РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 23 февруари 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Италия на Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA и Syndial SpA (мерки за държавна помощ C 38/B/04 (ex NN 58/04) и C 13/06 (ex N 587/05)
(нотифицирано под номер C(2011) 956)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/746/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Дело C 38/B/04
(1)
С писмо от 4 декември 2003 г. адвокатска кантора, представляваща жалбоподател, представи на вниманието на Комисията редица статии, публикувани в италианската преса относно намерението на италианското правителство да въведе преференциални тарифи за електроенергия за някои предприятия, разположени в Сардиния.
(2)
Тарифите бяха въведени с член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г. (наричан по-долу „Указът от 2004 г.“). Указът доведе до две отделни последици: a) въвеждането на нови преференциални тарифи за електроенергия за предприятията Portovesme Srl, ILA SpA и Eurallumina SpA, и б) удължаването на съществуващата преференциална тарифа, с която се ползва предприятието Alcoa Trasformazioni (производител на първичен алуминий, наричано по-долу „Alcoa“).
(3)
С писма от 22 януари 2004 г. и 19 март 2004 г. Комисията поиска допълнителна информация относно тези мерки. Италианските власти отговориха с писма от 9 февруари 2004 г. и 9 юни 2004 г. Италия изпрати допълнителна информация с писмо от 20 септември 2004 г.
(4)
С писмо от 16 ноември 2004 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката за помощ.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(6)
Италия представи мнението си с писма от 4 и 11 февруари 2005 г.
(7)
Комисията също така получи мнения от други заинтересовани страни, включително от три от предприятията, които се възползват от мерките, и от конкурентно на Portovesme предприятие. С писмо от 22 март 2005 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 20 септември 2005 г.
(8)
На 29 октомври 2008 г. делото C 38/04 беше разделено на част A, отнасяща се до предприятие Alcoa, и част Б, отнасяща се до предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina.
(9)
На 19 ноември 2009 г. Комисията прие окончателно отрицателно решение, съгласно което помощта за предприятието Alcoa трябва да бъде възстановена (3).
1.2. Дело C 13/06
(10)
С член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., в който се определят неотложни мерки в рамките на плана за действие за икономическото, социалното и териториалното развитие (наричан по-долу „Закон № 80/2005“), италианските власти удължиха до 2010 г. преференциалната тарифа за електроенергия, предоставена на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, и разшириха обхвата на тарифата, така че от нея да се ползва и Syndial SpA - производител на хлор, също намиращ се в Сардиния.
(11)
С писмо от 22 юли 2005 г. Комисията получи жалба от дружество - конкурент на Syndial, последвана от допълнителни коментари от същото дружество от 7 октомври 2005 г. и 7 декември 2005 г.
(12)
С писмо от 23 ноември 2005 г. Италия подаде уведомление до Комисията относно мярката. С писмо от 28 ноември 2005 г. Италия предостави допълнителна информация.
(13)
С писмо от 22 декември 2005 г. Комисията поиска допълнителна информация, която Италия предостави с писмо от 3 март 2006 г.
(14)
Междувременно с писмо от 20 януари 2006 г. същият конкурент на Portovesme, който беше представил мнение по дело C 38/B/04, изрази недоволство от новата мярка.
(15)
С писмо от 26 април 2006 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на промените и удължаването на срока на действие на специалния тарифен режим, въведен със Закон № 80/2005.
(16)
С писмо от 22 август 2006 г. Комисията поиска от Италия допълнително разяснение; Италия отговори с писмо от 28 септември 2006 г.
(17)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(18)
Комисията получи мнения от заинтересовани страни, включително от получателите на мерките, от двамата конкуренти на Portovesme и Syndial и от един производител на възобновяема енергия. С писмо от 5 октомври 2006 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 1 декември 2006 г.
(19)
Италия предостави допълнителна информация с писма от 16 април 2007 г., 10 май 2007 г., 14 май 2007 г. и 22 юни 2010 г.
