовите пазари на ролята, която държавата изпълнява като кредитор от последна инстанция по отношение на дълговете на публичноправната организация ФИП.
(196)
След края на задълбоченото проучване Комисията отчита предадените от Франция елементи, посочени в съображение 64 отг, които са обобщени в таблица 1, поместена в настоящото съображение (в която съкращението „K EUR“ означава „хил. EUR“).
Таблица 1
Задължения на публичноправната организация ФИП за периода 2005-2010 г.
Образувание:
IFP
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
Заеми и задължения към кредитни институцииt (197)
Срок на падеж до една година (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Срок на падеж след повече от една година
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197) г.
(1) от които текущи банкови заеми и кредитни банкови салда
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Лихвени проценти на заемите и натрупани дългове към кредитни институции:
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Заеми в средносрочен и дългосрочен план
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Банкови заеми и кредитни линии Краткосрочен план
[Банка№ 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Банка № 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
От тези данни следва, че, що се отнася до падежите след повече от една година, публичноправната организация ФИП не е прибягвала до заем от кредитни институции от промяната на статута си насам, т.е. за периода 2006-2009 г., за който има данни. За същия период след промяната на статута, публичноправната организация ФИП е прибягнала само един път до заем, през 2009 г., чийто падеж е до една година и с незначителен размер от […] (*) ЕUR. Освен това се налага изводът, че прилаганият от [Банка № 3] лихвен процент (**) (EONIA + […] (*) %) е с […] (*) процентни пункта по-висок (при равни други условия), отколкото договорения лихвен процент от публичноправната организация ФИП през 2005 г. с [Банка № 1] (**) (EONIA + […] (*) %), когато ФИП е била все още юридическо лице на частното право и следователно все още не е била покрита от държавна гаранция, от която се възползва понастоящем поради статута си на публичноправна организация.
(198)
Що се отнася по-специално до 2010 година френските власти уточниха, че публичноправната организация ФИП е получила четири предложения за кредитни линии от […] (*) EUR, чиито годишни лихвени проценти варират между EONIA + […] (*) към [Банка № 4] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR) и EONIA + […] (*) % към [Банка № 3] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е.[…] (*) EUR) или към [Банка № 1] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR). Публичноправната организация ФИП също така получава друго „спот“ предложение от [Банка № 3] (**) (в зависимост от избрания срок на теглене), за лихвен процент, равен на EURIBOR + […] (*) %. Комисията отчита факта, че тези лихвени проценти са еквивалентни на тези, които публичноправната организация ФИП е договаряла преди промяната на статута си през 2006 г., когато все още е била юридическо лице на частното право, което не е било покрито от държавна гаранция.
(199)
С оглед на гореизложеното Комисията признава, че за периода между промяната на статута ѝ и 2010 г. публичноправната организация ФИП не е извлякла реално икономическо предимство от своя статут EPIC при отношенията си с банковите и финансовите институции. С други думи изглежда, че потенциалното предимство, което предприятието е можело да извлече от неограничената гаранция под формата на по-благоприятен лихвен процент по заем, отколкото при пазарни условия, не е могло да се реализира през същия този период.
(200)
Подобно заключение важи единствено за минали периоди, тъй като Комисията не може да предполага бъдещото поведение на пазарните оператори, нито развитието на тяхното възприемане на влиянието на държавната гаранция върху риска от неизпълнение от страна на публичноправната организация ФИП. Също така в рамките на годишните доклади, които френските власти ще бъдат приканени да представят на Комисията за в бъдеще, ще бъде уместно френските власти да предоставят информация за нивата и условията на задлъжнялост на публичноправната организация ФИП, и да докажат, че тези заеми са съобразени с пазарните условия, или да добавят брутния еквивалент на съответната помощ при оценката на максималните размери на последиците от гаранцията в съответствие с методология, аналогична на тази, описана в Таблица 6, поместена в съображение 300.
(201)
На последно място Комисията отчита предложението на френските власти, с което се цели включването за всяка операция в договора за финансиране (за всеки инструмент обхванат от договор), на следната писмена бележка:
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква, пряка или косвена, гаранция, от страна на държавата. При изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
(202)
В този контекст, това задължение, комбинирано с останалите задължения на Франция, дори ако то само по себе си не позволява да се реши въпросът за наличието на гаранция, ще позволи, при необходимост, да се приложи изключението за поетия риск и значително да се ограничат евентуалните негативни последици от гаранцията.
Б. Предимство на ниво отношения с доставчиците
(203)
По отношение на доставчиците, противно на това, което френските власти посочват (вж. съображение 65), не е достатъчно публичноправната организация ФИП да е обвързана чрез правото на Европейския съюз или националното право със задължение за провеждане на търг, за да се избегне всяко предимство, произтичащо от нейния статут EPIC: в рамките на организираните обществени поръчки всеки кандидат-доставчик може да предвиди невъзможността за несъстоятелност на публичноправната организация ФИП, когато той отговаря на покана за подаване на оферти. Уместно е също така по отношение на обществените поръчки да се разграничи понижаването на цените, свързано с повишаването на ефикасността, което е възможно поради конкуренцията между оферентите в рамките на покана за подаване на оферти - това представлява, както Комисията посочи в цитирания от френските власти доклад, истинска „социална полза“ - а понижаването на цените, което произтича от по-благоприятната оценка от ФИПдоговарящите се на риска от неизпълнение на едно юридическо лице, за което те знаят, че е защитено от риск от съдебна ликвидация поради статута си на публичноправна организация. Тези два фактора, макар че и двата целят понижаването на цените на обществените поръчки, са различни по своята същност, така че няма възможност Комисията да отдаде последиците от втория фактор на тези от първия.
(204)
За да се оцени понижаването на цените, произтичащо от по-благоприятната оценка на риска от неизпълнение, Комисията възнамерява да се позове на цената на покритието на съответния риск. Всъщност при липсата на държавна гаранция един доставчик на публичноправната организация ФИП, който желае да се ползва от подобна гаранция (т.е. да се защити изцяло срещу риска от неизпълнение на своя възложител), би могъл да прибегне до услугите на една специализирана кредитна или застрахователна организация. По-специално подобно поемане на риска от неизпълнение се предлага обичайно от специализираните във факторинга (199) дружества.
(205)
Комисията отбелязва, че заплащането на подобна услуга за факторинг се състои от два елемента:
а)
Такса за финансиране (или дължими лихви), изчислена prorata temporis за покриването на предвиденото финансиране на договорения за доставчика аванс и която е по-специално функция от лихвения процент в сила към момента на цесията на вземанията.
б)
Самата такса за факторинг, варираща (200) между 0,7 % и 2,5 % от поверения оборот със среден лихвен процент от 1,5 %, изчислена върху размера на прехвърлените вземания за изплащане на услугите по управление на счетоводството, за погасяване и гаранция за добро изпълнение.
(206)
В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти посочиха, че според тях съображенията на Комисията относно ролята на факторинга се основават на една непълна оценка на основанията, поради които едно предприятие може да прибегне до този вид услуга. Френските власти със сигурност признават, че дружествата за факторинг могат да осигурят три услуги: авансови парични плащания, за погасяване и за обезпечаване на вземанията, но уточняват, че те могат да предложат тези услуги в пакет или разделно. Въз основа на едно изследване, осъществено през 2009 г. от Banque de France (201), те добавят, че измежду тези различни услуги, делегираното управление (т.е. операция по финансиране без погасяване на вземанията) би станало преобладаващо при факторинговото предложение, така че прибягването до факторинг би се ограничило все по-често до обикновена финансова операция за доставчика. Комисията отчита тази бележка.
(207)
Освен това френските власти съобщиха размера на осъществените от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг (202) от 2004 г. насам (изплащане на средствата, необходими за двата вида дейност: стопански и нестопански):
Таблица 2
Прибягване до факторинг за доставчиците на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г.
Година
Брой на съответните доставчици
Плащания за факторинг
(в EUR)
Брой на съответните фактури
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
За целия период
(2004-2010 г.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Френските власти установяват, че от промяната на статута ѝ през 2006 г., осъществяваните от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг са се увеличили. Оттук те заключават, че това развитие би оборило обосновката на Комисията относно възприемането на риска от неизпълнение на EPIC от трети лица. Те считат, че ако публичноправната организация ФИП се беше ползвала след 2006 г. от гаранция от държавата за своя риск от неизпълнение, прибягването до услугите за факторинг щеше да се извършва по-рядко след тази дата и дори щеше изцяло да изчезне.
(209)
Доколкото, както самите френските власти посочват в съображение 206, прибягването до факторинг е все повече свързано с нуждата от средства в аванс (нарастване на услугата за делегирано управление) и все по-малко свързано с поемането на риска от неплащане (намаляване на услугата по погасяване, финансиране и гарантиране) и доколкото, в счетоводството на публичноправната организация ФИП не е възможно да се разграничи прибягването на неговите доставчици до факторинг по видове услуги, Комисията счита, в противовес на това, че установеното от публичноправната организация ФИП развитие не дава основание да се обезсили нейната обосновка и още по-малко да се докаже, че доставчиците на публичноправната организация ФИП са установили повишаване на риска от неизпълнение на последната след промяната на статута ѝ.
(210)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна стойност на размера на премията, която е необходима за обезпечаването на доставчиците за риска от неизпълнение на публичноправната организация ФИП, ако тя не се ползва вече от държавна гаранция. Въпреки това Комисията отбелязва, че доколкото таксата за факторинг, посочена в съображение 205.б.), в действителност покрива три различни услуги (погасяване, финансиране и гаранция срещу риск от неплащане), посоченият максимален размер от 2,5 % от обезпечения оборот представлява във всички случаи увеличение на премията, което би било необходимо, за да се обезпечи единствено риска от неизпълнение.
(211)
Във всички случаи френските власти си запазват възможността да представят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с доставчиците. Базирана на една икономическа експертиза, обсъждана от всички страни в рамките на разследването, тази методология може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да се използва от Франция за изпълнение на задълженията за предоставяне на информация, определени в разпоредбите на настоящото решение.
(212)
Що се отнася до въпросните суми френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че цената за придобиване на тези стоки и услуги участва пряко в оценъчната ставка за персонала, участващ в съответните дейности по придобиване на тези стоки и услуги (204). Освен това, що се отнася до дейностите по осчетоводяване на командированите служители и тези на щат, те не водят до никакъв специфичен разход, тъй като съвкупността от понесените разходи е вече интегрирана в структурните разходи на организацията.
(213)
На последно място, що се отнася до стоките и услугите, придобити единствено с цел осъществяване на стопански дейности, годишният среден размер на тези доставки представлява според френските власти само малка част (205) от средния годишен оборот, който публичноправната организация ФИП реализира. За научните изследвания по договор, въз основа на събраната от публичноправната организация ФИП информация посредством системата ѝ за аналитично счетоводство, средният годишен размер на доставките, които публичноправната организация ФИП е получила, за предоставянето на своите услуги в периода 2006-2009 година, възлиза на […] (*) EUR годишно.
(214)
Комисията счита, че за упражняване на своята стопанска дейност публичноправната организация ФИП се е ползвала от реално икономическо предимство, състоящо се в понижаване на практикуваните от неговите доставчици цени и произтичащо от една по-благоприятна оценка от последните на риска от неизпълнение на предприятието. Без да е в състояние да определи ясно точния размер на това предимство, Комисията счита, че при всички положение то не може да надвиши сума от порядъка на […] (*) EUR годишно (206), средно за разглеждания период (2006-2009 г.).
(215)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите доставчици, е избирателно доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразделно свързана със статута на публичноправната организация ФИП.
B. Предимство на ниво отношения с клиентите
(216)
Що се отнася до научноизследователските услуги, които публичноправната организация ФИП предоставя, Комисията отчита съображенията на дружеството UOP Limited, когато то посочва, че в областта на лицензиране на технологии, област, която по своето естество е рискова, приобретателите са особено чувствителни по отношение на гаранциите, които техните доставчици са в състояние да им предоставят относно обезпечаване както на договорната, така и на извъндоговорната отговорност.
(217)
Въпреки това що се отнася до извъндоговорната отговорност френските власти уточниха в писмото си от 13 януари 2010 г., че юридическите лица на частното право и публичноправните организации подлежат без разлика във Франция на общия правен режим (член 1382 от Гражданския кодекс, който по-специално се отнася до режима на виновната отговорност (207)). Те добавиха, че дейностите на публичноправната организация ФИП притежават особени характеристики по отношение на това, че те включват използването на лабораторни инструменти и на запалими, взривни и отровни продукти, които са потенциални източници на голям „промишлен“ риск (208) по смисъла, който застрахователите обичайно влагат в този термин. Вследствие на това, публичноправната организация ФИП е сключила различни застрахователни договори за обезпечаване не само на класическите рискове (гражданска отговорност), но също така и на специфични рискове като рисковете, свързани с йонизиращи източници, или също така рискове, свързани с повреждане на машините в близост до петролни кладенци. Що се отнася до покритието на нейната гражданската отговорност, застрахователният договор на публичноправната организация ФИП покрива четири риска: отговорност за разработване на нефтени находища, отговорност след доставка, професионална отговорност и екологичните щети.
(218)
От горепосоченото следва, че публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се е освободила от своята извъндоговорна отговорност по отношение на държавата, приемайки риска от задействане на гаранцията, от която тя се ползва поради статута си EPIC в случай на възникване на произшествие, дори напротив, тя е сключила необходимите застрахователни договори за покритие на този риск при пазарни условия.
(219)
Що се отнася до договорната отговорност, от предоставената от френските власти информация в отговор на съображенията на дружеството UOP Limited, по-специално на включените в съображение 91, следва, че в областта на предоставянето на услуги отговорността на публичноправната организация ФИП спрямо клиентите ѝ (независимо дали става въпрос за нейните собствени дъщерни дружества или трети лица) „се ограничава до […] (*) % от реално полученото възнаграждение с таван, който евентуално може да стигне […] (*) % според случая“, по такъв начин, че ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение. Освен това Комисията отчита забележката на френските власти, които установяват, че във връзка с принципа на ненатрупване на отговорностите, една страна по договор не може да се позове на извъндоговорна отговорност, за да търси обезщетение за нанесените вреди по силата на договорното правоотношение (209).
(220)
Остава обаче фактът, че, като се има предвид предоставената от държавата на публичноправната организация ФИП гаранция, нейните клиенти са сигурни, че тя никога няма да изпадне в положение на съдебна ликвидация и следователно винаги ще бъде в състояние да изпълнява своите договорни задължения или ако евентуално тя не направи това, клиентите ѝ ще бъдат сигурни, че ще получат обезщетение за това неизпълнение.
(221)
Следвайки обосновката, която изложи в съображение 204 и следващи, касаещи отношенията с доставчиците, Комисията счита, че при липсата на държавна гаранция един клиент, който би имал желание да се ползва от същото ниво на защита, би бил принуден да договори с финансов посредник (например банкова институция или застрахователна компания) гаранция за добро изпълнение (на английски език „performance bond“), за да бъде сигурен за развитието на договора, с който е обвързан с публичноправната организация ФИП. Целта на подобна закрила би била да се гарантира на този клиент парична компенсация при нанесени вреди във връзка с неизпълнение (изцяло или частично) на договора.
(222)
По тази точка Комисията отчита, че Франция признава, с някои резерви, и по начина, по който това е посочено в съображение 66, че „единствената предполагаема последица за публичноправната организация ФИП, която би могла да се установи, се състои в облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение“. Френските власти следователно заключават, без допълнителни уточнения, че въз основа на „обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга, изглежда че резултатът от подобно облекчение представлява незначителна сума“.
(223)
Комисията преди всичко счита, че при определянето на стойността на гаранцията за добро изпълнение участват редица фактори, по-специално видът на договора и покритата стойност, използваният персонал, финансовото положение, рискът от неизпълнение и история на исковете срещу предприятието, чиято услуга е покрита, както и други чисто финансови елементи като възнагражденията или комисионните на посредниците. Въз основа на публично достъпната информация (210) Комисията счита, че прилаганият процент варира обикновено между 1 % и 5 % от покрития от гаранцията оборот.
(224)
Таксуването на покриването от специализираните посредници се основава на статистически методи, евентуално съобразени с вида риск, така че не е възможно да се установи a priori фиксиран процент за гаранцията за добро изпълнение. Крайната цена на гаранцията зависи in fine от предвидимия размер на евентуалните загуби и вероятността те да се настъпят. Следователно, докато гаранция за „отлично качество“ може да се предлага в някои сектори (например в секторите на общественото благоустройство и строителство или международната търговия), не изглежда възможно да се покрива нещо повече от „най-доброто усилие“, когато става въпрос за научноизследователски услуги, извършвани въз основа на договори, тъй като по своята същност ИРД е рискова област, в която приобретателят на дейности за научни изследвания няма никаква сигурност по отношение на факта дали те ще доведат или не до реални резултати. По този въпрос Комисията отбелязва, че гарантираната чрез договори стойност за клиентите на публичноправната организация ФИП, включително и нейните дъщерни дружества, се ограничава до цената на предоставяните научни изследвания.
(225)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна оценка на размера на премията, която би била необходима за гарантирането на клиентите (включително и дъщерните дружества) на „най-добро усилие“ на публичноправната организация ФИП при предоставянето на научноизследователски услуги. Запитани по този въпрос френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че те също така не разполагат с данни по отношение на изискваните от пазара нива на премиите за покриване на специфичните рискове в областта на ИРД. Въпреки това Комисията счита, че премията, която ще се изисква от пазара за покриване на подобен риск (ограничен до „най-добри усилия“ в научноизследователска дейност и следователно по-малък от риска, който съпровожда „отличното качество“ при един договор) би трябвало логично да бъде по-нисък от максималните стойности, посочени в съображение 223. Също така Комисията счита, че максималният процент от 5 % от получения оборот от покритата с гаранция услуга представлява във всички случаи увеличаване на премията, която е необходима за покриването на подобен риск.
(226)
Що се отнася до размера на стопанските дейности, които могат да бъдат покрити от подобна гаранция, Комисията припомня, че тези дейности са два вида: от една страна, дейности по отдаване под наем на инфраструктурни обекти, предоставяне на изследователски персонал и юридически услуги, както и научноизследователски дейности по договори, осъществявани от публичноправната организация ФИП (както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества), и от друга страна, дейности по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и Prosernat. Всъщност за извършваните от публичноправната организация ФИП дейности в изключителната сфера на дейност на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab (211) Комисията вече установи, че те се финансират изцяло от получените приходи от пазара на консултантски услуги по експлоатацията на нефтени находища и от договори за разработване на софтуер за нефтодобивната промишленост. В посоченото по-горе решение C 51/2005 Комисията установи липсата на вътрешногрупови прехвърляния на публично финансиране от публичноправната организация ФИП към нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, като търговските отношения между двете юридически лица се осъществяват при нормални пазарни условия. Тъй като възнагражденията, заплащани от Beicip-Franlab на публичноправната организация ФИП, покриват „в голяма степен“ (212) стойността на дейностите, извършвани от последната в изключителната област на нейното дъщерно дружество, Комисията е в състояние да заключи, че практикуваното таксуване е такова, че Beicip-Franlab би поело, каквото и да се случи, евентуалното допълнително въздействие на държавната гаранция върху разходите по изследователска дейност, поети от публичноправната организация ФИП. При тези условия покритието с държавна гаранция на търговските отношения между дъщерното дружество и нейното дружество майка по своята същност не може да предостави конкурентно предимство на дейностите, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на научни изследвания на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab. Следователно тяхното евентуално покритие с държавна гаранция не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(227)
Що се отнася до дейностите от първия вид, извършвани от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества, френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г. размера на стопанските дейности, осъществени от публичноправната организация ФИП в периода 2006-2009 г. От тази информация следва, че годишният среден размер на научноизследователските услуги е от порядъка на […] (*) EUR, от които […] (*) EUR за сметка на трети лица и […] (*) EUR за сметка на дъщерните дружества.
(228)
Френските власти освен това предоставиха данни относно предоставените административни услуги от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества през същия период. От тази информация следва, че от 2006 г. насам годишният среден размер, фактуриран от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества, е от порядъка на […] (*) EUR за командированите служители и […] (*) EUR за разходите по разполагане (213).
(229)
Що се отнася до дейностите от втория вид, а именно дейностите по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat, уместно е най-напред да се посочи, че в решение C 51/2005 вече се съдържаха сумите на дейностите за 2006 г:
а)
В изключителната област на Axens публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
б)
В изключителната област на Prosernat публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания на техническата осъществимост и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
в)
Следователно публичноправната организация ФИП реализира общо 56,4 млн. EUR от научноизследователски услуги в изключителните области на нейните дъщерни дружества (от които 7,4 млн. EUR за проучвания за техническа осъществимост и 49,0 млн. EUR за промишлени изследвания), докато размерът на собствените средства е само […] (*) EUR, така че Комисията прецени, че тези научноизследователски дейности са били субсидирани с публични средства със сумата от 11,3 млн. EUR (т.е. интензитет на помощта (214) от 20 %).
(230)
Що се отнася до следващите години, съгласно член 5, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005 до датата на изтичане на изключителните споразумения Франция е задължена да „представи на Комисията подробен годишен доклад за проектите, водени от ФИП в изключителните области на Axens и Prosernat“. Информацията, която тези годишни доклади съдържат, позволява да се изчисли точно годишния размер на научноизследователските услуги, осъществени от публичноправната организация ФИП за сметка и в изключителната област на нейните дъщерни дружества.
(231)
Понастоящем Франция е предоставила на Комисията годишните доклади за 2007, 2008 и 2009 година. Като се имат предвид необходимите за обработка на счетоводните данни срокове, докладът за 2010 г. ще бъде предоставен в течение на 2011 г.
(232)
В изключителната област на дейност на Axens тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 3, която е поместена в настоящето съображение (в хил. EUR).
Таблица 3
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Axens за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Следователно научноизследователските услуги, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Axens, са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., която е сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 г. ([…] (*) EUR).
(234)
В изключителните области на Prosernat тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 4, която е поместена в настоящото съображение (в хил. EUR).
Таблица 4
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Prosernat за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Изследователските услуги, предоставени от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Prosernat, следователно са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 година ([…] (*) EUR).
(236)
Въз основа на гореизложеното Комисията счита, че за упражняването на своите стопански дейности публичноправната организация ФИП се е ползвала от действително икономическо предимство, състоящо се в липсата на изплащане на премия, съответстваща на гаранция за добро изпълнение, най-малкото за най-доброто усилие, което тя е могла да предложи на своите клиенти по отношение на научноизследователските дейности, включително и на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat в тяхните изключителни области. Като отчита спецификата на покрития риск и без да е по-специално в състояние да определи количествено стойност точния размер на това предимство, Комисията счита при всички положения, че той не може да надвиши, услуга по услуга, година по година, сумите, поместени в Таблица 5, която се съдържа в настоящото съображение (в която символът „EUR“ означава „EUR“, а символът „M EUR“ - „млн. EUR“):
Таблица 5
Максимални стойности на икономическото предимство, от което публичноправната организация ФИП се ползва в отношенията си със своите клиенти във връзка с неограничената гаранция за периода 2006- 2009 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Научноизследователски услуги (извън изключителните области на дъщерните дружества)
Оборот
(в M EUR)
Максимум (215)
(зпремия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
За сметка на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
За сметка на трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Административни услуги
Фактуриране за командирования персонал
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Фактуриране на разходите по разполагане
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Услуги в изключителната област на Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Услуги в изключителната област на Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Общо за дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Общо за трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
При всички положения френските власти си запазват възможността да обявят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с нейните клиенти. Основана на икономическа експертиза, разисквана от всички страни в рамките на разследването, тази методология ще може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да бъде използвана от Франция за изпълнението на нейните задължения за информация, посочени в разпоредбите на настоящето решение.
(238)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите клиенти, е избирателно, доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразривно свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП.
7.1.4.2 Предимства, прехвърлени на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП
(239)
Що се отнася до дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, в решението за откриване Комисията посочи, че не може да изключи в рамките на предварителното разследване, че „всяко предимство, което би могло да произтече от качеството EPIC на публичноправната организация ФИП, по-специално като по-благоприятните условия за заем, би могло също така да се приложи и към трите дъщерни дружества“ (216).
(240)
В края на настоящето задълбочено проучване, поради причините, изброени в част 7.1.1.2, като се отчита липсата във френското право на обща отговорност на акционера във връзка с неговите дъщерни дружества в групите от дружества, няма причина да се счита, че публичноправната организация ФИП и следователно френската държава могат да бъдат отговорни за изплащането на вземанията на трети лица по отношение на стопанските дейности на Axens и Prosernat, в частност при хипотезата, при която тези последните биха били предмет на съдебна ликвидация.
(241)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че въпреки че в горепосоченото решение N 531/2005 е счела, както е припомнено в съображение 177, че в качеството си на акционерно дружество La Banque Postale продължава да подлежи на общия правен режим в областта на оздравяването и съдебната ликвидация и следователно не се ползва, за своя собствена сметка, от неограничена държавна гаранция, Комисията също така е разглеждала въпроса за евентуално прехвърляне към дъщерното дружество на последиците от държавна гаранция, отпусната на нейния единствен акционер (217).
(242)
По-конкретно Комисията е счела (218), че организацията на функциониране на групата води до извода за взаимно проникване между акционера (La Poste) и дъщерното дружество (La Banque Postale), което се дължи на комбинирания ефект на: i) използването от дъщерното дружество на материални и човешки ресурси, осигурени от нейното дружество майка, и ii) възнаграждение за тези ресурси въз основа на разходите, извършени от дружеството майка, така че в случай на икономическо предимство, при което се понижават цените на La Poste, изплатеното възнаграждение от La Banque Postale на нейното дружество майка ще намалее съответно, водейки до прехвърляне (най-малкото частично) на това икономическо предимство към дъщерното дружество.
(243)
По същия начин в горепосоченото решение C 51/2005 Комисията е счела, че съществува известна порьозност, по-специално в избора на таксуване, практикуван от публичноправната организация ФИП за услугите, предоставяни на Axens и Prosernat в тяхната изключителна област, така че междугруповите търговски отношения не биха се подчинявали на пазарната логика, а откриват обратно възможността за кръстосано субсидиране на стопанските дейности на дъщерните дружества с публичните средства, предоставени на дружеството майка. Както е посочено в съображение 226, Комисията освен това заключи, че отношенията между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Prosernat (219) се осъществяват при нормални пазарни условия.
(244)
В горепосоченото дело относно La Banque Postale, Комисията е счела за необходимо френските власти да поемат ангажименти, чрез които се позволява установяването на механизъм, който да неутрализира на ниво дъщерното дружество евентуално съществуващите предимства за дружеството майка. Що се отнася до условията за финансиране това задължение представлява „за всяка операция да се отбележи писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент), че съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата. Проспектът за емитиране на всяка операция ще трябва да направи обществено достояние тази договорна разпоредба.“ (220)
(245)
В конкретния случай френските власти са поели задължението по отношение на условията за заем на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) да отбелязват писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент) при всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално нуждата от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“
(246)
Що се отнася до използването на човешки и материални ресурси от дъщерните дружества, предоставени от дружеството майка, както Комисията посочи това в горепосоченото решение C 51/2005 „ако има субсидиране на стопанските дейности, то произтича от равнището на възнагражденията, заплащани от съответните дъщерни дружества на дружеството майка и се отразява в счетоводството на ФИП“. (221) Впрочем при проучването на счетоводството на публичноправната организация ФИП единствените ценови елементи, които не бяха взети предвид от Комисията, за 2006 г. в горепосоченото решение C 51/2005, и за следващите години в годишните доклади, предоставени от френските власти, са тези, които се отнасят до покритието, като неограничена гаранция, на предоставените от публичноправната организация ФИП услуги на нейните дъщерни дружества. Премията, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение или поне на най-доброто усилие, не е платена на държавата и не е могла също така да бъде калкулирана в предоставените на дъщерните дружества услуги.
(247)
Следователно има основание да се счита, че икономическото предимство, възникнало за публичноправната организация от законовата гаранция, е било прехвърлено към нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat.
(248)
По отношение на съвместно подписаните договори от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab с общите доставчици, които Комисията посочи в решението за откриване и които дружеството UOP Limited също посочи в своите становища, както е посочено в съображение 73, тяхното съществуване със сигурност е било потвърдено от френските власти, но последните уточниха, че те се отнасят основно за областта на транспорта (въздушен и железопътен) за служебни придвижвания на персонал от отделните дружества. Комисията счита, че ако дъщерните дружества са могли да се ползват от по-благоприятни условия за покупка, предоставени на групата ФИП, което не е установено със сигурност по отношение на въпросните доставки, това би се основавало по-скоро на политика за отстъпка за количество, евентуално въведена от тези доставчици при групови покупки, отколкото да е евентуална последица от гаранцията. Във всички случаи дори и да се предположи, че представеният анализ в част 7.1.4.1, буква Б за публичноправната организация може да бъде приложен и за дъщерните дружества по отношение на получените заедно с публичноправната организация доставки и че тези дъщерни дружества се ползват от подобен механизъм на прехвърляне на предимството, от което се ползва публичноправната организация ФИП във връзка с гаранцията, като получават по-евтино тези услуги, сумите, за които става въпрос биха били толкова незначителни, че Комисията се съмнява, че те могат да имат характера на истинско икономическо предимство.
(249)
Следователно в съответствие със заключението в горепосоченото решение C 51/2005 единствените дейности, за които може да е налице предимство от покриването с държавна гаранция, отпусната на дружеството майка, от научноизследователските дейности, извършвани в изключителната област на дейност на дъщерните дружества, се ограничават до „принос на [публичноправната организация ФИП] в областите на дейност на Axens и Prosernat“ (222). По-конкретно, що се отнася до прехвърлените на Axens и на Prosernat предимства, без да бъде напълно в състояние да изрази количествено точния размер на това предимство, като отчита спецификата на покрития риск, Комисията счита, че при всички положения той не може да превиши, услуга по услуга, година по година, сумите, съдържащи се в Таблица 5, поместена в съображение 236.
(250)
Комисията счита, че подобно икономическо предимство, прехвърлено от публичноправната организация ФИП на нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat, е избирателно, доколкото конкурентите на последните нямат достъп до технологиите и материалните и човешки ресурси на публичноправната организация ФИП при такива благоприятни условия.
7.1.5 НАРУШЕНИЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(251)
Проучваната мярка може до доведе до намаляване на оперативните разходи на публичноправната организация ФИП за услугите, които тя предоставя на трети лица (научни изследвания по договор) и до намаляване на оперативните разходи на Axens и на Prosernat за услугите, които те получават от своето дружество майка (научни изследвания в тяхната изключителна област, научни изследвания по договор, предоставяне на персонал и оборудване, предоставяне на административни услуги), което има за последица да облагодетелства групата ФИП и да наруши конкуренцията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(252)
Тъй като пазарите, на които групата ФИП осъществява дейност, по-специално този за научни изследвания по договор, що се отнася пряко до публичноправната организация ФИП, пазарите на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, що се отнася до дъщерното дружество Axens и проучвания, услуги и оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата, що се отнася до дъщерното дружество Prosernat, са широко отворени за търговия вътре в Европейския съюз, подобна мярка може да има неблагоприятни последици за конкурентните предприятия, които развиват или желаят да развият подобни стопански дейности на съответните пазари.
(253)
При тези условия наличието на неограничена държавна гаранция в полза на публичноправната организация ФИП може да наруши конкуренцията и да засегне търговията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.1.6 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪЩНОСТТА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(254)
Законовата гаранция от страна на държавата в полза на публичноправната организация ФИП следователно води до прехвърляне на държавни средства, приписано на държавата, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и търговията между държавите-членки, като облагодетелства групата ФИП.
(255)
Комисията заключава, че тази гаранция представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.2 НЕПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(256)
Преди промяната на статута ѝ ФИП беше юридическо лице на частното право, учредено под формата на професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси. По този повод ФИП подлежеше на производствата по общия правен режим в областта на съдебното оздравяване и ликвидация и не се ползваше от държавна гаранция, дължаща се на статута EPIC.
(257)
С декрет от дата 6 юли 2006 г., приет в допълнение на Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г., ФИП придобива статут EPIC на 7 юли 2006 г. Следователно въпросната мярка трябва да бъде определена като нова помощ по смисъла на член 1, точка в) от процедурния регламент.
(258)
В съответствие с член 2, точка 1 от процедурния регламент държавите членки имат задължение да уведомят своевременно „за всички планове за предоставяне на нова помощ“. Доколкото промяната на статута на публичноправната организация не е била официално обявена от Франция, а само отбелязана инцидентно в рамките на друга процедура и тъй като ефективното прилагане на мярката не е било подложено на условие за предварителното одобрение на Комисията, въпросната държавна помощ е била приведена в действие от френското правителство при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(259)
Следователно Комисията счита, че тази мярка представлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от процедурния правилник.
7.3 СЪВМЕСТИМОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
7.3.1 ПОМОЩ В ОБЛАСТТА НА НАУЧНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ ПО ДОГОВОР И ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА УСЛУГИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(260)
Предоставянето на услуги се състои в отдаването под наем на инфраструктура за научни изследвания, предоставяне на персонал и на юридически услуги (за сметка на дъщерните дружества).
(261)
Предоставянето на научни изследвания по договор представлява като цяло за публичноправната организация ФИП оказване на помощ на даден клиент (трето лице или дъщерно дружество (223)), който желае да извърши научниизследвания, които позволяват да се разбере или овладее по-добре дадено научно или техническо явление (224). Искането може да бъде повече или по-малко конкретно и да остави на публичноправната организация ФИП по-тясно или по-широко поле за действие, като се започне от простото спазване на техническо задание, строго дефинирано от клиента, и се стигне до предоставяне на цялостна научноизследователска услуга, която включва и препоръки. […] (*) За всяко искане публичноправната организация ФИП изготвя технико-икономическо предложение, съпроводено от договорни условия за изпълнението, което става предмет на преговори с клиента. Френските власти доизясниха предоставянето на научни изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП в нейните три сфери на компетентност (CREP, CRRP, CRME).
(262)
На ниво CREP чрез услугите по-специално се цели утвърждаването и/или подобряването на развитите методологии, технологии и софтуер от научноизследователския център. Освен това, за да осъществи някои от своите услуги, CREP предоставя на своите промишлени партньори оборудване и изчислителни алгоритми, които са собственост на публичноправната организация ФИП, или тясно специализирани експертни становища, които не са на разположение в рамките на дадена търговска услуга, предоставена от частен оператор. Тези услуги могат да се класифицират в зависимост от следните категории:
а)
Услуги, свързани със специфично оборудване, което няма еквивалент или неговите еквиваленти са много малко в света (225);
б)
Тълкуване на случай, при който е необходимо използването на софтуер, разработен от публичноправната организация ФИП, който все още не е пуснат на пазара или чието използване в тази конкретен контекст изисква специфично експертно становище, за което се използват компетенциите на публичноправната организация ФИП (226);
в)
Използване на специален експертен опит на публичноправната организация ФИП (227);
г)
Използване на експертен опит по време на дадена разработка за валидиране на компетентността и на разработваните технологиите и методики (228).
(263)
На ниво CRRP научните изследвания по договор се състояха например в помощ за внедряването от чуждестранен университет (229) на дейности от специфичната компетентност на ФИП в областта на катализаторите, в дейностите относно „[…] (*) (230)“, за да се проучат явленията […] (*) или в проучване (231) на […] (*).
(264)
На ниво CRME научните изследвания по договор за сметка на автомобилните конструктори например се състояха в […] (*) от […] (*), от […] (*) и методика (232) на публичноправната организация ФИП, в проучване […] (*) (233) въз основа на научните изследвания на публичноправната организация ФИП […] (*) или изпитвания на […] (*) за […] (*), които публичноправната организация ФИП разработи (234).
(265)
От това описание следва, че научните изследвания по договор, извършвани от публичноправната организация ФИП за сметка на трети лица, имат за цел или провеждането на предходни на научноизследователската дейност проучвания за техническата осъществимост, или придобиването на нови познания и умения в сферите на компетентност на института, или използването на познанията и технологиите, разработени от публичноправната организация ФИП за получаването на нови продукти, процеси или услуги.
(266)
Френските власти предоставиха оценка на дейностите за научни изследвания по договор и на предоставените услуги за сметка на трети лица от публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г. От предоставената информация следва, че изследователските услуги представляват годишно около[0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП (т.е. […] (*) EUR за услуги, като бюджетът е бил около 300 млн.EUR), така че тази стопанска дейност може да бъде определена като остатъчна сред дейностите на публичноправната организация.
7.3.1.1 Хипотеза на прехвърляне на държавната помощ към трети юридически лица или дъщерните дружества
(267)
В съответствие с точка 3.1.2 от рамката за НИРИ, когато изследователска организация с нестопанска цел упражнява по изключение стопански дейности като отдаване под наем на съоръжения, предоставяне на услуги в полза на предприятия или изпълнението на научноизследователски договори, държавното финансиране на тези стопански дейности означава обикновено държавна помощ. Все пак, ако е възможно да се докаже, че държавното финансиране е прехвърлено изцяло върху крайния бенефициер и че посредникът не е извлякъл никакво предимство от това, може да бъде счетено, че последният не се е ползвал от държавна помощ.
(268)
В конкретния случай, доколкото научноизследователска организация, каквато е публичноправната организация ФИП, ползваща се от неограничена държавна гаранция, упражнява дейности за научни изследвания по договор, е уместно да се счита, че тя се ползва от държавна помощ, освен ако се докаже, че чрез продажната цена на тези услуги е било осъществено прехвърляне на цялата държавна помощ върху нейните клиенти.
(269)
Тарифирането на научните изследвания по договор на публичноправната организация ФИП е установено въз основа на тяхната пълна себестойност (235), към която се прилага марж, чийто процент варира спрямо резултата от преговорите с клиента, посочени в съображение 261. Като се отчете това, единственият ценови елемент, който изглежда, че не е взет предвид от публичноправната организация съответства точно на премията за покритие на гаранцията за добро изпълнение (или най-доброто усилие) на публичноправната организация ФИП.
(270)
Що се отнася до осъществените от публичноправната организация ФИП научни изследвания по договор за сметка на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, Комисията счита, че икономическото предимство, което произтича от гаранцията, може или да остане на равнището на публичноправната организация ФИП и при необходимост да бъде използвано по друг начин, или като се вземат под внимание връзките, които обединяват дъщерните дружества с тяхното дружество майка, да бъде прехвърлено на дъщерните дружества посредством тарифирането:
а)
в първия случай съвместимостта на помощта е описана в настоящата част.
б)
във втория случай Комисията препраща към анализа на съвместимостта, представен в част 7.3.2, който поради съображения за предпазливост ще включва сумите от значение при оценката на предимството, потенциално прехвърлено върху дъщерните дружества.
(271)
По същия начин, що се отнася до клиентите трети лица, ако може да се установи, че сума, съответстваща на този допълнителен разход, систематично е прехвърляна на трети лица чрез прилаганото тарифиране, тогава подробно проучване на прехвърлената помощ би било много вероятно да доведе до суми de minimis (236). В действителност от предоставената от френските власти информация следва, че по-голямата част от фактурираните услуги генерират оборот по-малък от […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритието на риска от неизпълнение от […] (*) EUR), а най-големият договор е само за […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритие на риска от неизпълнение от […] (*) EUR).
(272)
При все това не може да бъде изключено, че маржът, практикуван от публичноправната организация ФИП не е позволявал винаги да се прехвърли изцяло размерът на помощта върху клиента на научни изследвания по договор. В подобен случай неплащането на държавата на премията за гаранция за покритието на договорите за научни изследвания по договор, изпълнявани за трети лица би представлявало допълнително държавно финансиране, предоставено на публичноправната организация от държавата.
