РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 25 февруари 2011 година
относно условията за предоговаряне на Паричното споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако
(2011/190/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 219, параграф 3 от него,
като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът е компетентен в областта на паричните и валутните въпроси от датата на въвеждането на еврото.
(2)
Съветът определя условията за водене на преговори и сключване на споразумения по въпросите на паричния или валутния режим.
(3)
На 26 декември 2001 г. бе сключено Парично споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако (1) (наричано по-долу „споразумението“).
(4)
Франция има дълготрайни парични връзки с Княжество Монако (наричано по-долу „Монако“) - факт, отразен в редица правни инструменти. Финансовите институции, разположени в Монако, имат право да се рефинансират от френската национална банка (Banque de France), като също така участват в някои френски системи за плащания при същите условия като френските банки.
(5)
В заключенията от 10 февруари 2009 г. Съветът прикани Комисията да направи преглед на действието на съществуващите парични споразумения и да обмисли възможността за повишаване на таваните за монетни емисии.
(6)
В Съобщение относно действието на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана Комисията заключи, че е необходимо съществуващото споразумение да бъде изменено с оглед осигуряване на по-последователен подход в отношенията между Съюза и държавите, с които има подписано парично споразумение.
(7)
Следователно споразумението следва да бъде предоговорено с оглед корекция на тавана за монетни емисии, избиране на компетентна юрисдикция при уреждане на евентуални спорове и корекция на формàта с цел по-голямо доближаване до новия общ образец на парични споразумения. Споразумението следва да остане в сила до сключването на предоговорено споразумение между страните,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Франция уведомява Монако относно необходимостта от изменение на споразумението при първа възможност и предлага предоговаряне на съответните разпоредби на споразумението.
Член 2
Съюзът си поставя за цел внасянето на следните изменения при предоговарянето на споразумението:
а)
предоговореното споразумение се сключва между Съюза, представляван от правителството на Френската република и Комисията, и правителството на Негова светлост принца на Монако;
б)
преразглежда се методът за определяне на тавана за изсичаните от Монако евромонети. Новият таван се изчислява, като се използва метод, съчетаващ непроменлива част, която има за цел да предотврати прекомерните нумизматични спекулации с монети от Монако, като се задоволява търсенето на колекционерския пазар, и променлива част, изчислена, като средното емитиране на монети на човек от населението във Франция в годината n-1 се умножи по броя на жителите на Монако. Без да се засяга емитирането на колекционерски монети, предоговореното споразумение определя за евромонетите на Монако, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност, минимален дял от 80 % от ежегодно изсечените евромонети;
в)
Съдът на Европейския съюз („Съдът“) се избира за орган, компетентен при уреждане на споровете, които могат да възникнат при прилагане на споразумението. Ако Съюзът или Монако считат, че другата страна не е изпълнила задължение по предоговореното споразумение, те могат да отнесат въпроса към Съда. Решението на Съда ще бъде задължително за страните, които ще вземат необходимите мерки, за да го изпълнят в определен от Съда срок. Ако Съюзът или Монако не успеят да вземат необходимите мерки, за да изпълнят решението в срок, другата страна може незабавно да прекрати предоговореното споразумение;
г)
коригира се форматът на предоговореното споразумение.
Член 3
Преговорите с Монако се водят от Франция и Комисията, действащи от името на Съюза. Европейската централна банка (ЕЦБ) участва пълноценно в преговорите, като е необходимо съгласието ѝ в областите на нейната компетентност. Франция и Комисията представят проект на споразумението на Икономическия и финансов комитет (ИФК) за становище.
Член 4
Франция и Комисията имат право да сключат предоговореното споразумение от името на Европейския съюз, освен ако ИФК или ЕЦБ считат, че предоговреното споразумение следва да бъде отнесено до Съвета.
Член 5
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Член 6
Адресати на настоящото решение са Френската република, Комисията и Европейската централна банка.
Съставено в Брюксел на 25 февруари 2011 година.
NÕUKOGU OTSUS,
25. veebruar 2011,
milles käsitletakse Euroopa Ühenduse nimel Prantsuse Vabariigi valitsuse ja Tema Kõrguse Monaco Printsi vahelise rahanduskokkuleppe uuesti läbirääkimise korda
(2011/190/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 219 lõiget 3,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust
ning arvestades järgmist:
(1)
Alates euro kasutuselevõtu kuupäevast kuuluvad rahandus- ja vahetuskursiküsimused liidu pädevusse.
(2)
Nõukogul tuleb kindlaks määrata raha- või välisvaluutarežiimi küsimusi käsitlevate kokkulepete läbirääkimise ja sõlmimise kord.