1.3. Обхват на настоящото решение
(20)
Настоящото решение обхваща както тарифите, въведени с член 1 от Указа от 2004 г. за получатели, различни от Alcoa („тарифите от 2004 г.“), така и тези, въведени с член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и впоследствие изложени в решенията, взети от Органа за електроенергия и газ (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas - наричан по-долу „AEEG“) („тарифите от 2005 г.“).
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. Оспорваните тарифи от 2004 г.
(21)
С член 1 от Указа от 2004 г. се разширява обхватът на „[тарифното] третиране, предвидено в член 2 от Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. [наричан по-долу „Указът за Alcoa“], към доставките на енергия, предназначени за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, но само за съществуващите към датата на влизане в сила на настоящия указ структури, които се намират на островните територии, характеризиращи се с липсваща или недостатъчна междусистемна връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.“
(22)
Това тарифно третиране е трябвало да бъде преходно: очаквало се е да приключи „при завършване или подобряване на връзките с националните електро и газоразпределителни мрежи“ и не по-късно от 30 юни 2007 г.
(23)
На практика Указът от 2004 г. разширява обхвата на преференциалната тарифа, която вече се прилага за производителя на алуминий Alcoa, към три енергоемки дружества в Сардиния: Portovesme, производител на цинк, сребро и олово (5); ILA, производител на продукти от преработен алуминий; и Eurallumina, производител на алуминий (6).
(24)
На регулаторно ниво тарифата е приложена с решения (delibere) на AEEG (Органът за електроенергия и газ).
(25)
Решение № 110/04 на AEEG предвижда преференциалните тарифи да се прилагат само ако процедурата по уведомяване е имала положителен резултат. Въпреки това, следвайки инструкциите от кабинета на министър-председателя, в които се посочва, че за Указа от 2004 г. не е било изпратено официално уведомление в съответствие с правилата за държавна помощ, а само е бил „представен“ на Комисията в рамките на „предварително запитване“ (indagine conoscitiva preliminare), AEEG привежда в действие Указа от 2004 г. с Решение № 148/04 (7).
(26)
Системата позволява на получателите да получават компенсаторни плащания при условията, определени в Указа за Alcoa. За дадено предприятие, обхванато от режима, компенсаторното плащане е равно на разликата между платената цена на дружеството, снабдяващо предприятието с електроенергия, и преференциална цена, определена от държавата, умножена по потреблението на електроенергия на предприятието. Използваният метод за изчисляване на преференциалната цена (или „преференциалната тарифа“) е посочен в Решение CIP № 15/1993. Цената подлежи на механизъм за индексиране на базата на изменението в разходите за производство на електроенергия в Италия („компонент Ct“). През 2004 г. преференциалната цена, прилагана за получателите от Сардиния, варира между 26 EUR и 35 EUR за MWh.
(27)
Административното управление на режима е възложено на Изравнителната каса на електроенергийния отрасъл (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). На практика тарифната система работи по следния начин: получателите изпращат на Изравнителната каса ежемесечни подробни данни за количествата електроенергия, които са употребили, и цените, които са платили на доставчиците. След това те получават от Изравнителната каса плащания, изчислени по гореспоменатия начин (9).
(28)
Средствата, необходими за финансиране на компенсаторните плащания, са събирани чрез парафискален налог върху всички италиански потребители на електроенергия чрез компонент А4 от стандартната тарифа за електроенергията (10).
(29)
Тарифният режим е трябвало да приключи на 30 юни 2007 г. Въпреки това прилагането му е преустановено по нареждане на AEEG малко след като Комисията откри официалната процедура по разследване през ноември 2004 г. (11)
(30)
Данните, предоставени от Италия, показват, че предприятията Portovesme и Eurallumina са получили субсидии за електроенергията, изразходвана между април и октомври 2004 г., а предприятието ILA е получило субсидии за електроенергията, изразходвана между април и септември 2004 г. Общият размер на плащанията, извършени от Изравнителната каса към тези три предприятия по режима, е посочен по-долу (в евро).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Оспорваните тарифи от 2005 г.