(273)
Съответните публични средства биха могли следователно да бъдат използвани за три цели:
а)
или за финансиране на нестопанските дейности на публичноправната организация, което не представлява държавна помощ.
б)
или за финансирането на други дейности за научни изследвания по договор за сметка на трети лица или дъщерни дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.1.2.
в)
или за финансирането на извършвани от публичноправната организация научни изследвания в изключителната област на дейност на нейните дъщерни дружества, което следователно би могло да се прибави към стойността на държавна помощ, вече прехвърлена на дъщерните дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.2.
7.3.1.2 Съвместимост на държавна гаранция, отпусната на научноизследователска организация за извършване на научни изследвания по договор и на допълнителни услуги към нейната основна дейност, състояща се в извършване на независими научни изследвания в публичния сектор
(274)
Преди да проучи особеностите на конкретния случай Комисията възнамерява да препотвърди принципното положение, което тя възприе при вземането на решения, според което една неограничена държавна гаранция, покриваща стопански дейности, представлява по принцип несъвместима държавна помощ (237). Като цяло Комисията счита, че неограничените гаранции в един икономически сектор, отворен за конкуренцията, са несъвместими с ДФЕС, по-специално тъй като с подобна гаранция държавата поема съвкупността от рискове, съпровождащи дадена стопанска дейност, без предприятието бенефициер да понесе цената на това покритие, и това води до появата на морален риск, който кара предприятието бенефициер, защитено от всякаква заплаха от несъстоятелност, да увеличи поемания риск, в сравнение със ситуацията, при която то би понесло изцяло отрицателните последици от своите действия. По силата на принципа на пропорционалност подобни неограничени гаранции най-често не могат да бъдат оправдани от икономически функции от общ интерес, доколкото се оказва невъзможно, в случая на неограничена гаранция, да се провери, че размерът на помощта не превишава нетните разходи за осигуряването на обществената услуга (238).
(275)
В конкретния случай е редно да се отчете, че френското законодателство е възложило на публичноправната организация ФИП задължения за обществена услуга, които се състоят в тройна функция за научноизследователска дейност, обучение и документация, които противно на услугите от общ икономически (239) интерес, не попадат в полето на стопанските дейности по смисъла на правото на Съюза. Покритието от държавна законова гаранция на нестопанските дейности не включва следователно никакво отпускане на държавна помощ. Впрочем основната дейност на публичноправната организация ФИП е нестопанска. Следователно влиянието на гаранцията, от която тя се ползва, се съсредоточава главно в нестопанските ѝ дейности, и не засяга допълнителните услуги за научни изследвания по договор и услугите, които извършва само по изключение.
(276)
Обратно, когато подобна гаранция покрива стопанските дейности на научноизследователските организации, например научни изследвания по договор или предоставянето на услуги, без да бъде обект на тарифиране на пазарна цена, чрез нея на научноизследователската организация се отпуска държавна помощ, която, както е обяснено по-горе, може да се прибави към публичното финансиране на нейните нестопански дейности от общ интерес (независими научни изследвания в публичния сектор) или към финансирането на нейните други външни стопански дейности и предоставяне на услуги или, на последно място, към финансирането на дейностите по трансфер на технологии към Axens и Prosernat (240).
(277)
За първите два случая при все това се налага изводът, че въпреки a priori неограничения характер на държавната гаранция по изключение е възможно да се приеме a posteriori за периода 2006-2009 г. максимума на брутния еквивалент на помощта като последица от тази гаранция (неизплатената премия за риска на държавата), чрез която се увеличиха (още повече, че бе запазена на равнището на публичноправната организация ФИП) публичните средства, изплатени вече от държавата на ФИП за покриването на нетните разходи за дейността ѝ в областта на независимите научни изследвания в публичния сектор и научните изследвания по договор или предоставянето на услуги.
(278)
По този въпрос Комисията държи да подчертае, че научните изследвания по договор и предоставянето на услуги, покрити от държавната гаранция, се ограничават при все това до „допълнителни“ към основната дейност дейности по независими научни изследвания в публичния сектор, т.е. стопански дейности, които:
а)
не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на научноизследователската организация;
б)
се предоставят при нормални пазарни условия и по-специално на пазарна цена или при липса на пазарна цена, на цена, която отразява целостта на разходите за тях (извън въздействието на гаранцията), увеличени с разумен марж;
в)
са обект на счетоводство, различно от това на дейностите за независими научни изследвания в публичния сектор, по-специално по отношение на съответните им разходи и финансиране;
г)
са неразривно свързани с основната дейност, състояща се от независими научни изследвания в публичния сектор, така че не е възможно те технически да бъдат отделени, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или поради назначаването на служба на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
(279)
Тези допълнителни дейности могат да се състоят в изпълнението на договори за научни изследвания, предоставянето на експертни становища или технически или научни консултации, които включват при необходимост предоставянето на инфраструктурни обекти, на материално оборудване, на технологии с висока степен на иновация, финансирани или внедрени в рамките на, и необходими за провеждането на независими научни изследвания в публичния сектор, които нямат еквивалент или техните еквиваленти са много малко по света (241) извън предоставяните услуги от една или повече подобни научноизследователски организации, за чието използване се изисква експертното становище или уменията на изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници, назначени главно от научноизследователската организация, за да допринасят за нейните независими научни изследвания в публичния сектор.
(280)
Освен това тези услуги позволяват разпространението на научното познание между научни изследванията в публичния сектор и промишления сектор, като на предприятията клиенти се предлага възможността за достъп до оборудване за провеждане на опити, до технологии и до ноу-хауто на персонала на публичноправната организация ФИП, като на последната се позволява да акумулира натрупания нов опит на основа на резултатите от нейните оригинални разработки - източници за бъдещи подобрения на независимите ѝ научни изследвания в публичния сектор. Тези кръстосани въздействия в областта на научните познания са от взаимна полза за засегнатите различни участници и за Европейския съюз като цяло.
(281)
Както се посочва в съображение 266, предоставянето на научни изследвания по договор и услуги представлява само [0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2009 г., което представлява много малка част.
(282)
Освен това, отнесени към всеки един клиент, фактурираните услуги са най-често в за сума по-ниска от […] (*) EUR, така че максималният размер на помощта продължава да бъде най-често незначителен, от порядъка на […] (*) EUR на договор. Следователно Комисията счита, че въпросната мярка е съразмерна на целта от общ интерес за разпространение на научното познание в Европейския съюз.
(283)
При условие че тези допълнителни дейности продължават да представляват много малка част от използвания от публичноправната организация ФИП бюджет за нейната основна функция за независими научни изследвания в публичния сектор и като се има предвид положителното въздействие на тези допълнителни дейности от гледна точка на целите от общ интерес, Комисията счита, че тяхното покритие от държавната гаранция не може по никакъв начин да засегне условията за търговия до степен, която противоречи на интересите на Съюза по смисъла на член 107, параграф 3, точка в) от ДФЕС.
(284)
В рамките на годишните доклади относно въпросната мярка френските власти ще трябва да докажат, че това условие продължава да бъде изпълнено в бъдеще. При съмнение относно допълнителния характер на научните изследвания по договор или предоставянето на услуги ще бъде уместно Комисията да бъде информирана незабавно и при необходимост да бъде уведомена за евентуалната държавна помощ, като взема под внимание въздействието на държавната гаранция.
(285)
В този контекст Комисията също така отчита предложението на френските власти, с което се цели включването във всеки договор, който по специфичен начин попада в полето на стопанската дейност на публичноправната организация ФИП и следователно в това на нейните дейности по научни изследвания по договор и предоставяне на услуги, клауза за неотговорност на държавата, така че при необходимост да се задейства изключението за поетия риск и по този начин да се ограничат значително евентуалните отрицателни последици от гаранцията.
7.3.2 ПОМОЩ ЗА ГРУПАТА ФИП В ИЗКЛЮЧИТЕЛНИТЕ ОБЛАСТИ НА ДЕЙНОСТ НА AXENS И PROSERNAT
7.3.2.1 Основание за проучване на съвместимостта на помощта
(286)
Когато се отнася до държавна мярка, с която се цели поддържането на ИРД, извършвана от публичноправната организация ФИП, приложимите правила за проучването на съвместимостта, са тези, които се отнасят до държавната помощ за научноизследователска и развойна дейност.
(287)
Доколкото промяната на статута на публичноправната организация настъпи на 7 юли 2006 г., датата на отпускане от държавата на въпросната неограничена гаранция предхожда датата 1 януари 2007 г., на която влезе в сила горепосочената рамка за НИРИ. Също така, що се отнася до проучването на съвместимостта на тази мярка, съгласно известието за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (242), Комисията ще приложи към тази необявена помощ Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 1996 г., която е била в сила към момента на отпускане на помощта.
(288)
При все това, като има предвид факта, че покритието на стопанските дейности на публичноправната организация ФИП от неограничената гаранция, отпусната поради нейния статут EPIC, е предвидено да се увеличи без ограничение във времето, и като се има предвид факта, че както е обяснено в съображение 277, по изключение е възможно да се извърши количествена оценка на максималното въздействие на гаранцията в конкретния случай, Комисията ще проучи също така съвместимостта с вътрешния пазар на покритието от неограничената гаранция на дейностите, които публичноправната организация осъществява в изключителните области на дейност на Axens и на Prosernat въз основа на разпоредбите на рамката за НИРИ от 1 януари 2007 г. - датата на влизането ѝ в сила. При всички положения заключенията от анализа на съвместимостта остават непроменени каквато и рамка да е използвана.
7.3.2.2 Етапи на научноизследователска дейност
(289)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (243) Комисията е счела, че дейностите, осъществени от публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност и в сътрудничество с дъщерните ѝ дружества Axens и Prosernat, попадат действително в полето на ИРД, доколкото при всеки проект са били открити слаби точки по отношение на компонентите, на връзките между тях или на характеристиките на съответните процеси или продукти, като дейностите са били осъществени преди етапа на официално одобрение, от персонал, състоящ се главно от изследователи и технически специалисти, въз основа на методи, базирани на опита, тълкуването и моделирането, а резултатите от тези дейности са били с широк обхват и са били патентовани. Комисията констатира, че дейности от същия вид, осъществявани от други оператори в сектора, обикновено се класифицират като научноизследователска дейност (244). Анализът на новаторските аспекти на провежданата научноизследователската дейност е бил извършен на базата на международно признатите стандарти от Наръчника на Фраскати (245).
(290)
По отношение на 2006 г. Комисията проучи в горепосоченото решение C 51/2005 (246) разработките, осъществени в рамките на споразуменията за научноизследователска дейност, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга. Комисията заключи, че тези разработки представляват от една страна промишлени изследвания и от друга страна - проучвания за техническа осъществимост преди проектите за промишлени изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. Тази класификация на научноизследователската дейност бе разработена на базата на специфични примери и обяснения, предоставени от Наръчника на Фраскати за всяка отделна научноизследователска дейност, проведена от публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга.
(291)
Освен това в рамките на предоставените доклади в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 френските власти класираха проектите, осъществени в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г., като използваха двете горепосочени категории по смисъла на рамката ИРД от 1996 г., или като алтернатива - промишлени изследвания по смисъла на точка 2.2.е) и проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания по смисъла на точка 5.2 от рамката за НИРИ от 2006 г. Тази дейност се състоеше в проучването на нови методи за синтез или тяхното усъвършенстване, в мащаб, който няма отношение към промишленото производство. Те бяха насочени към валидирането на концепции и спадаха към промишлените изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ. Годишни резюмета за всеки отделен проект заедно с годишните доклади бяха предоставени на Комисията в рамките на горепосочената помощ C 51/2005.
(292)
За следващите години Комисията припомня, че в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължението да представи на Комисията годишен доклад, в който се съдържа подробно описание на проектите, осъществени от публичноправната организация ФИП, класифицирани по научноизследователски категории.
7.3.2.3 Допустими разходи
(293)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (247) (за 2006 година) и в годишните доклади (за 2007, 2008 и 2009 г.) разходите за проекти в изключителните области на Axens и на Prosernat са в съответствие с допустимите разходи, определени в приложение II от рамката ИРД от 1996 г., както и с допустимите разходи по смисъла на точка 5.1.4 от рамката за НИРИ.
(294)
Припомня се, че разходите по фактуриране на научноизследователската дейност на публичноправната организация ФИП, на Axens и Prosernat включват разходите, които са пряко свързани с проекти и са за подизпълнители, командировки, застраховки и документация, както и обзавеждане и дребни материали. Те включват също така другите свързани с проектите разходи като разходите за научноизследователски персонал, амортизация за материални и нематериални дълготрайни активи, както и други общи разходи. Тези разходи се заплащат пряко за научноизследователската дейност и са разпределени между различните научноизследователски проекти пропорционално на времето, посветено от научноизследователския персонал на всеки проект. При това, разходите за хоризонтални проекти за научноизследователска и развойна дейност, свързани с методите и оборудването, използвани в другите проекти за научноизследователска и развойна дейност, се начисляват пропорционално на разходите за всеки проекти за научноизследователска и развойна дейност.
(295)
Тези разходи съответстват на следните категории: разходи за консултантски и равностойни на тях услуги, разходи за персонал, разходи за инструменти, материали, земя и сгради, допълнителни общи разходи и други разходи за дейността съгласно категориите допустими разходи от рамката от 1996 г. и рамката за НИРИ.
(296)
Тази информация за в бъдеще ще трябва също да бъде поместена в годишните доклади, предоставяни от френските власти.
7.3.2.4 Интензитет на помощта
(297)
От рамката ИРД от 1996 г. следва, че максималният разрешен интензитет е 75 % за предварителни проучвания за техническа осъществимост на проекти за промишлени изследвания (точка 5.4) и 50 % за проекти на промишлени изследвания (точка 5.3).
(298)
От рамката за НИРИ следва, че интензитетът на помощта, изчислен на базата на допустимите разходи за проекта, не може да надвишава 50 % за промишлени научни изследвания (точка 5.1.2, буква б) и 65 % подготвителни проучвания за промишлени научни изследвания, проведени в големи предприятия (точка 5.2, буква б). Припомня се, че покритите от държавната гаранция дейности се отнасят единствено до промишлените изследвания, а предварителните проучвания за техническа осъществимост, проведени от публичноправната организация ФИП, и допазарната развойна дейност по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. (или посредством експериментално развитие по смисъла на рамката за НИРИ) са изцяло финансирани от Axens и Prosernat със собствени средства от получени на пазара доходи.
(299)
Комисията състави Таблица 6, поместена в съображение 300, въз основа на списъците на проектите, в които описва годишните разходи по проекти и по етапи на научноизследователската дейност, както и въз основа на справката за собствените ресурси на публичноправната организация ФИП.
(300)
При нейното изготвяне Комисията е следвала консервативен подход, включвайки всички разходи, които пряко или непряко са свързани с областите на изключителни дейности на Axens и Prosernat, и изключвайки всички постъпления, различни от тези, заплащани от Axens и Prosernat (248). Комисията от съображения за предпазливост също така посочи в тази таблица всички потенциални последици от неограничената гаранция за малко вероятната хипотеза, при която всички те биха били използвани от публичноправната организация ФИП за финансирането на научноизследователски дейности в изключителните области на Axens и на Prosernat (последици от гаранцията в отношенията с доставчиците и клиентите - не само дъщерните дружества, но също така и трети лица).
Таблица 6
Максимална оценка на общия размер на общото държавно финансиране, осигурено от публичноправната организация ФИП за дейностите, провеждани в изключителните области на Axens и на Prosernat за периода 2006-2009 г.
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Годишни разходи за проучванията за техническа осъществимост (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
7,4
3,5
0,9
0,9
Годишни разходи за промишлени изследвания (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
49,0
45,5
52,8
55,2
Собствени средства (в млн. EUR)
Размер
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Годишна държавна помощ (в млн. EUR)
Размер на държавното финансиране (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с доставчиците ѝ
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с нейните клиенти (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
в изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
извън изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимален размер на държавното финансиране
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
13,1
9,8
11,3
14,7
Интензитет на помощта
(извън максимума на последиците от гаранцията)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Максимум на интензитета на помощта
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Максимален разрешен интензитет (251)
-
разпоредби на рамката ИРД от 1996 г.
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
разпоредби на рамката за НИРИ
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Комисията е проверила спазването на допустимите интензитети по етапи на научноизследователската дейност въз основа на годишните списъци на проектите, провеждани в периода 2006-2009 г., като отчита максималните възможни последици от неограничената гаранция, свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП, включвайки като допълнителен помощен елемент възприетия максимум за премиите за покриването на различните рискове. При всички положения дори и да включи всички евентуални въздействия на гаранцията в отношенията с клиентите и доставчиците, максимума за интензитета на помощта остава много под максималния разрешен интензитет. В заключение Комисията счита, че разрешените интензитети на помощ от рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ са спазени.
(302)
За следващите години Комисията припомня, че, в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължение да представя на Комисията годишен доклад, за да може последната да се увери, че интензитетите на помощ по етапи на научноизследователската дейност и по проекти също така са спазени. Считано от 2010 г. в този доклад ще трябва да се представи групата от проекти, осъществявани в областите на дейност на Axens и на Prosernat, класифицирани по категории научноизследователска дейност, като в него се посочат точно освен разходите за тях по етапи на научноизследователска дейност, и размерът на държавно финансиране и собствените средства, предоставени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, максимума на размера на гаранционната премия, изчислен благодарение на описания в настоящото решение метод, включително и евентуалните последици върху условията на задлъжняване на публичноправната организация ФИП в съответствие с изложената в съображение 200 обосновка.
7.3.2.5 Комбинирана помощ
(303)
Разпоредбите относно комбинираната помощ са спазени, независимо дали става дума за разпоредбите, определени в точка 5.12 от рамката ИРД от 1996 г. или точка 8 от рамката за НИРИ. Комисията всъщност е изчислила размера на общото публично финансиране, независимо от произхода му, включително и максималното въздействие на неограничената гаранция за периода 2006-2009 г.
(304)
Считано от 2010 г. френските власти ще приложат същия метод в годишните доклади, предоставяни на Комисията.
7.3.2.6 Стимулиращ ефект
(305)
Въз основа на Рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ държавните помощи трябва да имат стимулиращ ефект, т.е. да предизвикат промяна в поведението на техния бенефициер, която да го накара да увеличи своите научноизследователски и развойни дейности (и иновативните дейности). Следващите критерии по принцип са достатъчни за доказването на наличие на стимулиращ ефект за проектите, ползващи се от помощи под праговете за задълбочено проучване: увеличаване на размера на проекта, увеличаване на обхвата, увеличаване на ритъма на проекта и увеличаване на общия размер, предоставен за научноизследователска и развойна дейност, и иновации. Ако може да бъде доказана значителен ефект от поне един от тези елементи, Комисията ще счита по принцип, че проектът за помощ има стимулиращ ефект, като взема под внимание нормалното поведение на предприятията от въпросния сектор (252).
(306)
Комисията препраща към посочения анализ в съображения 196-198 от горепосоченото решение C 51/2005 относно стратегическия интерес, контролиран и одобрен от техническите комитети, за научни изследвания, провеждани от публичноправното организация ФИП и нейните дъщерни дружества в областта на сигурността в дългосрочен план на енергийните доставки, по-специално що се отнася до възобновяването и увеличаването на добива на петрол и на газ (увеличаване на степента на успех на проучванията, степента на извличане на залежите, експлоатирането на неконвенционални ресурси и т.н.), разработване на процеси на рафиниране, технологии за преобразуване, разработване на новаторски горива и технологии за ефективни двигатели, разнообразяване на източниците на енергия за производството на горива, редица от тях са сред приоритетите на Европейския съюз по отношение на научноизследователската дейност, енергийната политика и политиката за опазване на околната среда.
(307)
Що се отнася до 2006 г., Комисията отново поддържа своя анализ, изложен в съображение 199 от горепосоченото решение C 51/2005, според който благодарение на публичната помощ, в която се включва неограничената гаранция, публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества са могли да осъществяват добре своята допълнителна научноизследователска дейност, която не би могла да се реализира поради технологични рискове или рискове, свързани с твърде несигурния характер на възвращаемостта на инвестициите.
(308)
Въз основа на годишните доклади, предоставени от френските власти, Комисията установява, че тази логика се е запазила през 2007, 2008 и 2009 г. В тези доклади френските власти посочиха проект по проект стимулиращия ефект, породен благодарение на помощта, по-специално по отношение на обхвата на проекта, неговия ритъм и увеличението на общия размер на сумите, отделени за ИРД.
(309)
Например през 2007 г. в изключителната област на Axens групата ФИП е осъществила по-специално водещите проекти […] (*) (253). […] (*). Без държавната помощ щеше да се получи забавяне от няколко години при пускането на пазара на тези продукти: научноизследователски и развойни проекти щяха да бъдат започнати по-късно, те щяха да се развиват по-бавно и […] (*).
(310)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ е позволила започването на проекта […] (*) относно […] (*), изработване и патентоване на оригиналните процеси на […] (*) (254) […] (*). [Този проект] (**) включваше опасни и трудни операции, за който бяха нужни значителни човешки, технически и финансови инвестиции, които дружество като Prosernat не можеше изцяло само да осъществи. Следователно публичната помощ, отпусната от публичноправната организация ФИП, се оказа крайно необходима. По-специално, единствено публичноправната организация ФИП разполагаше със специализирани екипи, които имаха капацитета да изработят необходимите за развитието на процеса модели и с лабораторно оборудване, приспособено към обработката на опасни за здравето елементи.
(311)
През 2008 г. в изключителната област на Axens, държавната помощ позволи да се преодолеят научните и техническите препятствия при […] (*). Освен това по проекта […] (*) (255) беше постигнат значителен напредък. Държавната помощ позволи на публичноправната организация ФИП да разработи заедно с промишлените партньори процес за […] (*), който ще бъде достъпен на пазара посредством лиценз. Разработките за развитието на процес от този вид включват едновременно […] (*) и […] (*).
(312)
Освен това в изключителната област на Prosernat беше разработен проект […] (*) за улавяне на CO2 от изгорели газове. Улавянето/съхранението на CO2 (256) (CSC) е едно от средствата за намаляване на глобалното затопляне. Като взе предвид състава на изгорелите газове и тяхното ниско налягане, публичноправната организация ФИП установи нови технологични предизвикателства. Prosernat не би била в състояние да разработи този процес със свои средства, като се има предвид несигурността по отношение структурата, обхватът, развитието и нормативната рамка на бъдещия пазар на улавяне на CO2.
(313)
През 2009 г. в изключителната област на Axens може да бъде цитиран за пример проект […] (*) относно процесите […] (*). С него се целеше развитието на […] (*), както и подобрението на някои процеси […] (*). Благодарение на публичните средства беше успешно проучен […] (*), което позволи значително подобряване на […] (*). При проекта […] (*) благодарение на държавното финансиране се достигна до решения, нямащи аналог в съществуващите технологии […] (*). Също така в проекта […] (*) бяха включени катализатори, с което се позволи разнообразяване на предлагането на пазара на […] (*), който е в пълен възход. Без държавната помощ катализаторите щяха да се разработят по много по-постепенен начин, а подобрението на ефективността щеше да бъде по-бавно. В областта на […] (*) с проекта […] (*), който се отнасяше до новаторските катализатори […] (*), се откриха нови пътища на изследване благодарение на държавната помощ, а проектът […] (*), с който се целеше проучването на технологичните граници (по-специално изменението на разходите), за да може да […] (*), успя да разшири обхвата си отвъд съществуващата ефективност.
(314)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ например позволи подновяването и продължаването на научноизследователската и развойна дейност, постепенно измествани от основната дейност, в областта на […] (*). По този начин публичната помощ позволи да не бъдат загубени предходните технически достижения и да се поддържа гама от процеси за […] (*) на пазара. По същия начин проектът […] (*) относно улавянето на CO2 […] (*) беше продължен благодарение на държавната помощ.
(315)
Комисията отбелязва също така, че положителното развитие на индикаторите, за измерване на усилията по отношение на ИРД, положени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, което тя бе установила в съображение 200 от горепосоченото решение C 51/2005, е продължило през периода 2007-2009 г.
Таблица 7
Развитие на индикаторите за измерване на усилията на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г.
Развитие на индикаторите
ФИП/Axens
ФИП/Prosernat
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
Разходи за ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Персонал, участващ в ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Също така Комисията повтаря констатациите, които е обобщила в съображения 201-203 от горепосоченото решение C 51/2005: частта от разходите за ИРД в оборота на групата ФИП е особено голяма, докато последната търпи развитие в среда, регулирана от множество национални предписания, които се променят непрекъснато, по-специално що се отнася до екологичните стандарти и режимите на защита на интелектуалната собственост.
(317)
Както направи това в съображение 204 от горепосоченото решение C 51/2005, Комисията отчита разнообразието и структурата на предлагането, както и функционирането на конкуренцията (257) на пазара на технологиите на рафиниране и приложението им в рафиниращата и нефтохимическата промишленост. По този въпрос тя отбелязва, че някои конкуренти се намират в много по-благоприятна конкурентна позиция от тази на групата ФИП. Дружеството UOP Limited разполага например с процент от световния пазар от порядъка на 57 % по стойност срещу само 7 % за групата ФИП. Също така Комисията счита, че публичната помощ, отпусната за проекти за научноизследователска и развойна дейност, осъществявани от групата ФИП, не може, поради своя характер или своите пропорции, да възпрепятства динамичните стимули на пазара на технологиите на рафиниране. Освен това се налага изводът, че търговските партньори на Европейския съюз, по-специално Съединените американски щати, отделят значителни средства за финансиране на научноизследователската дейност в областта на енергетиката, което позволява осъществяването на проекти за научноизследователска и развойна дейност от конкурентите на групата ФИП. По този начин някои от конкурентите на групата ФИП, по-специално дружеството UOP Limited, са получили значителна държавна помощ (258) или са се ползвали от непряка държавн помощ благодарение на партньорства с научноизследователски институти или университети.
(318)
В заключение Комисията достига до извода, че държавната помощ в полза на групата ФИП в изключителната област на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat е имала стимулиращ ефект за годините 2006, 2007, 2008 и 2009.
(319)
Считано от 2010 г., в годишните доклади, предоставяни от Франция на Комисията до изтичане на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, ще трябва да се доказва стимулиращият ефект на помощта.
(320)
С оглед на всички предходни съображения Комисията заключава, че държавната помощ, отпусната на групата ФИП за дейностите в изключителните области на неговите дъщерни дружества Axens и Prosernat, включително и елементът на помощ, свързан с последиците от неограничената гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва, е в съответствие с разпоредбите на рамката ИРД от 1996 година, както и с рамката за НИРИ, при условие че са спазени съдържащите се в тях изисквания.
7.3.3 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪВМЕСТИМОСТТА НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(321)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е съвместима с вътрешния пазар при положение, че условията, посочени в точки 7.3.1 и 7.3.2, са спазени.
8 НЕУТРАЛНОСТ ПО ОТНОШЕНИЕ НА РЕЖИМА НА СОБСТВЕНОСТ
(322)
Комисията държи да подчертае, че по никакъв начин не поставя под въпрос принадлежността на публичноправната организация ФИП към държавата, нито оспорва статута ѝ на юридическо лице на публичното право като такъв.
(323)
По смисъла на член 345 от ДФЕС Общността е неутрална по отношение на режима на собствеността в държавите-членки и няма разпоредба от Договора, която да препятства държавата да притежава (изцяло или частично) предприятия. Като се има предвид това, правилата на конкуренцията трябва да се прилагат по еднакъв начин към частните предприятия и към държавните предприятия. При прилагането на тези правила нито един вид от тези предприятия не следва да получава изгода или да бъде лишено от такава.
(324)
В настоящия случай гаранцията, от която се ползва публичноправната организация ФИП не е резултат от собствеността, а от правния статут на предприятието. Държавите-членки са свободни да избират правната форма на предприятията, но при избора си трябва да спазват правилата на конкуренцията, заложени в Договора. По-специално само фактът, че държавната гаранция е автоматично свързана с конкретен правен статут, не е пречка същата тази гаранция да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са налице условията, посочени в него (259),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С предоставянето от страна на Франция на статут на публичноправна организация с търговски и промишлен характер на ФИП, считано от 7 юли 2006 г., последната получи неограничена държавна гаранция (наричана по-нататък „държавна гаранция“) за всички свои дейности.
2. Покритието с държавна гаранция на нестопанските дейности на публичноправната организация ФИП, по-специално обучение с оглед на повече и по-квалифицирани човешки ресурси, независима научноизследователска и развойна дейност с оглед по-широки познания и по-добро разбиране и разпространение на резултатите от изследванията, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителната спогодба за разработка, търговско разпространение и използване, сключена с дъщерното дружество Beicip-Franlab, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
4. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителните спогодби, сключени с нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на групата ФИП (наричано по-нататък „решение C 51/2005“), представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5. Покритието с държавна гаранция на научните изследвания по договор и услугите, предоставяни от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на дружествата, представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
В случай на изменение на спогодбата между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, посочена в член 1, параграф 3 от настоящото решение, Франция уведомява Комисията за същата тази спогодба, като отчита евентуалното въздействие на държавната гаранция за оценяването на целия евентуален размер на държавното финансиране, освен ако нови договорни условия позволят да се изключи наличието на държавна помощ.
Член 3
Покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 и 5 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, за периода 7 юли 2006 г. - 31 декември 2009 г.
Член 4
Считано от 1 януари 2010 г. и до изтичането на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005, покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, при условие че се спазват условията, предвидени в членове 5 и 6 от настоящото решение.
Член 5
1. Годишният финансов доклад, посочен в член 4, параграф 2 от решение C 51/2005 освен вече споменатите елементи в член 5, параграф 1 от същото решение съдържа и изброените елементи в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2. В годишния финансов доклад се посочва размерът, лихвеният процент и договорните условия на сключените от публичноправната организация ФИП заеми по време на съответния годишен период, както и оценка на брутния еквивалент на помощта на евентуалната лихвена отстъпка, свързана с държавната гаранция, освен ако се докаже, че тези договори за заем са в съответствие с обичайните пазарни условия или чрез сравнение на техните условия с условията, получавани от публичноправната организация ФИП преди промяната на статута ѝ, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
3. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стоките и услугите, получени от публичноправната организация ФИП от доставчиците за осъществяването на икономическите услуги, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, през съответния годишен период, както и максимална оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от по-благоприятната оценка на доставчиците за риска от неизпълнение на задълженията на предприятието. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 2,5 % към размера на реализираните придобивки, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
4. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стопанските дейности, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, осъществени от публичноправната организация ФИП през съответния годишен период, както и максималната оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от неплащането на премия, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение, или поне за най-доброто усилие, предложено на получателите на същите тези икономически услуги. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 5 % върху размера на предоставените услуги, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
Член 6
1. Общият размер на публичните средства, отпуснати за дейностите на публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност на Axens и Prosernat, включително максималното въздействие на държавната гаранция, както е оценено в член 5, параграфи 2, 3 и 4 от настоящото решение, трябва да бъде по-ниско от максималния разрешен интензитет от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации.
2. При надхвърляне на прага, посочен в параграф 1 от настоящия член, излишъкът от помощта при необходимост се изплаща от съответното дъщерно дружество Axens или Prosernat на публичноправната организация ФИП.
Член 7
Считано от 1 януари 2010 г., покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 5, представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар при спазване на условията, предвидени в член 8 от настоящото решение.
Член 8
1. Научните изследвания по договор и услугите, предоставени от публичноправната организация ФИП, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение, трябва да продължат да бъдат допълващи към нейната основна дейност за независими научни изследвания в публичния сектор.
2. С оглед да бъдат счетени за допълващи, научните изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП трябва:
-
да не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на публичноправната организация ФИП;
-
да бъдат тарифирани на пазарна цена или, ако не съществува пазарна цена, на цена, която отразява пълната стойност, увеличена с разумен марж, с изключение на потенциалното въздействие на държавната гаранция;
-
да подлежат на отделно осчетоводяване от дейностите по независими научни изследвания в публичния сектор (счетоводно разделяне на съответните цени и финансиране) и всички доходи, които пораждат, трябва да бъдат инвестирани обратно в основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор;
-
да бъдат неразривно свързани с основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор на публичноправната организация ФИП, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или използването на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
-
да не попадат в приложното поле на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005, при необходимост удължени или изменени съгласно член 3, параграф 2 от решение C 51/2005 и член 12, параграф 2 от настоящото решение;
-
да представляват малка част от бюджета, използван от публичноправната организация ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
3. Всяка година Франция представя на Комисията доклад за научните изследвания по договор и предоставени услуги от публичноправната организация ФИП, в който се уточнява съотношението на сумите, отделени за тях, в бюджета на ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
Член 9
1. Френските власти и публичноправната организация ФИП посочват следната забележка в договора за финансиране на всяка операция (за всеки покрит от договора инструмент):
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
2. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която държавата се освобождава от отговорност, във всеки договор, свързан с предоставянето на научни изследвания по договор или услуги, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение.
3. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която публичноправната организация ФИП и държавата се освобождават от отговорност, във всеки договор, сключен с акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, по който има задължаване.
4. Публичноправната организация ФИП се въздържа от предоставянето на гаранция, авал, обезпечение, писмо за намерение или гаранционно писмо в полза на дъщерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, които биха противоречали на обичайните пазарни условия.
Член 10
Франция уведомява поотделно Комисията за всяка помощ, чийто размер надхвърля праговете, предвидени от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, като взема под внимание евентуалното въздействие на държавната гаранция.
Член 11
Франция уведомява Комисията, в срок от два месеца след датата на уведомление на настоящото решение, за мерките, които е взела с цел привеждане в съответствие.
Член 12
1. Членове 4, 5 и 6 от настоящото решение се прилагат до изтичане на срока на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005.
2. Когато френските власти уведомяват Комисията за подновяване или изменение на тези изключителни споразумения в съответствие с член 3, параграф 2 от решение C 51/2005, те трябва да вземат под внимание въздействието на държавната гаранция при оценката на общия размер на публичното финансиране.
Член 13
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
29. juuni 2011,
riigiabi C 35/08 (ex NN 11/08) kohta, mida Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele Institut Français du Pétrole
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 4483 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2012/26/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, (1) eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, (2) eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklitele (3)
ning arvestades järgmist:
1 MENETLUS
(1)
Prantsusmaa ametiasutused teavitasid komisjoni talitusi 18. juuli 2006. aasta kirjas, mis registreeriti 19. juulil 2006, seoses riigiabi nr C 51/05 (Prantsusmaa abimeetmete kohta ettevõtjale Institut Français du Pétrole (IFP) (4) ametliku uurimismenetlusega, et avalik-õiguslik asutus IFP, mis varem oli ettevõtja 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses, muudeti 7. juulil 2006 avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks. Kõnealune muutmine tuleneb kahest dokumendist, mille Prantsusmaa ametiasutused oma kirjale lisasid: i) 6. juuli 2006. aasta dekreet nr 2006-797, millega kehtestatakse avalik-õigusliku asutuse IFP uus staatus ning ii) 13. juuli 2005. aasta programmseaduse nr 2005-781 (millega määratakse kindlaks energiapoliitika suunitlus) artikkel 95 (mille alusel kõnealune dekreet vastu võeti).
(2)
Komisjon saatis Prantsusmaa ametiasutustele teabetaotluse 3. augusti 2007. aasta ja 7. mai 2008. aasta kirjades, millele viimased vastasid vastavalt 28. septembri 2007. aasta ja 26. juuni 2008. aasta kirjades.
(3)
Komisjon võttis 16. juulil 2008 vastu otsuse (edaspidi „riigiabi C 51/05 käsitlev otsus”) seoses varasema juhtumiga Prantsusmaa esimese kontsernile IFP antud abimeetme kohta (5). Selles otsuses rõhutas komisjon, et täiendava riigiabi olemasolu küsimust seoses võimaliku piiramatu riigipoolse tagatisega, mis tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest, uuritakse eraldi teise menetluse raames.
(4)
ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase teise menetluse kohta seoses piiramatu riigitagatisega, millest võis kasu saada kogu IFP kontsern, tegi komisjon 6. juulil 2008 otsuse (6) (edaspidi „menetluse algatamise otsus”), mis võeti vastu nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (7); edaspidi „menetlusmäärus”) artikli 4 lõike 4 kohaselt.
(5)
Eespool nimetatud menetluse algatamise otsuse avaldamisega Euroopa Liidu Teatajas11. oktoobril 2008 kutsus komisjon üles kolmandaid isikuid esitama kõnealuse meetme kohta märkusi.
(6)
Komisjon sai Prantsusmaa märkused 14. oktoobri 2008. aasta kirjas.
(7)
Äriühingu UOP Limited nõustajad teavitasid komisjoni 6. novembri 2008. aasta kirjas, mille komisjon registreeris samal kuupäeval, oma kliendi soovist esitada kõnealuse meetme kohta märkusi. Võttes arvesse tõlkimiseks vajalikku tähtaega, palusid nad märkuste edastamiseks lisaaega kuni 30. novembrini 2008. 7. novembri 2008. aasta kirjas märkis komisjon, et nõustub selle taotluse põhjendusega ning annab äriühingule UOP Limited vastamiseks lisaaega kuni 30. novembrini 2008. Äriühingu UOP Limited nõustajad edastasid komisjonile oma kliendi märkused menetluse algatamise kohta 28. novembri 2008. aasta kirjas, mille komisjon registreeris samal kuupäeval.
(8)
Samas 28. novembri 2008. aasta kirjas palusid äriühingu UOP Limited nõustajad oma kliendile luba esitada menetluse käigus lisamärkusi. Komisjon vastas sellele taotlusele 17. detsembri 2008. aasta kirjas, nõustudes pikendama äriühingu UOP Limited vastamise tähtaega kuni 23. jaanuarini 2009, et võimaldada tal esitada võimalikke lisamärkusi. Äriühingu UOP Limited nõustajad edastasid oma kliendi lisamärkused 23. jaanuari 2009. aasta kirjas.
(9)
6. mai 2009. aasta kirjas edastas komisjon Prantsusmaa ametiasutustele kõik äriühingu UOP Limited märkused menetluse algatamise otsuse kohta konfidentsiaalse versioonina, kui see oli vajalik. Komisjon kutsus neid üles esitama märkused hiljemalt 8. juuniks 2009. Oma 2. juuni 2009. aasta kirjas palusid Prantsusmaa ametiasutused tähtaja pikendamist kuni 22. juunini 2009, sest nende sõnul oli vaja kolmanda isiku esitatud märkusi üksikasjalikult ja põhjalikult analüüsida ning nõu pidada mitme ministeeriumiüksusega. Komisjon nõustus 9. juuni 2009. aasta kirjas tähtaega pikendama kuni 22. juunini 2009. Prantsusmaa ametiasutused edastasid 22. juuni 2009. aasta kirjas oma kommentaarid äriühingu UOP Limited märkuste kohta.
(10)
29. juuli 2009. aasta kirjas küsis komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt lisateavet, paludes neil saata vastus enne 24. augustit 2009. Prantsusmaa ametiasutused palusid 19. augusti 2009. aasta kirjas pikendada vastuse tähtaega kuni 7. septembrini 2009, mida komisjon neile 20. augusti 2009. aasta kirjas võimaldas. 8. septembri 2009. aasta kirjas edastasid Prantsusmaa ametiasutused lõpuks nõutud teabe.
(11)
20. novembri 2009. aasta kirjas küsis komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt uut lisateavet, paludes neil saata vastuse kahekümne päeva jooksul. Prantsusmaa ametiasutused palusid 14. detsembri 2009. aasta kirjas pikendada vastuse esitamise tähtaega kuni 22. jaanuarini 2009, mida komisjon neile võimaldas 18. detsembri 2009. aasta kirjas. 13. jaanuari 2010. aasta kirjas edastasid Prantsusmaa ametiasutused lõpuks nõutud teabe.