(3)
26. detsembril 2001. aastal sõlmiti Euroopa Ühenduse nimel Prantsuse Vabariigi valitsuse ja Tema Kõrguse Monaco Printsi vaheline rahanduskokkulepe (1) (edaspidi „rahanduskokkulepe”).
(4)
Prantsusmaal on Monaco Vürstiriigiga (edaspidi Monaco) pikaajalised rahalised suhted, millest annavad tunnistust mitmesugused õigusaktid. Monacos asuvatel finantsasutustel on õigus kasutada Banque de France’i refinantseerimisvahendeid ja nad osalevad mõnes Prantsusmaa maksesüsteemis Prantsusmaa pankadega samadel tingimustel.
(5)
Nõukogu kutsus oma 10. veebruaril 2009. aasta järeldustes komisjoni üles kehtivate rahanduskokkulepete toimimist läbi vaatama ja kaaluma müntide emiteerimise ülemmäärade võimalikku suurendamist.
(6)
Komisjon leidis teatises „Aruanne Monaco, San Marino ja Vatikaniga sõlmitud rahanduskokkulepete toimimise kohta”, et kehtivat rahanduskokkulepet tuleb muuta, et rahanduskokkuleppe sõlminud riikide ja liidu vahelised suhted oleksid järjekindlamad.
(7)
Seepärast tuleks pidada läbirääkimisi rahanduskokkuleppe muutmise üle müntide emiteerimise ülemmäära kohandamiseks, võimalike vaidluste lahendamise kohtupädevuse määramiseks ning rahanduskokkuleppe vormi kohandamiseks uue ühise rahanduskokkuleppe vormiga. Praegune rahanduskokkulepe peaks kehtima niikaua kuni pooled on sõlminud uue rahanduskokkuleppe,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Prantsusmaa teatab Monacole võimalikult kiiresti, et rahanduskokkulepet on vaja muuta, ning teeb talle ettepaneku pidada läbirääkimisi kõnealuse rahanduskokkuleppe asjakohaste sätete muutmiseks.
Artikkel 2
Liit taotleb rahanduskokkuleppe muutmise läbirääkimistel järgmisi muudatusi:
a)
uuesti läbi räägitud rahanduskokkulepe sõlmitakse liidu (keda esindavad Prantsuse Vabariigi valitsus ja komisjon) ning Tema Kõrguse Monaco Printsi vahel;
b)
Monacos emiteeritavate euromüntide ülemmäära kindlaksmääramise meetod vaadatakse läbi. Uue ülemmäära arvutamiseks kasutatakse kindlaksmääratud osa, millega rahuldatakse kollektsionääride nõudlus, et vältida liigset numismaatilist hangeldamist Monaco müntidega, koos muutuva osaga, mille arvutamiseks korrutatakse Prantsusmaal n-1 aastal inimese kohta keskmiselt emiteeritud müntide arv Monaco elanike arvuga. Ilma et see piiraks meenemüntide emiteerimist, sätestatakse uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppes, et Monacos nimiväärtuses emiteeritavate käibele lastavate euromüntide väikseim osa on 80 % iga-aastaselt emiteeritavatest euromüntidest;
c)
rahandusokkuleppe kohaldamisel tekkinud vaidlused lahendab Euroopa Liidu Kohus (kohus). Kui liit või Monaco leiab, et teine pool ei ole täitnud rahanduskokkuleppe kohast kohustust, võib ta anda asja kohtusse. Kohtu otsus on poolte jaoks siduv ja nad võtavad selle täitmiseks vajalikud meetmed ajavahemiku jooksul, mille kohus on otsuses kindlaks määranud. Juhul kui liit või Monaco ei võta otsuse täitmiseks vajalikke meetmeid kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul, võib teine pool uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe viivitamata lõpetada;
d)
uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe vormi kohandatakse.
Artikkel 3
Monacoga peavad liidu nimel läbirääkimisi Prantsusmaa ja komisjon. Euroopa Keskpank (EKP) kaasatakse täiel määral neisse läbirääkimistesse ja tema nõusolek on vajalik küsimustes, mis kuuluvad tema pädevusvaldkonda. Prantsusmaa ja komisjon esitavad uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe projekti arvamuse saamiseks majandus- ja rahanduskomiteele.
Artikkel 4
Prantsusmaal ja komisjonil on volitus sõlmida uuesti läbi räägitud rahanduskokkulepe liidu nimel, kui majandus- ja rahanduskomitee või EKP ei pea vajalikuks uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe esitamist nõukogule.
Artikkel 5
Käesolev otsus jõustub selle teatavaks tegemise päeval.
Artikkel 6
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile, komisjonile ja EKPle.
Brüssel, 25. veebruar 2011