(31)
С член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 италианските власти разширяват „тарифното третиране, установено в Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. […] към доставчиците на електроенергия за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, както и за цикъла за производство на хлор и сода каустик във връзка с цени, прилагани за подобни доставки на европейските пазари, но само по отношение на предприятията, които вече съществуват към датата на влизане в сила на настоящия указ, разположени в Сардиния и свързани към мрежата за високо напрежение. Това тарифно третиране подлежи на дългосрочни ангажименти, които следва да бъдат договорени между получателите, местните власти на Сардиния и съответните министерства.“
(32)
Така Закон № 80/2005 по същество въвежда отново тарифния режим, приложен през 2004 г., който разширява третирането на Alcoa към други енергоемки получатели в Сардиния. На практика законът се прилага само за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, както и за предприятието Syndial, производител на хлор и сода каустик, което преди не се е ползвало от преференциални цени.
(33)
Следва да се отбележи, че от 2005 г. нататък преференциалната цена вече не се определя според историческата тарифа, която първоначално е установена в Указа за Alcoa от 1995 г., а се определя независимо от AEEG, така че да отговаря на средните цени за електроенергия, заплащани от конкурентите на получателите на европейския пазар (12). Цената подлежи на годишна актуализация: съгласно член 11, параграф 13 от закона „тарифните условия, посочени в член 11 (13) и член 12, се прилагат от 1 януари 2005 г. и се актуализират от AEEG, който всяка година следва да увеличава номиналните стойности на тарифите с 4 % или, ако последната стойност е по-висока, с процентното увеличение на средната цена на едро за електроенергия, регистрирана на главните европейски борси за електроенергия, най-вече тези във Франкфурт и Амстердам“. В Решение № 217/05 AEEG предоставя тълкувание на този механизъм за актуализация, което е по-благоприятно за получателите на помощта, тъй като постановява, че годишното увеличение на тарифата не може да надвишава 4 %.
(34)
В същото решение AEEG установява преференциалните цени, приложими за различните промишлени отрасли за 2005 г., както следва:
Промишлени отрасли, отговарящи на условията за преференциални тарифи
Преференциална цена
EUR/MWh
Преработка на алуминий
50
Олово и цинк
23
Производство на алуминий
27
Цикъл за производство на хлор
27
(35)
Както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. е трябвало да бъдат финансирани от парафискален налог, с който се таксуват всички крайни потребители на електроенергия чрез компонент A4 от стандартната тарифа за електроенергия. Управлението на финансовите потоци на системата отново е поверено на Изравнителната каса.
(36)
Правото за възползване от тарифата зависи от ангажимента на получателите да направят производствени инвестиции в Сардиния на базата на промишлени планове, които следва да бъдат представени на регионалните власти. Например, предприятието Portovesme пое ангажимент да инвестира в самопроизводството на електроенергия или да участва в изграждането на нови електроцентрали.
(37)
Италия изпрати уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС. Изплащането на тарифите от 2005 г. подлежи на разрешаването на тарифния режим от Комисията. Тарифите от 2005 г. впоследствие не са били приложени.
2.3. Производства пред националните съдилища
(38)
Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi SpA, които се намират извън Сардиния и чиято дейност е свързана с цикъла за производство на хлор и сода каустик, сезират Регионалния административен съд на Ломбардия (14), като оспорват решенията на AEEG за прилагане на член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 на основанието, че те водят до предоставянето на неправомерни държавни помощи и че нарушават други разпоредби на италианското право (15). На 27 ноември 2006 г. съдът отлага производството в очакване на приключване на разследването относно наличието на държавна помощ, започнато от Комисията по дело C 13/06.
2.4. Комбинация с предишна несъвместима помощ - Deggendorf
(39)
След откриването на производството Италия посочи, че предприятието Eurallumina не е възстановило несъвместимата помощ, която е предмет на дело C 80/01 (помощ за производството на диалуминиев триоксид) (16), но че според дружеството регионалните власти на Сардиния са издали нареждане за възстановяване във връзка с тази мярка на 8 май 2006 г.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА, ПРЕДВИДЕНА В ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(40)
Комисията реши да открие официалната процедура по разследване поради следните основания.