(12)
Komisjoni talitused korraldasid 20. mail 2010 Brüsselis koosoleku, et arutada Prantsusmaa ametiasutustega, millised tagajärjed on käesolevale juhtumile komisjoni 26. jaanuari 2010. aasta otsusel, milles on käsitletud ettevõtjale La Poste antud riigiabi nr C 56/07 (ex E 15/05) (8) (edaspidi „riigiabi C 56/07 käsitlev otsus”). Kuna ettevõtja La Poste on avalik-õiguslik üksus, kellel on avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutusega samastatav staatus (9), sarnaneb teda hõlmav juhtum (edaspidi „juhtum La Poste” või „postiteenuse juhtum”) suuresti kõnealusele meetmele, nii et Prantsusmaa ametiasutused on esitanud oma märkustes mõlema juhtumi puhul samad väited vajalike muudatustega. 4. juunil 2010 saadeti elektronposti teel Prantsusmaale täiendavate küsimuste loetelu, sest komisjoni talitused soovisid Prantsusmaa ametiasutustelt koosolekul käsitletud eri teemade kohta kirjalikku dokumenti. Prantsusmaa ametiasutused edastasid nõutud teabe 16. juulil 2010.
(13)
29. septembri 2010. aasta kirjas küsis komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt lisateavet, paludes neil saata vastus kahekümne päeva jooksul. Prantsusmaa ametiasutused palusid 7. oktoobri 2010. aasta kirjas pikendada vastuse tähtaega kuni 26. novembrini 2010, mida komisjon neile võimaldas 8. oktoobri 2010. aasta kirjas. 26. novembri 2010. aasta kirjas edastasid Prantsusmaa ametiasutused lõpuks nõutud teabe.
2 KONTSERN IFP
(14)
Nagu komisjon menetluse algatamise otsuses ning riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (10) (millele on viidatud eespool) märkis, on avalik-õiguslikul asutusel IFP kolm peamist ülesannet:
-
nafta ja gaasi otsimise ning rafineerimistehnoloogia ja naftakeemia valdkonnaga seotud teadus- ja arendustegevus,
-
inseneride ja tehnilise personali koolitamine ning
-
asjaomaste valdkondadega seotud teavitamine ja dokumenteerimine.
Riigiga sõlmitud kokkulepitud eesmärkide lepingus on kindlaks määratud ettevõtja tegevuse üldsuunad viieaastaseks ajavahemikuks.
(15)
Samuti kontrollib avalik-õiguslik asutus IFP otseselt või kaudselt äriühinguid, kellega ta on sõlminud teadustegevust ja litsentse käsitlevad ainuõiguslikud lepingud. Ühtsete tõendite kogumi põhjal, mida on üksikasjalikumalt käsitletud põhjenduses 137, leiab komisjon riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool), et aktsiaseltside Axens, Beicip-Franlab, Prosernat ja nende emaettevõtja, avalik-õigusliku asutuse IFP ühendamisel loodi konkurentsiõiguse tähenduses majanduslik kontsern (edaspidi „kontsern IFP”).
(16)
Axens tegutseb katalüsaatorite ning rafineerimis- ja naftakeemiatööstuse tehnoloogiate turul ning tema kogukäive oli 2006. aastal (tema emaettevõtja staatuse muutmise ajal) 308,45 miljonit eurot. Avalik-õiguslikku asutust IFP ja Axensi seovad kaks lepingut: ainuõiguslik üldlitsentsi ning tootelitsentside leping (11) ning rakendusuuringu leping. Tütarettevõtja maksab emaettevõtjale ühelt poolt tasu litsentsilepingute alusel ja teiselt poolt tasu […] (13) juurdepääsu eest avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevuse vahenditele.
(17)
Ettevõtja Beicip-Franlab on spetsialiseerunud toormeleiukohtade uurimise tarkvara väljaandmisele ja levitamisele ning uuringutele ja nõustamisele. 2006. aastal oli äriühingu käive 42 miljonit eurot. Arendustegevust, turustamist ja kasutamist käsitlevas ainuõiguslikus lepingus, mis sõlmiti 2003. aastal kümneaastaseks ajavahemikuks, on sätestatud, et [IFP pakub Beicip-Franlabile oma teadustegevuse tulemusi] (**), algoritmide, mudelite või metodoloogiate kohta, mille avalik-õiguslik asutus IFP [on välja töötanud] (**) toormeleiukohtade uurimise valdkonnas ning et Beicip-Franlab võib IFP-l paluda sellel alusel tooteid valmistada. Beicip-Franlab katab kõik avalik-õigusliku asutuse IFP toodete väljatöötamise kulud. Lisaks maksab Beicip-Franlab mitmesuguseid lisatasusid […] (*) hoolduse ja kasutusõiguste katmiseks. 2005. aastal allkirjastati kõrvalleping, millega muudeti tasu maksmise korda, kusjuures säilitati põhimõte, et Beicip-Franlab katab täielikult toodete väljatöötamise kulud.
(18)
Prosernat pakub uuringuid ja teenuseid ning gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete komplekte. 2006. aastal oli äriühingu käive 49,9 miljonit eurot. Avalik-õigusliku asutuse IFP ja Prosernati vahel sõlmiti 18. augustil 2003 kümneks aastaks üldlitsentsi leping ja rakendusuuringu leping, mis jõustusid tagasiulatuvalt 1. jaanuarist 2002 ning mille kohaselt on Prosernatil avalik-õigusliku asutuse IFP patentide suhtes ainulitsentsileping ning [viimane pakub talle] (**) oma gaasitootmise ja väävlitustamise tehnoloogiate valdkonna teadustegevuse tulemusi. Prosernat maksab emaettevõtjale aastakäibelt tasu nii protsessilitsentsi kui ka seadmete alusel makstava tasu eest, mille suurus määratakse kindlaks iga üksikjuhtumi puhul eraldi. Avalik-õigusliku asutusele IFP Prosernati juurdepääsu eest teadustegevuse tulemustele makstava tasu suurus on […] (*) % Prosernati aastasest kogukäibest.
(19)
Vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) artiklile 6 lisati 2009. aastal (14) klausel ainuõiguslikesse lepingutesse, mis reguleerivad avalik-õigusliku asutusele IFP selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat makstavat tasu, tagamaks, et emaettevõtjale kantakse uuringute eest, mida avalik-õiguslik asutus IFP teeb tütarettevõtjate tegevusvaldkondades, minimaalne kindlaks määramata summa, mis katab vähemalt 25 % rakendusuuringutele eelnevate teostatavusuuringute maksumusest, 50 % rakendusuuringu maksumusest ja vajaduse korral 75 % konkurentsieelse arendustegevuse maksumusest kooskõlas ühenduse 17. veebruari 1996. aasta uurimis- ja arendustegevusele antavat riigiabi käsitleva ühenduse raamistikuga (15) (edaspidi „uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistik”) (16).
(20)
Kooskõlas menetluse algatamise otsusega tundus uurimise raames olevat kõnealuse meetme suhtes vajalik arvesse võtta, millist võimalikku mõju avaldab riigitagatis, mis tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest, kontserni IFP üksustele (sealhulgas avalik-õiguslikule asutusele IFP ja sellele kolmele eraõiguslikule tütarettevõtjale) (17).
3 MEETME KIRJELDUS
(21)
Avalik-õiguslik asutus IFP oli 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses kuni 2006. aastani eraõiguslik juriidiline isik, ettevõtja, kelle majanduslikku tegevust ja rahastamist kontrollis Prantsusmaa valitsus.
(22)
13. juuli 2005. aasta programmseaduse nr 2005-781 (millega määratakse kindlaks energiapoliitika suunised) artiklis 95 on sätestatud IFP avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks muutmise põhimõte. Muutmine jõustus 6. juulil 2006, kui Prantsuse Vabariigi ametlikus väljaandes avaldati dekreet nr 2006-797 (avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse kohta).
(23)
Avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena sai avalik-õiguslik asutusest IFP alates selle staatuse muutmise kuupäevast avalik-õiguslik juriidiline isik (18).
(24)
Avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks liigitamise õiguslikke tagajärgi on üksikasjalikult selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) 2. osas („Meetme kirjeldus”) ning menetluse algatamise otsuse punktis 3.2.1 („Conséquences juridiques du statut d'EPIC de l'IFP” - IFP avalik-õiguslikust tööstus- ja äriasutuse staatuse õiguslikud tagajärjed), millele komisjon viitab vajalike muudatustega.
4 AMETLIKU UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(25)
Menetluse algatamise otsuses arvas komisjon esiteks, et meede tekitas kahtlusi, sest tavaõigusest kõrvale kalduv kord, mis on sisse seatud avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste jaoks pankroti korral, on käsitatav riigi piiramatu tagatisena, mis hõlmab riigi ressursse.
-
Maksejõuetus- ja pankrotimenetlust ei kohaldata avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste kui avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes vastavalt juriidiliste isikute vara puutumatuse üldpõhimõttele, mida on Prantsusmaa kohtupraktikas ning eelkõige kassatsioonikohtus tunnustatud alates 19. sajandi lõpust (19). Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon menetluse algatamise otsuse põhjendustele 38-40 jaotises 3.2.1.1 (20);
-
16. juuli 1980. aasta seadust ja selle rakendusmäärusi kohaldatakse aga avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste suhtes. Neis on sõnaselgelt märgitud, et avalik-õiguslike asutuste võlgade sissenõudmise puhul on pädevaks instantsiks riik ning antud riigile tähtsad volitused, nagu ametikohustustest lähtuv maksekorraldus ja piisavate ressursside loomine. Samuti on rakendusmäärustes sätestatud põhimõte, et kui ükski muu lahendus ei ole võimalik, vastutab avalik-õigusliku juriidilise isiku võlgade eest riik. Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon uurimismenetluse algatamise otsuse põhjendustele 41-45 jaotises 3.2.1.2 (21);
-
Avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse likvideerimisel kohaldataks üldjuhul (22) võlgade riigile või mõnele teisele avalik-õiguslikule üksusele ülekandmise põhimõtet, nii et kõikidele avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võlausaldajatele on tagatud, et nende nõue avalik-õigusliku asutuse ees ei kao kunagi. Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon menetluse algatamise otsuse põhjendustele 46-51 jaotises 3.2.1.3 (23);
-
Avalik-õiguslikel tööstus- ja äriasutustel võib olla eelisjuurdepääs riigikassa ettemaksukontodele. Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon menetluse algatamise otsuse põhjendusele 52 jaotises 3.2.1.4 (24).
(26)
Nagu täpsustatud menetluse algatamise otsuse põhjendustes 65-74, millele komisjon üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab, ei tundu Prantsusmaa ametiasutuste selgitused õigusnormide kohta olevat kahtluste kõrvaldamiseks a priori piisavad.
(27)
Komisjon märkis seejärel, et ei või välistada sellest olukorrast tulenevat valikulist majanduslikku eelist, peamiselt teadaolevate soodsamate rahastamistingimuste tõttu, ning seda isegi kui avalik-õiguslik asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate puhul ei määra väline reitinguagentuur kindlaks krediidireitingut. Samuti võis IFP kontsern olla eelisolukorras oma klientide ja tarnijatega suhtlemisel, sest viimased võisid oma nõuete puhul loota riigi tagatisele. Seega ei saa esialgses uurimise etapis välistada, et laenu hõlmava tarnimise, kaupade ostmise või teenuste osutamise puhul andsid asjaomased tarnijad, teenuseosutajad või kliendid avalik-õiguslikule asutusele IFP paremad tingimused kui riigitagatiseta ettevõtjale.
(28)
Seega on komisjon esialgse uurimise lõpus kättesaadava teabe põhjal seisukohal, et tagatise piiramatu iseloomu ning eriti selle kestuse, summa ja ulatuse tõttu on äärmiselt keeruline arvutada turuhinna suurust, mida avalik-õiguslik asutus IFP peaks riigile sellise kaitse eest maksma.
(29)
Komisjon kahtles ka riigiabi kokkusobivuses siseturuga, kuna abi ei tundu prima facie olevat ette nähtud teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks.
5 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED JA ETTEPANEKUD
5.1 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE ESIALGSED MÄRKUSED
(30)
Pärast eespool viidatud menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist edastasid Prantsusmaa ametiasutused komisjonile 14. oktoobri 2008. aasta kirjaga oma märkused ja ettepanekud. See kiri täiendab Prantsusmaa ametiasutuste varasemates kirjades esitatud märkusi ja seisukohti (25), mis on kokkuvõtvalt esitatud menetluse algatamise otsuses.
(31)
Prantsusmaa ametiasutused tuletasid oma 14. oktoobri 2008. aasta märkustes esiteks meelde, et menetlus IFP kontserni suhtes algatati samal ajal eespool viidatud postiteenuse juhtumiga, ning esitasid seetõttu vajalike muudatustega samad väited, kui nad esitasid seoses nimetatud asja uurimisega (26). Hoolimata neist sarnasustest on Prantsusmaa ametiasutused siiski tuletanud meelde avalik-õigusliku asutuse IFP eripära: tegemist on teadusasutusega, kellele on antud kolmekordne üldhuvi ülesanne (teadustegevus, koolitus ja dokumenteerimine) ning kelle tegevus ei paku suures osas majandushuvi; see õigustab selle riiklikku rahastamist. Lisaks on nad täpsustanud, miks muudeti asutus avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks: ühest küljest selleks, et viia vastavusse IFP tegevuse laad ja rahastamisviis, ning teisest küljest võib staatuse muutmist põhjendada IFP lähendamisega avalikule sektorile, kaotades eraõigusliku ettevõtja vormi.
(32)
Prantsusmaa ametiasutused on vaidlustanud riigiabi olemasolu, sest nende sõnul ei ole ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimustest täidetud kaks: kõnealuse meetme puhul ei toimunud riigi ressursside ülekandmist (5.1.1) ning sellega ei antud avalik-õiguslikule asutusele IFP mingisugust eelist (5.1.2).
5.1.1 PUUDUB RIIGIGA SEOSTATAV JA RIIGI RESSURSSIDE ÜLEKANDMISEGA SEOTUD TAGATIS
(33)
Esiteks ei saa Prantsusmaa ametiasutuste arvates avalik-õiguslikud asutused oma staatuse tõttu ühtegi tagatist (A) ja teiseks on komisjoni arutluskäik menetluse algatamise otsuses ekslik (B).
A. Piiramatu riigitagatiS puudub
(34)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 41-45, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, esitavad Prantsusmaa ametiasutused oma väidete toetamiseks viis võimalust.
(35)
Esiteks ei ole ühegi õigusakti ega otsusega ette nähtud põhimõtet, mille kohaselt garanteeriks riik põhimõtteliselt lõputult avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste võlgu.
(36)
Teiseks on riiginõukogu (Conseil d'État) kohtupraktikas tehtud otsused tagatiste puudumise kohta, eelkõige otsus kohtuasjas Société de l'hôtel d'Albe (27) ning kaks otsust kohtuasjas Campoloro (28).
(37)
Kolmandaks on finantsseadusi käsitlevas 1. augusti 2001. aasta alusseaduses (edaspidi „LOLF” - loi organique relative aux lois de finances) sätestatud, et tagatist võib luua ainult ühe finantsseaduste sätte alusel (29), nagu on riiginõukogu oma 2006. aasta aruandes sõnaselgelt väljendanud (30). Seetõttu ei saa selle eksperdi arvates, kelle Prantsusmaa ametiasutused volitasid tegelema eespool viidatud postiteenuse juhtumiga (31), alates LOLFi jõustumisest 1. jaanuaril 2005 anda õiguspäraselt enam ühtegi kaudset tagatist. Seega ei ole alates 1. jaanuarist 2005 tekkinud võlgadel enam kaudset tagatist. Enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade kohta leiab ekspert, et vaidlustava otsuse puudumisel ei saa kindlaks teha, kas need enne 1. jaanuari 2005 antud kaudsed tagatised, mille andmine ei olnud finantsseaduses sõnaselgelt lubatud, võivad võlausaldajate põhiseadusega kaitstud õiguste austamist silmas pidades kehtima jääda.
(38)
Neljandaks arvab Prantsusmaa, et kui avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel oleks riigitagatis, tuleks nende staatuse muutmisel kehtestada meetmed võlausaldajate õiguste säilitamiseks. Kuna sellist mehhanismi ei ole kunagi kehtestatud (32), järeldavad nad, et seega ei ole avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel mitte mingisugust riigitagatist.
(39)
Viiendaks tsiteerivad Prantsusmaa ametiasutused riiginõukogu vaidluste lahendamise koja endise presidendi Labetoulle’i artiklit (33), mille kohaselt: „ei ole selle tagatise [riigitagatise, mida kohaldatakse täieulatuslikult avalik-õiguslike asutuste suhtes] andmises, kasutamises ja ulatuses juriidilises mõttes mingit automaatsust.”
B. Komisjoni ekslik arutluskäik (34)
(40)
Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste puhul ei ole tagatud üksikute võlanõuete tagasimaksmine (a)) ega avalik-õigusliku asutuse ja selle kohustuste säilimine (b)).
a) Üksikute võlanõuete tagasimaksmiseks puudub tagatis
(41)
Nagu selgitatud riigiabi C 46/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 46 ja 49, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused seisukohal, et 16. juuli 1980. aasta seaduse alusel ei anta tagatist: võttes aluseks seaduse ettevalmistustööd, kohtuasjas Campoloro tehtud 10. novembri 1999. aasta (35) ja 18. novembri 2005. aasta (36) otsuste tõlgenduse ning seda küsimust käsitlevad artiklid (37), märgib Prantsusmaa, et tema arvates ei kohustata 16. juuli 1980. aasta seadusega riiki oma ressursse kasutama. Artiklis 1 sätestatud väljendiga „nähakse ette” antakse riigile üksnes õigus „asendada” selle isiku täidesaatvat organit, kelle asemele ta asub ning kelle ülesannet täites „on tal põhimõtteliselt samad pädevused, mis asendataval”. Seoses sellise asendamisega võiks riik kasutada ainult neid täidesaatva organi pädevusi, mis ei hõlma riigieelarve kasutamise võimalust, ning peale selle „ei hõlma asendamise õiguse kasutamine” erakorralist asendamist.
(42)
Nagu märgitud eespool viidatud otsuse C 56/2007 põhjendustes 50-53, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et riigi mittesüülist vastutust ei saa rakendada ainult vara puudujäägi põhjendusel. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul eeldab igasugune tagatis seda, et tagatise andja on selle andmisega nõus. Kuna vastutuse puhul on tegemist eksimuse tunnistamisega või mittesüülise vastutuse korral teatava tegevuse tagajärgede eest vastutuse võtmisega, ei saa tegemist olla tagatisega. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei saa riigi vastutuse kaasamist põhjendada ainult sellega, et prefektil või järelevalveasutusel ei olnud avalik-õigusliku asutuse finants- ja varalise olukorra tõttu võimalik võtta ühtegi meedet, mille kaudu saanuks võla tagasi maksta. Seega tuleks eksimus kõrvale jätta, sest prefekti või järelevalveasutuse tegevusest hoidumine ei ole iseenesest õigusvastane. Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad siiski, et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet, kuid on seisukohal, et isegi kui kohtunik annaks korralduse maksta võlausaldajale hüvitist, oleks võlausaldaja sellise hüvitamise tagajärjel olukorras, kus ta oleks olnud ka tavaõiguse rakendamise korral, kuna viimasel juhul oleks kõnealune vara võõrandatud ning kõik võlausaldajad oleksid saanud vastava summa. Seega ei tulene sellest võlausaldaja jaoks ühtegi eelist.
b) Puudub avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle kohustuste säilitamise tagatis
(43)
Nagu märgitud eespool nimetatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 54-56, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused arvamusel, et asjaolu, et avalik-õiguslike isikute suhtes ei saa kohaldada tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ega likvideerimismenetlusi, ei välista avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse pankrotti või tema suhtes pankrotimenetluse algatamist. Nad vaidlustavad komisjoni analüüsi, mis tugineb garantiidena antavat riigiabi käsitlevale 2000. aasta teatisele (38) (edaspidi „tagatisi käsitlev teatis”), ning leiavad, et antud juhul ei ole komisjon tõendanud pankrotimenetluse välistamisest tingitud „soodsamate rahastamistingimuste” olemasolu ega sedastanud, et avalik-õiguslik asutus IFP ei või pankrotti minna ega ka seda, et ükski maksejõuetusmenetlus ei ole võimalik, kuivõrd 1985. aasta seadus on ainult menetlusseadus, ning asjaolu, et avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus ei kuulu selle seaduse kohaldamisalasse, ei tähenda, et selle suhtes ei võiks algatada ad hoc saneerimis-, likvideerimis- või pankrotimenetlust.
(44)
Nagu on selgitatud eespool viidatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 57-67, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse kohaldamine tavaõigusega ette nähtud ühismenetluse asemel ei anna võlausaldajale mingit eelist. Nad vaidlustavad menetluse algatamise otsuse põhjenduses 81 komisjoni seatud avalikustamise (39) ja võrdväärsuse (40) kriteeriumi järgimise vajadust, et hinnata, kas erimenetluse kohaldamine maksejõuetuse korral annab sellele üksusele, kelle suhtes seda menetlust kohaldatakse, äriõigusele alluvate äriühingutega võrreldes eelise (41), kuid kasutavad ise neid kriteeriume 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse analüüsimiseks. Avalikustamise kriteeriumi puhul leiavad nad, et menetluse kohta on reitinguagentuurid õigesti märkinud, et seda kohaldatakse avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse maksejõuetuse korral, samas aga võrdväärsuse kriteeriumi puhul eristavad nad juhtumeid selle põhjal, kas avaliku teenuse osutamise järjepidevus on nõutav või mitte, märkides, et avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate finantsseisundi tõttu on IFP kontserni vara puudujäägi ilmnemine ebatõenäoline, kuna IFP vaba kapital ja investeeringud (150,3 miljonit eurot) ületasid 2007. aasta lõpus ligikaudu viis korda laenude ja võlgade summa (25,2 miljonit eurot).
a)
Eeldusel, et ei kohaldata avaliku teenuse osutamise nõuet, ei aseta avalik-õigusliku asutuse vara puudujäägi korral 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse kohaldamine võlausaldajaid soodsamasse olukorda kui tavaõigusega ettenähtud menetluse kohaldamine: nad saaksid tagasi sama summa kui äriõigusele alluva üksuse võlausaldajad, nimelt vara realiseerimisest saadud summa, ning neil ei oleks menetluse lõppedes enam edasikaebamisvõimalust (42), mistõttu leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et riigi vastutust ei saa rakendada üksnes vara puudujäägi põhjendusel. Menetlus erineb ainult kahes aspektis:
-
võlausaldajaid ei kohelda ühtse tervikuna: vastupidiselt eraõiguslikule menetlusele, mille puhul võlausaldajaid käsitatakse tervikuna ning nende nõuded rahuldatakse nende eelisõiguste kahanevas järjekorras ja vastavalt kättesaadavatele summadele, eristub 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlus selle poolest, et ainult võlausaldaja tegevus võimaldab tal oma õigused säilitada. 16. juuli 1980. aasta seaduse loogika kohaselt makstakse võlad tagasi taotlemise järjekorras;
-
riigi esindaja on isik, kes täidab halduskohtuniku kontrolli all (raske eksimuse kontroll, nagu on kindlaks määratud riiginõukogu eespool viidatud otsuses kohtuasjas Campoloro) likvideerija ja pankrotihalduriga samaväärseid ülesandeid.
b)
Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad, et juhul kui tagatud peab olema avaliku teenuse osutamise järjepidevus, võib riigi esindaja võib talle 16. juuli 1980. aasta seadusega antud volituste täitmisel otsustada mitte võõrandada teatavaid avaliku teenuse osutamiseks vajalikke varasid. Teatava vara võõrandamata jätmine, kui sellega ei kaasne riigipoolset hüvitamist, tähendaks, et varad realiseeritaks väiksemal määral ning võlausaldajatele tagasimakstavad summad oleks omakorda väiksemad. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei annaks selline menetlus avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele suuremaid õigusi kui need, mis neil oleksid olnud äriõiguse kohaldamise korral. Prantsusmaa ametiasutused möönavad siiski, et sellisel juhul kohaldataks tõenäoliselt riigi mittesüülist vastutust ning see väljenduks võlausaldajatele hüvitise maksmises vastavalt nende kantud kahjule (vähemalt nende varade müügiväärtuse ulatuses, mida riigi esindaja otsustas avaliku teenuse osutamise järjepidevuseks alles jätta). Võlausaldajad oleksid seega ilmselt sarnases olukorras nagu tavaõiguse kohaldamise korral. Prantsusmaa ametiasutused järeldavad sellest, et 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlusega ei anta tavaõigusega ettenähtud menetlusega võrreldes võlausaldajale mingit eelist ning seega ei ole sellise menetluse kohaldamine avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes õigustatud.
(45)
Nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjenduses 68, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et menetluse algatamise otsuses komisjoni nimetatud õigusaktid, eriti 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunise nr 02-060-M95 (avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste finants- ja raamatupidamiseeskirjade kohta) põhjendus 82 ning 14. novembri 2006. aasta juhend riigi avalik-õiguslike asutuste ja avalikke huve esindavate rühmade loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorralduse kohta, ei ole avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes kohaldatavad ega sellele ülekantavad.
(46)
Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate rekapitaliseerimise osas on Prantsusmaa ametiasutused esiteks seisukohal, et menetluse algatamise otsuse põhjenduses 80 tõstatatud küsimust ei tuleks hinnata võimaliku riigitagatise olemasolu tõendamiseks, vaid pigem selleks, et mõõta sellise tagatise võimalikku mõju, mis asetaks avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjad soodusolukorda tänu rekapitaliseerimise parematele tingimustele. Seejärel väidavad nad, et komisjoni arutluskäik tugineb kahele ekslikule ideele:
-
esiteks teeb komisjon arutluskäigus vea, väites, et võimaliku toetuse puhul, mida avalik-õiguslik asutus IFP võis oma tütarettevõtjatele pakkuda kontsernisisese ülekande kaudu, kuuluvad tingimused, mille korral kontserni emaettevõtja, olgugi et avalik-õiguslik juriidiline isik, võib toetada ühte oma raskustes tütarettevõtjat, rangelt äriühinguõiguse valdkonda (43) ega ole mingil määral seotud ettevõtja mõistega konkurentsiõiguse tähenduses.
-
teiseks vaidlevad Prantsusmaa ametiasutused vastu väitele, et tänu avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele ning sellest vajaduse korral tulenevale riigitagatisele on avalik-õiguslikul asutusel IFP oma tütarettevõtjaid lihtsam rekapitaliseerida, kui oleks eraõigusliku kontserni emaettevõtjal. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul on kontsernis tavaline, et äriühing toetab ajutiselt ühte oma kahjumis olevat tütarettevõtjat, nagu seda on juba tunnustanud Euroopa Kohtu kohtunik (44), ning eraõigusliku investoriga samade käitumisreeglite järgi tegutseva avalik-õigusliku investori sekkumise korral ei esine riigiabi elemente ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses (45). Sellise olukorraga oli tegemist avalik-õigusliku asutuse IFP puhul, kellel oli õiguslik võimalus (ja mitte kohustus) rekapitaliseerida oma raskustes olev tütarettevõtja teadliku investoriga samade hindamiskriteeriumide põhjal. Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad ka selle, et avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel on „otsene juurdepääs riigikassa arvelduskontodele”. Nad täpsustavad, et LOLFi artiklis 24 sätestatud „finantsabi konto” eelarvesättega on ette nähtud piiratud krediidikontode loomine (piirmäär vastavalt finantsseadusele), mis võimaldavad riigil soovi ja võimaluse korral (eriti seoses Euroopa Liidu õigusega) teha mitmesugustele asutustele ettemakseid. Vastavalt Prantsusmaa ametiasutustele ei ole avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel neile kontodele otsest juurdepääsu.
5.1.2 PUUDUB EELIS AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP JA SELLE TÜTARETTEVÕTJATE TASANDIL
(47)
Prantsusmaa ametiasutused leiavad esiteks, et eespool viidatud teatis tagatiste kohta ei võimalda kõnealusel juhul seoses eelise olemasoluga järeldada, et kui võimalikke eeliseid, millest IFP sai kasu tänu oma avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele, laiendati avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele, kes on aktsiaseltsid, läheks see vastuollu komisjoni otsustuspraktikaga. Samuti ei ole tõendatud avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate tegelik majanduslik eelis.
(48)
Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et komisjon eksib eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punktis 1.2, väites et „[…] garantii kujul antud abiks on ka soodsamad rahastamistingimused ettevõtjatele, kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või muud maksejõuetusmenetlused või tagab selgesõnalise riigigarantii või kahjumi katmise riigi poolt”:
-
esiteks vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused selle, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt selline õiguslik vorm, mis välistab pankroti- ja maksejõuetusmenetluse; komisjon ei ole seda mingil juhul tõendanud, vaid lihtsalt esitanud tõendi, et see staatus ei võimalda erimenetluse (kõnealusel juhul 25. jaanuari 1985. aasta seadusega kehtestatud menetluse) kohaldamist;
-
teiseks eitavad Prantsusmaa ametiasutused, et esineb automaatne seos pankroti- ja maksejõuetusmenetluse teostamise õiguspärase ja põhiseaduse kohase võimatuse ning soodsamate rahastamistingimustel vahel; komisjon oleks pidanud eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punkti 1.2 kohaselt eelnevalt tõendama soodsamate rahastamistingimuste olemasolu, et väita, et ettevõtja kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või maksejõuetusmenetluse, saab kasu tagatise kujul antavast abist.
(49)
Pealegi vaatas komisjon menetluse algatamise otsuses mööda oma otsustuspraktikast, kui uuris avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate tasandil võimalikke eeliseid, mis tulenevad avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest lähtuva piiramatu tagatise olemasolust. Komisjoni arutluskäik on vastuolus tema arutluskäiguga La Banque Postale’i (postipanga) (46) loomisel: kuigi viimane oli täpselt nagu avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad aktsiaselts, mis kuulus 100 %-liselt avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusega samaväärsele üksusele, leidis komisjon (jättes seejuures kõrvale selles toimikus Prantsusmaa võetud kohustused), et aktsiaseltsi õiguslik staatus võimaldas tütarettevõtja tasandil välistada iseenesest igasuguse piiramatu tagatise olemasolu. Sama arutluskäigu põhjal oleks Prantsusmaa ametiasutuste sõnul tulnud järeldada, et avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatel, kes on samuti aktsiaseltsid, ei ole avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevat võimalikku piiramatut riigitagatist.
(50)
Komisjon ei tõenda avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate tegeliku majandusliku eelise olemasolu ja piirdub menetluse algatamise otsuses sellega, et tunnistab rahastamistingimused „teadaolevalt” soodsamaks, esitamata ühtegi tegelikku tõendit. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt peaks komisjon kõnealusel juhul tõendama, et avalik-õiguslik asutus IFP sai soodsamad rahastamistingimused tänu oma avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele (47). Pealegi on Prantsusmaa ametiasutused esitanud menetluse käigus mitmesuguseid andmeid, mis tõendavad, et avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatus ei andnud ega saanud anda talle ega ta tütarettevõtjatele majanduslikku eelist. Avalik-õigusliku asutuse IFP staatus muudeti nimelt üldise järjepidevuse põhimõtte järgimiseks ning eelkõige tema tegevuse, korralduse, raamatupidamis- ja finantskorra (ressursid ning raamatupidamise ja finantsarvestuse eeskirjad) ja maksusüsteemi tasandil.
(51)
Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et eelnevalt esitatu tõendab järgmist:
-
avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate finantsseisund oli hea, mis välistab võimaliku pankroti küsimuse ja seega ka küsimuse riigi sekkumisest viimase võimalusena;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate lühiajalise rahastamise tingimused on iga ettevõtja puhul erinevad ning seetõttu toimuvad konkreetsed läbirääkimised nende vastavate pankadega intuitu personae;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP ja tütarettevõtjate suhetes tarnijate ja klientidega ei ole ka soodustingimusi, mis tulenevad asjaolust, et tarnijad ja kliendid eeldavad tagatise olemasolu.
(52)
Prantsusmaa ametiasutused järeldavad järgmist:
-
analüüs, mille komisjoni esitas uurimismenetluse algatamise otsuses, on vaieldav: avalik-õiguslikul asutusel IFP ja selle tütarettevõtjatel ei ole riigitagatist;
-
komisjon ei ole tõendanud, et IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatus annab avalik-õiguslikule asutusele IFP ja selle tütarettevõtjatele eelise;
-
komisjon ei ole seega tõendanud, et avalik-õiguslikule asutusele IFP ja selle tütarettevõtjatele on antud riigiabi.
5.2 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE ETTEPANEKUD
(53)
Komisjoni kahtluste hajutamiseks on Prantsusmaa ametiasutused siiski märkinud, et juhul, kui komisjon on nõus kõnealuse menetluse lõpetama, otsustades kooskõlas menetlusmääruse artikli 7 lõikega 2, et tegemist ei ole abiga, on nad valmis rakendama järgmisi meetmeid:
-
selgitama 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmäärust;
-
lisama avalik-õigusliku asutuse IFP laenulepingutesse märke tagatise puudumise kohta;
-
lisama avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate laenulepingutesse märke tagatise puudumise kohta.
5.2.1 16. JUULI 1980. AASTA SEADUSE RAKENDUSMÄÄRUSE SELGITAMINE
(54)
Nagu märgitud riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 94-96, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, teevad Prantsusmaa ametiasutused ettepaneku selgitada 16. juuli 1980. aasta seaduse tõlgendust, muutes selle rakendusmääruse artikli 3 lõike 1 neljandat lõiku (48). Selleks et kõrvaldada seoses prefekti või järelevalveasutuse volituste määramisega kahtlused „nähakse ette” ulatuse puhul, hõlmab Prantsusmaa ametiasutuste sõnul kavandatud muudatus seda, et edaspidi eraldavad kõnealused organid ressursse asjaomase omavalitsuse või riigiasutuse eelarvest (49). Prantsusmaa ametiasutuste sõnul välistatakse ettepanekuga see, et riigi esindaja võiks talle antud volituste täitmisel suurendada asjaomase omavalitsuse või avalik-õigusliku asutuse vahendeid riigi toetuse või riigi ressursside abil.
5.2.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP LAENULEPINGUTESSE MÄRKE LISAMINE TAGATISE PUUDUMISE KOHTA
(55)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 97-100, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused komisjoni (50) seisukoha, mille kohaselt võib riigi vastutust rakendada üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse tõttu. Nad teevad siiski ettepaneku, mis põhineb vastuvõetava riski erandil (riiginõukogu otsused kohtuasjades Sille (51) ja Meunier (52), soovitades postiteenuse juhtumis väljapakutu näitel avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele ametlikult kinnitada, et nende võlanõudel ei ole riigitagatist ning et maksejõuetuse korral ei pea riik asjaomast ettevõtjat võlgade tagasimaksmisel rahalises mõttes asendama. Seetõttu ei ole võimalikel huvitatud isikutel, kes on olukorrast täielikult teadlikud, õigust hüvitisele. Prantsusmaa ametiasutused võtavad seega endale koos avalik-õigusliku asutusega IFP kohustuse lisada iga tehingu puhul rahastamislepingusse järgmine märge (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta):
„Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. Maksejõuetuse korral ei pea riik IFPd nõude tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”
(56)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 101, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, tegid Prantsusmaa ametiasutused märkuse ka komisjoni väljendatud kahtluste kohta menetluse algatamise otsuse põhjenduses 71, kus komisjon märkis, et esiteks on vastuvõetava riski erand kohtupraktikaga kehtestatud reegel, mis võib muutuda; teiseks toetub vastav reegel konflikti korral hõlpsalt kehtetuks tunnistatavatele teisese õiguse aktidele; ning lõpuks ei hõlma Prantsusmaa ametiasutuste ettepanek kõiki juhtumeid, sest nõuded ei pruugi olla üksnes rahalised, vaid ka ärilised või muud liiki.
(57)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 102-104, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused pärast meeldetuletust, et nad on vastu komisjoni seisukohas esitatud põhimõttele, mille kohaselt ei saa riigi mittesüülist vastutust rakendada üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP vara puudujäägi põhjendusel, esitanud kahtlustele vastuseks järgmised täiendavad andmed:
a)
Prantsusmaa ametiasutuste arvates tähendaks komisjoni esimene vastuväide seda, et isegi kui liikmesriigi õigusega ei oleks selle kohta sätet ette nähtud, piisaks riigiabi olemasoluks ainult sellest, et on oht kohtupraktika, st riigi õiguse muutumiseks. Komisjon ei tohiks võimaliku abimeetme olemasolu üle otsustada õiguse võimalikust muutumisest lähtudes, mis käesoleval juhul on rohkem kui ebatõenäoline, ning vastuvõetava riski erand on avaliku õiguse üldpõhimõte, mida kohtupraktika on korduvalt kinnitanud ning mida ei ole kohtupraktikas kunagi vaidlustatud ega ulatuslikult kommenteeritud;
b)
teise vastuväite puhul tunnistavad Prantsusmaa ametiasutused, et seadused ja määrused on lepingute suhtes ülimuslikud ning vaidlusaluse sätte võib alati tühistada. Nad on siiski arvamusel, et see väide ei tugine kõrgema astme dokumendile, see ei ole põhjendatud ning on seega alusetu;
c)
kolmanda väite osas leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et see tugineb lihtsalt tarnijate võimalikule arvamusele või eeldusele, et nende nõude puhul on olemas riigitagatis. Sellist oletust ei saa rajada üksnes eelise olemasolule, vaid tuleb tõestada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP ja selle tütarettevõtjatel on tegelik majanduslik eelis.
(58)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 106, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, märgivad Prantsusmaa ametiasutused, et nad on valmis laiendama tagatise puudumist käsitleva märke lisamise ettepanekut kõikidele laenulepingutele, et välistada igasugune risk rakendada riigi mittesüülist vastutust üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse tõttu.
5.2.3 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP TÜTARETTEVÕTJATE AXENS, BEICIP-FRANLAB JA PROSERNAT LAENULEPINGUTESSE MÄRKE LISAMINE TAGATISE PUUDUMISE KOHTA
(59)
Kavandatava meetme täiendamiseks teevad Prantsusmaa ametiasutused komisjonile lisaettepaneku, mis on sarnane La Banque Postale’i loomise ajal tehtud ettepanekuga ning mille kohaselt lisataks avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) laenutingimuste puhul lepingutesse iga tehingu kohta järgmine märge (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta): „vastavalt Prantsuse õigusele (eriti tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei ole käesoleval finantstehingul ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist.”
(60)
Nagu märgitud eespool nimetatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 107-110, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused arvamusel, et kaks kavandatud selgitavat meedet (mille üksikasjad on meelde tuletatud põhjendustes 55 ja 59), võimaldavad suurendada avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate võlausaldajate teadlikkust oma õigustest, nii et ei saa öelda, et Prantsusmaa (nagu komisjon on menetluse algatamise otsuse põhjenduses 87 märkinud) „vastutab IFP võlausaldajates seoses tagatise olemasoluga tekkinud ootuste eest” ning et ta toetab vabatahtlikult sellist „juriidiliselt segast olukorda”, millega „antakse avalik-õiguslikule asutusele IFP eelis ja mis võib kaasa tuua riigi ressursside kasutamise.”
5.3 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE TÄIENDAVAD MÄRKUSED
(61)
Prantsusmaa ametiasutused esitasid 16. juuli 2010. aasta ja 26. novembri 2010. aasta kirjades täiendavad andmed, mis nende sõnul tõendavad, et avalik-õigusliku asutus IFP ei ole saanud riigiabi.
(62)
Esmalt tuletavad nad oma 16. juuli 2010. aasta kirjas meelde kohtuasja France Télécom (53) ja rõhutavad, et Euroopa Kohtu kohtunik kinnitas, et komisjonil on abi olemasolu kindlaksmääramiseks kohustus tõendada tegeliku eelise esinemist. Nad on kõnealuse juhtumi puhul arvamusel, et piiramatu tagatisega, mis komisjoni sõnul tulenes IFP avalik-õiguslikust staatusest, ei anta sellele tegelikkuses ühtegi majanduslikku eelist. 26. novembri 2010. aasta kirjas täpsustavad Prantsusmaa ametiasutused, et nende arvates lasub komisjonil tõendamiskohustus. Nad tuletavad meelde Euroopa Kohtu kohtupraktikaga kehtestatud nõudeid tõendamise ja põhjendamise valdkonnas, eriti Üldkohtu eespool viidatud otsust kohtuasjas France Telecom, Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas Krantz (54) ja hiljutist otsust kohtuasjas Deutsche Post AG (55). Prantsusmaa ametiasutused on arvamusel, et komisjoni esitatud analüüsis tuginetakse antud juhul „rohkem oletustele kui konkreetsele analüüsile”.
(63)
Prantsusmaa ametiasutuste arvates eeldab komisjon, et avalik-õiguslik asutus IFP võib eelisest kasu saada kolmel tasandil: i) suhetes pankade ja finantsasutustega, ii) suhetes tarnijatega ja iii) suhetes kolmandatest isikutest tööstuspartneritega, kes kasutavad teadusteenuseid.
(64)
Avalik-õigusliku asutuse IFP suhete osas pankade ja finantsasutustega on Prantsusmaa ametiasutused arvamusel, et avalik-õiguslik asutus IFP ei ole siiani saanud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse tõttu mingisugust majanduslikku eelist. Nad edastavad komisjonile andmed, mis tõendavad järgmist: i) pikaajalises plaanis ei olnud avalik-õiguslikul asutusel IFP võlga aastatel 2005, 2006 ja 2007 (56) ning 2008. ja 2009. aastal, ii) keskpikas plaanis oli avalik-õiguslik asutus IFP eri pankadega kokku leppinud krediidiliinide tühistamises, kuid saavutanud turuhinnaga võrreldava intressimäära ning igal juhul ei olnud ta neid krediidiliine kunagi kasutanud; iii) lühiajalises plaanis oli avalik-õigusliku asutuse IFP võlg peaaegu nullis või oli seda asjaomase ajavahemiku puhul.
(65)
Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et avalik-õiguslik asutus IFP pidi suhetes tarnijatega hankijana täitma 6. juuni 2005. aasta määrusest nr 2005-649 (57) tulenevat avalikustamise ja hankemenetluse korraldamise kohustust ning seega ei saanud tal eelist olla. Prantsusmaa ametiasutused kordavad seda analüüsi 26. novembri 2010. aasta kirjas, ning täpsustavad, et kuna avalik-õiguslik asutus IFP peab tellimused täitma hankemenetluse teel vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivile 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (58), on see nende arvates piisav tagatis konkurentsi moonutamise vältimiseks turul. Kuna avalik-õiguslik asutus IFP korraldab oma tarnijate leidmiseks hankemenetluse vastavalt Euroopa Liidu õigusest tulenevatele kohustustele, ei saa teda Prantsusmaa sõnul süüdistada ebaseadusliku eelise saamises, eriti kui puudub konkreetne tõend selle kohta. Nad rõhutavad, et just riikliku tellimuse täiustamiseks lihtsustati elektrooniliste ostusüsteemide kasutamist, näiteks on direktiivi 2004/18/EÜ põhjenduses 13 märgitud: „Kõnealune ostusüsteem võimaldab [hankijal, …] saada […] eriti suures ulatuses pakkumisi ning järelikult kindlustada riiklike vahendite optimaalne kasutamine ulatusliku konkurentsi tingimustes.” Nad nimetavad komisjoni aruannet (59) kus järeldati, et riigihankeid käsitleval määrusel on hinna langusele positiivne mõju; seda langust on nimetatud sotsiaalseks kasuks, mis tuleneb pakkujate vahelisest õiglasemast konkurentsist. Seega ei ühtinud komisjoni arvamus avalik-õigusliku asutuse IFP säästusid selle avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse arvele pannes direktiivi põhiideega, mille kohaselt on valikumenetlus parema konkurentsi kandev jõud, mis vähendab riikliku tellimuse kulu.
(66)
Avalik-õigusliku asutuse IFP suhete kohta selle klientidega täpsustavad Prantsusmaa ametiasutused, et asjaomane lepinguline teadustegevus hõlmab avalik-õigusliku asutuse IFP osutatavaid teenuseid kliendi (kolmanda isiku või tütarettevõtja) taotlusel ning teemal, mis kuulub avalik-õigusliku asutuse IFP ülesannete piiridesse, ei paku tulemuste omandi osas avalik-õigusliku asutuse IFP jaoks strateegilist huvi, rikastavad tõenäoliselt avalik-õigusliku asutuse teadmisi ja pädevust tema teostatavate teadus- ja arendustegevuse programmide juhtimisel ning ei kuulu üksnes tütarettevõtjate tegevusvaldkondadesse. Prantsusmaa ametiasutused märgivad, et teadusteenusteks, mida IFP kliendid tellivad, on vaja konkreetseid seadmeid ja eksperditeadmisi.
(67)
Prantsusmaa rõhutab, et isegi kui avalik-õiguslik asutus IFP oleks oma majandustegevuse puhul eelisolukorras tänu tema avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele, ei avaldaks see eelis turule praktilist mõju. Eelkõige ei saaks see kahjustada konkurentsi ega mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust. Avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisega (2006. aasta juulis) alanud ajavahemiku kohta tunnistavad Prantsusmaa ametiasutused ometigi, et avalik-õiguslik asutus IFP võis saada kasu maksuvähendustest, sest temalt ei nõutud täitmisgarantiid, mis on siiski väga väike summa võrreldes summaga, mida nõuavad tavaliselt sellist liiki teenuste eest pangad ja kindlustusseltsid. Prantsusmaa ametiasutused järeldavad, et sellise mõju puhul ei ole tegemist eelisega, mis seab kahtluse alla isegi riigiabi olemasolu seoses avalik-õigusliku asutusega IFP.
6 KOLMANDATE ISIKUTE JA PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED
6.1 ÄRIÜHINGU UOP LIMITED MÄRKUSED
(68)
Äriühing UOP Limited põhjendab 28. novembri 2008. aasta kirjas esmalt oma huvi sekkuda antud menetlusse kolmanda isikuna (60) ning esitab seejärel mõned üldmärkused ja väidab, et tema arvates saab üksus, keda ta nimetab äriühinguks IFP/Axens, riigiabi:
-
avalik-õiguslikust asutusest IFP ja selle tütarettevõtjast koosnevat üksust IFP/Axens nähakse turul vastuvaieldamatult avalik-õigusliku üksusena (5.1.1);
-
üksusele IFP/Axens avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse andmine võimaldas märkimisväärselt moonutada konkurentsi protsessitehnoloogiate turul, kus tegutseb äriühing UOP Limited, sest see andis eelised suhetes tarnijate, rahastajate ja klientidega (5.1.2).
6.1.1 ÜKSUSE IFP/AXENS KUVANDI KÜSIMUS TURGUDEL
(69)
Äriühingu UOP Limited sõnul ei saa nõustuda Prantsusmaa ametiasutuste väitega, mille kohaselt Axens ning teised IFP tütarettevõtjad kujutasid endast eri majandusüksusi. Komisjon märgib õigesti, et: i) Axens kuulub 100 %-liselt avalik-õiguslikule ettevõtjale IFP, ii) see, kuidas äriühing Axens rakendas avalik-õigusliku asutuse IFP teadus- ja arendustegevuse programme, peegeldas riigi otsustatud strateegilisi prioriteete, iii) avalik-õigusliku asutuse IFP eest vastutavad isikud osalesid äriühingu Axens juhtimises; iv) äriühingul Axens oli avalik-õigusliku ettevõtjaga IFP ainuõiguslik leping, mis oli tütarettevõtja tegevuses väga oluline; v) olemas olid esmakasutuse ja personali kasutusse andmise lepingud.
(70)
Peale eelmises põhjenduses esitatud andmete lisab äriühing UOP Limited, et ettekujutus, mille andsid IFP ja Axens oma suhetest ning sellest, kuidas neid turul tajuti, kätkes endas ka endas ka järgmisi tähtsaid tegureid:
-
äriühingu Axens veebisaidil on märgitud, et „äriühing on teadus- ja arendustegevuses ning tööstuses edukas olnud ligikaudu 50 aastat” (61). Samuti viidatakse äriühingu Axens reklaamides selle tehnoloogiate puhul avalik-õiguslikule asutusele IFP. Äriühingu Axens ja avalik-õigusliku asutuse IFP töötajad külastasid mõnikord koos ettevõtjaid, kellele nad olid litsentsi andnud;
-
tööstust käsitlevas ajakirjanduses esitatakse näide selle kohta, et äriühingut IFP/Axens nähti turul ühtse majandusliku üksusena. Äriühing UOP Limited on nimelt lisanud ajalehest väljavõtted, milles viidatakse üksuse IFP/Axens tegevusele protsessitehnoloogiate litsentsimise valdkonnas või selliste litsentside pakkumisele avalik-õigusliku asutuse IFP poolt tema tütarettevõtja Axens vahendusel. Lisaks on äriühing UOP Limited esitanud näiteid artiklitest või esitlustest, milles äriühingu Axens töötajad teatavad, et avalik-õiguslik asutus IFP näeb äriühingut Axens „tööstusosakonna ja äriühingu Procatalyse kogu vastavat tegevust hõlmavana.”
6.1.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU TÖÖSTUS- JA KAUBANDUSASUTUSE STAATUSEST TULENEVAD EELISED
(71)
Äriühingu UOP Limited sõnul andis asjaolu, et tarnijate ja klientide arvates oli äriühingul Axens oma tegevuse rahastamiseks piiramatu riigitagatis, talle turul märkimisväärse eelise. Isegi kui tegemist on vaid turukuvandiga, oli see ülemaailmse majanduskriisi tõttu tähtis asjaolu.
(72)
Klientide puhul on üksuse IFP/Axens pakutud tagatised erilise tähtsusega turul, kus kliendid võtavad enne vastava tehnoloogia valimist arvesse pikka ajavahemikku hõlmavaid majanduslikke kaalutlusi. Aromaatsete süsivesinike komplekside näitest lähtudes selgitab äriühing UOP Limited, et sisuliselt peavad kliendid enne selliste tehnoloogiate rakendamist olema nõus väga suurte investeeringutega infrastruktuuride väljatöötamisse ja rajamisse, milleks kulub palju tööaastaid. Tööstuskomplekside edu on peamiselt seotud kasutatavate tehnoloogiate toimimisega, mille peab klientide nõudmiste kohaselt üldiselt tagama protsesside müüja (62). Juhul kui nõutavat toimimise taset ei saavutata, ei kõhkle nad rakendamast tehnoloogia üleandja vastutust ja nõudmast taastamisega seoses rangete kohustuste täitmist. Tehnoloogia üleandja pikaajaline maksevõime on seega ostjate jaoks nende valikute tegemisel oluline ja mitte üksnes lepinguliste kohustuste täitmise, vaid ka teadus- ja arendustegevuse valdkonna pakutavate perspektiivide poolest omandatud protsessi toimimise edaspidisel parandamisel. Üksuse IFP/Axens nägemine turul riigist sõltuvana andis võrreldes konkurentidega talle seega eelise, sest ostjatel ei olnud konkreetset põhjust kahelda äriühingu pikaajalises püsimajäämises.
(73)
Tarnijate osas leiab äriühing UOP Limited, et üksuse IFP/Axens puhul võidi kokku leppida soodustingimustes võrreldes selle konkurentidega. Ta viitab äriühingu IFP ja Axensi ühiselt alla kirjutatud lepingutele, mida on mainitud menetluse algatamise otsuses.
(74)
Finantsurgude puhul arvab äriühing UOP Limited, et üksusel IFP/Axens olid kapitaliturgudel soodsamad tingimused ja intressimäär, pidades silmas riigi rolli lõpliku tagatiseandjana. Pealegi võimaldas riigi kohalolu ja sellega seostatav turvalisus investorite jaoks meelitada finantskriisi ajal nappuse tingimustes ligi erakapitali. Konkureerivatel äriühingutel ei olnud vähem huvipakkuvate majanduslike tingimuste tõttu võimalik ligi pääseda võrreldavatele ressurssidele ega neid saada. Äriühingu UOP Limited sõnul suurendasid majandus- ja finantskriis veelgi enam ohtu, et meetme tõttu võib tekkida konkurentsimoonutus.
(75)
UOP Limited viitab 23. jaanuari 2009. aasta kirjas oma eelmistele märkustele, mille ta edastas eespool viidatud riigiabi C 51/2005 käsitleva otsusega seotud menetluse käigus. Ta on arvamusel, et selles teabes oli piisavalt andmeid, mis tõendasid lepinguosaliste maksevõimelisuse tähtsust asjaomasel protsessilitsentside turul. Ta kordab väidet, et üksuse IFP/Axens kliendid eeldasid, et on ärilises suhtes riigiasutusega, mille pikaajaline elujõulisus ei olnud seotud mingisuguse riskiga. Lõpetuseks kutsub äriühing UOP Limited komisjoni üles analüüsima äriühingu Axens ja selle klientide lepinguid ning on enda sõnul veendunud, et neis ei esine ühtegi sätet, mis võiksid äriühingu Axens tasandil vastutust piirata.
6.2 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE KOMMENTAARID ÄRIÜHINGU UOP LIMITED MÄRKUSTE KOHTA
(76)
Prantsusmaa ametiasutused on 22. juuni 2009. aasta kirjas seisukohal, et äriühingu UOP Limited märkused „põhinevad ekslikel, st täielikult valedel kinnitustel ning kindlasti mitte sellistel väidetel, mis tõendaksid avalik-õigusliku asutuse IFP või äriühingu Axens puhul riigiabi olemasolu.”
(77)
Prantsusmaa ametiasutused ei pea sisuliselt asjakohaseks esitatud väidet, mille kohaselt nähakse üksust IFP/Axens turul avalik-õigusliku üksusena, kes on eelisolukorras suhetes klientide ja tarnijatega ning finantsturgudel, ning lükkavad ümber kinnituse, mille kohaselt üksus IFP/Axens kujutab endast riigiasutust, kellel ei ole pikaajalise elujõulisusega mingeid probleeme.
(78)
Prantsusmaa ametiasutused esitavad kaks väidet:
-
üksus IFP/Axens ei ole riigiasutus, kelle kasutuses on piiramatud ressursid; lisaks ei tõenda miski, et kõnealust üksust turul sellisena nähakse (6.2.1);
-
teiseks ei anna avalik-õigusliku asutuse IFP staatus avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena turul ühtegi eelist äriühingule Axens (6.2.2).
6.2.1 IFP/AXENS EI OLE RIIGIASUTUS, KELLE KASUTUSES ON PIIRAMATUD RESSURSID
(79)
Vastupidiselt äriühingu UOP Limited väitele, ei näinud Prantsusmaa ametiasutuste sõnul üksuse IFP/Axens tarnijad ja kliendid seda ettevõtjat riigiasutusena, kelle päralt on piiramatud riigiressursid.
(80)
Esiteks viitavad Prantsusmaa ametiasutused komisjonile edastatud õiguslikule analüüsile ning oma eelnevatele märkustele, mis nende arvates tõendasid, et avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest ei tulenenud mingisugust riigitagatist.
(81)
Teiseks märgivad Prantsusmaa ametiasutused, et äriühing UOP Limited tugineb „väidetavale uskumusele, mille kohaselt on üksuse IFP/Axens puhul olemas piiramatu riigitagatis”, mida õiguslikult ei ole, ning ainuüksi sellest ei piisa riigiabi olemasolu põhjendamiseks.
(82)
Kolmandaks, isegi kui eeldada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on riigitagatis - millele Prantsusmaa ametiasutused vastu vaidlevad -, on ekslik arvata, et selline tagatis laieneks automaatselt avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele põhjendusel, et IFP ja selle tütarettevõtjad moodustavad konkurentsiõiguse tähenduses majandusliku kontserni. Prantsusmaa väidab, et kuna avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad, eriti Axens, ei ole eraõigusliku üksusena, kelle suhtes kehtib äriühinguõigus, sellise tagatisega kaetud, on tütarettevõtjate autonoomia põhimõte just vastuolus äriühingu UOP Limited väljapakutud teooriaga, et kontserni piires toimub tagatiste automaatne laiendamine. Kontserni mõistet, millel võib olla tähendus konkurentsiõiguses, ei tunnustata äriühinguõiguses ning tagatiste andmisel kontserni piires tuleb seega lähtuda rangetest vormilistest ja sisulistest tingimustest. See kehtibki avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes, kes on ette näinud, et on vaja haldusnõukogu luba põhikirja artikli 7 tähenduses. Pealegi leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et komisjon on seda juba kinnitanud, kui tunnistas, et „äriühingu Banque Postale õiguslikust staatusest (eraõiguslik juriidiline isik) piisab iseenesest, et välistada äriühingu Banque Postale tasandil piiramatu riigitagatise olemasolu” (63).
6.2.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP STAATUS AVALIK-ÕIGUSLIKU TÖÖSTUS- JA KAUBANDUSASUTUSENA, EI ANNA ÄRIÜHINGULE AXENS TURUL ÜHTEGI EELIST
(83)
Prantsusmaa ametiasutused on arvamusel, et äriühingu UOP Limited esitatud väide, mille kohaselt turul usuti, et üksus IFP/Axens on piiramatute ressurssidega riigiasutus, kellel on suhetes klientide, tarnijate ja võlausaldajatega eelised, ei tugine „usaldusväärsetele andmetele” ning pealegi saab selle „vaieldamatult faktidega ümber lükata.”
(84)
Prantsusmaa ametiasutused on esitanud äriühingu Axens õigusasjade ja lepingutega tegeleva juhatuse (Direction des Affaires juridiques et des Accords (AJA)) märgukirja pealkirjaga „Äriühingu Axens õiguskindluse põhimõtted” (64), milles on täpsustatud suhteid avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens vahel. Nimetatud suhete puhul kehtib üldreegel, mille kohaselt ei nõua Axens mitte mingil põhjusel emaettevõtja tagatist. Prantsusmaa ametiasutused on täpsustanud, et tagatise puudumise eeskirjast ei ole võimalik teha ühtegi erandit. Seda põhimõtet on dokumendis in extenso meelde tuletatud järgmiselt: „IFP ei taga äriühingu Axens tegevust või tegevusetust.” Prantsusmaa ametiasutused on täpsustanud, et see eeskiri kehtib iga lepingu suhtes, mida Axens võib sõlmida, või iga projekti suhtes, mida ta võib koos oma klientide, tarnijatega ja finantsturgudel teostada.
6.2.2.1 Äriühingu Axens ja selle klientide suhted
(85)
Prantsusmaa sõnul väidab äriühing UOP Limited ilma igasuguse põhjenduseta, et riiklik tagatis on äriühingu Axens pikaajalisele finantsolukorrale tähtis, nimelt seoses litsentsilepingutes sätestatud tavapäraste lepinguliste tagatiste ja hooldamiskohustustega (65), pealegi ta ei põhjenda, miks on „veendunud, et komisjon ei leia ühtegi vastutuse piiramise sätet äriühingu Axens tasandil.”
(86)
Sellega seoses on Prantsusmaa ametiasutused täpsustanud, et põhjenduses 84 kirjeldatud eeskiri (mille kohaselt tütarettevõtja ei taotle emaettevõtjalt ühtegi tagatist) kehtib ka kõikide tagatiste suhtes, mille üle Axens võiks oma kliendiga läbirääkimisi pidada või lepingu sõlmida. Prantsusmaa ametiasutused on väidet näitlikustanud „aromaatsete süsivesinike komplekside” näitega, mida äriühing UOP Limited on oma märkustes kommenteerinud. Prantsusmaa ametiasutused on selgitanud, et üldreeglina püüab Axens piirata oma vastutuse teatava osaga litsentsitasust […] (*). Selline tagatiste piiramise poliitika, mis on üheks äriühingu Axens õiguskindluse põhimõtteks, eristab teda selgesti selles valdkonnas tegutsevatest teistest ettevõtjatest, kellel on Prantsusmaa ametiasutuste sõnul tavaks anda teatavatel juhtudel piiramatu tagatis.
(87)
Prantsusmaa ametiasutused tuletavad lõpetuseks meelde, et katastroofide korral ei kasutata hooldamise/parandamise kohustuste täitmiseks avalik-õigusliku asutuse IFP rahalist katet:
a)
Axensi makseviivituse korral on tsiviilvastutuse kindlustusandjate pakutav tagatis tema ülemaailmse programmi kindlustuspoliiside kaudu oluliselt suurem kui äriühingu Axens lepingujärgne vastutus tema litsentsisaajate ees;
b)
äriühingu Axens ressursside vahetu ja kiire kasutuselevõtmine, eelkõige tänu tema väikesele võlakoormale, on samuti väga tähtis;
c)
avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens kokkulepetega on avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus sõnaselgelt piiratud paratamatult vajalike summadega Axensi makseviivituse korral ühe oma litsentsisaaja suhtes, sest need on seotud litsentsitasuga, mida avalik-õiguslik asutus IFP saab;
d)
äriühingu Axens tsiviilvastutuse kindlustusandja loobub sõnaselgelt mis tahes põhjustel avalik-õigusliku asutuse suhtes hagi esitamisest.
(88)
Prantsusmaa ametiasutused järeldavad, et äriühingu UOP Limited väited seoses äriühingu Axens väidetava eelisega protsessilitsentside turul on alusetud, eriti seetõttu, et äriühingu Axens poliitika on pikka aega olnud piirata klientidele antava vastutuse tagatist.
(89)
Prantsusmaa ametiasutused täpsustasid oma 8. septembri 2009. aasta kirjas, et vastutuse piiramine seoses klientidega on ette nähtud nii üldlitsentsi lepingu (66) kui ka tootelitsentside lepingutega (67), mis on avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens vahel sõlmitud ning mis jõustusid 1. jaanuaril 2001. Nende kahe lepinguga on kindlaks määratud, et kui Axens suudab tõestada, et tema makseviivitus tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP osutatud teenustest, siis piirdub viimase rahaline vastutus protsendiga (68) summast, mida avalik-õiguslik asutus IFP on tegelikult saanud litsentsitasuna pro rata kaebuse põhjustanud müügi eest (tootelitsentsid) ning kaebuse põhjustanud individuaalse all-litsentsi või all-litsentsi müügi eest (üldlitsents). Teisisõnu ei saa avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus kunagi olla rohkem kui 100 % saadud summast. Üldlitsentsi lepinguga on lisaks ette nähtud, et Axens vastutab protsesside tehnilise toimimise puhul all-litsentsisaajatele antud finantstagatiste eest. Avalik-õiguslik asutus IFP ei vastuta seega tehniliste tagatiste eest, mida Axens on oma klientidele andnud.
(90)
Lisaks tuleb märkida, et laenulepingutes äriühingu Axens ja tema klientide vahel on järjekindlalt sätestatud, et äriühingu Axens rahaline vastutus piirdub üldjuhul […] (*) %ga iga kaebuse põhjustanud üksuse makstud litsentsitasust. Avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus on täielikult sõltumatu äriühingu Axensi omast, sest ärilistel põhjustel ületab tagatis, mille viimane on andnud klientidele, talle avalik-õigusliku asutuse IFP antud tagatise. Sama põhimõte kehtib iga litsentsi puhul, mida avalik-õiguslik asutus IFP annab muudele kolmandatele isikutele kui tema tütarettevõtjad.
(91)
Lõpetuseks on Prantsusmaa ametiasutused lisanud, et avalik-õiguslik asutuse IFP põhimõte on piirata oma vastutust klientide (tütarettevõtjate või kolmandate isikute) ees, kui ta osutab viimaste nimel teenuseid (uuringud, teadustegevus tellimisel, katsed jms). Avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus seisneb seega elluviidud tööde parandamises, samas kui rahalises plaanis kehtib põhimõte, et vastutus piirdub […] (*) %ga tegelikult saadud tasust, kusjuures ülemmäär võib vastavalt üksikjuhtumile ulatuda kuni […] (*) %ni. Seega kui avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud töö on kliendi hinnangul puudulik, ei või mingil juhul kohustada IFPd tööd täielikult uuesti tegema.
6.2.2.2 Äriühingu Axens suhe tarnijatega ja rahastamistingimused finantsturgudel
(92)
Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei ole asjakohane äriühingu UOP Limited väide, mille kohaselt annab nii tarnijate seas kui ka finantsturgudel valitsev arvamus äriühingu Axens piiramatutest finantsressurssidest talle soodsamad tingimused. Prantsusmaa sõnul ei esita äriühing UOP Limited kõnealuse väite kinnitamiseks ühtegi tõendit.
(93)
Prantsusmaa ametiasutuste arvates piisab äriühingu UOP Limited väite ümberlükkamiseks põhjenduses 84 kirjeldatud eeskirjast, mille kohaselt ei taotle tütarettevõtja emaettevõtjalt ühtegi tagatist.
(94)
Lisaks tuletavad Prantsusmaa ametiasutused seoses finantsturgudel nii äriühingu Axens kui ka äriühingute Beicip-Franlab ja Prosernat suhtes valitsevate laenutingimustega meelde, et nad on valmis võtma komisjoni ees kohustuse märkida iga tehingu puhul kirjalikult igasse rahastamislepingusse, et „vastatavalt Prantsuse õigusele (eelkõige tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei anta käesoleva rahastamistehingu puhul mingisugust riigi tagatist, ei otsest ega kaudset” (69).
7 HINDAMINE
7.1 ABI OLEMASOLU ELI TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 107 LÕIKE 1 TÄHENDUSES
(95)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(96)
Kõnealusel juhul tuleb riigiabi olemasolu kindlaksmääramiseks esmalt kontrollida, kas meetme puhul, mis seisnes selles, et Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele IFP 7. juulil 2007 avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse, kasutati riigi ressursse (7.1.1) majandustegevusele piiramatu avalik-õigusliku tagatise andmiseks (7.1.2). Kuna riigitagatise ulatus ja tagatisega hõlmatud tegevuse laad võimaldavad määratleda käesoleva otsuse reguleerimisala (7.1.3), tuleb järgnevalt uurida, kas kõnealune meede annab kontsernile IFP valikulise eelise (7.1.4), mis võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust (7.1.5).
7.1.1 RIIGI RESSURSSIDE KASUTAMINE PIIRAMATU TAGATISE KUJUL
(97)
Pidades silmas konkurentsiõiguse tähenduses majandusliku kontserni eripärast struktuuri, on vaja võtta arvesse, millist mõju võib piiramatu riigitagatis, mis tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest, avaldada kontserni IFP kõigile üksustele, st nii avalik-õiguslikule asutusele endale kui ka selle tütarettevõtjatele. Seda tuleb teha seoses kahe aspektiga:
-
avalik-õigusliku asutuse IFP puhul tuleneb piiramatu tagatise mõju otseselt avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest: avalik-õigusliku juriidilise isikuna ei kohaldata avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses. Seda eripära arvesse võttes võivad kontserni IFP emaettevõtja otsese majandustegevuse tingimused olla soodsamad kui teistel turuosalistel, kelle võrreldavat tagatist ei ole (7.1.1.1);
-
kontserni IFP eraõiguslike tütarettevõtjate, kelle suhtes kehtib makseviivituste küsimustes tavaõigus, otsese majandustegevuse sidumine avalik-õigusliku asutusega ja seega riigiga tundub olevat võimatu. Seega tuleb tütarettevõtja vara puudujäägi korral analüüsida, kas äriühingute Axens, Prosernat ja Beicip-Franlab võlausaldajate jaoks võiks olemas olla tagatisega sarnane kaudne mehhanism, mis tugineb nende tütarettevõtjate emaettevõtja võimalikule vastutusele (7.1.1.2).
7.1.1.1 Avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu riigitagatis, mis tuleneb tema avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest
(98)
Riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) on komisjon järeldanud (70), et La Poste’i (71) avalik-õiguslikust staatusest tulenev lahutamatu eripära ning eelkõige tagatise olemasolu üksikute nõuete tagasimaksmiseks ja La Poste’i olemasolu ja/või tema kohustuste säilitamiseks tähendab seda, et riik täidab avalik-õigusliku asutuse majandustegevuse puhul viimase tagatiseandja rolli.
(99)
Kõnealusel juhul arvab komisjon, et riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) esitatud peamisi väiteid saab põhiosas üle kanda avalik-õigusliku asutuse IFP staatusele avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena ning et viimasel on ka eriline juriidiline seisund nii seoses selle võlausaldajate nõuete rahuldamisega kui ka selle tegevuse jätkamisega maksejõuetuse korral. Samuti viitab komisjon käesoleva analüüsi puhul riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) jaotises 4.1 („Abi liigitamine”) esitatud väidetele.
A. Tagatis üksikute võlanõuete rahuldamiseks
(100)
Esmalt tuleb kontrollida Prantsusmaa ametiasutuste väidet, mille kohaselt on riigitagatis avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse kasuks välistatud õigusaktide või kohtupraktikaga (a), enne kui tõendada, et juhul kui avalik-õiguslik asutus IFP satub maksejõuetuse olukorda, on menetlus tema võlausaldajate puhul soodsam kui nende ettevõtjate võlausaldajate puhul, kelle suhtes kehtib tavaõigus.
a) Prantsusmaa ametiasutuste argumentide ümberlükkamine
(101)
Vastupidiselt Prantsusmaa ametiasutuste kinnitatule saab komisjon teha järelduse, et Prantsuse õiguses tunnistatakse kaudsete tagatiste ning eelkõige avalik-õigusliku asutuse staatusest tuleneva riigitagatise olemasolu. Komisjon lükkab Prantsusmaa ametiasutuste väited tagasi järgmistel põhjustel.
(102)
Esiteksviitab komisjon vajalike muudatustega riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustele 120 ja 121, kus Prantsusmaa ametiasutused kinnitavad, et ühegi õigusakti ega otsusega ei ole kehtestatud põhimõtet, mille kohaselt tagab riik avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste võlgu. Komisjon aga arvab vastupidi, et kuigi on tõsi, et ei ole õigusakti ega otsust, mis kinnitaks või välistaks sõnaselgelt riigitagatise olemasolu avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste puhul, ei välista see kaudse tagatise olemasolu.
(103)
Teiseks viitab komisjon vajalike muudatustega riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustele 122 ja 124, kus Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et kohtupraktikas on olemas otsused tagatiste puudumise kohta, nimelt otsus kohtuasjas Société de l'hôtel d'Albe (72) ja otsused kohtuasjas Campoloro (73). Nagu on komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis rõhutanud, ei käsitletud esimese kohtuasja puhul täpselt sellist olukorda, milles peaks eeldatavalt rakendama tagatist (74). Teisest kohtuasjast (75) nähtub komisjoni arvates aga, et kui avalik-õiguslike asutuste võlgade sissenõudmise menetluses rakendatakse riigi vastutust, on sel olemas kõik tagatismehhanismitunnused.
(104)
Kolmandaks leiab komisjon, et ei ole võimalik kinnitada Prantsusmaa ametiasutuste postiteenuse juhtumis esitatud väidet, mille kohaselt avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võetud laenudel ei saa pärast LOLFi jõustumist 1. jaanuaril 2005 olla kaudset tagatist.
a)
Komisjon rõhutab, et avalik-õigusliku asutuse IFP staatust muudeti 7. juulil 2006 ehk pärast LOLFi jõustumist. Seega ei ole vaja analüüsida Prantsusmaa ametiasutuste eksperdi esitatud väiteid postiteenuse juhtumi puhul enne 1. jaanuari 2005 võetud võimalike laenude kohta ning seda sõltumatult asjaolust, et Prantsusmaa ametiasutused viitavad sellele oma märkustes vajalike muudatustega. Laenud, mille avalik-õiguslik asutus IFP võttis enne 1. jaanuari 2005, võttis ta ettevõtjana 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses (ja seega eraõigusliku juriidilise isikuna), ning seetõttu ei saanud nende suhtes võtmise (76) ajal kehtida avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenev piiramatu tagatis.
b)
Komisjon märgib seega, nagu tõi esile ka komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis ja nagu juba selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 130, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, et finantsseaduses riigitagatiste loetlemise kohustuse rakendamisala piirdub selliste tagatiste andmisega; et seetõttu hõlmab tagatise andmine juhtumeid, kus riik otsustab sõnaselge tahteavalduse kaudu anda tagatise teatavale organile või tehingule; et finantsseaduses tagatiste loetlemise kohustus ei hõlma neid tagatisi, mis tulenevad staatusest või kohtuotsusega määratud kohustusest ning millel on kaudne ja automaatne iseloom, ning et see teine kategooria ei sõltu riigi otsusest, vaid asjaolust, et riik tegutseb eelnevalt kindlaks määratud õigusraamistikus, mille puhul tagatis on üksnes tagajärjeks (77).
c)
Komisjon järeldab selle põhjal samamoodi nagu riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse põhjenduses 131, millele ta viitab vajalike muudatustega, et LOLFile tuginev Prantsusmaa ametiasutuste argument ei ole veenev ning et asjaolu, et üheski finantsseaduses ei täpsustata, et riik annab avalik-õiguslikule asutusele IFP tema staatusest tuleneva tagatise, ei välista kaudse tagatise olemasolu; igal juhul rõhutab komisjon, et see ei ole seotud sellega, et Prantsuse õiguses liigitatakse meede tagatiseks, ega isegi mitte sellega, et tegemist on LOLFi reguleerimisalasse kuuluva tagatisega; et asjakohane on ainult kõnealuse meetme liigitamine Euroopa Liidu õiguse alusel ning et selles õiguses tunnustatakse kaudse tagatise olemasolu, kui liikmesriik on õiguslikult kohustatud tagasi maksma teise isiku võlad, kui viimane on makseviivituse olukorras (78).
(105)
Neljandaks lükkab komisjon tagasi Prantsusmaa ametiasutuste väite, mille kohaselt tuleb juhul, kui avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel on riigitagatis, rakendada uue avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuste loomisel (sealhulgas staatuse muutmise kaudu) tagatismeetmeid, millega säilitada võlausaldajate enne asjaomase avalik-õigusliku isiku staatuse muutmist tekkinud õigused, ning tuletusreegli modus tollens, mille kohaselt ei rakendatud sellist mehhanismi kunagi (79), mistõttu ei ole avalik-õiguslikule asutusele IFP antud ühtegi tagatist.
a)
Nagu komisjoni ekspert on märkinud postiteenuse juhtumi puhul ning nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 133, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, tooks selline kinnitus kaasa omandiõiguse põhiseadusliku kaitse väga laia tõlgendamise.
b)
Komisjon soovib seega täpsustada, nagu ta ka juba tegi riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 134, millele ta viitab vajalike muudatustega, et omandiõigus ei nõua erimeetme võtmist eesmärgiga tagada võlausaldajate õigused avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse äriühinguks muutmisel, mille suhtes on kohaldatavad saneerimis- ja likvideerimismenetlused, ning et selliste meetmete puudumine ei ole märgiks kaudse tagatise puudumisest.
c)
Nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 135 ja 136, millele viidatakse vajalike muudatustega, lisab komisjon, et asjaolu, et Prantsusmaa ametiasutused otsustasid anda sõnaselge tagatise La Post'ile (80), kui see sai 1990. aastal avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusega samaväärse staatuse, ei tõenda, et tal juba ei olnud kaudset tagatist.
(106)
Viimaseks viitab komisjon käesoleva otsuse jaotisele, milles käsitletakse riigi vastutust, ning riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) jaotise 4.1.1 A osa punkti b alapunktile 3 seoses Labetoulle’i artikliga, mida tsiteerisid Prantsusmaa ametiasutused (81), ning oma analüüsile kohtuasja Camporolo kohta (82).
(107)
Vastupidiselt sellele, mida väidavad Prantsusmaa ametiasutused - nende sõnul on selline tagatis õigusaktidega välistatud -, märgib komisjon, et avalik-õigusliku asutuse staatusega seotud kaudsete tagatiste olemasolu kinnitab riiginõukogu teatis kohtuasjas Crédit Lyonnais, milles tugineti kaudse tagatise kindlakstegemisel üksnes asjaolule, et tegemist oli avalik-õigusliku asutusega (83).
(108)
Nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 142-145, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, ei jaga komisjon Prantsusmaa ametiasutuste tõlgendust, mille kohaselt ei ole riiginõukogu seisukoht avalik-õiguslikule asutusele IFP ülekantav. Ta rõhutab, et selles arvamuses ei osutata mingil moel avalik-õigusliku asutuse ülesannetele ega avaliku sektori raamatupidamisarvestuse olemasolule või selle puudumisele vastavas asutuses. Muu hulgas ei selgita Prantsusmaa ametiasutused, miks on nende arvates kõnealune seisukoht kohaldatav ainult avaliku sektori raamatupidamisarvestusega avalik-õiguslike asutuste suhtes. Komisjon lükkab muu hulgas ümber Prantsusmaa ametiasutuste argumentidega, mille kohaselt ei ole asjaomane seisukoht kohaldatav, kuna see koostati enne LOLFi vastuvõtmist ja on vastuolus riiginõukogu hilisema praktikaga, olles tuletanud põhjenduses 104 ning riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (mida on nimetatud eespool) meelde, et LOLF ei ole takistuseks avalik-õiguslikule asutusele IFP antud kaudse riigitagatise olemasolule.
(109)
Nagu märgitud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 146 ja 147, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, võtab komisjon teadmiseks majandus-, rahandus- ja tööstusministri 22. juuli 2003. aasta teatise, mille teemaks on „Riigi kaudsete või sõnaselgete tagatiste arvelevõtmine” ja mis kinnitab kaudsete tagatiste olemasolu, mis tulenevad haldus- või õigusaktist, „millel on või mis põhjustab riigi jaoks finantstagajärgi”. Selles teatises tõendatakse, et riigitagatis võib tuleneda väga erineva iseloomuga õigusaktidest (84) ning tuletatakse meelde, et avalik-õigusliku asutuse loomine tähendab kaudse riigitagatise andmist selle asutuse võlausaldajatele (85).
b) Avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajale on tagatud tema nõude rahuldamine.
(110)
Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jaotise 4.1.1 A osa punktis b esitatud tutvustuse näitel kavatseb komisjon järgnevalt tõendada, et avalik-õigusliku asutuse IFP maksete tegemise peatamise korral on viimase võlausaldajad soodsamas olukorras kui äriõigusele alluva ettevõtja võlausaldajad.
(111)
Esiteks puuduvad avalik-õigusliku asutuste puhul tavapärased piirangud, mis esinevad eraõigusliku asutuse nõude puhul. Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, põhjendustes 150-154 üksikasjalikumalt esitatud andmetele tuginedes järeldab komisjon esimese punkti kohta järgmist:
-
vastupidiselt äriõigusele alluvate ettevõtjate võlausaldajatele ei riski avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad (arvestades, et IFP suhtes ei kohaldata tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses) sellega, et nende nõuded võivad likvideerimismenetluse tagajärjel täielikult või osaliselt kaduda;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP juriidilise isiku staatus ei ole takistuseks riigitagatise olemasolule;
-
kuna riigi vastutuse ulatus avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes ei ole sõnaselgelt piiritletud, võivad viimase võlausaldajad õiguspäraselt tugineda põhimõttele, mille kohaselt toetab riik avalik-õigusliku asutuse IFP laene, ehkki viimane on juriidiline isik.