3.1. Дело C 38/B/04
(41)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване (17) Комисията разгледа възможността тарифите от 2004 г. за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina да не представляват държавна помощ въз основа на това, че са подобни на преференциалната тарифа, предоставена на Alcoa през 1996 г., за която Комисията в решението си от 4 декември 1996 г. (наричано по-долу „Решението Alumix“) (18) е установила, че не представлява държавна помощ.
(42)
Комисията отбеляза, че новата тарифа изглежда различна от тарифата Alumix, тъй като последната е била предоставена пряко от ENEL, италианския монополен доставчик на електроенергия, докато новата тарифа включва избирателна намеса на държавата за компенсиране на разликата между пазарната цена, договорена от получателите на помощта с техните доставчици на електроенергия, и преференциалната цена, определена през 1996 г. Комисията заключи, че Указът от 2004 г. не просто разширява към нови получатели обхвата на съществуваща мярка, която не представлява държавна помощ, а по-скоро въвежда нов режим в полза на трите разглеждани предприятия с финансов механизъм, който е много различен от тарифата Alumix.
(43)
В решението за откриване на официалната процедура по разследване тарифите, въведени с Указа от 2004 г., бяха класифицирани като оперативна помощ и бе оценено дали тази помощ би могла да бъде разрешена въз основа на Насоките за национална регионална помощ (наричани по-долу „Насоките за регионална помощ“) (19), предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е била подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Комисията изрази съмнения дали помощта би могла да бъде разрешена на това основание, като се има предвид, че такъв вид ad hoc помощ, предоставена на ограничен брой предприятия, изглежда не насърчава регионалното развитие.
(44)
Комисията изрази също така опасения, че мярката е можела да доведе до намаляване на данъчната ставка, приложима към електроенергията. Всяко такова намаляване би трябвало да има за правно основание Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (20).
3.2. Дело C 13/06
(45)
В решението си от 27 април 2006 г. за откриване на официалната процедура по разследване Комисията определя тарифния режим от 2005 г. като нова оперативна помощ.
(46)
Комисията разгледа дали преференциалната тарифа би могла да бъде разрешена като регионална оперативна помощ въз основа на Насоките за регионална помощ предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е трябвало да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(47)
Въпреки настояването на италианските власти, че високите цени на електроенергията в Сардиния пречат на развитието на острова, Комисията смята, че Италия не е доказала, че цените в Сардиния са значително по-високи, независимо дали като средна величина, или по-конкретно за енергоемките потребители (21). Комисията изтъкна, че производственият свръхкапацитет, съществуващ при производството на електроенергия в Сардиния, би могъл само да доведе до насърчаване на производителите на електроенергия да продават електроенергия на възможно най-ниска цена до момента на завършването на проектите за междусистемни връзки, даващи им възможност да изнасят електроенергия от Сардиния, което е било планирано за 2010 г.
(48)
Освен това Италия не обяснява защо по-високите цени следва да се считат за неблагоприятен регионален фактор, нито защо въпросната тарифа би допринесла за регионалното развитие. Поради това Комисията изрази съмнения по отношение на необходимостта от помощта.
(49)
Комисията също така изрази съмнения дали такъв вид ad hoc помощ е пропорционална на отрицателните регионални фактори, по-специално като се има предвид използваният метод за изчисляване на преференциалната цена, който няма никаква връзка с прилаганите в останалата част на Италия цени, а се основава на средните цени в Европа за енергоемките потребители.
(50)
Комисията отбеляза, че продължителността на мярката надвишава пет години, какъвто обикновено е максималният период, за който регионалната оперативна помощ би била разрешена, и че помощта не е постепенно намаляваща в реално изражение, тъй като повишаването на тарифата е ограничено до 4 %.
(51)
По отношение на периода, обхванат от Насоките за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (22), Комисията установи, че Сардиния ще престане да отговаря на условията за ползване на помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, и по-конкретно за оперативна помощ. Насоките предвиждат възможност за преходен период от две години за линейното постепенно премахване на съществуващите режими за оперативна помощ, но не изглежда уместно да се позволи да бъде въведена нова оперативна помощ за няколко месеца, която после постепенно да бъде премахната, най-вече предвид изразените съмнения и нарушаващия конкуренцията характер на помощта.