(112)
Teiseks on 16. juuli 1980. aasta seaduse (ja eri rakendusmääruste) (86) kohaselt algatatud kohtuotsusega avalik-õigusliku asutuse võlgade sissenõudmise menetlus põhjendustes 113-117 esitatud põhjustel soodsam avalik-õigusliku asutuse IFP võlglastele kui tavaõigusega ettenähtud juriidiliste menetluste puhul, kuivõrd nende puhul ei saa võlausaldaja nõue avalik-õigusliku asutuse IFP vastu kaduda.
(113)
Vastavalt riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, põhjendustes 157-161 esitatud analüüsile märgib komisjon esiteks, et 1980. aasta seaduse (87) ja selle rakendusmeetmete (88) kohaselt on avalik-õiguslike asutuste võlgade sissenõudmise puhul pädev instants riik ja sellele antakse olulised eesõigused: ametikohustustest lähtuva makse tegemine ja piisavate vahendite loomine.
(114)
Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 162-168, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, esitatud kaalutluste näitel leiab komisjon, et 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmäärustega kindlaksmääratud konkreetne menetlus on ainult nõuete sissenõudmise menetlus, mitte aga likvideerimismenetlus; selle menetluse kohaldamise tulemusel nõue ei kao, samas kui tavaõiguse kohase likvideerimismenetluse kohaldamise tulemusel toob otsus lõpetada vara puudujäägi tõttu menetlus ilma sanktsioonideta võlausaldajate jaoks kaasa selle, et nad ei saa otsust edasi kaevata. Komisjon märgib ka, et kuna 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes on sätestatud maksekorralduse tähtaja edasilükkamine ning samas ei ole neis mitte ühelgi juhul käsitletud maksete tegemise peatamise võimalust, jätavad need võlausaldajatele mulje, et avalik-õigusliku üksuse vastu esitatud nõude rahuldamiseks on vajalikud vahendid alati olemas. Nende kahe asjaolu põhjal võib järeldada, et vara puudujäägi katab vajaduse korral riik või on selline olukord ainult ajutine. Seevastu ei ole ühegi likvideerimismenetluse puhul võimalust, et maksejõuetu isiku võlgade eest peaks vastutama kolmas isik, välja arvatud juhul, kui tegemist on tagatise andjaga.
(115)
Vastavalt analüüsile, mis on esitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 170-180, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, arvab komisjon, et Prantsuse õigusaktides on riigil lubatud nõustuda või isegi kutsutakse riiki nõustuma avalik-õiguslikele asutustele likviidsusprobleemide korral abi andmisega, eelistades seda võimalust tavapärastele pangalaenudele; selline toetus võib endast kujutada 16. juuli 1980. aasta seaduses sätestatud lisavahendeid. Samuti arvavad nad, et nendest õigusaktidest on teadlikud võlausaldajad, kes võivad seega põhjendatult eeldada, et järelevalveasutusel on võimalik leida nende nõuete rahuldamiseks vajalikke vahendeid. Seega leiab komisjon, et võimalus, et 16. juuli 1980. aasta seadusega sätestatud menetluse kohaldamise tagajärjel jääb võlausaldaja nõue rahuldamata, on ebatõenäoline.
(116)
Seega väidab komisjon vastupidiselt sellele, mida ta järeldas äriühingu La Poste kohta riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (mida on nimetatud eespool), et kõnealusel juhul on avalik-õigusliku asutuse kasutada suhteliselt märkimisväärsed omavahendid, arvestades, et - nagu on selgitanud Prantsusmaa ametiasutused põhjenduses 44 - vaba kapital ja investeeringud (150,3 miljonit eurot) ületasid 2007. aasta lõpus ligikaudu viis korda laenude ja võlgade summa (25,2 miljonit eurot). Seega tunnistab komisjon, et praeguses finantsolukorras ei ole eriti tõenäoline, et omavahendite puudumise tõttu ei suudaks avalik-õiguslik asutus IFP lähitulevikus oma kohustustega toime tulla ja vajaks riigi sekkumist.
(117)
Kuigi praegu ei ole avalik-õigusliku asutuse IFP vara puudujäägi olukord võimalik, ei pruugi see aga pikaajalisemas plaanis nii olla. Sellises olukorras tooks võimatus saada vahendeid varade võõrandamise teel kaasa muude tagatismehhanismide (ettemaksed, riigi vastutuse rakendamine jne) kasutamise. Pealegi, kui seadusandja näeb ette vara kaitsmise korra, võib see toetada vaidlusi riigi mittesüülise vastutuse üle avalik-õigusliku asutuse IFP võimaliku makseviivituse korral (89). Selles osas võtab komisjon teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste väite (90), mille kohaselt juhul, kui riik otsustaks, et avalik-õiguslikule asutusel kuuluv vara on avaliku teenuse osutamiseks vajalik ning on selle võõrandamise vastu, ei pea ta siiski vastutama tagatismehhanismide kaudu makstava hüvitise eest. Ta märgib siiski, et Prantsusmaa ametiasutused on tunnistanud (isegi kui nad vaidlevad vastu sellele, et avalik-õiguslik asutus IFP võiks sellest kasu saada), et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet (91). Samuti leiab komisjon, et juhul, kui avalik võim otsustab jätta vara võõrandamata avaliku teenuse säilitamiseks, võib see kaasa tuua riigi mittesüülise vastutuse rakendamise võrdsuse põhimõtte rikkumise eest avalik-õiguslike koormiste kandmisel.
(118)
Kolmandaks on komisjon riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 185-226, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et sellisel ebatõenäolisel juhul, kui 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetlus ei võimalda võlausaldaja nõuet rahuldada, on tal riigi vastutuse rakendamiseks kasutada jäävatel edasikaebamisvõimalustel tagatismehhanismi omadused.
(119)
Kuigi Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei saa riigi vastutust põhimõtteliselt rakendada, olgu see süüline või mitte (92), tunnistavad nad, et avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõude olemasolu korral ning juhul, kui riigi esindaja peab 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetluse rakendamisel sellise nõudega arvestama, võib kohus anda korralduse maksta võlausaldajale hüvitist. Prantsusmaa ametiasutused on siiski seisukohal, et sellisel juhul ei oleks võlausaldajal mingisugust eelist, kuna tema hüvitis oleks võrreldav tavaõiguse kohaldamisel saadavaga. Selles osas viitab komisjon teatavatele 1980. aasta seadusega kehtestatud eriõiguste eripärale: tavaõiguse kohase likvideerimismenetluse korral ei saa võlausaldajad (eelkõige tagatiseta võlausaldajad) üldiselt tagasi kogu oma võlga ning sageli ei maksa kolmandad isikud likvideerimisele mineva äriühingu võlgu.
(120)
Samuti vaidlevad Prantsusmaa ametiasutused vastu sellele, et vastutuse rakendamise teel võlausaldajate jaoks avanenud hüvitise saamise võimalusi saab samastada teatavas vormis tagatisega. Komisjon leiab aga, et riigi (süülise või mittesüülise) vastutuse rakendamine 16. juuli 1980. aasta seaduses viidatud avalik-õiguslike isikute võlgade sissenõudmise menetluse rakendamisel on ELi õiguse tähenduses võrdne tagatismehhanismiga, kuna sellega tagatakse võlausaldajatele nende nõuete tagasimaksmine, kohustades riiki seda tegema avalik-õigusliku asutuse IFP makseviivituse korral. Pealegi tundub Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktika kohtuasjas Société de gestion du port de Campoloro ja Société fermière de Campoloro vs. Prantsusmaa (93) (edaspidi „kohtuasi Campoloro”) tunnustavat automaatse tagatise olemasolu.
(121)
Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, põhjendustes 181-184 esitatu näitel leiab komisjon, et Prantsusmaa ametiasutuste ettepanek 1980. seaduse rakendusmääruse selgitamiseks ei ole piisav, et välistada riigi ressurssidest kapitalisüsti tegemise võimalus.
a)
Prantsusmaa ametiasutused on teinud ettepaneku muuta 1980. aasta rakendusmäärust järgmiselt: „Kui märgukiri ei ole kõnealuseks tähtajaks tulemusi andnud, kirjendab riigi esindaja või järelevalveasutus asjaomase kulu raskustes oleva omavalitsuse või avalik-õigusliku asutuse eelarvesse. Vajaduse korral eraldab ta selle omavalitsuse või asutuse eelarvest vajalikud vahendid, vähendades muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid või siis tulusid suurendades.” (Muudatused on alla joonitud).
b)
Komisjon märgib siiski, nagu ta seda tegi juba menetluse algatamise otsuse punktis 67, et need õigusaktid ei välista ei praeguses redaktsioonis ega ka Prantsusmaa ametiasutuste kavandatavas muudetud redaktsioonis seda, et vahendite eraldamine võiks toimuda tulude suurendamise teel, mille on eelnevalt võimalikuks teinud toetus või kapitalisüst riigi ressurssidest.
(122)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjendustes 204-211, millele ta osutab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusest kohtuasjas Campoloro nähtub, et Prantsuse riigi vastutuse rakendamist kõnealusel juhul saab samastada kaudse tagatise andmisega avalik-õiguslike asutuste kohustuste suhtes ning et see ei ole seotud ühegi kahjutingimusega.
a)
Komisjon märgib eelkõige, et Euroopa Inimõiguste Kohus lükkas ümber Prantsusmaa ametiasutuste argumendid (94), millele nad oma arutluskäigus püüdsid tugineda: ühest küljest see, et vastutuse tekkimise alust ei saa omistada riigile, ning teisest küljest see, et juriidilistest isikutest avalik-õiguslikel asutustel ei ole riigitagatist, mistõttu nõustub komisjon hagejate vastupidiste argumentidega (95).
b)
Komisjon märgib, et Euroopa Inimõiguste Kohus tegi lõpuks kindlaks Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „konventsioon”) artikli 6 lõike 1 rikkumise eelkõige järgmisel põhjendusel: „Seega tuleb need otsused täide viia, kuna kohus tuletab meelde, et riigiasutus ei saa kohtuotsusega nõutavat võlga tasumata jätta vahendite puudumise ettekäändel […].” Lisaks sedastas Euroopa Inimõiguste Kohus konventsiooni esimese protokolli artikli 1 rikkumise, kuna hagejad kandsid kahju omandiõiguse rikkumise tõttu, mis tulenes erilisest ja äärmuslikust kahjust seoses neile tasumisele kuuluvate summade maksmata jätmisega (96). Eelnevat arvesse võttes tegi Euroopa Inimõiguste Kohus riigile ülesandeks kõikide võlgnikust kommuuni võlgade maksmise (97).
c)
Komisjon leiab, et sellest kohtuotsusest tuleneb kolm olulist punkti:
-
tingimusel, et hagejate võlanõuet tunnustatakse kohtuotsusega, saab riigi vastutust käsitleda kaudse tagatisena (98), kuivõrd ühest küljest on Prantsuse riik kohustatud tasuma kogu avalik-õigusliku isiku võla (99) ning teisest küljest ei ole mingil viisil eristatud võlgnikust kohaliku omavalitsuse maksejõuetusest ja riigile omistatavatest võimalikest vigadest tuleneda võivad summad (Euroopa Inimõiguste Kohus ei püüa mingil moel vastutuse tekkimise alust riigile omistada ning piirdub ainult võlgniku maksejõuetusega);
-
vastutus hõlmab nende avalik-õiguslike asutuste võlgasid, kes siiski on juriidilised isikud. Juriidilise isiku ja isikliku vara olemasolule viitas sõnaselgelt Prantsuse valitsus, vaidlustades Prantsuse riigi vastutuse rakendamist, kuid Euroopa Inimõiguste Kohus lükkas selle väite tagasi;
-
riigitagatise rakendusala laieneb riigist sõltuvatele avalik-õiguslikele asutustele. Seega on tagatis tihedalt seotud võlgniku avalik-õigusliku staatusega.
d)
Pealegi märgib komisjon, et eespool viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus kohtuasjas Campoloro ei ole eraldiseisev ning järgib väga levinud kohtupraktikat, eriti otsuseid kohtuasjades Artico vs. Itaalia (100) ja Bourdov vs. Venemaa (101).
(123)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 212-220, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et Prantsusmaa ametiasutuste esitatud märkused ei lükka seda tõendust ümber. Eelnevat silmas pidades järeldab komisjon, võttes eeskujuks riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 222 tehtud järelduse postiteenuse juhtumi kohta ning menetluse algatamise otsuses tehtud järelduse, et praegu kehtiva Prantsuse õiguse kohaselt on avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajal, kelle nõuet ei ole rahuldatud 16. juuli 1980. aasta seaduses sätestatud menetluste teel, õigus saada kogu rahuldamata võlanõudele vastav summa viimse abinõuna riigi vastutuse rakendamise abil, mis on vastupidine tavaõiguse kohase likvideerimismenetluse raames toimuvale, mille puhul võlausaldaja nõuete rahuldamine on piiratud kättesaadava vara väärtusega. Eelnevat arvesse võttes leiab komisjon, et riigi vastutus on käsitatav tagatisena, Prantsuse õiguses ei ole seda ühegi õigusaktiga piiratud ning see on oma põhiolemuselt seotud võlgnikust asutuse avalik-õigusliku staatusega.
(124)
Pealegi võtab komisjon riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 223-226, millele komisjon osutab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste ettepaneku kirjutada kõikidesse avalik-õigusliku asutuse IFP laenulepingutesse klausel, mille kohaselt võiks riigi mittesüülist vastutust rakendada üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse korral. Ta leiab siiski, et selline õigusraamistik on nõrk ja selle püsivus kahtlane, kuivõrd vastuvõetava riski erand on kohtupraktikaga kehtestatud reegel, mis võib veel muutuda. Seega hindab komisjon, et selline ettepanek ei ole iseenesest piisav, kuna see ei hõlma kõiki võimalusi: see ei võimalda välistada riigitagatise käsitamist igat liiki vastutusena (eelkõige lepinguvälise vastutuse ja kriminaalvastutusena). Pealegi ei ole võimalik võlgnike jaoks lepinguga ette näha, et riik ei ole vastutav avalik-õigusliku asutuse IFP võlgade eest, kuivõrd avalik-õiguslikust asutusest IFP võib näiteks saada kolmanda isiku võlgnik eri õiguslike mehhanismide, nimelt teise üksuse ülevõtmise kaudu (102), mistõttu ei oleks kolmandate isikute nõudeid algusest peale võimalik kindlaks teha. Komisjon on kolmandate isikute üksikute võlanõuete osas seisukohal, et piiramatu tagatise „tühistamine” oleks võimalik ainult üldise ulatusega ning igas olukorras kõikide kolmandate isikute suhtes kohaldatava õigusaktiga, milles sätestatakse, et riik ei anna avalik-õiguslikule asutusele IFP tagatist. Isegi eeldusel, et Prantsusmaa ametiasutuste ettepanekud välistavad avalik-õigusliku võlausaldaja jaoks igasuguse võimaluse rakendada oma võlanõude rahuldamiseks riigi vastutust (eeldus, mis komisjoni arvates ei ole tõendatud), ei võimalda need ettepanekud sõnaselgelt sätestada, mis juhtuks avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse (103) korral.
(125)
Neljandaks, isegi kui avalik-õigusliku võlausaldaja nõuet ei rahuldata, võib tema õiguspärasel eksimusel võlanõude koostamisel olla õigusmõju, millest tulenevalt asjaomane nõue ikkagi rahuldatakse.
(126)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 227, 228 (esimene ja kolmas lõik) ning 229, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et näilikkuse teooria (104) võimaldab kinnitada, et avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatel on rea tegurite kokkusattumise põhjal alust uskuda, et selline tagatis on olemas (ning seda isegi eeldades, quod non, et avalik-õigusliku asutuse IFP staatus avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena ei saa talle tegelikult anda Prantsuse riigi piiramatut tagatist). Näilikkuse teooriaga seotud peamised asjakohased tegurid võtavad ühest küljest arvesse asjaolu, et avalik-õiguslikele tööstus- ja kaubandusasutustele antava riigitagatise puhul lubavad eri õigusaktid (1980. aasta seadus ja selle rakendusmeetmed) või ametlikud dokumendid (eelarvedokumendid) võlausaldajal uskuda, et riik võtab avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste likviidsusprobleemide korral üle selle kohustused või vastutab nende täitmise eest; teisest küljest asjaolu, et võlausaldajate usaldust sellise tagatise olemasolu suhtes suurendab ka see, et pärast kohtuasja Campoloro ja komisjoni algatatud esimesi menetlusi avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste staatuse kohta ei ole Prantsusmaa ametiasutused õiguslikku olukorda selgitanud; ning lõpuks asjaolu, et seda mõttekäiku toetab samuti sõnaselge märke puudumine avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse maksejõuetuse tagajärgede kohta.
(127)
Kõnealusel juhul soovib komisjon lisada, et enne 7. juulit 2006 olid avalik-õigusliku asutuse IFP võimalikud võlausaldajad lepingulistes suhetes ettevõtjaga 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses ja seega eraõigusliku juriidilise isikuga, kelle puhul ei olnud neil mingit põhjust arvata, et tal võiks olla riigitagatis. Seetõttu saab näilikkuse teooria kohaldamine olla vajaduse korral asjakohane üksnes pärast avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmist tekkinud võlanõuete puhul.
(128)
Pärast 7. juulit 2006 tekkinud nõuetega seoses järeldab komisjon, tuginedes oma eksperdi seisukohtadele postiteenuse juhtumis, et isegi kui Prantsusmaa ametiasutuste eelduse kohaselt oleks võlausaldaja arvamus, et riik peab tagama avalik-õiguslike asutuste ja eelkõige avalik-õigusliku asutuse IFP võlad, ekslik, oleks see ekslikkus eespool osutatud andmeid silmas pidades õiguspärane ning sellel võiksid olla õiguslikud tagajärjed. Kui võlausaldajal ei õnnestu erandkorras oma nõude rahuldamist saavutada, oleks siiski tagatud see, et nõue ei saa mingil juhul kaduda.
B. Avalik-õigusliku asutuse IFP ja/või selle kohustuste olemasolu säilitamise tagatis
(129)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 230-250, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et isegi kui avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võlausaldaja ei suuda mõistliku aja jooksul ja pärast eelmises jaotises kirjeldatud menetluste kasutamist saavutada oma nõude rahuldamist, on ta jätkuvalt kindel selles, et tema nõue ei kao, vastupidiselt likvideerimisel oleva eraõigusliku üksuse võlausaldajale, kellel ei ole oma nõude rahuldamise suhtes mingisugust tagatist.
(130)
Komisjon rõhutab, et ei ole olemas avaliku võimu otsuse kohast avalik-õigusliku asutuse likvideerimise-kaotamise menetlust, millega kaasneks selle asutuse õiguste ja kohustuste kadumine: kui need asutused avaliku võimu otsusega kaovad, kalduvad praktika ja teatavad haldusõiguse aluspõhimõtted näitama, et sel viisil kaduvate avalik-õiguslike asutuste õigused ja kohustused võtab alati üle teine üksus või vajaduse korral riik, ehkki see ei ole ühegi õigusaktiga sõnaselgelt ette nähtud. Teisisõnu kantakse avalik-õiguslike asutuste kohustused alati üle teisele juriidilisele isikule, kes ei saa sellest keelduda, mistõttu on iga võlausaldaja kindel, et võib oma võlanõude esitada mõne teise organi vastu ning et see nõue seega ei kao.
(131)
Komisjon viitab riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 233-250 esitatud sellise analüüsi üksikasjadele, mis põhineb postiteenuse juhtumis komisjoni eksperdi teostatud uuringule avalik-õiguslikke asutusi mõjutava loomuliku arengu kohta ning milles eristatakse avalik-õiguslike asutuste kadumise kolme põhjust (105): avalik-õiguslike asutuste kadumine nende tegevuse lõpetamise tõttu, avalik-õiguslike asutuste kadumine nende missiooni kadumise tõttu ning kõige sagedasem juhtum ehk missiooni ülekandmine, millega kaasneb alati ka õiguste ja kohustuste ülekandmine.
a)
Nende eksperditeadmiste põhjal on esiteks võimalik teha kindlaks, et avalik-õiguslike asutuste kaotamise korraldamiseks ei ole olemas üldist õiguskorda, praktikast nähtub, et õigusaktidega kantakse tegevust lõpetava asutuse õigused ja kohustused alati üle kas riigile või selle asutuse ülesandeid ülevõtvale üksusele (106).
b)
Teiseks on üldjuhul tegemist „õiguste ja kohustuste” ülekandmisega („kohustuste” all peetakse kindlasti silmas võlgu), mõnikord „vara” ülekandmisega (107) (ka see sõnastus hõlmab võlgu). Ainsa leitud näite puhul avalik-õigusliku asutuse puhtakujulisest ja lihtsast kadumisest toimus igal juhul „võlgade” ülekandmine teistele avalik-õiguslikele üksustele (108).
c)
Kolmandaks võtab isegi missiooni kadumise korral avalik-õigusliku asutuse õigused ja kohustused praktikas üle teine asutus.
d)
Neljandaks ja viimaseks on kirjeldatud praktika kooskõlas 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunisega nr 02-060-M95 ning riigi avalik-õiguslike asutuste loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorraldust käsitlevate suunistega (109), millele on viidatud eespool, st et likvideeritud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse õigused ja kohustused lähevad üle kas riigile või selle asutuse missiooni üle võtvale juriidilisele isikule.
(132)
Tuginedes oma eksperdile postiteenuse juhtumis järeldab komisjon, et praktikas kantakse avalik-õiguslike asutuste võlad alati üle teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule, juhul kui kaob missiooni täitnud avalik-õiguslik asutus. Nende avalik-õiguslike asutuste, sealhulgas avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad on seetõttu veendunud, et nende veel rahuldamata nõuded ei jää sisse nõudmata.
C. Järeldus avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatise olemasolu kohta
(133)
Tuginedes andmetele, mis on esitatud üksikute võlanõuete hüvitamise tagatise ja avalik-õigusliku asutuse IFP kohustuste olemasolu säilimise tõendamiseks, järeldab komisjon, et alates avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest 7. juulil 2006 on olukord järgmine:
-
avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatel ei ole eraõiguses ja avalikus õiguses tavapäraselt esilekerkivaid piiranguid, mis võivad kogu võlanõude rahuldamist takistada;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad võivad oma nõuete sissenõudmiseks kasutada erimenetlusi, millega lubatakse riigil sundida võlgnikust asutust nõuet rahuldama;
-
ühelgi juhul ei anna Prantsuse õigus avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele alust arvata, et selle likviidsusprobleemid võiksid olla lõplikud;
-
eelarvedokumentidest nähtub, et likviidsusprobleemide korral saaks riik asjaomastele avaliku sektori asutustele, mille hulka kuulub ka avalik-õiguslik asutus IFP, eraldada erakorralise toetuse;
-
kui eespool kirjeldatud menetlused ei võimalda võlausaldajal oma nõude rahuldamist saavutada, võib ta kogu oma nõude sissenõudmiseks rakendada riigi vastutust;
-
kui eespool viidatud meetmed peaksid langema pikema perioodi peale, on võlausaldaja kindel, et tema nõue ei kao isegi siis, kui avalik-õiguslik asutus IFP peaks läbi tegema loomuliku muutuse.
(134)
Need eripärad on oma põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku asutuse staatusega ning eeldavad, et riik täidab viimase tagatiseandja rolli. Seetõttu võib õiguspäraselt järeldada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt Prantsuse riigi piiramatu tagatis.
(135)
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatise puhul on tegemist riigi ressursside ülekandmisega eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punkti 2.1 tähenduses. Avalik-õiguslik asutus IFP ei maksa selle tagatise eest mingit tagatispreemiat. Seega on ühtaegu olemas eelis ettevõtja jaoks ja toimub riigi ressursside raiskamine, sest riik loobub tasust, mis tagatiste andmisega tavaliselt kaasneb. Lisaks tuleneb tagatisest riigi ressursside edaspidise võimaliku kasutamise risk, kui riik on kohustatud tasuma ka avalik-õigusliku asutuse IFP võlad (110).
(136)
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatis on seostatav riigiga, kuna see tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatuse kombineerimisest riigi õiguse ja kahe õigusakti, nimelt 25. jaanuari 1985. aasta seaduse (praegune äriseadustik) ja 16. juuli 1980. aasta seaduse nr 80539 ning selle rakendusmeetmete põhimõtetega.
7.1.1.2 Kontserni IFP eraõiguslikud tütarettevõtjad ei ole hõlmatud piiramatu riigitagatisega
(137)
Nagu komisjon on juba märkinud oma riigiabi C 51/2005 käsitlevas otsuses (111) (mida on nimetatud eespool), käesoleva uurimismenetluse algatamise otsuses ning jaotises 2 („Kontsern IFP”), moodustavad avalik-õiguslik asutus IFP ning selle tütarettevõtjad Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat konkurentsiõiguse kohaselt majandusliku kontserni: avalik-õiguslikule asutuse IFP kuulub otseselt 100 % äriühingu Axens ja 100 % äriühingu Beicip-Franlab kapitalist ning kaudselt 100 % äriühingu Prosernat kapitalist; ta kontrollib oma tütarettevõtjaid selle kaudu, et ta juhtkond kuulub tütarettevõtjate otsuseid vastuvõtvatesse organitesse, avaldab arvamust eelkõige tütarettevõtjate tulevikku käsitlevate strateegiliste suuniste ja põhiliste otsuste kohta ning on seotud oma tütarettevõtjate majandustegevuseks hädavajaliku tehnoloogia üleandmise ainuõiguslike lepingutega (lepingutes on sätestatud vastastikuse esimese valiku õigus) (112) ning lepingutega, mis käsitlevad eelkõige ruumide ja personali kasutusse andmist. Niisiis on avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat majanduslik lõimumine sellisele järeldusele jõudmiseks piisavalt tugev. Samuti tuleks uurida riigitagatise täpset ulatust, et kontrollida, kas avalik-õigusliku asutuse IFP eraõigusliku tütarettevõtja makseviivituse korral võib võlausaldajate nõuete hüvitamiseks kasutada riigi ressursse (teisisõnu, kas avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevus on hõlmatud piiramatu riigitagatisega või mitte).
(138)
Äriühing UOP Limited ei esita oma märkustes selle küsimuse kohta seisukohta. Tema väited tuginevad turuosaliste arusaamale üksuse IFP/Axens kohta, mis tema arvates andis kontsernile IFP eelise nii tarnijate, klientide kui ka rahastajate ees. Seda seisukohta uuritakse käesoleva otsuse jaotises 7.1.4, mis on pühendatud eelistele, mida kontsern IFP meetme kaudu sai.
(139)
Nagu aga märgitud põhjenduses 47, vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused riigitagatise olemasolu avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele, põhjendusel et viimased olid aktsiaseltsid.
(140)
Võttes eeskujuks jaotises 7.1.1.1 esitatud tõenduse avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu tagatise olemasolu kohta, analüüsib komisjon järgnevalt, kas avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate võlausaldajatel oli tagatis üksikute võlanõuete rahuldamiseks (A) või tagatis säilitada vara puudujäägi korral tütarettevõtjate kohustused (B).
A. Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel ei ole isiklike võlanõuete rahuldamiseks mingit tagatist
(141)
Avalik-õigusliku asutuse tütarettevõtjad on aktsiaseltsid. Eraõiguslike juriidiliste isikutena (vastupidiselt nende kontrollivale aktsionärile, kes oli avalik-õiguslik asutus) kuuluvad nad täielikult Prantsusmaa tavaõiguses (113) kehtivate saneerimis- ja likvideerimismenetluste rakendusalasse.
(142)
Enne kui uurida, kas kontrolliva aktsionäri - avalik-õigusliku asutuse IFP - vastutust võib rakendada tema tütarettevõtjate puhul (b), tuleks tutvustada tavaõiguses kehtivat likvideerimismenetlust, mis kehtib nende eraõiguslike tütarettevõtjate suhtes maksete tegemise peatamise korral (a).
a) Tavaõiguses kehtiv likvideerimismenetlus
(143)
Eeldusel et üks kontserni IFP tütarettevõtja (aktsiaselts) on maksejõuetu (teisisõnu ei suuda ta enam oma likviidsete varadega täita oma jooksvaid kohustusi) ning saneerimine on ilmselgelt võimatu, (114) toob tavaõigus (115) kaasa selle likvideerimismenetluse. Võlgnik taotleb vajaduse korral menetluse algatamist (116) hiljemalt 45 päeva jooksul pärast maksete peatamist (v.a juhul, kui ta on juba taotlenud lepitusmenetluse algatamist). Selline likvideerimismenetlus on ette nähtud ettevõtja tegevuse lõpetamiseks või tema vara realiseerimiseks tema õiguste ja vara üldise või eraldi võõrandamise kaudu (117). Kohus määrab likvideerimismenetluse algatamise otsuses pankrotikohtuniku (118) ning nimetab likvideerijana ametisse halduri või isiku, kes valitakse tema pädevuse tõttu vastavas valdkonnas. Likvideerija koostab kuu aja jooksul alates tema ametisse nimetamisest aruande ettevõtja olukorra kohta ning asub seejärel täitma likvideerimistoiminguid ning kontrollima (119) võlanõudeid (120). Likvideerimisvara jaotatakse seejärel võlausaldajate vahel sõltuvalt nende järgust (kõrgema nõudeõiguse järguga võlausaldajad ja hüpoteeklaenud, võlausaldajad, kellel on tagatis konkreetse vallasvara kujul, tagamata võlanõuded, st allutatud laenud, proportsionaalselt nende nõuetega).
(144)
Kui jooksvaid kohustusi enam ei ole ja kui likvideerijal on piisavad summad võlausaldajate nõuete rahuldamiseks või kui likvideerimistoiminguid ei ole võimalik vara puudujäägi tõttu jätkata, kuulutab kohus likvideerimismenetluse lõppenuks (121). Pärast menetluse lõpetamist kehtib võlgniku suhtes põhimõte, et tema kohta tehtud otsust ei saa enam edasi kaevata. Teisisõnu ei jäta likvideerimismenetluse lõpetamise otsus vara puudujäägi tõttu võlausaldajatele võimalust esitada võlgniku kohta edasikaebust, välja arvatud (122) juhul, kui võlanõue toob kaasa süüdimõistva kohtuotsuse või võlausaldaja isikuga seotud õigused.
b) Avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate puhul puudub tagatismehhanism
(145)
Nagu selgitas komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis, ei pea teatavates äriühingutes, nimelt aktsiaseltsides ja piiratud vastutusega äriühingutes, osanikud tagasi maksma selle struktuuriüksuse võlgu, milles neil on osalus, oma esialgsest panusest suuremas ulatuses. Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad kuuluvad aktsiaseltsidena just sellesse kategooriasse. Nagu kõikides teistes äriühingute kontsernides, piirdub ka kontsernis IFP piiratud riskiga äriühingu vormis (käesoleval juhul aktsiaseltsina) loodud tütarettevõtja makseviivituse korral kautsjonite, tagatiste, eellepingute või esmahinnangute (123) puudumisel emaettevõtja vastutus sõnaselgelt nende panuste kaotusega (nagu kõikide teiste tavaaktsionäride puhul).
(146)
Võttes arvesse, et konkurentsiõiguse kohaselt kuuluvad avalik-õiguslik asutus IFP ja selle tütarettevõtjad samasse majanduslikku kontserni, tuleks kontrollida, kas Prantsuse äriühinguõiguse kohaselt võib majandusliku sõltuvuse seos tütarettevõtjate ja emaettevõtja vahel eraõiguslike tütarettevõtjate makseviivituse korral automaatselt kaasa tuua avalik-õigusliku asutuse IFP vastutuse rakendamise ning seega riigi ressursside kasutamise, mis tähendab, et riik tagab peamise osa tema rahastamisest ja annab avalik-õiguslikule asutusele kaudse piiramatu tagatise.
(147)
Käesoleva põhjaliku uurimise alusel on komisjonil võimalik järeldada, et Prantsuse tsiviil- ja äriõiguses ei rakendata põhimõtteliselt tütarettevõtjate makseviivituse korral kontrolliva aktsionäri vastutust, välja arvatud selleks, et tõendada kontrolliva aktsionäri eksimust tütarettevõtja juhtimises (i). Tsiviilkoodeksi reformimiseks hiljuti kavandatud ja seejärel kõrvale jäetud eelnõudes, mille eesmärk oli just laiendada teise isiku tegude eest vastutamise põhimõtet ühe kontserni emaettevõtja ja tütarettevõtjate suhetele, kinnitatakse vastupidi, et sellist põhimõtet Prantsuse õiguses praegu ei ole (ii).
i) Aktsionär ei vastuta üldiselt oma tütarettevõtja eest
(148)
Vastavalt õiguskirjandusele (124) ei ole kontserni korralduse puhul iseenesest kunagi tütarettevõtja vastutus subsidiaarne emaettevõtja vastutuse suhtes. Prantsuse õiguses kehtib individuaalse vastutuse põhimõte, mis on sõnastatud tsiviilkoodeksi artiklis 1382 (125). Üksnes emaettevõtja käitumisele omistatav õigusvastane tegu avaks juurdepääsu tema varale.
(149)
Kuivõrd käesoleval juhul on kontserni IFP emaettevõtja avalik-õiguslik juriidiline isik (avalik-õiguslik asutus IFP), muudab see kõnealuse küsimuse veelgi keerulisemaks: eelnevalt tuleks tegelikult kindlaks teha pädev kohtuorgan (haldusorgan või kohus), kes on Prantsuse õigussüsteemis asjaomasel juhul pädev, et püüda välja selgitada sellise avalik-õigusliku juriidilise isiku võimalik vastutus, kes kontrollib eraõiguslikku juriidilist isikut, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus.
(150)
Komisjon märgib, et kahju hüvitamise hagide osas vara puudumisel (126) on pädevuskonfliktide kohus olnud pikka aega seisukohal, et pädevaks asutuseks on kohus, kui avalik-õiguslik isik on juht de jure (127) ja haldusorgan, kui avalik-õiguslik asutus on juht de facto (128). Seetõttu tundub, et kõnealuses valdkonnas peaks pädevuse jaotumine haldusorgani ja kohtu vahel tuginema edaspidi osutatud teenuste laadile: avaliku halduse teenus või tööstuslik või äriline tegevus.
a)
Avaliku halduse teenuse puhul tundub, et pädevuskonfliktide kohus (129) on pärast oma otsust kohtuasjas Département de la Dordogne (130) kõrvale lükanud varasema kohtupraktika, mis tugines de jure ja de facto juhtimisele: kõrgeima astme kohus on määranud halduskohtuniku pädevusse juhtumi, kui tegemist on avaliku halduse teenusega ja kui avalik-õiguslik isik on avalikku teenust osutava eraõigusliku isiku juht de jure või de facto. Olles tuletanud meelde kooskõlas kohtuotsusega Blanco (131), et „sellise vastutuse puhul, mida võib seostada riigiga või teiste avalikust-õiguslikele füüsiliste isikutega tulenevalt kahjust, mis on tekkinud seoses avaliku halduse teenuste osutamisega, kohaldatakse avalikust õigusest tulenevat korda” (esiletõst lisatud) ning et teistsugune on olukord üksnes siis, kui see on seadusega sõnaselgelt ette nähtud, otsustas pädevuskonfliktide kohus, et 25. jaanuari 1985. aasta seadusest (äriühingute saneerimise ja likvideerimise kohta, nüüd äriseadustiku artikkel L.624-3) ei tulene, „et seadusandja kavatses erandina avalik-õiguslike isikute vastutust reguleerivatest põhimõtetest panna kohtute pädevusse riigi või teiste avalik-õiguslike juriidiliste isikute tsiviilvastutuse rakendamise seoses avalike haldusteenuse osutamisega.” (Esiletõst lisatud).
b)
Kui aga tegemist on tööstus- või kaubandustegevusega, kuulub sellist eraõiguslikku asutust kontrolliva avalik-õigusliku juriidilise isiku, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus, tsiviilvastutuse kindlakstegemine selgelt kohtu pädevusse. Otsuses kohtuasjas Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) leidis pädevuskonfliktide kohus nimelt, et „kui riigi või teiste avalik-õiguslike juriidiliste isikute tsiviilvastutuse rakendamine seoses haldusteenuse osutamisega kuulub haldusorgani pädevusse, siis kuulub selline meede kohtu pädevusse juhul, kui riigi või avalik-õigusliku juriidilise isiku vastutust rakendatakse seoses tööstus- või kaubandustegevusega, ilma et eristataks, kas asjaomane kohalik omavalitsus tegutses juhina de facto või de jure.” (Esiletõst lisatud). Kõnealuses juhtumis sellisele järeldusele jõudmiseks välistas pädevuskonfliktide kohus juhatuse ja järelevalvenõukoguga aktsiaseltsi (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) tegevuse avaliku haldusteenuse olemuse kahel kaalutlusel: ühest küljest selle eesmärgi (133) ja teisest küljest rahastamisviisi (134) tõttu.
(151)
Aktsiaseltside Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat puhul, kes on avalik-õigusliku asutuse IFP kontrollitavad eraõiguslikud tütarettevõtjad, tuleneb toimikus esitatud ja eelkõige põhjenduses 159 meeldetuletatud andmetest, et nende eesmärk on majanduslik (135), mitte halduslik. Lisaks pärinevad nende ettevõtjate ressursid peamiselt nende majandustegevusest saadavast tulust, mitte aga riiklikust rahastamisest. Märkida tuleks, et avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad on äriühingutena loonud eraõiguslik juriidiline isik (136) (mitte avalik-õiguslik isik; avalik-õiguslik asutus IFP muudeti avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuseks alles 7. juulil 2006). Äriühingute Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat tegevuse tööstuslik ja kaubanduslik olemus näib samuti olevat selge ning likvideerimismenetluse korral kuuluks vastutusega seotud hagi avalik-õigusliku asutuse IFP vastu kahtlemata kohtu pädevusse.
(152)
Sellistel asjaoludel tuleks kontrollida kontrolliva aktsionäri vastutuse rakendamise tingimusi, võttes arvesse kassatsioonikohtu kohtupraktikat. Selleks et laiendada kindlaksmääratud isiku (tütarettevõtja) suhtes algatatud likvideerimismenetlust teisele juriidilise isikule (emaettevõtjale), on ette nähtud väga ranged tingimused. Makseviivituse olukorras tütarettevõtja puhul peavad tema rikkumiste ohvrid hüvitise saamiseks tõendama emaettevõtja õigusvastast käitumist, eelkõige seda, et emaettevõtja eitab oma tütarettevõtja juriidilist isikut (α) ja et kontrollitavat äriühingut juhitakse õigusvastaselt (β).
α) Emaettevõtja eitab oma tütarettevõtja juriidilist isikut
(153)
Kassatsioonikohtu kohtupraktikas on sedastatud võimalus laiendada emaettevõtja vastutust tütarettevõtjate rikkumistele kahel erakorralisel juhul (137): esiteks, juhul kui tütarettevõtjate vara seguneb emaettevõtja omaga („vara segunemise” juhtum) ja teiseks, juhul kui tütarettevõtjad on fiktiivsed juriidilised isikud („fiktiivse füüsilise isiku” juhtum).
(154)
Vara segunemise (138) mõiste hõlmab üldjuhul olukorda, mille puhul on kahe eraldiseisva juriidilise üksuse raamatupidamine selline, et on võimatu kindlaks teha, kellele neist missugused varad või kohustused kuuluvad. Sellise vara segunemise tõendamiseks ei piisa kontserni äriühingute vaheliste suhete, isegi mitte lähedaste suhete olemasolust. Samuti ei ole ainuüksi aktsionäride ja juhtide isiku ega ka asukoha (139) põhjal võimalik välja selgitada vara segunemist. Enamikul juhtudel piisab kontsernisiseste suhete vormistamisest allkirjastatud lepingutega emaettevõtja ja selle tütarettevõtjate vahel, et vältida võimalikku vara segunemist (140).
(155)
Kahes hiljutises kohtuasjas, Metaleurop (141) ja AOL Liberté (142), näib kassatsioonikohus olevat veelgi tugevdanud menetluse laiendamise tingimuste kontrolli seoses kontserni emaettevõtjaga. Kontserni äriühingute lõimumine, isegi kui see on väga motiveeritud, ei too ilmtingimata kaasa vara segunemist. Vastavalt õiguskirjandusele (143), „ei ole rahavoogude juhtimist ega vahetust käsitlevad kokkulepped kahe üksuse vahel, ei personalivahetus, emaettevõtja ettemaksed ega ka emaettevõtja võim tütarettevõtja juhtimise üle sellist laadi, mis põhjustaks raamatupidamise üldise korratuse, mis õigustaks vara taasühendamist.” Seetõttu näib olevat erakordselt raske rakendada emaettevõtja vastutust tütarettevõtja rikkumiste puhul nende vara segunemise (144) põhjendusel, sest kassatsioonikohtu nõutav põhjendus selle kinnitamiseks peab vastama väga rangetele nõuetele.
(156)
Käesoleval juhul tuleb märkida, et komisjon on juba väitnud, et „kuna avalik-õiguslik asutus IFP ja asjaomased tütarettevõtjad on juriidiliselt eraldiseisvad üksused, on neil ka eraldi raamatupidamine” (145). Lisaks ei ole avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate vahel sõlmitud lepingud, eelkõige tehnoloogia üleandmise ainuõiguslikud lepingud või personali kasutusse andmise lepingud (146) sellist laadi, mille puhul oleks tegemist raamatupidamise üldise korratusega, mis õigustaks vara taasühendamist kassatsioonikohtu kohtupraktika tähenduses, sest iga teenus on konkreetselt kirjendatud IFP kontserni iga üksuse vastavatesse bilanssidesse, nagu nähtub jaotistest 7.1.4 ja 7.3.
(157)
Juriidilise isiku fiktiivsuse osas tuleb iseloomustada tütarettevõtja (affectio societatis) lepingus selliste punktide puudumist viisil, mis tõendaks, et seda tegelikult ei eksisteeri. Kassatsioonikohtu (147) hinnangul on fiktiivse äriühinguga tegemist siis, kui juriidiline isik, kelle suhtes on algatatud menetlus, on olemas üksnes näiliselt, tal ei ole kasusaajast - füüsilisest või juriidilisest isikust - eraldiseisvat tegevust (148).
(158)
Avalikkusele kättesaadava teabe põhjal (149) märgib komisjon ka, et avalik-õiguslikul asutusel IFP ning äriühingutel Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat ei olnud samad kontaktandmed ega tegevuskohad.
a)
Avalik-õiguslik asutus IFP on kantud Nanterre'i äriregistrisse (edaspidi „äriregister”) koodi all B 775 729 155 ning tema asukohaks on märgitud Rueil-Malmaison (150). Avalik-õiguslikul asutusel IFP on kaks tegevuskeskust, mis asuvad Prantsusmaal Solaize’is (151) ja Pau’s (152).
b)
Äriühing Axens on kantud Nanterre'i äriregistrisse koodi all B 599 815 073 ning ka tema asukohaks on märgitud Rueil-Malmaison, kuid emaettevõtjast eri aadressil (153). Tema ärikeskused asuvad samuti emaettevõtjatest eri kohtades, sageli Prantsusmaast väljaspool: Ameerika Ühendriikides Houstonis (Texas), Princetonis (New Jersey), Savannah’s (Géorgia) ja Calvert Citys (Kentucky), Kanadas Brockville’is (Ontario), Hiinas Pekingis, Jaapanis Tokyos, Indias New Delhis, Bahreinis ja Venemaal Moskvas.
c)
Äriühing Beicip-Franlab on kantud Nanterre’i äriregistrisse koodi all B 679 804 047 ning tema asukohaks on samuti märgitud Rueil-Malmaison, kuid emaettevõtjast ja äriühingust Axens eri aadressil (154). Tal on tütarettevõtjad ja bürood mitmes riigis, nimelt Bahreinis, Abu Dhabis, Liibüas Tripolis, Malaisias Kuala Lumpuris, Ameerika Ühendriikides Texase osariigis Houstonis, Mehhikos Villahermosas, Brasiilias Rio de Janeiros ja Venemaal Moskvas.
d)
Äriühing Prosernat on kantud Nanterre’i äriregistrisse koodi all B 315 251 330 ning tema asukohaks on märgitud Puteaux (155). Äriühing märgib (156), et on esindatud ligikaudu kahekümnes riigis, nimelt Lõuna-Ameerikas (Argentina, Brasiilia, Venezuela), Euroopas (Suurbritannia, Itaalia, Norra), Põhja-Aafrikas (Alžeeria, Egiptus), Pärsia lahe riikides (Saudi Araabia, Araabia Ühendemiraadid, Kuveit, Omaan, Katar) Iraanis, Venemaal ja Sõltumatute Riikide Ühenduses ning Kagu-Aasias.
(159)
Pealegi tegeleb iga tütarettevõtja reaalse majandustegevusega, mistõttu ei saa neid liigitada fiktiivseteks äriühinguteks - seda enam, et kassatsioonikohus on tõendanud end olevat väga nõudlik juriidilise isiku „fiktiivseks liigitamisel” (157).
a)
2001. aastal loodud äriühing Axens tegeleb reaalse majandustegevusega katalüsaatorite ning rafineerimis- ja naftakeemiatööstuse tehnoloogiate turul, milleks ta on tööle võtnud 600 isikut ning tänu millele ta aasta käive on ligikaudu 300 miljonit eurot.
b)
Äriühing Beicip-Franlab asutati 1967. aastal, ta tegeleb reaalse majandustegevusega toormeleiukohtade uurimise tarkvara väljaandmise ja levitamise ning uuringute ja nõustamise valdkonnas. See tegevus hõlmab üle 100 töötaja ning sellega kaasneb ligikaudu 40 miljoni euro suurune aastakasum.
c)
2001. aastal omandatud äriühing Prosernat tegutseb gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete uurimise, teenuste osutamise ja tootmise valdkonnas. Selleks tegevuseks pakub ettevõtja tööd ligikaudu 70 isikule ning tema käive on ligikaudu 50 miljonit eurot.
(160)
Eelnevast järeldub, et kui välja arvata juhtimisviga, mida käsitletakse põhjendustes 161-164, ei ole kõnealusel juhul selgelt tegemist nende väga väheste juhtumitega - tütarettevõtja juriidilise isiku fiktiivsus või tütarettevõtja ja emaettevõtja vara segunemine -, mis on kohtupraktikaga ette nähtud emaettevõtja vastutuse rakendamiseks seoses tema tütarettevõtjatega. Seetõttu on komisjon arvamusel, et avalik-õigusliku asutuse IFP vastutuse automaatse rakendamise tingimused tema tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat likvideerimise korral ei ole täidetud.
β) Emaettevõtja vastutus tütarettevõtja juhtimisel tehtud eksimuse korral
(161)
Tütarettevõtja kontrollimisel tehtud eksimus võib tavapäraselt kaasa tuua emaettevõtja vastutuse rakendamise (158). Juhul kui viimane on teinud vigu oma tütarettevõtjate juhtimise kontrollimisel, mis kuulub tema ülesannete hulka, „võib kohtupraktikast lähtuvalt rakendada eelkõige äriühingute kontserni puhul emaettevõtja vastutust” (159). Õiguskirjanduse kohaselt võib emaettevõtja, kes tegutses raskustes tütarettevõtja juhina de jure või de facto, juhtimisviga tütarettevõtja likvideerimise korral kaasa tuua emaettevõtja vastutuse rakendamise (160). Emaettevõtjat võidakse tegelikult pidada vastutavaks tütarettevõtja osanikuna (161), juhul kui juhtimisvead, mis põhjustavad kontrollitavale äriühingule raskusi, on võimalik temale omistada. (162)
(162)
Tavaõiguse kohaselt on juhtidel niisiis vastutus oma äriühingute, aktsionäride või võlausaldajate ees (163). Kontserni olemasolu korral püüavad maksejõuetu tütarettevõtja võlausaldajad tõendada, et emaettevõtja on tütarettevõtja juht de jure või de facto (164). Seega on vastutus eksimuse korral, mille emaettevõtja on teinud seoses tütarettevõtjaga, eelkõige sätestatud ühismenetlusi (165) käsitlevas õiguses, täpsemalt vara puudumisega (166) seotud vastutuse puhul võetavate meetmete raames, tingimusel et kõnealune äriühing tegutses oma tütarettevõtja juhina (167). Emaettevõtja süülise vastutuse rakendamiseks tuleb sellist eksimust siiski tõendada, eriti põhjuslikku seost eksimuse ja tütarettevõtja käitumise tagajärjel kannatatud kahju vahel (168).
(163)
Igal juhul järeldub eelnevast, et sellised kolmanda isiku nõuded ei kujuta endast mingil juhul tagatise realiseerimise hagi, sest need põhinevad alati emaettevõtja süülisel vastutusel. Samuti ei saa selliste hagidega kindlaks määrata üldpõhimõtet, et emaettevõtja vastutab tema tütarettevõtjate tegevuse eest, sest see rikuks põhimõtet, mis piirab aktsionäri vastutuse aktsiaseltsidele tehtud esialgse panusega, välja arvatud juhud, kui need aktsiaseltsid on fiktiivsed üksused või kui nende ja emaettevõtja vara on segunenud, mis on praeguse juhtumi puhul välistatud.
(164)
Kassatsioonikohtu kohtupraktikast tuleneb, et vastutuse põhimõtte kasutamine emaettevõtja eksimuse korral tütarettevõtja juhtimises ei näi mingil määral olevat samaväärne tagatissüsteemiga.
ii) Hiljutised teise isiku tegude eest vastutamise reformi projektid
(165)
Hiljutise parlamendi teabearuande järelduste (169) põhjal tundub seega, et kehtivas õiguses „kerkib kohtupraktikast tulenevate lahenduste puhul esile takistus, mida kujutab endast juriidiline isik seoses vastutuse omistamisega” (170). (Esiletõst lisatud).
(166)
See takistus näib ümber lükkavat Prantsusmaal hiljuti tekkinud arutelu tsiviilkoodeksi sellise reformi asjakohasuse osas, mis laiendaks teiste isikute tegude eest vastutamise (171) olukordadele, mille puhul on tegemist majandusliku sõltuvusega (nimelt sellistele suhetele, mis on kontserni tütarettevõtjatel seoses oma emaettevõtjaga). Teatavad eespool viidatud parlamendi aruandes märgitud tarbijaorganisatsioonid (172) näivad eriti kurtvat selle üle, et äriühingu jagamine tütarettevõtjateks võimaldab edasise kohtuvaidluse korral teatavatel üksustel seista vastu kontserni äriühingute õiguslikule eristamisele, kui küsimuse all on tütarettevõtja vastutus, isegi kui kaubanduspakkumistes tõstetakse esile täielikult integreeritud äriühingute kontserni, kes pakuvad teenustepaketti.
(167)
Catala (173) esialgse projekti artiklis 1355 on hiljuti tehtud ettepanek kehtestada teiste isikute tegude eest vastutamisele uus alus, mis tõstataks taas küsimuse tütarettevõtjate õigusliku autonoomia põhimõtte kohta:
„Artikkel 1355
Oleme automaatselt vastutavad nende isikute tekitatud kahju eest, kelle eluviisi reguleerime või korraldame, jälgime või kontrollime enda huvides. […]”
(168)
Kõnealuse esialgse projekti koostajate esitatud märkused selgitavad kõnealuse õigusaktiga kavandatavaid uuendusi teiste isikute tegude eest lepinguvälise vastutamise valdkonnas. Selle vastuvõtmine lisaks vastutuse rakendamise võimalikuks aluseks „teiste tegevuse kontrollimise ja korraldamise isiklikes huvides (174)”, mis muudaks põhjalikult praegu kehtivat õigust, seda enam, et need vastutused oleksid edaspidi ranged: nende puhul „ei peaks tõendama vastutava isiku eksimust, vaid tegu, mis võis kaasa tuua tegija isikliku otsese vastutuse, kui ta ei tegutsenud teise kontrolli all” (175).
(169)
Esialgse projekti artikli 1360 teises lõigus lükatakse see põhimõte tagasi äriühingute kontserni emaettevõtja vastutuse puhul seoses selle tütarettevõtjatega:
„Artikkel 1360
[…] Samuti on vastutav see, kes kontrollib elukutse esindaja majandustegevust või vara sõltuvusolukorras, kuigi ta tegutseb enda nimel, kui ohver tõendab, et kahjustav tegu on seotud kontrolliga. Eelkõige kehtib see nende emaettevõtjate suhtes, kes vastutavad tütarettevõtjate põhjustatud kahju eest, või selliste kontsessiooni andjate suhtes, kes vastutavad nende kontsessionääride tekitatud kahju eest.” (Esiletõst lisatud).
(170)
Eelnevast järeldub, et sellele vastupidiselt eeldab praegu kehtivas Prantsuse õiguses emaettevõtja vastutuse rakendamine tütarettevõtja teo eest selgesti seda (nagu väidetud eespool), et tuleb esitada tõend emaettevõtja vea kohta tütarettevõtja olukorras.
(171)
Prantsuse õiguse prognoositava arengu kohta märgib komisjon asjaolu, et kavandatav reform tundub olevat praegu kõrvale jäetud. Eespool viidatud parlamendi aruandega seoses väitis seaduste komisjoni töörühm, et on vastu igasugusele „majandusliku sõltuvuse olukorrast tingitud mittesüülise vastutuse olemasolu sätestamisele” (soovitus 19). Selles suunas kulgev reform ei näi olevat päevakorras: seda ei ole lisatud tsiviilvastutuse reformi käsitleva seaduse nr 657 (176) ettepanekusse, mida tutvustati korralisel istungjärgul 2009-2010 (registreeritud Prantsuse senati kabinetis 9. juulil 2010).
(172)
Kokkuvõtteks tuleks märkida, et vastupidiselt avalik-õiguslike asutuste makseviivituse korral esinevale riigi vastutusele, millel on (eelkõige) selle automaatsuse tõttu tagatismehhanismile iseloomulikud jooned, ei rakendata praegu kehtiva Prantsuse õiguse kohaselt emaettevõtjate vastutust kaudselt ega automaatselt selliste eraõiguslike tütarettevõtjate rikkumiste korral, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus.
B. Avalik-õigusliku ettevõtja IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel ei ole ühtegi tagatist tütarettevõtjate olemasolu ja/või kohustuste säilitamise osas.
(173)
Eelneva põhjal saab komisjon järeldada, et likvideerimismenetluse lõppedes kaovad avalik-õigusliku asutuse IFP aktsiaseltsidest tütarettevõtjatega koos nende õigused ja kohustused. Sellistel asjaoludel on nende kontrollival aktsionäril, avalik-õiguslikul asutusel IFP kindlasti võimalus teha eelnevalt kapitalisüst, (177) et hoida ära tütarettevõtjate kadumine ja likvideerimine. Selline kapitalisüst võib siis tagada kolmandate isikute võlanõuete säilimise tütarettevõtjate ees.
(174)
Igal juhul on tegemist avalik-õigusliku asutuse strateegilise valiku, mitte aga tema suhtes automaatselt kehtiva õigusliku kohustusega. Lisaks kuulub selline valik rangelt riigiabiõiguse valdkonda: kui selline kapitali sisenemine ei ole õigustatud turumajandusliku erainvestori käitumisega, peavad Prantsusmaa ametiasutused sellest teavitama Euroopa Komisjoni, kes peab seda eelnevalt kontrollima (ja sellele nõusoleku andma).
(175)
Komisjonil on võimalik ka järeldada, et likvideerimismenetluse korral puudub avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel kindlus, et nende võlanõuded rahuldatakse.
C. Järeldus: avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslikel tütarettevõtjatel ei ole riigitagatist
(176)
Eelneva põhjal võib komisjon järeldada, et vastupidi avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele ei ole kontserni IFP eraõiguslike tütarettevõtjate võlausaldajatel tagatist ei üksikute võlanõuete tagasimaksmiseks ega likvideerimise korral oma aktsiaseltside säilimiseks. Sellest tulenevalt ei ole eraõiguslikel tütarettevõtjatel piiramatut riigitagatist, mis on avalik-õiguslikul asutusel IFP tema staatusest lähtuvalt. Komisjon tugineb oma analüüsis asjaolule, et avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate
-
võlausaldajate puhul kohaldatakse tavaõigusega ettenähtud äriühingute saneerimis- ja likvideerimismenetlusi;
-
võlausaldajad ei või praegu kehtiva Prantsuse õiguse kohaselt automaatselt rakendada tütarettevõtjaid kontrolliva aktsionäri, avalik-õigusliku asutuse IFP (ja sellest lähtuvalt Prantsuse riigi) vastutust selle tütarettevõtjate rikkumiste korral. Nad peavad esitama eelneva tõendi, et avalik-õiguslik asutus on teinud vea, mis välistab selle, et vastutust rakendataks automaatselt ning et seda saaks samastada tagatismehhanismiga.
(177)
Komisjon rõhutab, et ta on muudel juhtudel juba võtnud vastu sarnased järeldused, milles ta leidis, et 100 %-liselt avalik-õiguslikule asutusele kuuluval aktsiaseltsil ei olnud piiramatut riigitagatist, mis oli tema aktsionäril. Otseselt riigile kuuluvate äriühingute puhul leidis komisjon 2003. aastal juhtumis EDF (178), et avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse muutmine tavaõiguse kohaseks aktsiaseltsiks ning seega tema allutamine üldkehtivale pankrotiseadusele kaotas piiramatu riigitagatise, mis ettevõtjal senini on olnud. Seda põhimõtet on hiljuti kinnitatud, kui äriühing La Poste muudeti 100 %-liselt riigile kuuluvaks aktsiaseltsiks (179). Komisjon on avalik-õiguslikele asutustele kuuluvate aktsiaseltside puhul eelnevalt viidatud otsuses La Banque Postale’i (postipanga) loomise kohta tunnistanud, et sellise aktsiaseltsist tütarettevõtja õiguslik seisund, kes kuulub täielikult avalik-õiguslikule asutusele (kõnealusel juhul äriühingule La Poste, kellel oli tol ajal avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusega samaväärne avalik-õiguslik staatus) võimaldab iseenesest välistada piiramatu riigitagatise olemasolu tema tasandil (180).
7.1.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP PIIRAMATU TAGATISEGA HÕLMATUD TEGEVUSE MAJANDUSLIK ISELOOM
(178)
Nagu komisjon on avalik-õiguslikku asutust IFP käsitlevates varasemates otsustes juba märkinud, (181) on avalik-õiguslikul asutusel IFP põhikirja kohaselt kolm ülesannet:
-
nafta ja gaasi otsimise ning rafineerimistehnoloogia ja naftakeemia valdkonnaga seotud teadus- ja arendustegevus,
-
inseneride ja tehnilise personali koolitamine,
-
asjaomaste valdkondadega seotud teavitamine ja dokumenteerimine.
(179)
Nagu tuletatud meelde põhjenduses 31, leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et avalik-õiguslik asutus IFP on teadusasutus, millel on kolm eesmärki (teadustegevus, koolitus ja dokumenteerimine).
(180)
Komisjon leiab ka, et avalik-õiguslikku asutust IFP võib talle antud ülesannete põhjal liigitada teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva ühenduse raamistiku (182) punkti 2.2 alapunkti d tähenduses: selle peamine eesmärk on teostada alusuuringuid (183), rakendusuuringuid (184) või arendustegevust (185) ja levitada nende tulemusi õpetamise, publikatsioonide või tehnosiirde kaudu.
(181)
Vastavalt Euroopa Kohtu kohtupraktikale (186) võib teadusasutuse tegevuse riiklik rahastamine (sealhulgas piiramatu riigitagatise andmine) (187), sõltumata selle õiguslikust vormist või rahastamisviisist, kaasa tuua riigiabi andmise, sest asjaomane asutus tegeleb majandustegevusega, st tegevusega, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teataval turul (188).
(182)
Komisjon on oma otsustuspraktikas (189) teadusasutuste majandustegevuse (või mittemajandusliku tegevuse) kohta täpsustanud, mida ta peab ühe või teise kategooria alla kuuluvaks.
(183)
Komisjon arvab, et teadusasutuste peamine tegevus on põhimõtteliselt majandushuvi mittepakkuv, eelkõige:
-
koolitus töötajate oskuste suurendamiseks ja parandamiseks;
-
sõltumatu teadus- ja arendustegevus teadmiste laiendamiseks ja parema mõistmise eesmärgil, sealhulgas koostöö teadus- ja arendustegevuses;
-
teadustegevuse tulemuste levitamine.
(184)
Lisaks sellele on komisjon arvamusel, et tehnosiirdega seotud tegevus (litsentsid, järelteadmiste loomine või teadusasutuse loodud teadmiste muu kasutamisviis) on majandushuvi mittepakkuvad juhul, kui kõnealune tegevus toimub asutuse sees (190) ja kogu sissetulek sellest investeeritakse uuesti teadusasutuse esmasesse tegevusesse.
(185)
Komisjoni arvates kuulub aga majandustegevuse mõiste alla teadustegevus, mida teostatakse lepingu alusel majandusharuga, teadustegevuse infrastruktuuri väljarentimine ja nõuandetegevus (191).
(186)
Kõnealusel juhul hõlmab avalik-õiguslikule asutusele IFP tulenevalt tema tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest antud piiramatu tagatis üheaegselt nii majandushuvi mittepakkuvat tegevust (mille puhul ei teki iseenesest riigiabiõiguse seisukohast probleemi) kui ka kahte liiki majandustegevust.
(187)
Kuigi Prantsusmaa ametiasutused arvavad - nagu märgitud põhjenduses 31 -, et avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus on suuremalt jaolt majandushuvi mittepakkuv, on nad esimest liiki majandustegevuse puhul tunnistanud oma 13. jaanuari ja 16. juuli 2010. aasta kirjades, et väljaspool oma tütarettevõtjate ainuõiguslikku tegevusvaldkonda osutab avalik-õiguslik asutus IFP teenuseid, mis peamiselt seisnevad varustuse ja ruumide rentimises, personali kättesaadavaks tegemises ja õigusteenuste pakkumises tütarettevõtjatele, ning teostab lepingulist teadustegevust kolmandatele isikutele ja oma tütarettevõtjatele. Nagu viidatud põhjenduses 185, on sellisel tegevusel selgelt majanduslik iseloom komisjoni tavapäraselt antud tähenduses.
(188)
Teist liiki majandustegevuse puhul kuuluvad tehnoloogia üleandmisega seotud tegevus (litsentsid, järelteadmiste loomine või teadusasutuse loodud teadmiste muu kasutamisviis) põhimõtteliselt majandushuvi mittepakkuva tegevuse alla, nagu märgitud põhjenduses 184, kui need toimuvad asutuse sees ja sissetulek sellest investeeritakse täies ulatuses uuesti avaliku sektori teadustegevusse. Nagu komisjon on järeldanud riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) on kõnealusel juhul siiski avalik-õigusliku asutuse IFP ja teatavate selle eraõiguslike tütarettevõtjate suhe väga spetsiifiline, st et „[…] mõni IFP tegevus ulatub tema mittemajandusliku tegevuse valdkonnast kaugemale, kuivõrd tema tütarettevõtjad kasutavad neid oma äritegevuses” (192). Komisjon on jõudnud järeldusele, et asjaomaseid tütarettevõtjaid ei saa käsitada oma emaettevõtja suhtes sõltumatute ettevõtjatena, kuivõrd nende tütarettevõtjate tegevus kuulub avalik-õigusliku asutuse IFP arengustrateegiasse, sellel on nende üle nii juriidiline kui ka de facto kontroll, ainuõiguslikud lepingud annavad tunnistust tugevast majanduslikust lõimumisest ning avalik-õiguslikul asutusel IFP ja tema asjaomastel tütarettevõtjatel on kõnealustes valdkondades tegutsevate ettevõtjate silmis ühine kuvand. Eelkõige tuleb majandustegevuseks konkurentsiõiguse tähenduses liigitada rakendusuuringu tulemusel väljatöötatud tehnoloogia (193) üleandmist avalik-õigusliku asutuse IFP ning selle tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat vahel.
7.1.3 KÄESOLEVA OTSUSE ULATUS
(189)
Jaotisest 7.1.1 tuleneb, et avalik-õigusliku asutuse IFP otsesel tegevusel on riigitagatis, vastupidiselt selle eraõiguslikele tütarettevõtjatele, kes ei kuulu tagatise rakendusalasse.
(190)
Pealegi on riigiabiga tegemist üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP sellise otsese majandustegevuse puhul, mis on hõlmatud riigitagatisega, juhul kui teised ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimused on samuti täidetud.
(191)
Jaotisest 7.1.2 järeldub, et see majandustegevus piirdub ühest küljest avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud lepingulise teadustegevusega ning teisest küljest tehnosiirdega tütarettevõtjate Axens, Prosernat ja Beicip-Franlab ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, samuti infrastruktuuri rentimise, personali kasutusseandmise ja õigusteenuste pakkumisega.
7.1.4 KONTSERNI IFP PUHUL ON OLEMAS VALIKULINE EELIS
(192)
Komisjon analüüsib kahes etapis võimalikke eeliseid, mida kontsern IFP võis saada emaettevõtjale - avalik-õiguslikule asutusele IFP - antud piiramatust tagatisest, mis tulenes tema tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest: enne tütarettevõtjatele ülekantud võimalike eeliste (7.1.4.2) uurimist analüüsib komisjon esmalt emaettevõtja jaoks tekkinud eeliseid (7.1.4.1).
7.1.4.1 Avalik-õiguslikule asutusele IFP tekkinud eelised
(193)
Komisjon on eespool viidatud menetluse algatamise otsuses kooskõlas eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punktiga 2.1.3 märkinud, et avalik-õiguslik asutus IFP võis saada eelise tänu avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele peamiselt soodsamate rahastamistingimuste kaudu (194) kapitaliturgudel; eelis tulenes asjaolust, et avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes ei kohaldata tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ega likvideerimismenetlusi. Lisaks märgib komisjon, et avalik-õigusliku asutuse makseviivituse korral hõlmas tagatis kõiki avalik-õigusliku asutuse IFP võlanõudeid, mis vastavalt menetluse algatamise otsuse põhjenduses 71 täpsustatule „ei pruugi olla üksnes rahalised, vaid ka ärilised või muud liiki”, eelkõige tarnijate võlanõuded (kelle arved ei ole makstud) või klientide omad (kellele teenust ei ole osutatud).
(194)
Komisjon on kõnealuse meetme põhjalikule uurimisele tuginedes samuti arvamusel, et tuleks analüüsida võimaliku eelise olemasolu avalik-õigusliku asutusele IFP tema suhetes pankade ja finantsasutuste (A), tarnijate (B) ja klientidega (C).
A. Pankade ja finantsasutuste suhete tasandil eelis puudub
(195)
Kuigi komisjon tunnistab eespool viidatud menetluse algatamise otsuses, et reitinguagentuur ei määra avalik-õiguslik asutuse IFP krediidireitingut (195), väidab ta, et võlausaldajad hindavad kindlasti avalik-õiguslikule asutusele IFP antavaid rahalisi vahendeid makseviivituse riski hindamisel (196). Võttes arvesse, et avalik-õiguslik asutus IFP „kasutab oma võla finantseerimiseks laenuturgu”, märgib komisjon, et esialgse uurimise etapis ei saa välistada, et IFP-l võiks olla majanduslik eelis, mis on seotud asjaoluga, et finantsturgudel hindamisel arvestatakse, et riik täidab avalik-õigusliku asutuse IFP viimase tagatiseandja rolli.
(196)
Põhjalikule uurimisele toetudes võtab komisjon arvesse Prantsusmaa edastatud andmeid põhjenduses 64, mis on kokku võetud käesolevas põhjenduses esitatud tabelis 1 (tähis „KEUR” tähendab „miljonit eurot”).
Tabel 1
Avalik-õigusliku asutuse IFP võlg ajavahemikus 2005-2010
Üksus:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
KEUR
KEUR
KEUR
KEUR
KEUR
KEUR
Kohustused krediidiasutuste ees (197)
Alla üheaastase tähtajaga (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Üle üheaastase tähtajaga
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) mille hulgas pangalaen ja arvelduskrediit ning panga krediitsaldo
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Krediidiasutuste ees võetud kohustuste intressimäär:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marinaal
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marginaal
Keskmise või pika tähtajaga laenud
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Arvelduskrediit ja lühiajalised krediidiliinid
[Pank nr 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Pank nr 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Pank nr 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Pank nr 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Nendest andmetest nähtub, et avalik-õiguslik asutus IFP ei ole üle üheaastaste maksetähtaegadega laenusid krediidiasutuselt taotlenud alates tema staatuse muutmisest, st ajavahemikus 2006-2009, mille kohta on andmed kättesaadavad. Sama ajavahemiku jooksul pärast avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmist kasutas see alla üheaastase tähtajaga laenu ainult ühel korral, 2009. aastal, vaid [ […] (*) euro suuruse summa puhul. Ometi tuleb märkida, et tol ajal [panga nr 3] kasutatud määr (EONIA + […] (*) %) oli […] (*) baaspunkti suurem (kõik muud asjaolud samad) kui avalik-õigusliku asutuse IFP ja [panga nr 1] (**) vahel 2005. aastal kokkulepitud määr (EONIA + […] (*) %), mil IFP oli veel eraõiguslik juriidiline isik ning tal ei olnud seetõttu riigitagatist, mis on tal praegu tänu tema avalik-õiguslikule staatusele.
(198)
Konkreetselt 2010. aasta kohta on Prantsuse ametiasutused täpsustanud, et avalik-õiguslik asutus IFP sai […] (*) euro suuruse krediidiliini kohta neli pakkumist üheaastase intressimääraga, mis erines sõltuvalt pakkumistest: [pank nr 4] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot) või [pank nr 5] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot) ning [pank nr 3] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot) või [pank nr 1] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot). Avalik-õiguslik asutus IFP sai ka [pangalt nr 3] (**) hetkepakkumise (sõltuvalt vahendite kasutamise kestusest) intressimääraga, mis oli võrdne EURIBORiga + […] (*) %. Komisjon võtab arvesse, et need määrad olid võrdväärsed nendega, milles avalik-õiguslik asutus IFP leppis kokku enne tema staatuse muutmist 2006. aastal, kui see oli veel eraõiguslik juriidiline isik, kellel riigitagatist ei olnud.
(199)
Eelnevat arvesse võttes tunnistab komisjon, et avalik-õiguslikul asutusel IFP ei olnud suhetes pankade ja finantsasutustega tema staatuse muutmisest kuni 2010. aastani avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt tegelikku majanduslikku eelist. Teisisõnu näib, et vaatlusaluse ajavahemiku jooksul ei saanud ettevõtja piiramatust tagatisest tuleneda võivat eelist turutingimustest soodsamate laenu intressimäärade näol.
(200)
Selline järeldus kehtib üksnes mineviku kohta ning komisjon ei saa prognoosida turuosaliste käitumist tulevikus ega seda, kuidas muutub nende kujutlus riigitagatise mõjust avalik-õigusliku asutuse IFP makseviivituse riskile. Samuti peavad Prantsusmaa ametiasutused edastama iga-aastastes aruannetes, mida nad on kohustatud edaspidi komisjonile esitama, avalik-õigusliku asutuse IFP laenu suuruse, laenutingimustega seotud teabe ning tõendi, et need laenud vastavad turutingimustele või lisama vastava brutotoetusekvivalendi, kui hindavad tagatise mõju maksimumsummasid vastavalt analoogsetele meetoditele, mida on kirjeldatud põhjenduses 300 esitatud tabelis 6.
(201)
Lõpuks võtab komisjon arvesse Prantsusmaa ametiasutuste ettepanekut märkida rahastamislepingusse iga tehingu puhul (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) järgmine märge:
„Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. Maksejõuetuse korral ei pea riik IFPd nõuete tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”
(202)
Seetõttu, isegi kui see ei võimalda iseenesest lahendada tagatise olemasolu küsimust, võimaldab see kohustus koos kõikide teiste Prantsusmaal lasuvate kohustustega vajaduse korral kasutada vastuvõetava riski erandit ning piirata märkimisväärselt tagatise võimalikku negatiivset vastukaja.
B. Eelis suhetes tarnijatega
(203)
Vastupidi sellele, mida väidavad Prantsusmaa ametiasutused (vt põhjendus 65), ei piisa tarnijatega seoses avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tuleneva igasuguse eelise välistamiseks sellest, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on kas ELi õiguse või siseriikliku õigusega kohustus korraldada hankemenetlus: riigihangete korraldamise raames võib iga kandidaadist pakkuja pakkumiskutsele vastates eeldada, et avalik-õigusliku asutuse IFP pankrotti jäämine on võimatu. Riigihanke valdkonnas tuleks eristada suurema tõhususega seotud hinnaalandust, mida võimaldab pakkujate konkureerimine hankemenetluses - mis kujutab endast tõelist „sotsiaalset kasu”, nagu komisjon on väitnud Prantsusmaa ametiasutuste osundatud aruandes -, ning hinnaalandust, mis tuleneb asjaolust, et lepinguosalised peavad väiksemaks sellise üksuse makseviivituse riski, kes on teadaolevalt oma avalik-õigusliku staatuse tõttu likvideerimisriski eest kaitstud. Kuigi need kaks tegurit aitavad mõlemad kaasa avaliku tarnimise hinna alandamisele, on need põhiolemuselt erinevad, nii et komisjoni jaoks ei saa olla küsimust teise teguri mõju omistamises esimesele.
(204)
Selleks et hinnata hinnaalandust, mis tuleneb asjaolust, et tarnijad peavad avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse makseviivituse riski väiksemaks, kavatseb komisjon käsitleda võrdväärse riski tagatise kulu. Riigitagatise puudumisel võib avalik-õigusliku asutuse IFP tarnija, kes soovib saada võrreldavat tagatist (st olla täielikult kindlustatud lepingupartneri makseviivituse vastu), kasutada konkreetse krediiti- või kindlustusasutuse teenuseid. Makseviivituse riski vastu kaitset pakuvad üldiselt faktooringettevõtjad (199).
(205)
Komisjon märgib, et tasu faktooringuteenuse eest hõlmab kahte osa:
a)
rahastamistasu (või laenuintressimäära), mida arvutatakse pro rata temporis põhimõttel, et katta tarnijaga eelnevalt kokkulepitud rahastamine ning mis eelkõige sõltub nõuete loovutamise ajal kehtivatest intressimääradest;
b)
faktooringutasu, mis on (200) 0,7 % kuni 2,5 % määratud käibest, kusjuures keskmine määr on 1,5 %, arvutatakse ülekantud nõuete summade alusel raamatupidamis-, sissenõudmis- ning täitmisgarantiiga seotud teenuste eest tasumiseks.
(206)
Prantsusmaa ametiasutused on märkinud oma 26. novembri 2010. aasta kirjas, et nende arvates on komisjon faktooringu osatähtsust käsitledes hinnanud puudulikult põhjuseid, miks ettevõtja võib sellist liiki teenust kasutada. Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad, et faktooringettevõtjad võivad osutada kolme teenust, milleks on ettemaksete tegemine, nõude sissenõudmine ja tagamine, kuid täpsustavad, et nad võivad neid teenuseid osutada koos või eraldi. Nad lisavad Prantsuse keskpanga (Banque de France) (201) 2009. aastal teostatud uuringu põhjal, et nende eri teenuste hulgas on delegeeritud haldamine (st finantstehing ilma võlanõuete sissenõudmiseta) muutunud faktooringettevõtjate pakutavate teenuste hulgas valdavaks, kuivõrd faktooringu kasutamine on üha enam muutunud tarnija jaoks lihtsaks sularahatehinguks. Komisjon võtab seda märkust arvesse.
(207)
Lisaks on Prantsusmaa ametiasutused esitanud avalik-õigusliku asutuse IFP poolt alates 2004. aastast faktooringettevõtjatele (202) makstud summad (vajalike tarnete eest tasumiseks seoses kahte liiki tegevusega - majandushuvi pakkuva ja majandushuvi mittepakkuvaga):
Tabel 2
Faktooringu kasutamine avalik-õigusliku asutuse IFP tarnijate poolt ajavahemikus 2004-2010
Aasta
Asjaomaste tarnijate arv
Maksed faktooringettevõtjatele
(eurodes)
Asjaomaste arvete arv
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ajavahemik
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Prantsusmaa ametiasutused sedastavad, et alates avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest 2006. aastal on suurenenud selle maksete arv faktooringettevõtjatele. Nad järeldavad sellest, et see areng muudab kehtetuks komisjoni mõttekäigu selle kohta, kuidas kolmandad isikud tajuvad avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse makseviivituse riski. Nad leiavad, et kui avalik-õiguslikul asutusel IFP oli alates 2006. aastast makseviivituse korral riigitagatis, oleks faktooringuteenuseid sellest kuupäevast alates kasutatud harvemini või üldse mitte.
(209)
Nagu märgivad Prantsusmaa ametiasutused ise põhjenduses 206, kuivõrd faktooringu kasutamine on üha enam seotud ettemakse vajadusega (delegeeritud juhtimise teenuse suurem kasutamine) ning üha vähem võla tasumata jätmise riski eest vastutuse võtmisega (sissenõudmis-, rahastamis- ja tagatisteenuste vähenemine), ning kuna avalik-õigusliku asutuse IFP raamatupidamiskontodel ei ole võimalik eristada selle tarnijate poolt faktooringu kasutamist teenuseliikide kaupa, on komisjon arvamusel, et avalik-õigusliku asutuse IFP kirjeldatud areng ei võimalda ümber lükata komisjoni mõttekäiku ning veelgi vähem näidata seda, et avalik-õigusliku asutuse IFP tarnijad seostasid IFP staatuse muutmist IFP makseviivituse riski kasvuga.
(210)
Komisjon tunnistab, et tal ei ole võimalik täpselt hinnata tagatispreemiat, mis oleks vajalik tarnijate kaitsmiseks avalik-õigusliku asutuse IFP makseviivituse riski vastu, kui sellel juba ei oleks riigitagatist. Komisjon märgib siiski, et kuivõrd põhjenduse 205 punktis b märgitud faktooringutasu hõlmab tegelikult kolme eri teenust (sissenõudmine, rahastamine ja tagatis võla tasumatajätmise riski vastu), siis sisaldab märgitud maksimumsumma 2,5 % tagatud käibest igal juhul juba tagatispreemiat, mis on vajalik üksnes makseviivituse riski katmiseks.
(211)
Igal juhul jääb Prantsusmaa ametiasutustele võimalus teavitada täpsemast meetodist, kuidas hinnata avalik-õiguslikule asutusele antud tagatist selle suhetes oma tarnijatega. Põhinedes majanduslikel eksperditeadmistel, mis on uurimise käigus vastuolulisi arutelusid tekitanud, võib komisjon selle meetodi heaks kiita ning Prantsusmaa võib seda kasutada käesoleva otsusega seotud konkreetsete teabevajaduste rahuldamiseks.
(212)
Kõnealuste summade kohta on Prantsusmaa ametiasutused 26. novembri 2010. aasta kirjas märkinud, et nende varade ja teenuste soetusmaksumuses on otseselt arvesse võetud nende töötajate väärtuse hindamise määra, keda mõjutavad kõnealuse vara ja teenuste omandamisega seotud tegevus (204). Pealegi ei too lähetatud personali ja ruumide kohta arvete esitamine kaasa märkimisväärset erikulu, sest kõik seonduvad kulud on juba lisatud ettevõtja struktuurikulude alla.