(52)
В заключение Комисията изрази съмнение дали предоставената преференциална тарифа на предприятията Portovesme, ILA, Eurallumina и Syndial би могла да бъде разрешена като регионална помощ или на някакви други основания, които във всеки случай Италия не е посочила.
(53)
По отношение на Eurallumina, Комисията отбеляза, че дружеството все още не е възстановило неправомерната и несъвместима държавна помощ, която е получило (23), както и че съгласно правилото в решението Deggendorf (24), то следователно не би могло да получава помощ при която и да било нова мярка.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Дело C 38/B/04
(54)
В отговор на поканата на Комисията за представяне на мнения по решението от 2004 г. за започване на задълбочено разследване бяха получени мнения от първоначалния жалбоподател, няколко от получателите (Portovesme, Eurallumina и Alcoa) и други заинтересовани страни. В настоящия текст са обобщени само мненията, свързани с преференциалната тарифа за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina. Мненията на Alcoa не са включени, тъй като те са обстойно разгледани в окончателното решение, конкретно свързано с това дружество (25).
4.1.1. Мнение на Portovesme
(55)
Според предприятието Portovesme преференциалната тарифа е целяла да облекчи пазарната неефективност, а именно неспособността на наскоро либерализирания пазар на електроенергия в Сардиния да доставя електроенергия на конкурентни цени, поради значителната пазарна сила на историческите оператори. Portovesme твърди, че ENEL и Endesa (чиито активи за производство на електроенергия в Сардиния впоследствие са продадени на E.ON) са образували дуопол и изкуствено са поддържали цените на електроенергията в Сардиния на нивото на средните италиански цени, докато реално цените в Сардиния трябва да са много по-ниски, особено за големите потребители на електроенергия, като се има предвид свръхкапацитетът за производство на електроенергия, който би трябвало да насърчава производителите да продават на конкурентни цени.
(56)
Portovesme твърди, че съответната преференциална цена отговаря на цената, която дружеството би получило при нормални пазарни условия, т.е. ако пазарът на електроенергия функционира правилно.
(57)
Според Portovesme компенсаторните плащания, получени от Изравнителната каса (в размер на 37 EUR на MWh), привеждат цената, изплатена от Portovesme, на нивото на цените за електроенергия, плащани от неговите конкуренти, и не нарушават конкуренцията, тъй като всички производители на цинк от ЕС са платили еквивалентни цени и мярката просто компенсира неблагоприятната конкурентна позиция на дружеството, дължаща се на структурните проблеми в Сардиния (които включват липсата на природен газ).
(58)
Металите като цинк, алуминий и олово са стоки, за които има една световна цена, установена на Лондонската борса за метали. Разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени. По-специално производството на цинк на предприятието Portovesme е прекалено малко (по-малко от 1 % от световното производство), за да може да повлияе на световната цена.
(59)
Без тарифата предприятието Portovesme ще трябва да затвори завода си, като това затваряне няма да е в полза на другите производители на цинк от ЕС, които няма да са в състояние да увеличат производителността, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Portovesme стига до заключението, че преференциалната тарифа не е засегнала конкуренцията или търговията в ЕС.
(60)
Освен това според Portovesme компенсаторните плащания от Изравнителната каса не са включвали държавни ресурси, тъй като Изравнителната каса просто преразпределя частните средства, които са получени от крайните потребители на електроенергия.
(61)
Portovesme посочва, че потреблението на електроенергия от енергоемките промишлени отрасли е от значение за гарантирането на сигурността и непрекъснатостта на доставките в Сардиния и за избягването на недостиг в производството на електроенергия, който би довел до по-високи разходи за електроенергия на крайните потребители.
(62)
В заключение дружеството посочва, че ако е задължено да затвори завода си, последствията за производствената база на Сардиния ще са много сериозни, тъй като 790 преки и 500 косвени работни места ще бъдат загубени.
4.1.2. Мнение на Eurallumina
(63)
Предприятието Eurallumina твърди, че разходите за производство на диалуминиев триоксид в Европа са по-високи, отколкото в други региони на света, главно заради по-високите цени на електроенергията и горивата, както и заради разходите за транспортиране на боксит (26). По-високите разходи не могат да бъдат компенсирани от по-високи цени, тъй като цената на диалуминиевия триоксид е установена на Лондонската борса за метали и отделните производители не могат да оказват въздействие върху нея. Следователно европейското производство на диалуминиев триоксид е в конкурентно неизгодно положение спрямо останалия свят.
(64)
Освен общите проблеми, оказващи влияние върху европейските преработвателни предприятия за диалуминиев триоксид, Eurallumina също така посочва специфичните проблеми в Сардиния, които не позволяват на местните промишлени отрасли да се възползват от предимствата на либерализирането на пазара на електроенергия, най-вече пазарната сила на историческите оператори (вж. мнението на Portovesme в съображение 55 по-горе). Eurallumina също така твърди, че липсата на природен газ е в ущърб на производството на диалуминиев триоксид в Сардиния, тъй като огромните количества пара, необходими за процеса, трябва да се набавят чрез по-скъпия мазут.
(65)
Според Eurallumina след либерализацията пазарната сила на производителите на електроенергия в Сардиния е довела до увеличаване на цените на електроенергията: без тарифата Eurallumina ще трябва да плаща 65,95 EUR за MWh за доставките на електроенергия спрямо 44 EUR за MWh, които е плащала преди либерализацията. Тарифата от 2004 г. снижава цената до 35 EUR за MWh.
(66)
Както Portovesme, Eurallumina твърди, че ако бъде принудена да прекрати своята дейност, другите производители на диалуминиев триоксид в ЕС няма да могат да се намесят, тъй като те вече работят при максимален капацитет, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Затварянето ще доведе до загуба на 400 преки и 250 косвени работни места (27). Като се има предвид, че дружеството е единственият доставчик на диалуминиев триоксид за топилната пещ на Alcoa, Eurallumina счита, че затварянето на завода за диалуминиев триоксид може да застраши животоспособността на Alcoa в Сардиния.
(67)
Eurallumina стига до извода, че тарифата, въведена с Указа от 2004 г., е необходима с оглед развитието на новата инфраструктура, която ще отстрани основните фактори на конкурентното неизгодно положение, оказващо влияние върху промишления отрасъл на Сардиния.
4.1.3. Мнения на други заинтересовани страни
(68)
Един от конкурентите на Portovesme - същото дружество, което първоначално представи случая на вниманието на Комисията - отново писа на Комисията след откриването на официалната процедура по разследване. Това дружество представи анализ на преференциалната тарифа от 2004 г., в който се стига до заключението, че тарифата представлява неправомерна държавна помощ. Оспорваният тарифен режим е съвсем различен от тарифата Alumix, предоставена на Alcoa: не е възможно да се твърди, че той не представлява държавна помощ. Помощта трябва да се разглежда като несъвместима с общия пазар, тъй като не може да се одобри нито като регионална оперативна помощ, нито като помощ за преструктуриране.
(69)
Предприятията Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi, чиято дейност е свързана с промишления отрасъл за производство на хлор и сода каустик, представиха мненията си за тарифите от 2004 г. през юли 2005 г. след изтичането на едномесечния краен срок за представяне на мнения в отговор на решението за откриване на официалната процедура по разследване. Въпреки забавянето, тези дружества помолиха да бъдат разглеждани като заинтересовани страни. В своите мнения те посочват, че тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват неправомерна и несъвместима държавна помощ.