(213)
Konkreetselt majandustegevuseks soetatud vara ja tellitud teenustega seotud vajaliku varustuse aastane keskmine kogusumma on Prantsusmaa ametiasutuste sõnul vaid murdosa (205) avalik-õigusliku asutuse IFP keskmisest käibest. Lepingulise teadustegevuse puhul on avalik-õigusliku asutuse IFP analüütilise raamatupidamissüsteemi kaudu kogutud teabe põhjal sellise varustuse aasta keskmine summa, mida avalik-õiguslik asutus IFP on soetanud oma teenuste osutamiseks ajavahemikus 2006 ja 2009, […] (*) eurot aastas.
(214)
Komisjon on seisukohal, et avalik-õiguslik asutus IFP sai oma majandustegevuse teostamisel kasu tegelikust majanduslikust eelisest, mis seisneb tarnijate pakutavates hinnaalandustes ning tuleneb sellest, et tarnijad hindavad ettevõtja makseviivituse riski leebemalt. Kuigi komisjonil ei ole võimalik kindlaks määrata sellise eelise täpset summat, arvab ta, et igal juhul ei saa selle keskmine summa asjaomase ajavahemiku (2006-2009) puhul ületada ligikaudu […] (*) eurot aastas (206).
(215)
Lõpuks märgib komisjon, et eelis avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tarnijate suhetes on valikuline, kuivõrd tema konkurentidel, kelle puhul kehtivad jätkuvalt tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlused, ei ole võrreldavat tagatist, mille on andnud riik ning mis on põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatusega.
C. Eelis suhetes klientidega
(216)
Avalik-õigusliku asutuse IFP osutatud teadustegevusega seotud teenuste suhtes võtab komisjon arvesse äriühingu UOP Limited märkusi, et tehnoloogia võõrandamise valdkonnas, mis on oma olemuselt suure riskiga, on soetajatele iseäranis olulised tagatised, mida teenuseosutajad on võimelised neile pakkuma, nii lepingulise kui ka lepinguvälise vastutuse osas.
(217)
Lepinguvälise vastutuse osas on Prantsusmaa ametiasutused 13. jaanuari 2010. aasta kirjas siiski täpsustanud, et eraõiguslike äriühingute ja avalik-õiguslike asutuste suhtes kehtib Prantsusmaal eranditult tavaõigus (tsiviilkoodeksi artikkel 1382, eriti lepinguvälise vastutuse korra kohta (207). Nad on lisanud, et avalik-õigusliku asutuse IFP tegevusel on eriomased tunnused, kuna need on seotud laboratooriumi tööriistade ja tuleohtlike, plahvatusohtlike või mürgiste toodete kasutamisega, mida kindlustajad tavaliselt peavad märkimisväärse tööstusriski (208) võimalikeks allikateks. Avalik-õiguslik asutus IFP on seetõttu allkirjastanud eri kindlustuslepingud, mitte üksnes tavapärase riski (tsiviilvastutuse), vaid ka selliste eri riskide vastu kaitsmiseks, nagu ioniseerivate allikatega seotud risk või seadmete purunemisega seotud risk hoidlates. Tsiviilvastutuse puhul katab avalik-õigusliku asutuse IFP kindlustusleping neli riski: tegevuskindlustus, tarnimisjärgne kindlustus, ametikindlustus ja keskkonnakahju kindlustus.
(218)
Eelnevast nähtub, et avalik-õiguslik asutus IFP ei ole mingil juhul oma lepinguvälist vastutust pannud riigile, võttes riski lootusega kahju tekkimise korral kasutada oma avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevat tagatist, vaid hoopiski allkirjastas kaitseks selle riski vastu vajalikud kindlustuslepingud.
(219)
Lepingulise vastutuse osas nähtub Prantsusmaa ametiasutuste esitatud teabest vastuseks äriühingu UOP Limited märkustele, eelkõige põhjenduses 91 uuesti esitatud märkustele, et teenuste osutamise valdkonnas piirdub avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus oma klientide (kas tütarettevõtjate või kolmandate isikute) ees „[…] (*) %-ga tegelikult saadud tasust, kusjuures ülemmäär võib vastavalt olukorrale ulatuda kuni […] (*) %-ni,” nii et kui klient hindab avalik-õigusliku asutuse IFP töö puudulikuks, ei saa viimast mingil juhul kohustada tööd lõputult ümber tegema. Komisjon võtab teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste märkuse, milles sedastatakse, et kui tugineda põhimõttele, mille kohaselt ei või vastutused kuhjuda, ei tohi lepingupartner taotleda lepinguvälise vastutuse rakendamist lepinguliste suhete raames kannatatud kahju hüvitamise taotlemiseks (209).
(220)
Võttes arvesse avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatist, on tema kliendid siiski kindlustatud selles suhtes, et IFP suhtes ei algatata kunagi likvideerimismenetlust ning ta suudab seega alati oma lepingulised kohustused täita või juhul, kui ta seda ei tee, saada tema rikkumise korral alati hüvitist.
(221)
Komisjon on põhjendustes 204 jj esitatud arutluskäigu näitel tarnijatega seotud suhete puhul seisukohal, et riigitagatise puudumise korral peaks klient, kes soovib saada samal tasandil kaitset, sõlmima finantsvahendajaga (nt pank või kindlustusselts) täitmisgarantii (inglise keeles performance bond), et tagada lepingu sõlmimine, mis seob teda avalik-õigusliku asutusega IFP. Sellise kaitse eesmärk on tagada kliendile lepingu (täielikust või osalisest) täitmata jätmisest tuleneva kahju korral rahaline hüvitis.
(222)
Komisjon võtab selles osas arvesse, et Prantsusmaa tunnistab teatavate reservatsioonidega ning nagu märgitud põhjenduses 66, et „avalik-õigusliku asutuse IFP puhul võis ainsa eeldatava mõjuna kindlaks määrata kasu, mida ta võis saada maksuvähendustest, kuna temalt ei nõutud täitmisgarantiid.” Prantsusmaa ametiasutused järeldavad seega ilma täiendavaid üksikasju esitamata, et „pankade ja kindlustusseltside poolt tavaliselt sellist liiki teenuste eest nõutava summaga võrreldes näib selline maksuvähendus olevat siiski väga väike summa.”
(223)
Komisjon märgib, et täitmisgarantii hinna arvutamisel võetakse arvesse mitut tegurit, eelkõige lepinguliiki ja tagatud summat, töötajaid, finantsseisundit, makseviivituse riski ja ettevõtja, kelle teenust kindlustatakse, võimalikku kahjumit. Samuti võetakse arvesse muid tegureid, mis on puhtalt rahalised, nagu nt tasud või vahendustasud. Avalikkusele kättesaadava teabe põhjal (210) hindab komisjon, et kasutatav määr kõigub tavaliselt 1 % ja 5 % vahel tagatisega hõlmatud käibest.
(224)
Kutselised vahendajad määravad tagatise tariifid kindlaks, tuginedes statistilistele meetoditele, mida on täiustatud vastavalt riskiliigile, nii et täitmisgarantii kindlat määra ei ole võimalik kehtestada a priori. Tagatise lõplik hind sõltub in fine võimaliku kahjumi summast ja kahjumi realiseerumise tõenäosusest. Kuigi teatavates sektorites (nt tsiviilehitus ja rahvusvaheline kaubandus) võidakse välja pakkuda „töö täieliku lõpuleviimise” tagatis, ei näi lepinguliste teadustegevusega seotud teenuste puhul olevat võimalik pakkuda „parimast võimalikust” suuremat tagatist, sest teadus- ja arendustegevus on loomult riskantne valdkond, mille puhul ei ole rakendusuuringute soetajal mingisugust kindlust, kas ta rakendusuuringud annavad kasutatavaid tulemusi või mitte. Komisjon märgib, et avalik-õigusliku asutuse IFP (sealhulgas tütarettevõtjate) klientidele lepingujärgselt tagatud summa piirdub tehtud rakendusuuringute ühekordse hinnaga.
(225)
Komisjon tunnistab, et tal ei ole võimalik täpselt hinnata tagatissummat, mis oleks vajalik, et anda klientidele (sealhulgas tütarettevõtjatele) avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevusega seotud teenuste osas „parim võimalik tagatis”. Prantsusmaa ametiasutustele esitati sellekohane küsimus, millele nad vastasid 26. novembri 2010. aasta kirjas, väites, et neil ei olnud enam andmeid tagatissummade kohta, mida küsiti turul arendus- ja teadustegevuse valdkonna konkreetsete riskide vastu kindlustamiseks. Komisjon arvab siiski, et turul sellise riski (mis piirdub teadustegevuse parima võimaliku tagatisega ning on seega väiksem riskist, mis on lepingus seotud töö täieliku lõpuleviimisega) vastu kindlustamiseks nõutav tagatissumma peaks igal juhul olema väiksem põhjenduses 223 esitatud prognoositavast maksimumsummast. Samuti leiab komisjon, et selline maksimummäär, milleks on 5 % käibest, mis tuleneb tagatisega hõlmatud teenuste osutamisest, sisaldab igal juhul tagatissummat, mis on vajalik sellise riski vastu kindlustamiseks.
(226)
Sellise majandustegevuse summa osas, millel võib olla kõnealune tagatis, tuletab komisjon meelde, et esineb kaht liiki majandustegevust: esiteks infrastruktuuri rentimine, teadustöötajate kättesaadavaks tegemine ja õigusteenuste pakkumine, samuti avalik-õigusliku asutuse IFP osutatav lepinguline teadustegevus (nii kolmandatele isikutele kui ka oma tütarettevõtjatele); teiseks avalik-õigusliku asutuse IFP tehnoloogia ülekandmine tütarettevõtjatele Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades. Avalik-õigusliku asutuse IFP tegevuse kohta Beicip-Franlab (211) ainuõiguslikes tegevusvaldkondades on komisjon juba sedastanud, et seda rahastatakse täielikult naftaväljade kasutamise alase nõustamise ja geoinfosüsteemide turul saadud tulust. Komisjon on riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) kindlaks teinud, et ei toimu riiklike rahaliste vahendite kontsernisisest ülekandmist avalik-õiguslikult asutuselt IFP tema tütarettevõtjale Beicip-Franlab ning ärisuhted kahe üksuse vahel kulgevad normaalsetes turutingimustes. Äriühingu Beicip-Franlab poolt avalik-õiguslikule asutusele IFP makstud tasu hõlmab suures osas (212) viimase teostatud töö kulu tema tütarettevõtja ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas. Komisjon saab järeldada, et kasutatud tariifid on sellised, et Beicip-Franlab on igal juhul juba võtnud enda kanda võimaliku täiendava mõju, mis riigitagatisel võib olla IFP toetatud teadustegevuse kulule. Sellistel tingimustel ei ole riigitagatise olemasolu tütar- ja emaettevõtja kaubandussuhetes sellise iseloomuga, mis annaks konkurentsieelise avalik-õigusliku asutuse IFP tegevusele oma tütarettevõtja Beicip-Franlab ainuõiguslikes teadusvaldkondades. Seega ei kujuta nende võimalik hõlmamine riigitagatisega endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(227)
Avalik-õigusliku asutuse IFP esimest liiki tegevuse kohta nii kolmandate isikute kui ka tütarettevõtjate heaks on Prantsusmaa ametiasutused esitanud 26. novembri 2010. aasta kirjas summa, mida avalik-õiguslik asutus IFP sai majandustegevusest ajavahemikus 2006-2009. Esitatud teabest nähtub, et teadustegevusega seotud teenuste aasta keskmine summa kõnealuse ajavahemiku kohta oli ligikaudu […] (*) eurot, millest […] (*) eurot kolmandatele isikutele ja […] (*) eurot tütarettevõtjatele osutatud teenuste eest.
(228)
Prantsusmaa ametiasutused on esitanud ka andmed haldusteenuste kohta, mida avalik-õiguslik asutus IFP osutas sama ajavahemiku jooksul oma tütarettevõtjatele. Teabe põhjal on alates 2006. aastast keskmine iga-aastane summa, mille kohta avalik-õiguslik asutus IFP on esitanud arve oma tütarettevõtjatele, ligikaudu […] (*) eurot lähetatud personali ja […] (*) eurot majutuskulude eest (213).
(229)
Teist liiki tegevuse, st avalik-õigusliku asutuse IFP tehnoloogia üleandmise kohta tütarettevõtjatele äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, tuleks esiteks märkida, et riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses olid juba esitatud tegevussummad 2006. aasta kohta:
a)
äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas sai avalik-õiguslik asutus IFP […] (*) eurot rakendusuuringule eelnevate tehnilise teostatavuse uuringute eest ning […] (*) eurot rakendusuuringute eest ehk kokku saadi majandustegevusest […] (*) eurot;
b)
äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas sai avalik-õiguslik asutus IFP […] (*) eurot tehnilise teostatavuse uuringute eest ning […] (*) eurot rakendusuuringute eest ehk kokku saadi majandustegevusest […] (*) eurot;
c)
avalik-õiguslik asutus IFP sai kokku 56,4 miljonit eurot teadustegevusega seotud teenuste eest oma tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades (millest 7,4 miljonit eurot tehnilise teostatavuse uuringute ja 49,0 miljonit eurot rakendusuuringute eest), samas kui omavahendite summa oli üksnes […] (*) eurot, mistõttu komisjon on arvamusel, et teadustegevust toetati riiklikest vahenditest 11,3 miljoni euro ulatuses (st abi osatähtsus (214) oli 20 %).
(230)
Vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) artikli 5 lõikele 1 peab Prantsusmaa kuni ainuõiguslike lepingute lõppkuupäevani „esitama komisjonile üksikasjaliku aastaaruande projektidest, mida IFP on teostanud oma tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades.” Neis iga-aastastes aruannetes esitatud teave võimaldab täpselt välja arvutada selliste teadustegevusega seotud teenuste summa aasta kohta, mida avalik-õiguslik asutus IFP teostas oma tütarettevõtjate jaoks nende ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas.
(231)
Prantsusmaa on praeguseks edastanud komisjonile 2007., 2008. ja 2009. aasta aruande. Võttes arvesse raamatupidamisandmete töötlemiseks vajalikku aega, edastatakse 2010. aasta aruanne 2011. aasta jooksul.
(232)
Äriühingu Axens ainuõiguslike tegevusvaldkondade majandustegevuse kokkuvõte aastate 2007-2009 kohta on esitatud tabelis 3, mis asub käesolevas põhjenduses (andmed esitatud tuhandetes eurodes).
Tabel 3
Avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus äriühingu Axens ainuõiguslikes tegevusvaldkondades ajavahemikus 2007-2009
(tuhandetes eurodes)
Kokku
Kogukulu
Omavahendid kokku
Riigi ressursid (+) või kasum (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Selliste teadustegevusega seotud teenuste osa, mida avalik-õiguslik asutus IFP osutas äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas, oli majandustegevuses 2007. aastal […] (*) eurot, 2008. aastal […] (*) eurot ja 2009. aastal […] (*) eurot, mis on võrreldav sellega, mida komisjon sedastas riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses 2006. aasta kohta ([…] (*) eurot)
(234)
Äriühingu Prosernat ainuõiguslike tegevusvaldkondade majandustegevuse kokkuvõte aastate 2007-2009 kohta on esitatud tabelis 4, mis asub käesolevas põhjenduses (tuhandetes eurodes).
Tabel 4
Avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus äriühingu Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades ajavahemikus 2007-2009
(tuhandetes eurodes)
Kokku
Kogukulu
Omavahendid kokku
Riigi ressursid (+) või kasum (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Selliste teadustegevusega seotud teenuste osa, mida avalik-õiguslik asutus IFP osutas äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas, oli majandustegevuses 2007. aastal […] (*) eurot, 2008. aastal […] (*) eurot ja 2009. aastal […] (*) eurot, mis on võrreldav sellega, mida komisjon sedastas riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses 2006. aasta kohta ([…] (*) eurot).
(236)
Eelnevat arvesse võttes leiab komisjon, et avalik-õiguslikul asutusel IFP oli oma majandustegevuse teostamisel tegelik majanduslik eelis, sest ta ei pidanud maksma tagatissummat, mis vastab täitmisgarantiile või vähemalt „parimale võimalikule” tagatisele, mida ta sai teadustegevuses pakkuda oma klientidele, sealhulgas oma tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades. Kuigi komisjonil ei ole tagatisega hõlmatud riski eripära arvesse võttes võimalik eelise summat täpselt kindlaks määrata, on ta seisukohal, et igal juhul ei saa see ületada summasid, mis on esitatud käesolevas põhjenduses tabelis 5 teenuste ja aastate kaupa („EUR” tähistab „eurot”).
Tabel 5
Avalik-õigusliku asutuse IFP majandusliku eelise võimendus suhetes klientidega piiramatu tagatise tõttu ajavahemikus 2006-2009
2006
2007
2008
2009
Teadustegevusega seotud teenused (ei kuulu tütarettevõtjate ainuõiguslikesse tegevusvaldkondadesse)
K
(miljonit EUR)
Võimendus (215)
(riskipreemia)
K
(miljonit EUR)
Võimendus
(riskipreemia)
K
(miljonit EUR)
Võimendus
(riskipreemia)
K
(miljonit EUR)
Võimendus
(riskipreemia)
Tütarettevõtjatele
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Kolmandatele isikutele
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Haldusteenuste osutamine
Lähetatud personali arved
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Majutuskulude arved
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Teenused äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
Teenused äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Tütarettevõtjatele kokku
[…] (*)
[…] (*)miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
Kolmandatele isikutele kokku
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Igal juhul jääb Prantsusmaa ametiasutustele võimalus teavitada täpsemast meetodist, kuidas hinnata eelist, mis on avalik-õiguslikul asutusel tagatise tõttu suhetes klientidega. Põhinedes majanduslikul eksperditeadmistel, võib komisjon selle uurimise ajal vastuväiteid tekitanud meetodi heaks kiita ning Prantsusmaa võib seda kasutada käesoleva otsusega seotud konkreetsete teabevajaduste rahuldamiseks.
(238)
Lõpuks märgib komisjon, et eelis avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tarnijate suhtes on valikuline, kuivõrd tema konkurentidel, kelle suhtes kehtivad jätkuvalt tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlused, ei ole võrreldavat tagatist, mille on andnud riik ning mis on põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatusega.
7.1.4.2 Kontserni IFP eraõiguslikele tütarettevõtjatele ülekantud eelised
(239)
Menetluse algatamise otsuses märkis komisjon avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate kohta, et esialgse uurimise etapis ei ole võimalik välistada, et „kolm tütarettevõtjat võisid kasu saada avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevast eelisest, nt soodsamatest laenutingimustest” (216).
(240)
Käesolevale põhjalikule uurimisele tuginedes ei saa jaotises 7.1.1.2 loetletud põhjustel ning võttes arvesse, et Prantsuse õiguses puudub aktsionäri üldine vastutus tütarettevõtjate tegude eest äriühingute kontsernis, väita, et avalik-õiguslikku asutust IFP ja seega Prantsuse riiki võiks pidada vastutavaks võlanõuete eest, mis kolmandatel isikutel on seoses äriühingu Axens ja Prosernat majandustegevusega, eelkõige juhul, kui viimaste suhtes on algatatud likvideerimismenetlus.
(241)
Siiski tuleks märkida vastavalt põhjenduses 177 meenutatule, et kuigi komisjon otsustas riigiabi N 531/05 käsitlevas otsuses, millele on viidatud eespool, et aktsiaseltsina kehtib La Banque Postale’i (postipanga) suhtes tavaõigus äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses ning seega ei ole tal riigi piiramatut tagatist, pidas komisjon siiski vajalikuks käsitleda seda, millist mõju võis avaldada ainuaktsionärile antud riigitagatise ülekandmine tütarettevõtjatele (217).
(242)
Täpsemalt hindas (218) komisjon, et kontserni toimimise struktuur põhjustab aktsionäri (La Poste) ja tütarettevõtja (La Banque Postale) vahel vahendite ülekandmist, kuna ühendatud on järgmiste tegurite mõju: i) tütarettevõtja kasutab inimressursse ja vahendeid, mida emaettevõtja on kättesaadavaks teinud ning ii) nende vahendite eest tasutakse emaettevõtja toetatud hinda, mistõttu juhul, kui majanduslik eelis on La Poste’i kulu vähendav, väheneks postipanga makstud tasu emaettevõtjale konkurentsi tõttu, tuues kaasa majandusliku eelise (vähemalt osalise) ülekandmise tütarettevõtjale.
(243)
Komisjon leiab samamoodi kui riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool), et teatav ülekandmine toimus ja nimelt tariifide valikul, mida avalik-õiguslik asutus IFP kasutas äriühingutele Axens ja Prosernat nende ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas osutatud teenuste puhul, nii et kontsernisisesed ärisuhted ei allunud turuloogikale, vaid pakkusid hoopis tütarettevõtjate majandustegevuse ristsubsideerimise võimalust emaettevõtja kasutusse antud riiklike vahendite kaudu. Vastavalt põhjendusele 226 on komisjon lisaks järeldanud, et avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtja Beicip-Prosernat (219) suhted kulgesid normaalsetes turutingimustes.
(244)
Komisjon pidas eespool viidatud La Banque Postale’i juhtumis vajalikuks, et Prantsusmaa ametiasutused võtavad kohustuse seada sisse süsteem, mis ei võimalda emaettevõtja võimalikku eelist kasutada tütarettevõtjate tasandil. Rahastamistingimuste puhul seisnes see kohustus „iga tehingu puhul laenulepingutesse (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) kirjaliku märke lisamises selle kohta, et vastavalt Prantsusmaa õigusele (eriti tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei ole käesoleval finantstehingul ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. See lepinguline säte tuleb märkida iga tehingu prospekti” (220).
(245)
Prantsusmaa ametiasutused on kõnealusel juhul võtnud avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate (Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat) laenutingimuste osas kohustuse teha laenulepingutesse (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) iga tehingu puhul järgmine kirjalik märge: „vastavalt Prantsusmaa õigusele (eriti tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei ole käesoleval finantstehingul ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist.”
(246)
Komisjon on märkinud riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) seoses inimressursside ja materiaalsete vahenditega, mida emaettevõtja on tütarettevõtjate kasutusse andnud, et „juhul kui majandustegevust subsideeritakse, tuleneb see asjaomaste tütarettevõtete poolt emaettevõttele makstavate tasude suurusest ning kajastub IFP raamatupidamises” (221). Avalik-õigusliku asutuse IFP raamatupidamist analüüsides ei ole komisjon riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) 2006. aasta puhul ning Prantsusmaa ametiasutuste esitatud iga-aastastes aruannetes järgnevate aastate puhul ainsate kuluelementidena veel arvesse võtnud neid, mis on seotud avalik-õigusliku asutuse IFP poolt tütarettevõtjatele osutatud teenuste hõlmamisega piiramatu tagatisega. Riigile ei makstud täitmisgarantiile vastavat tagatissummat ega kindlasti mitte ka parimat võimalikku tagatist, samuti ei olnud võimalik seda tarifitseerida tütarettevõtjatele osutatud teenustes.
(247)
Seetõttu tuleks asuda seisukohale, et avalik-õigusliku asutuse staatusest tulenev majanduslik eelis kanti antud juhul üle selle eraõiguslikele tütarettevõtjatele Axens ja Prosernat.
(248)
Prantsusmaa ametiasutused on kinnitanud selliste lepingute olemasolu, mida avalik-õiguslik asutus IFP ja selle tütarettevõtjad Axens, Prosernat ja Beicip-Franlab on ühiste tarnijatega ühiselt allkirjastanud, mida komisjon on nimetanud menetluse algatamise otsuses ning millele äriühing UOP Limited on viidanud oma märkustes, nagu esitatud põhjenduses 73, kuid täpsustanud, et need hõlmasid peamiselt transporti (lennu- ja raudteetransporti) seoses eri üksuste töötajate ametireisidega. Komisjon arvab, et kui tütarettevõtjad võisid kasu saada kontsernile IFP antud soodsamatest ostutingimustest, mis asjaomaste tarnete puhul ei ole tõendatud, siis oli põhjuseks pigem tarnijate kehtestatud põhimõte anda ühisostude puhul suurtelt tellimuskogustelt allahindlust, mitte aga tagatise võimalik mõju. Isegi kui eeldada, et jaotise 7.1.4.1 B osas esitatud analüüsi avalik-õigusliku asutuse IFP kohta võib tütarettevõtjatele seoses ühiste tarnetega üle kanda ning et viimased said odavamaid teenuseid tänu sellisele eelise ülekandemehhanismile, mis oli avalik-õiguslikul asutusel IFP tagatise tõttu, on kõnealused summad igal juhul nii väikesed, et komisjon kahtleb tegeliku majandusliku eelise olemasolus.
(249)
Vastavalt järeldustele riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) on tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades teostatud teadustegevuse puhul ainus tegevus, mille puhul võis olla olemas eelis emaettevõtjale antud riigitagatise tõttu, seotud „[avalik-õigusliku asutuse IFP panusega] tegevusse äriühingute Axens ja Prosernat tegevusvaldkondades”. (222) Kuigi komisjonil ei ole võimalik täpselt kindlaks määrata äriühingutele Axens ja Prosernat antud eeliste summat, on ta tagatisega hõlmatud riski eripära arvesse võttes seisukohal, et igal juhul ei saa see ületada summasid, mis on esitatud põhjenduses 236 tabelis 5 teenuste ja aastate kaupa.
(250)
Komisjon leiab, et selline majanduslik eelis, mille avalik-õiguslik asutus IFP on üle kandnud oma eraõiguslikele tütarettevõtjatele, on valikuline, sest viimaste konkurentidel ei ole nii soodsatel tingimustel juurdepääsu avalik-õigusliku asutuse IFP tehnoloogiale, inimressurssidele ja materiaalsetele vahenditele.
7.1.5 KONKURENTSI MOONUTAMINE JA MÕJU KAUBANDUSELE
(251)
Vaatluse all olnud meetme mõjul võivad väheneda avalik-õigusliku asutuse IFP tegevuskulud kolmandatele isikutele osutatud teenuste puhul (lepinguline teadustegevus) ning äriühingute Axens ja Prosernat tegevuskulud teenuste puhul (teadustegevus nende ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, lepinguline teadustegevus, inimressursside ja materiaalsete vahendite kasutusse andmine, haldusteenuste osutamine), mida emaettevõtja neile osutab. See võib soosida kontserni IFP ja kahjustada konkurentsi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(252)
Kuivõrd turud, millel on tegev kontsern IFP - eelkõige lepingulise teadustegevuse valdkond, kus tegutseb konkreetselt avalik-õiguslik asutus IFP, katalüsaatorite ning rafineerimis- ja naftakeemiatööstuse tehnoloogiate turg, kus on tegev äriühing Axens, ning gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete uurimise, teenuste osutamise ja tootmise valdkond, kus tegutseb äriühing Prosernat -, on suuresti avatud kaubavahetusele ELi piires, võib sellisel meetmel olla ebasoodne mõju ettevõtjatele, kes arendavad või sooviksid arendada asjaomastel turgudel samasugust majandustegevust.
(253)
Neil tingimustel võib avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatis kahjustada konkurentsi ja mõjutada kaubandust ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
7.1.6 JÄRELDUS ABIMEETME OLEMASOLU KOHTA
(254)
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatis hõlmab seega riigi ressursside ülekandmist ning kahjustab või ähvardab kahjustada liikmesriikidevahelist konkurentsi ja kaubandust, andes kontsernile IFP eelise.
(255)
Komisjon järeldab, et tagatis on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
7.2 ABIMEETME EBASEADUSLIKKUS
(256)
IFP oli enne oma staatuse muutmist eraõiguslik juriidiline isik, ta oli ettevõtja 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses. Seega kehtisid IFP suhtes tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlused ning tal ei olnud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevat eelist.
(257)
13. juuli 2005. aasta seaduse nr 2005-781 alusel vastuvõetud 6. juuli 2006 määrusega muudeti IFP 7. juulil 2006 avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks. Staatuse muutmisega sai avalik-õiguslik asutus IFP piiramatu riigitagatise. Kõnealune meede tuleb seega menetlusmääruse artikli 1 punkti c tähenduses liigitada uueks abiks.
(258)
Vastavalt menetlusmääruse artikli 2 punktile 1 on liikmesriikidel kohustus teatada „kõikidest uue abi andmise plaanidest” piisavalt aegsasti. Kuivõrd Prantsusmaa ei teavitanud ametlikult avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest, vaid lihtsalt märkis seda teise menetluse käigus, ning kuna komisjon ei olnud meetme rakendamist eelnevalt heaks kiitnud, siis andis Prantsusmaa valitsus kõnealust riigiabi, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3.
(259)
Komisjon leiab seetõttu, et meede kujutab endast ebaseaduslikku abi vastavalt rakendusmääruse artikli 1 punktile f.
7.3 ABIMEETME KOKKUSOBIVUS SISETURUGA
7.3.1 ABI AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP LEPINGULISE TEADUSTEGEVUSE VALDKONNAS NING TEENUSTE OSUTAMISEL
(260)
Osutatud teenusteks olid teadusuuringute infrastruktuuri rentimine, teadustöötajate kasutusse andmine või õigusteenuste pakkumine (tütarettevõtjatele).
(261)
Lepingulise teadustegevusega seotud teenused hõlmavad üldjuhul avalik-õigusliku asutuse IFP toetust kliendile (kolmandale isikule või tütarettevõtjale (223), kes soovib teostada teadustegevust, mis võimaldab paremini mõista ja kasutada teatavat teaduslikku või tehnilist nähtust (224). Taotlus ei pruugi olla täpne ja see võib jätta avalik-õiguslikule asutusele IFP eri ulatuses tegutsemisvabaduse, näiteks kliendi rangelt määratletud spetsifikaatide järgimisest kuni täieliku teadusteenuse pakkumiseni koos soovitustega. […] (*) Avalik-õiguslik asutus koostab iga taotluse põhjal tehnilis-kaubandusliku ettepaneku, millele on lisatud projekti teostamise lepingulised tingimused, mille üle peetakse seejärel kliendiga läbirääkimisi. Prantsusmaa ametiasutused on esitanud näiteid lepingulise teadustegevusega seotud ja avalik-õigusliku asutuse IFP osutatud teenuste kohta kolmes pädevusvaldkonnas (CREP, CRRP, CRME).
(262)
CREP (Centre de Résultat Exploration - Production) tasandil on teenuste eesmärk valideerida ja/või parandada teaduskeskuse väljatöötatud meetodeid, tehnoloogiat ja tarkvara. Teatavate teenuste elluviimiseks annab CREP tööstuspartnerite käsutusse seadmed ja algoritmid, mis kuuluvad avalik-õiguslikule asutusele IFP, või harukordsed eksperdihinnangud, mis ei ole kättesaadavad eraõigusliku osaleja osutavate kaubandusteenuste puhul. Teenuseid võib liigitada järgmiste kategooriate põhjal:
a)
sellise konkreetse seadmega seotud teenused, mille sarnast kusagil ei esine või esineb väga vähe (225);
b)
sellise juhtumi tõlgendamine, mille puhul tuleb kasutada avalik-õigusliku asutuse IFP väljatöötatud tarkvara, mida ei ole veel turustatud või mille kasutamine vastavas olukorras nõuab konkreetseid eksperditeadmisi, kasutades avalik-õigusliku asutuse pädevust (226);
c)
avalik-õigusliku asutuse IFP konkreetsete eksperditeadmiste kasutamine (227);
d)
eksperditeadmiste kasutamine arendamisetapis pädevuse, tehnoloogia ja meetodite valideerimiseks (228).
(263)
CRRP (Centre de Résultat Raffinage-Pétrochimie) tasandil on lepingulise teadustegevusega seotud teenuste näideteks abi, mida välisülikool (229) kasutas IFP konkreetsesse tegevusvaldkonda kuuluva tegevuse rakendamiseks katalüsaatorite valdkonnas; tööd (230), mis on seotud „[…] (*)”, et mõista […] (*) nähtust; või uuring (231) […] (*) kohta.
(264)
CRME (Centre de Résultat Moteurs - Énergie) tasandil on lepingulise teadustegevuse teenuste näideteks teenus autotootjatele […] (*) alates […] (*), avalik-õigusliku asutuse IFP […] (*) meetodid (232) ning uuring […] (*) (233) avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevuse […] (*) või […] (*) katsete põhjal tootega […] (*), mille avalik-õiguslik asutus IFP on välja töötanud (234).
(265)
Kirjeldatust nähtub, et avalik-õigusliku asutuse IFP poolt kolmandate isikute jaoks elluviidud lepingulise teadustegevuse eesmärk on kas tehnilise teostatavuse uuringud enne teadustegevusega alustamist, uute teadmiste ja suutlikkuse omandamine instituudi pädevusvaldkondades või avalik-õigusliku asutuse IFP teadmiste ja tehnoloogia kasutamine uute toodete, protsesside või teenuste arendamiseks.
(266)
Prantsusmaa ametiasutused on esitanud sellise lepingulise teadustegevuse ja osutatud teenuste kulu, mida avalik-õiguslik asutus IFP teostas kolmandate isikute jaoks ajavahemikus 2004-2009. Edastatud teabest nähtub, et teadustegevusega seotud teenused on avalik-õigusliku asutuse IFP kogueelarvest aastas ligikaudu [0-5] (**) % osa (ehk […] (*) eurot teenustele ligikaudu 300 miljoni euro suuruses eelarves), mistõttu võib seda majandustegevuse osa pidada avalik-õigusliku asutuse tegevuses väikeseks.
7.3.1.1 Eeldus, mille kohaselt kanti riigiabi üle kolmandatele isikutele või tütarettevõtjatele
(267)
Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktis 3.1.2 on sätestatud, et kui mittetulunduslik teadusasutus tegeleb majandustegevusega, näiteks infrastruktuuri väljaüürimise, ettevõtjatele teenuste pakkumise või lepingulise teadustegevusega, siis sellise majandustegevuse riiklikku rahastamist võib tavaliselt pidada riigiabiks. Kui on siiski võimalik tõendada, et kõik riiklikud vahendid on täies ulatuses edastatud lõplikule saajale ning vahendaja ei ole saanud sellega seoses mingit eelist, võib väita, et vahendaja ei ole riigiabi saaja.
(268)
Kuivõrd kõnealusel juhul teostab teadusasutus ehk avalik-õiguslik asutus IFP lepingulist teadustegevust, olles kaetud piiramatu riigitagatisega, tuleks arvata, et ta saab riigiabi, välja arvatud juhul, kui nende teenuste müügihind võimaldas kanda riigiabi täies ulatuses üle tema klientidele.
(269)
Avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulise teadustegevuse osutamise tariifid määratakse kindlaks, võttes aluseks nende kogumaksumuse (235), mille suhtes kohaldatakse marginaali, mille määr kõigub sõltuvalt tulemustest, mis saadakse põhjenduses 261 nimetatud läbirääkimistel kliendiga. See näib olevat ainus kuluelement, mida avalik-õiguslik asutus ei ole arvesse võtnud ja mis vastab täpselt avalik-õigusliku asutuse IFP täitmisgarantii (või parima võimaliku tagatise) summale.
(270)
Avalik-õigusliku IFP asutuse poolt äriühingute Axens ja Prosernat nimel teostatud lepingulise teadustegevusega seotud teenuste puhul leiab komisjon, et tagatisest tulenevast majanduslikust eelisest võib kasu saada avalik-õiguslik asutus IFP, kes saab seda vajaduse korral kasutada muul otstarbel, või - kui võtta arvesse emaettevõtja ja tütarettevõtjate vaheliste suhete eripära - võidi see tütarettevõtjatele tariifide kaudu üle kanda:
a)
esimesel juhul on abi kokkusobivust siseturuga käsitletud käesolevas osas;
b)
teisel juhul viitab komisjon jaotises 7.3.2 esitatud kokkusobivuse analüüsile, kus on igaks juhuks arvesse võetud summad seoses eelise võimaliku ülekandmisega tütarettevõtjatele.
(271)
Samuti kui kolmandatest isikutest klientide puhul on võimalik kindlaks teha, et täiendavale kuluelemendile vastav summa kanti kasutatud tariifide kaudu järjepidevalt üle kolmandatele isikutele, tuleks ülekantud abi põhjalikust uurimisest selgelt esile, et tegemist oli vähese tähtsusega abi summadega (236). Prantsusmaa ametiasutuste esitatud teabest nähtub, et enamik teenuseid, mille eest arved esitatakse, toovad sisse […] (*) euro suuruse käibe (ehk maksimumsumma makseviivituse riski vastu kindlustamiseks, milleks on […] (*) eurot), kusjuures kõige tähtsam leping oli üksnes […] (*) euro suurune (ehk maksimumsumma makseviivituse riski vastu kindlustamiseks, milleks on […] (*) eurot).
(272)
Ei saa siiski välistada, et avalik-õigusliku asutuse IFP vastuvõetud marginaali tõttu ei oleks alati olnud võimalik kanda kogu riigiabi summa üle lepingulise teadustegevusega seotud teenuste klientidele. Sellisel juhul kujutas asjaolu, et riigile ei makstud tagatissummat lepingulise teadustegevusega seotud teenuste osutamiseks kolmandate isikutega sõlmitud lepingute eest, endast täiendavat riiklikku rahastamist, mida riik võimaldas avalik-õiguslikule asutusele.
(273)
Riiklikke vahendeid võidi seega kasutada kolmel otstarbel:
a)
kas avalik-õigusliku asutuse majandushuvi mittepakkuvaks tegevuseks; selline kasutusviis ei ole riigiabi;
b)
või kolmandatele isikutele või tütarettevõtjatele osutatud muu lepingulise teadustegevuse rahastamiseks. Seda võimalust on analüüsitud üksikasjalikult jaotises 7.3.1.2;
c)
või sellise teadustegevuse rahastamiseks, mida avalik-õiguslik asutus teostab tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades; need summad võib seega lisada tütarettevõtjatele juba ülekantud riigiabi summade hulka. Seda võimalust on üksikasjalikult analüüsitud jaotises 7.3.2.
6.3.1.2 Sellise riigiabi kokkusobivus siseturuga, mis on antud teadusasutusele lepingulise teadustegevusega seotud teenuste või tema põhilise sõltumatu riikliku teadustegevuse kõrvalteenuste osutamiseks.
(274)
Enne asjaomase juhtumi eripära uurimist kavatseb komisjon korrata oma otsustuspraktikas vastuvõetud põhimõttelist seisukohta, mille kohaselt kujutab majandustegevust hõlmav piiramatu riigitagatis põhimõtteliselt siseturuga kokkusobimatut riigiabi (237). Üldiselt on komisjon seisukohal, et piiramatud tagatised konkurentsile avatud majandussektoris ei sobi kokku ELi toimimise lepinguga, eelkõige seetõttu, et sellise tagatisega võtab riik enda kanda kõik majandustegevusega seotud riskid, ilma et tagatise saanud asutus toetaks selle katte kulu, ning sellest ilmneb moraalse ohu olukord, mis õhutab igasuguse pankrotiohu eest kaitstud tagatist saavat asutust võtma suuremat riski, kui ta teeks seda olukorras, mil peaks oma tegude negatiivsete tagajärgede eest ise täielikult vastutama. Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele ei saa selliseid piiramatuid tagatisi sageli õigustada üldist majandushuvi pakkuvate ülesannetega, kuivõrd piiramatu tagatise puhul on võimatu kontrollida, et abisumma ei ületa avaliku teenuse osutamise netokulu (238).