4.1.4. Мнение на Италия
(70)
Италия изрази твърдение, че пазарът за електроенергия в ЕС все още не е напълно конкурентен, както Комисията сама е признала в четвъртия си Годишен доклад за изграждането на вътрешния пазар за газ и електроенергия (28). Предприятията, по-конкретно тези с голямо потребление на електроенергия, не са в състояние свободно да избират доставчиците си на електроенергия при сравними условия в отделните държави-членки. Тези трудности не са свързани с предприемаческата политика на самите предприятия, а са резултат от структурните недостатъци на енергийните пазари. Настоящата ситуация на енергийния пазар на ЕС оказва отрицателно въздействие върху свободната конкуренция на продуктовите пазари на енергоемките потребители.
(71)
В Италия въпреки либерализирането на отрасъла съществуват специфични структурни недостатъци като например липсата на междусистемна връзка между различните части на националните мрежи и концентрирана пазарна структура. При тези обстоятелства либерализацията не е довела до по-добри цени за енергоемките потребители. Проблемите са особено остри в Сардиния, където междусистемната връзка е ограничена.
(72)
Ето защо Италия твърди, че специален тарифен режим, отразяващ профила на търсенето, следва да се счита за оправдан като регулаторна мярка, симулираща механизмите, които би трябвало да са налице при един напълно конкурентен пазар. Мярката е възстановила равенството на условията между енергоемките потребители, които функционират в различните държави-членки, като е премахнала неблагоприятните географски фактори, които засягат предприятията, разположени в Сардиния. В режима са предвидени очакваните последици от процеса на либерализация. Според Италия подобни мерки са приложени в други държави-членки, в които енергоемките потребители са били облагодетелствани в резултат на регламентирани тарифи за електроенергия.
(73)
Според Италия Указът от 2004 г. е целял постигането на две допълнителни цели: да се насърчи заетостта в Сардиния, където е съсредоточен металургичният отрасъл, и да се поддържа достатъчно добро равнище на търсенето на производство на електроенергия в Сардиния, която е страда от свръхкапацитет.
(74)
Италия твърди, че новият тарифен режим е de facto равностоен на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ. Разликите между стария и новия режим се дължат единствено на новата „тарифна структура“, изисквана след въвеждането на либерализирания енергиен пазар.
(75)
Италия изрази мнение, че тарифният режим не представлява държавна помощ. По отношение на използването на държавни ресурси тарифната система е напълно сравнима със системата, разглеждана в делото Preussen-Elektra, в което Съдът постановява, че не е налице използване на държавни ресурси (29). Изравнителната каса е техническият счетоводен орган на системата и не може свободно да разполага с финансовите средства, които управлява. Фактът, че AEEG и Министерството на финансите са упражнявали известен контрол върху нейните дейности не означава обаче, че държавата е можела свободно да разполага с тези средства. Следователно, според Италия, ресурсите, използвани за финансирането на тарифните механизми, са изцяло частни средства.
(76)
Италия също така заяви, че тарифата не оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза и не би могла да наруши конкуренцията, поради причини, свързани с наличието на световна цена за продуктите, които представляват стоки (вж. мнението на Portovesme, съображение 55). Освен това, както производството на ЕС, така и производството на Италия не е успяло да върви в крак с нарастващото търсене на съответните метали. През 2005 г. националното производство е покривало едва 12 % от търсенето на алуминий в Италия, 55 % от търсенето на цинк в Италия и 80 % от търсенето на олово в Италия. Съществувал е нарастващ дефицит в производството на тези метали в ЕС и в Италия, като търсенето е било задоволявано във все по-голяма степен чрез внос от трети държави. Ако италианският металургичен отрасъл изчезне, нито един нов участник на пазара на ЕС не би могъл да замени загубения капацитет в Италия, тъй като производствените съоръжения на ЕС вече работят с пълен капацитет и нито един новодошъл или вече установил се производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за наличието на електроенергия на разумни цени в дългосрочен план са несигурни. Поради това поддържането в Италия на тези производствени възможности не би могло да навреди на конкурентите. Тъй като преференциалната тарифа не е била по-ниска от средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на дружествата, тя не е насърчавала износа от Сардиния към други държави-членки.