(275)
Kõnealuse juhul tuleks väita, et Prantsuse õigusaktidega on avalik-õiguslikule asutusele IFP määratud sellise avaliku teenuse osutamise kohustused, millel on kolm eesmärki: teadustegevus, koolitus ja dokumenteerimine, mis vastupidi üldist majandushuvi pakkuvatele teenustele (239) ei ole Euroopa Liidu õiguse tähenduses majandustegevus. Põhiseaduslik riigitagatise andmine majandushuvi mittepakkuvaks tegevuseks ei tähenda mingil juhul riigiabi andmist. Suurem osa avalik-õigusliku asutuse IFP tegevusest on siiski majandushuvi mittepakkuv. Seega on tema staatusest tuleneva riigitagatise mõju peamiselt seotud majandushuvi mittepakkuva tegevusega ning mitte lepingulise teadustegevuse kõrvalteenuste ega muude lisateenustega.
(276)
Kui aga selline tagatis hõlmab teadusasutuse majandustegevust, näiteks lepingulist teadustegevust või teenuste osutamist, ilma et määrataks kindlaks turuhinnaga tariifid, antakse sellega teadusasutusele riigiabi, mida (nagu selgitatud eespool) võib lisada üldist majandushuvi mittepakkuva tegevuse (avaliku sektori sõltumatu teadustegevus) riiklikule rahastamisele, muu majanduslikku huvi pakkuva lepingulise teadustegevuse ja teenuste osutamise riiklikule rahastamisele või äriühingutele Axens ja Prosernat tehnosiirete rahastamisele (240).
(277)
Kahe esimese juhtumi puhul tuleb seetõttu nentida, et hoolimata sellest, et riigitagatis on a priori piiramatu, on 2006.-2009. aasta puhul võimalik erandkorras a posteriori hinnata selle tagatise mõju brutoekvivalendi võimendust (riigile ei maksta riskipreemiat), mis täiendab (kuivõrd see jääb avalik-õiguslikule asutusele IFP) riigi poolt IFPle juba makstud riiklikke vahendeid, et katta avaliku sektori sõltumatu ja lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamise netokulu.
(278)
Komisjon soovib sellega seoses rõhutada, et piiramatu riigitagatis hõlmab lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamise puhul siiski üksnes põhilise sõltumatu riikliku teadustegevuse kõrvalteenuseid, st majandustegevust,
a)
mis ei kahjusta teadusasutuse tavapärast toimimist, sõltumatust ja erapooletust;
b)
mida osutatakse tavalistes turutingimustes ja eelkõige turuhinnaga või turuhinna puudumise korral hinnaga, mis sisaldab kõiki selle kulusid (välja arvatud tagatise mõju) ja mõistlikku kasumimarginaali;
c)
millel on sõltumatu, avaliku sektori teadustegevusest eraldi raamatupidamisarvestus, eriti kulude ja vastava rahastamise osas;
d)
mis on oma olemuselt seotud peamise tegevusega sõltumatu avaliku sektori teadustegevuse valdkonnas, nii et seda on tehniliselt võimatu eristada, sest kasutatakse samu infrastruktuure, seadmeid, varustust või tehnoloogiat või samu uurijaid, teadlasi, insenere, projekteerijaid või tehnikuid.
(279)
Kõrvalteenusteks võivad olla lepinguline teadustegevus, eksperdihinnangute andmine, tehnilised või teaduslikud konsultatsioonid, mis võivad vajaduse korral hõlmata selliste infrastruktuuride, seadmete, varustuse või uuendusliku tehnoloogia kasutusse andmist, mida rahastatakse seoses avaliku sektori sõltumatu teadustegevusega ning mis on selleks vajalikud; millesarnaseid on mujal maailmas (241) vähe või ei leidu üldse ja mida ei paku teised võrreldavad teadusasutused; mille kasutamine nõuab selliste uurijate, teadlaste, inseneride, projekteerijate või tehnikute eksperditeadmisi ja pädevust, kelle teadusasutus on tööle võtnud peamiselt selleks, et nad aitaksid kaasa avaliku sektori sõltumatule teadustegevusele.
(280)
Need teenused võimaldavad ka levitada teaduslikult põhjendatud teadmisi avaliku sektori teadustegevuse ja tööstussektori vahel, pakkudes klientidele võimalust juurde pääseda avalik-õigusliku asutuse IFP katsevõimalustele, tehnoloogiale ja personali oskusteabele ning võimaldades nimetatud asutusel koguda kogemusi algupärase töö ja avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse parandamise võimaluste kohta tulevikus. Selline vastastikune mõju ülekandmine teaduslikult põhjendatud teadmiste valdkonnas on vastastikku kasulik eri osalejatele ja Euroopa Liidule tervikuna.
(281)
Nagu märgitud põhjenduses 266, oli lepinguline teadustegevus ja teenuste osutamine ajavahemikus 2004-2009 üksnes [0-5] (**) % avalik-õigusliku asutuse IFP kogueelarvest, mis on väga väike osa.
(282)
Lisaks on igale kliendile osutatud selliste teenuste summa, mille eest on esitatud arve, sageli alla […] (*) euro käibest, mistõttu abi hinnatud maksimaalne summa on enamasti väike, ligikaudu […] (*) eurot lepingu kohta. Seega hindab komisjon, et kõnealune abi on proportsionaalne üldhuvi eesmärgiga levitada teaduslikult põhjendatud teadmisi Euroopa Liidus.
(283)
Kuna kõrvalteenusteks on jätkuvalt eraldatud väga väike murdosa IFP peamise tegevuse avaliku sektori sõltumatute teadustegevuse - eelarvest ning võttes arvesse kõrvaltegevuse positiivset mõju üldhuvi eesmärgile, on komisjon arvamusel, et nende hõlmamine riigitagatisega ei saa mingil juhul mõjutada kaubandustingimusi ebasoovitavalt määral, mis oleks vastuolus ELi huvidega ELi toimimislepingu artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses.
(284)
Seoses käesolevat meedet käsitlevate iga-aastaste aruannetega on Prantsusmaa ametiasutustel kohustus tõendada, et see tingimus on täidetud ka edaspidi. Juhul kui tekivad kahtlused lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamisega seotud kõrvalteenuste laadi osas, tuleks komisjoni sellest loomulikult viivitamata teavitada ning vajaduse korral teavitada võimalikust riigiabist, võttes arvesse riigitagatise mõju.
(285)
Komisjon võtab sellega seoses arvesse ka Prantsusmaa ametiasutuste seisukohta lisada igasse lepingusse, mis on konkreetselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevusega ja seega tema lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamisega, säte riigi vastutuse välistamise kohta, et vajaduse korral kasutada vastuvõetava riski erandit ning piirata märkimisväärselt tagatise võimalikku negatiivset vastukaja.
7.3.2 ABI KONTSERNILE IFP ÄRIÜHINGUTE AXENS JA PROSERNAT AINUÕIGUSLIKES TEGEVUSVALDKONDADES
7.3.2.1 Abi siseturuga kokkusobivuse uurimise alus
(286)
Avalik-õigusliku asutuse IFP teadus- ja arendustegevuse toetamiseks antud riigiabi siseturuga kokkusobivuse uurimisel kohaldatakse teadus- ja arendustegevuseks antavat riigiabi käsitlevaid eeskirju.
(287)
Kuna 7. juulil 2006 muudeti avalik-õigusliku asutuse IFP staatust, on kõnealuse piiramatu riigiabi andmise kuupäev 1. jaanuar 2007 ehk kuupäev, mil jõustus eespool viidatud teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlev raamistik. Kõnealuse meetme siseturuga kokkusobivuse uurimiseks kohaldab komisjon vastavalt komisjoni teatisele ebaseadusliku riigiabi hindamisel kohaldatavate sätete kohta (242) selle teavitamata abi suhtes uurimis- ja arendustegevusele antavat riigiabi käsitlevat ühenduse 1996. aasta raamistikku, mis oli jõus abi andmise ajal.
(288)
Seetõttu, võttes arvesse asjaolu, et avalik-õiguslikule asutusele IFP tulenevalt tema tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest antud piiramatu tagatis tema majandustegevuse tagamiseks on antud piiramatuks ajaks, ning võttes arvesse, et erandkorras on (nagu selgitatud põhjenduses 277) asjaomasel juhul võimalik hinnata tagatise maksimaalset mõju, uurib komisjon ka seda, kuidas sobis siseturuga kokku piiramatu tagatis avalik-õigusliku asutuse tegevuses, mida ta teostas äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, võttes aluseks teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku sätted alates 1. jaanuarist 2007 ehk selle jõustumise kuupäevast. Hoolimata sellest, milliseid suuniseid kasutatakse, jäävad abi siseturuga kokkusobivuse analüüsi järeldused igal juhul samaks.
7.3.2.2 Uurimisetapid
(289)
Riigiabi C 51/05 (243) käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) leidis komisjon, et avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus koostöös tütarettevõtjatega Axens ja Prosernat nende ainuõiguslikes tegevusvaldkondades kuulus teadus- ja arendustegevuse valdkonda, kuivõrd pöördemomendid määrati iga projekti puhul kindlaks koostisosade tasandil, omavahelistes seostes ja/või sihtprotsesside või -toodete tunnusjoontes. Enne sertifitseerimise etappi teostasid tööd peamiselt teadustöötajad ja tehniline personal, meetodid põhinesid katsetamisel, tõlgendamisel ja mudeldamisel ning tulemused olid laiaulatuslikud ja patenditud. Komisjon on ka sedastanud, et teiste kõnealuses valdkonnas tegutsevate ettevõtjate sama liiki tegevus on tavaliselt liigitatud teadustegevuseks (244). Teadustegevuse uuenduslike aspektide analüüs teostati rahvusvaheliselt tunnustatud Frascati käsiraamatu põhjal (245).
(290)
2006. aasta puhul uuris komisjon riigiabi C 51/05 (246) käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens ning avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Prosernat vahel sõlmitud teadustegevust käsitlevate lepingute alusel teostatud töid. Komisjon on järeldanud, et need tööd hõlmasid ühest küljest rakendusuuringuid ning teisest küljest rakendusuuringuprojektidele eelnevaid tehnilise teostatavuse uuringuid uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku tähenduses. Teadustegevuse sellisel liigitamisel võeti aluseks Frascati käsiraamatus esitatud konkreetseid näiteid ja selgitusi iga avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens ning avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Prosernat teadustegevuse puhul.
(291)
Prantsusmaa ametiasutused on vastavalt riigiabi C 51/05 käsitlevale otsusele esitatud aruannetes liigitanud äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades 2007., 2008 ja 2009. aastal teostatud projektid kahe järgmise kategooria põhjal: vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule või teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva 2006. aasta raamistiku punkti 2.2 alapunktile f rakendusuuringuteks ning vastavalt teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktile 5.2 rakendusuuringutele eelnevateks tehnilisteks teostatavusuuringuteks. Kõnealused tööd seisnesid uute sünteesimisviiside või nende täiustamise uurimises, ilma et see hõlmaks tööstuslikku rakendamist. Nende eesmärk oli kontseptsioonide valideerimine ning need kuulusid vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevale raamistikule rakendusuuringute alla. Iga-aastased kokkuvõtted esitati projektide kaupa komisjonile koos iga-aastaste aruannetega, mis tuleb edastada seoses riigiabi C 51/05 käsitleva otsusega (millele on viidatud eespool).
(292)
Komisjon tuletab järgmiste aastate puhul meelde, et vastavalt riigiabi C 51/05 käsitlevale otsusele (millele on viidatud eespool) on Prantsusmaal kohustus esitada komisjonile iga-aastane aruanne, kus on esitatud avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud projektide üksikasjad teadustegevuse kategooriate kaupa.
7.3.2.3 Abikõlblikud kulud
(293)
Riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses, (247) millele on viidatud eespool (2006. aasta kohta) ning iga-aastastes aruannetes (2007,. 2008. ja 2009. aasta kohta) on äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades teostatud projektide kulu kooskõlas nii uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku II lisas kui ka teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktis 5.1.4 kindlaksmääratud abikõlblike kuludega.
(294)
Tuleks meelde tuletada, et avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevuse arvelduskulud äriühingutele Axens ja Prosernat sisaldavad projektiga otseselt seotud kulusid ning hõlmavad allhankelepinguid, lähetusi, kindlustusi ja dokumente, samuti varustust ja tarvikuid. Need hõlmavad ka muid projektidega seotud kulusid, nagu teadustöötajate kulud, materiaalse ja immateriaalse vara amortiseerumine ning muud üldkulud. Need kulud tulenevad vahetult teadustegevusest ning jagunevad eri teadusprojektide vahel selle põhjal, kui palju aega teadustöötajad igale projektile kulutavad. Lisaks arvestatakse muudes teadus- ja arendustegevuse projektides kasutatavate meetodite ja varustusega seotud horisontaalsete teadus- ja arendustegevuse projektide kulud proportsionaalselt iga teadus- ja arendustegevuse projekti kuludega.
(295)
Need kulud kuuluvad järgmistesse kategooriatesse: konsultatsiooni- ja samaväärsete teenuste kulud, personalikulud, vahendite, varustuse, maa ja ruumide kulud, täiendavad üldkulud ja muud tegevuskulud vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikus ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevas raamistikus esitatud abikõlblike kulude kategooriatele.
(296)
Järgmiste aastate puhul peab see teave olema esitatud Prantsusmaa ametiasutuste edastatavates iga-aastastes aruannetes.
7.3.2.4 Abi osatähtsus
(297)
Uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikust tulenevalt on abi suurim lubatud osatähtsus rakendusuuringutele eelnevate tehnilise teostatavuse uuringute puhul 75 % (punkt 5.4) ja rakendusuuringuprojektide puhul 50 % (punkt 5.3).
(298)
Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku kohaselt ei või abi osatähtsus, mis on arvutatud projekti abikõlblike kulude põhjal, ületada rakendusuuringu puhul 50 % (punkti 5.1.2 alapunkt b) ja suurettevõtjate teostatud rakendusuuringutele eelnevate uuringute puhul 65 % (punkti 5.2 alapunkt b). Tuleks meelde tuletada, et riigitagatisega on hõlmatud üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud rakendusuuringud ja tehnilised teostatavusuuringud, samas kui konkurentsieelset arendustegevust vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule (või tootearendust vastavalt teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevale raamistikule) rahastavad äriühingud Axens ja Prosernat täielikult omavahenditest, mis pärinevad turgudelt saadud tulust.
(299)
Komisjon on koostanud tabeli 6, mis on esitatud põhjenduses 300, lähtudes nii projektide loeteludest, milles on üksikasjalikult esitatud iga-aastased kulud projektide ja uurimisetappide kaupa, kui ka avalik-õigusliku asutuse IFP vahendite ülevaatest.
(300)
Seejuures järgis komisjon konservatiivset lähenemisviisi, võttes arvesse kõik kulud, mis otseselt või kaudselt seostuvad äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslike tegevusvaldkondadega, ning jättes välja kõik muud tulud peale Axensi ja Prosernati makstud tasude (248). Komisjon on igaks juhuks lisanud sellese tabelisse piiramatu riigitagatise kogu võimaliku mõju, vähetõenäolisel eeldusel, et avalik-õiguslik asutus IFP kasutas selle täies ulatuses teadustegevuse rahastamiseks äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades (tagatise mõju suhetes tarnijate ja klientidega, kelleks ei ole üksnes tütarettevõtjad, vaid ka kolmandad isikud).
Tabel 6
Avalik-õiguslik asutuse IFP poolt äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades 2006.-2009. aastal kasutatud riikliku rahastamise maksimaalse kogusumma hinnang
(miljonit eurot)
2006
2007
2008
2009
Tehniliste teostatavusuuringute iga-aastane kulu (miljonit eurot)
Tegevusvaldkond IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Tegevusvaldkond IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kokku
7,4
3,5
0,9
0,9
Rakendusuuringute iga-aastane kulu (miljonit eurot)
Tegevusvaldkond IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Tegevusvaldkond IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kokku
49,0
45,5
52,8
55,2
Omavahendid (miljonit eurot)
Summa
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Iga-aastane riigiabi (miljonit eurot)
Riikliku rahastamise summa (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Tagatise mõju võimendus avalik-õigusliku asutuse suhetes tarnijatega
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Tagatise mõju võimendus avalik-õigusliku asutuse suhetes klientidega (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
väljaspool tütarettevõtjate ainuõiguslikke tegevusvaldkondi
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Riikliku rahastamise suurim summa
(sealhulgas tagatise mõju võimendus)
13,1
9,8
11,3
14,7
Abi osatähtsus
(ilma tagatise mõju võimenduseta)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Abi osatähtsuse võimendus
(sealhulgas tagatise mõju võimendus)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Abi suurim lubatud osatähtsus (251)
-
uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku sätted
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi raamistiku sätted
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komisjon kontrollis abi lubatavast osatähtsusest kinnipidamist uurimisetappide kaupa, tuginedes aastatel 2006-2009 teostatud projektide iga-aastastele loeteludele, võttes arvesse avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õiguslikust staatusest tuleneva piiramatu riigitagatise maksimaalset võimalikku mõju ning lisades abi täiendava osana eri riskide maandamiseks ettenähtud lisatasu põhjal hinnatud võimenduse. Isegi kui võtta arvesse tagatise kõikvõimalikku mõju suhetes klientide ja tarnijatega, jääb abi osatähtsuse võimendus ikkagi kaugelt alla abi suurima lubatud osatähtsuse. Kokkuvõtteks järeldab komisjon, et uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikuga ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi raamistikuga lubatud abi osatähtsusest on kinni peetud.
(302)
Komisjon on järgmiste aastate puhul meelde tuletanud, et vastavalt riigiabi C 51/05 käsitlevale otsusele (millele on viidatud eespool) on Prantsusmaal kohustus esitada komisjonile iga-aastane aruanne, kinnitamaks, et on kinni peetud ka abi osatähtsusest uurimisetappide ning projektide kaupa. Alates 2010. aastast peab selles aruandes olema esitatud kõik äriühingute Axens ja Prosernat tegevusvaldkondades rakendatud projektid, need tuleb liigitada teadustegevuse kategooriate kaupa ning täpsustada nende projektide hind uurimisetappide kaupa, riiklike vahendite suurus ning IFP ja selle tütarettevõtete omavahenditest makstav summa, täitmisgarantii summa võimendus, mida on tänu käesolevas otsuses kirjeldatud meetodile hinnatud, sealhulgas võimalik mõju avalik-õigusliku asutuse IFP laenutingimustele vastavalt põhjenduses 200 esitatud arutluskäigule.
7.3.2.5 Kumulatsioon
(303)
Järgitud on nii uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku punktiga 5.12 kui ka teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktiga 8 ette nähtud kumulatsiooni käsitlevaid sätteid. Komisjon on 2006.-2009. aasta kohta arvutanud riikliku rahastamise kogusumma, sõltumata selle päritolust, sealhulgas piiramatu tagatise suurim mõju.
(304)
Alates 2010. aastast on Prantsusmaa ametiasutused kasutanud sama meetodit komisjonile edastatavates iga-aastastes aruannetes.
7.3.2.6 Ergutav mõju
(305)
Vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevale raamistikule peab riigiabil olema ergutav mõju, st selle tulemusena peab abisaaja muutma oma käitumist nii, et abisaaja teadus- ja arendustegevus (ning innovatsioon) intensiivistuks. Selliste projektide ergutava mõju tõendamiseks, millele antakse riigiabi alla põhjalikku uurimist eeldava künnise, piisab üldiselt järgmistest kriteeriumidest: projekti suurenemine, ulatuse laienemine, kiiruse suurenemine ning teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile kulutatava kogusumma suurenemine. Kui on võimalik näidata vähemalt ühele kõnealusele elemendile avaldatavat märkimisväärset mõju, võttes arvesse ettevõtja tavakäitumist vastavas sektoris, teeb komisjon tavaliselt järelduse, et abi saamise ettepanekul on ergutav mõju (252).
(306)
Komisjon viitab riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustele 196-198 seoses strateegilise huviga, mida on järginud ja valideerinud tehnilised komiteed avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate teostatavaks teadustegevuseks pikaajalises perspektiivis energiaga varustamise kindluse valdkonnas, eriti seoses nafta- ja gaasitootmise uuendamise ja suurendamisega (leiukohtade uurimise edukuse määra ja saagise määra suurendamine, mittetavapäraste allikate kasutamise lubamine jne), rafineerimisprotsesside loomine, ümbertöötlemistehnoloogiad, uudsete kütuste ja mootoritehnoloogiate väljatöötamine, kütuste tootmises kasutatavate energiaallikate mitmekesistamine. Mitu neist on ELi teadustegevuse, energia- ja keskkonnapoliitika prioriteedid.
(307)
2006. aasta puhul kordab komisjon oma analüüsi, mis on esitatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjenduses 199, mille kohaselt said avalik-õiguslik asutus IFP ja selle tütarettevõtjad teha tänu riigi toetusele, mille lahutamatu osa on piiramatu tagatis, täiendavaid uurimistöid, mida neil muidu ei oleks olnud võimalik teha tehnoloogiliste riskide või investeeringutasuvuse äärmise ebakindluse tõttu.
(308)
Komisjon nendib Prantsusmaa ametiasutuste iga-aastaste aruannete põhjal, et sama loogikat järgitakse 2007., 2008. ja 2009. aasta puhul. Prantsusmaa ametiasutused on oma aruannetes esitanud projekti kaupa tänu abile saavutatud ergutava mõju, eriti seoses projekti ulatuse, kiiruse ning teadus- ja arendustegevusele kulutatud kogusumma suurenemisega.
(309)
Näiteks teostas kontsern IFP 2007. aastal äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas juhtprojekte, […] (*) (253) […] (*). Riigi abita oleks nende toodete turule laskmises tekkinud paus: teadus- ja arendustegevuse projektide käivitamine oleks viibinud, nende areng oleks olnud aeglasem ja […] (*).
(310)
Äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas võimaldas riigiabi pealegi alustada projektiga […] (*), mis on seotud […] (*) algupäraste protsesside […] (*) (254) väljatöötamise ja patentimisega […] (*). [Sellise projektiga] (**) kaasnevad keerulised ja rasked operatsioonid, mistõttu on tarvis ka investeeringuid inimressurssidesse, tehnilisi ja rahalisi investeeringuid, mida äriühing Prosernat ei suudaks üksinda ellu viia. Seega oli avalik-õigusliku asutuse IFP pakutav riiklik toetus hädavajalik. Üksnes avalik-õiguslikul asutusel IFP olid erimeeskonnad, kellel oli suutlikkus sisse seada vajalikud mudelid protsesside arendamiseks ja tervisele kahjulike ainete käsitsemiseks kohandatud laboritarvikud.
(311)
2008. aastal võimaldas riigiabi äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas teha teaduslikke ja tehnilisi avastusi […] (*). Samuti tehti märkimisväärseid edusamme projektis […] (*) (255). Riigiabi võimaldas avalik-õiguslikul asutusel IFP töötada koos tööstuspartneritega välja protsessi […] (*), mis tehakse turul kättesaadavaks litsentsi omandamise kaudu. Sellist liiki protsessi arendamiseks oli vaja üheaegselt nii […] (*) kui ka […] (*).
(312)
Äriühingu Prosernat ainuõiguslikus valdkonnas rakendati projekti […] (*), mis oli seotud süsinikdioksiidi kogumisega suitsugaasides. Süsinikdioksiidi kogumine ja säilitamine (256) on üks kindlakstehtud võimalusi kliima soojenemise vähendamiseks. Võttes arvesse suitsugaaside koostist ja nende nõrka survet, lahendas avalik-õiguslik asutus IFP uue tehnoloogilise väljakutse. Äriühingul Prosernat ei oleks olnud võimalik seda protsessi arendada omavahenditega, võttes arvesse ebakindlust seoses süsinikdioksiidi kogumise struktuuri, ulatuse, kasutuselevõtu ja selle tulevast turgu käsitleva õigusraamistikuga.
(313)
2009. aasta puhul võib äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas näitena tuua […] (*) projekti […] (*) protsesside kohta. Selle eesmärk oli arendada […] (*) ning parandada teatavaid […] (*) protsesse. Tänu riiklikele vahenditele oli võimalik uurida […] (*), mis võimaldas tunduvalt parandada […] (*). […] (*) projekt võimaldas tänu riiklikule rahastamisele uurida praegustest tehnoloogiatest erinevaid lahendusi, […] (*). Samuti jätkati projekt […] (*) seoses katalüsaatoritega, mis pärast ekstrapoleerimist võimaldas mitmekesistada pakkumist jõuliselt kasvaval […] (*) turul. Riigi abita oleks katalüsaatorite arendamine olnud palju tsüklilisem ning toimete parandamine oluliselt aeglasem. […] (*) valdkonna […] (*) projekt, mis hõlmas uuenduslikke katalüsaatoreid […] (*), sai tänu riiklikule abile uurida uusi võimalusi, samas kui […] (*) projekt, mille eesmärk oli uurida tehnoloogia piire (eelkõige koormuse muutused), et saada […] (*), võimaldas laiendada käsitlusala olemasolevate toimetest kaugemale.
(314)
Lisaks võimaldas riigiabi äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas taaskäivitada ja jätkata teadus- ja arendustegevust, mida oli alustatud […] (*) valdkonnas, kuid tasapisi kõrvale jäetud. Riiklik toetus võimaldas seega vältida varasemate tehnoloogiliste saavutuste kaotsiminekut ning säilitada […] (*) valiku turul. Samuti jätkati tänu riigiabile projekti […] (*) seoses süsinikdioksiidi kogumisega […] (*).
(315)
Komisjon märgib veel, et avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat teostatud teadus- ja arendustegevuse jõupingutusi mõõtvad näitajad jätkasid positiivset arengut 2007.-2009. aastal, mida komisjon oli nentinud ka riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjenduses 200.
Tabel 7
Avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat jõupingutusi mõõtvate näitajate areng 2007., 2008. ja 2009. aastal.
Näitajate areng
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Teadus- ja arendustegevuse kulud ainuõiguslikus valdkonnas
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Teadus- ja arendustegevusega seotud töötajad ainuõiguslikus valdkonnas
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komisjon kordab märkusi, mille ta võttis kokku riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjendustes 201-203: teadus- ja arendustegevuse kulude osakaal kontserni IFP käibes on erakordselt suur, samas kui viimane on arenenud oludes, mil kehtivad paljud pidevalt arenevad riiklikud eeskirjad, eriti keskkonnaalased normid või intellektuaalomandi kaitsmise kord.
(317)
Nagu komisjon juba märkis riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjenduses 204, võtab ta arvesse tarne mitmekesisust ja struktuuri ning konkurentsi (257) toimimist rafineerimise ja naftakeemia protsesside turul. Selles suhtes märgib komisjon, et teatavate konkurentide konkurentsipositsioon on parem kontserni IFP omast, näiteks on äriühingu UOP Limited ülemaailmne turuosa ligikaudu 57 %, samas kui kontsernil IFP ainult 7 %. Komisjon hindab ka, et kontserni IFP teostatavatele teadus- ja arendustegevuse projektidele antud riigi toetus ei ähvarda oma iseloomu või proportsioonidega takistada rafineerimistehnoloogiate turu dünaamilisi stiimuleid. Lisaks tuleb märkida, et Euroopa Liidu kaubanduspartnerid, eelkõige Ameerika Ühendriigid, eraldavad samuti suuri eelarvevahendeid teadustegevuse rahastamisele energeetikavaldkonnas, mis on võimaldanud toetada kontserni IFP konkurentide teadus- ja arendustegevuse projekte. Teatavad kontserni IFP konkurendid, nimelt äriühing UOP Limited, on saanud märkimisväärset riigitoetust (258) või kaudset riigitoetust tänu mitmele partnerlusele teadusinstituutide ja kõrgkoolidega.
(318)
Komisjon järeldab lõpetuseks, et kontsernile IFP antud riigiabil oli tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas ergutav mõju 2006., 2007., 2008. ja 2009. aastal.
(319)
Alates 2010. aastast tuleb abi ergutavat mõju endiselt tõendada aruannetes, mida Prantsusmaa peab komisjonile igal aastal esitatama kuni IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vaheliste ainuõiguslike lepingute kehtivuse lõppemiseni.
(320)
Kõike eelnevat arvesse võttes järeldab komisjon, et kontsernile IFP antud riigiabi tegevuseks tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas, sealhulgas avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu tagatise mõjuga seotud abi, on kooskõlas uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistikuga, kui on täidetud neis sätestatud tingimused.
7.3.3 JÄRELDUS KÕNEALUSE MEETME SISETURUGA KOKKUSOBIVUSE KOHTA
(321)
Komisjon on arvamusel, et kõnealune meede on kooskõlas siseturuga, kui on täidetud jaotistes 7.3.1 ja 7.3.2 sätestatud tingimused.
8 OMANDI ÕIGUSLIKU REŽIIMIGA SEOTUD ERAPOOLETUSE PÕHIMÕTE
(322)
Komisjon soovib rõhutada, et ta ei sea mingil viisil kahtluse alla avalik-õigusliku asutuse IFP kuulumist riigile ega vaidlusta ka avalik-õigusliku juriidilise isiku staatust kui sellist.
(323)
ELi toimimise lepingu artikli 345 kohaselt on ühendus liikmesriikide omandi õigusliku režiimi suhtes neutraalne ning ükski selle lepingu säte ei takista ettevõtjate kuulumist (tervenisti või osaliselt) riigile. Samas tuleb konkurentsieeskirju kohaldada ühtsel viisil nii eraõiguslike kui ka avalik-õiguslike ettevõtjate suhtes. Kumbagi ettevõtjate kategooriat ei tohi nende eeskirjade kohaldamisel seada soodsamasse või ebasoodsamasse olukorda.
(324)
Käesoleval juhul ei tulene avalik-õiguslikule asutusele IFP antud tagatis mitte omandivormist, vaid ettevõtja õiguslikust staatusest. Liikmesriigid võivad ettevõtjate õigusliku vormi vabalt valida, kuid peavad seejuures kinni pidama ELi toimimise lepingu konkurentsieeskirjadest. Eelkõige ei takista pelk asjaolu, et riigitagatis on automaatselt seotud konkreetse õigusliku staatusega, tagatise käsitamist riigiabina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui selles loetletud tingimused on täidetud (259),
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele IFP alates 7. juulist 2006 avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse, millega kaasnes piiramatu riigitagatis (edaspidi „riigitagatis”) kogu tema tegevusele.
2. Avalik-õigusliku asutuse IFP majandushuvi mittepakkuva tegevuse, eelkõige töötajate oskuste suurendamiseks ja parandamiseks ettenähtud koolituse, teadmiste laiendamise ja parema mõistmise eesmärgiga sõltumatu teadus- ja arendustegevuse ning teadustegevuse tulemuste levitamise hõlmamine riigitagatisega ei kujuta endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
3. Avalik-õigusliku asutuse IFP tehnosiirde hõlmamine riigitagatisega valdkondades, mis on ette nähtud arendustegevust, turustamist ja kasutamist käsitleva ainuõigusliku lepinguga, mis on sõlmitud tema tütarettevõtjaga Beicip-Franlab, ei kujuta endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
4. Avalik-õigusliku asutuse IFP tehnosiirde hõlmamine riigitagatisega valdkondades, mis on ette nähtud tema tütarettevõtjatega Axens ja Prosernat sõlmitud ainuõiguslike lepingutega, millele on viidatud komisjoni 16. juuli 2008. aasta otsuse (riigiabi kohta, mida Prantsusmaa andis ettevõtjale IFP; edaspidi „riigiabi C 51/05 käsitlev otsus”) artikli 3 lõikes 1, kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
5. Avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulise teadustegevuse ning nii kolmandatele isikutele kui ka oma tütarettevõtjatele osutatud teenuste hõlmamine riigitagatisega kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 2
Avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtja Beicip-Franlab vahel sõlmitud lepingu muutmise korral, millele on viidatud käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 3, teavitab Prantsusmaa kõnealusest lepingust komisjoni, võttes arvesse riigitagatise võimalikku mõju, et hinnata riikliku rahastamise võimalikku kogusummat, välja arvatud juhul, kui uued lepingulised tingimused võimaldavad välistada riigiabi olemasolu.
Artikkel 3
Käesoleva otsuse artikli 1 lõigetes 4 ja 5 nimetatud majandustegevuse hõlmamine riigitagatisega kujutab endast ajavahemikul 7. juulist 2006 kuni 31. detsembrini 2009 siseturuga kokkusobivat riigiabi.
Artikkel 4
Alates 1. jaanuarist 2010 kuni ajani, mil kaotavad kehtivuse avalik-õigusliku asutuse IFP ja tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vahel sõlmitud ainuõiguslikud lepingud, millele on viidatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikes 1, kujutab käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 4 nimetatud majandustegevuse hõlmamine riigitagatisega endast siseturuga kokkusobivat riigiabi, kui on täidetud käesoleva otsuse artiklites 5 ja 6 sätestatud tingimused.
Artikkel 5
1. Riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 4 lõikes 2 viidatud iga-aastases finantsaruandes on lisaks kõnealuse otsuse artikli 5 lõikes 1 juba nimetatud andmetele esitatud ka käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 loetletud andmed.
2. Iga-aastases finantsaruandes esitatakse avalik-õigusliku asutuse IFP asjaomase aasta jooksul võetud laenusumma, intressimäär ja lepingulised tingimused, samuti riigitagatisega seotud võimaliku intressitoetuse brutoekvivalendi hinnang, välja arvatud juhul, kui esitatakse tõend, et need laenulepingud on kooskõlas tavapäraste turutingimustega, kas võrreldes neid tingimusi avalik-õigusliku asutuse IFP saadud tingimustega enne tema staatuse muutmist või täpsema meetodi põhjal, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud.
3. Finantsaruandes esitatakse sellise vara ja teenuste summa, mida avalik-õiguslik asutus IFP on tarnijatelt ostnud käesoleva otsuse artikli 1 lõigetes 4 ja 5 nimetatud majandusteenuste osutamiseks asjaomasel aastal, ning maksimaalne hinnang, mis käsitleb abi brutoekvivalenti, mis tuleneb sellest, et tarnijad peavad ettevõtja makseviivituse riski väiksemaks. Hinnangu andmiseks kohaldatakse ostude summa suhtes 2,5 %-list kindlat määra või kasutatakse selleks täpsemat meetodit, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud.
4. Iga-aastases finantsaruandes esitatakse käesoleva otsuse artikli 1 lõigetes 4 ja 5 viidatud avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevusest saadud summa asjaomasel aastal ning maksimaalne hinnang, mis käsitleb abi brutoekvivalenti, mis tuleneb sellest, et IFP ei pidanud maksma tagatissummat, mis vastab täitmisgarantiile või vähemalt parimale võimalikule tagatisele, mida kõnealuste majandusteenuste saajatele pakutakse. Hinnangu andmiseks kohaldatakse teenuste summa suhtes 5 %-list kindlat määra või kasutatakse selleks täpsemat meetodit, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud.
Artikkel 6
1. Avalik-õiguslikule asutusele IFP eraldatud riiklike vahendite kogusumma tegevuseks Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, sealhulgas riigitagatise maksimaalne mõju vastavalt käesoleva otsuse artikli 5 lõigetes 2, 3 ja 4 hinnatule, peab olema väiksem abi suurimast osatähtsusest, mis on lubatud teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistikuga.
2. Käesoleva artikli lõikes 1 viidatud läve ületamise korral maksavad tütarettevõtjad Axens ja Prosernat abi ülemäärase summa avalik-õiguslikule asutusele IFP.
Artikkel 7
Alates 1. jaanuarist 2010 kujutab artikli 1 lõikes 5 nimetatud majandustegevuse hõlmamine riigitagatisega endast siseturuga kokkusobivat riigiabi, kui käesoleva otsuse artikliga 8 ette nähtud tingimused on täidetud.
Artikkel 8
1. Avalik-õigusliku asutuse IFP lepinguline teadustegevus ja teenuste osutamine, millele on viidatud käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 5, peab jääma kõrvaltegevuseks IFP põhitegevusele, mis on avaliku sektori sõltumatu teadustegevus.
2. Selleks et avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulist teadustegevust ja teenuste osutamist võiks pidada kõrvaltegevuseks, peavad olema täidetud järgmised tingimused:
-
need ei tohi kahjustada avalik-õigusliku asutuse IFP tavapärast toimimist, sõltumatust ja erapooletust;
-
tariifid peavad olema kindlaks määratud turuhinnaga või turuhinna puudumise korral hinnaga, mis sisaldab (välja arvatud riigitagatise võimalik mõju) kõiki selle kulusid ja mõistlikku kasumimarginaali;
-
nende jaoks peab olema avaliku sektori teadustegevusest eraldi raamatupidamisarvestus (kulud ja vastav rahastamine eristatud) ning sissetulek tuleb investeerida täies ulatuses uuesti avaliku sektori sõltumatusse teadustegevusse;
-
need peavad oma olemuselt olema seotud avalik-õigusliku asutuse IFP põhitegevusega avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse valdkonnas, sest kasutatakse samu infrastruktuure, seadmeid, varustust või tehnoloogiat või samu uurijaid, teadlasi, insenere, projekteerijaid või tehnikuid;
-
need peavad jääma väljapoole selliste ainuõiguslike lepingute kohaldamisalast, mis on sõlmitud avalik-õigusliku asutuse IFP ja tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vahel ning mida on nimetatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikes 1 või mida on pikendatud või muudetud vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikele 2 ja käesoleva otsuse artikli 12 lõikele 2;
-
need peavad hõlmama avalik-õigusliku asutuse IFP avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse eelarvest väikese osa.
3. Prantsusmaa esitab komisjonile igal aastal avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulise teadustegevuse ja osutatud teenuste aruande, kus on täpsustatud nende suhtarv avalik-õigusliku asutuse IFP avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse eelarves.
Artikkel 9
1. Prantsusmaa ametiasutused ja avalik-õiguslik asutus IFP lisavad iga tehingu puhul rahastamislepingusse (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) järgmise märke:
„Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. Maksejõuetuse korral ei pea riik avalik-õiguslikku asutust IFP nõuete tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”
2. Prantsusmaa ametiasutused lisavad sarnase sätte, millega välistatakse riigi vastutus, igasse lepingusse, mis on seotud käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 5 viidatud lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamisega.
3. Prantsusmaa ametiasutused lisavad sarnase sätte, millega välistatakse avalik-õigusliku asutuse IFP ja riigi vastutus, igasse laenulepingusse, mille on sõlminud aktsiaseltsid Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat.
4. Avalik-õiguslik asutus IFP keeldub andmast äriühingutele Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat mis tahes vormis kautsjonit, tagatist, eellepingut või esmahinnangut, mis on vastuolus tavapäraste turutingimustega.
Artikkel 10
Prantsusmaa teatab komisjonile eraldi igasugusest riigiabist, mille summa ületab ülemmäärasid, mis on kindlaks määratud ühenduse teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistikuga, võttes arvesse riigitagatise võimalikku mõju.
Artikkel 11
Prantsusmaa teavitab komisjoni otsuse täitmiseks võetud meetmetest hiljemalt kaks kuud pärast käesoleva otsuse teatavaks tegemist.
Artikkel 12
1. Käesoleva otsuse artikleid 4, 5 ja 6 kohaldatakse, kuni kaotavad kehtivuse avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vahel sõlmitud ainuõiguslikud lepingud, millele on viidatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikes 1.
2. Prantsusmaa ametiasutused võtavad riikliku rahastamise kogusumma hindamisel arvesse riigitagatise mõju, kui nad teavitavad komisjoni kõnealuste ainuõiguslike lepingute pikendamisest või muutmisest vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikele 2.
Artikkel 13
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 29. juuni 2011