(77)
Италия заяви, че дори ако Комисията заключи, че мярката наистина е държавна помощ, тарифата може да се счита за съвместима с вътрешния пазар на основание, че тя е регионална оперативна помощ, която е допустима в Сардиния въз основа на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(78)
Според Италия недостатъците на електроенергийния пазар на Сардиния (концентрация на пазара, лоша междусистемна връзка, свръхкапацитет в производството на електроенергия) и липсата на достъп до газопреносна инфраструктура представляват неблагоприятен регионален фактор и тарифата е целяла да облекчи последиците от него.
(79)
Цените на електроенергията в Италия са били с 38 % по-високи от средните за ЕС за енергоемки потребители. Това е създало проблем по отношение на конкурентоспособността, който е бил изострен в Сардиния от недостатъците на местния пазар на електроенергия и липсата на достъп до газопреносната мрежа.
(80)
Италия твърди, че мярката е допринесла за регионалното развитие, тъй като металургичният отрасъл значително е допринесъл за икономиката и заетостта в Сардиния: металургичният отрасъл съставлява 12 % от заетата работна ръка и 12,2 % от регионалния БНП в производствения сектор. Тарифата е оказала положително влияние върху заетостта и върху запазването на социалната и икономическата обстановка на острова.
(81)
Според Италия тарифата е пропорционална на неблагоприятните фактори, на които са изложени получателите, тъй като тя само е изравнила цените на електроенергията, заплащани от производители от Сардиния, спрямо средните цени, заплащани от техните конкуренти от ЕС.
(82)
Тарифата също така е с кратковременен и преходен характер, тъй като прилагането ѝ е предвидено да приключи със завършването на инфраструктурните проекти, насочени към подобряване на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи (новия междусистемен електропровод SAPEI и газопровода GALSI) (30).
(83)
Според Италия мярката също е постепенно намаляваща, тъй като преференциалната цена е била индексирана на основата на промените в цените на горивата и само би могла да бъде увеличавана или да остане непроменена.
4.2. Дело C 13/06
4.2.1. Мнение на Portovesme
(84)
Portovesme счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване (вж. съображения 87-104).
4.2.2. Мнение на Eurallumina
(85)
Eurallumina също счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване.
4.2.3. Мнения на други заинтересовани страни
(86)
Двамата конкуренти на предприятията Portovesme и Syndial, които бяха представили мнения по дело C 38/B/04, представиха мнения и по това дело. И двамата заявиха, че оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която следва да се счита за несъвместима с вътрешния пазар.
4.2.4. Мнение на Италия
(87)
Италия твърди, че тарифите от 2005 г. са много различни от тарифите, приложени през 2004 г., тъй като сега те отговарят на изискванията на Насоките за регионална помощ.
(88)
Според Италия въз основа на повърхностна оценка тарифите може да се класифицират като оперативна помощ, но реално те са част от поредица от мерки, предвидени в полза на регионалното развитие в Сардиния. По-специално, Италия насочва вниманието към близката връзка между тарифите и ангажимента за извършване на дългосрочни инвестиции, който се изисква да бъде поет от получателите на помощта. Според Италия клаузата за временно преустановяване, съгласно която изпълнението на мярката подлежи на разрешение от Комисията, свидетелства за нейния характер на регионална помощ.
(89)
Меморандумът за разбирателство (protocollo d’intesa), подписан от регионалните власти и получателите на помощта, е съществената част от тази стратегия. Той включва следното:
a)
производствени инвестиции, описани в промишлените планове, представени от получателите;
б)
ускореното упълномощаване на инфраструктура за междусистемна връзка между енергийни системи, която да позволява на получателите да получават енергия на конкурентни цени (газопроводът GALSI и междусистемния електропровод SAPEI);
в)
присъждането на интегрирана концесия за експлоатацията на каменовъглената мина в областта Sulcis и изграждането/експлоатацията на нова електроцентрала, работеща на въглища и предназначена за доставяне на електроенергия на получателите; и
г)
преференциални тарифи.
(90)
Италия твърди, че тарифите следва да се разглеждат като политически инструмент, който има за цел да предпази секторите, застрашени от високи цени на електроенергията, които в противен случай ще трябва да се преместят извън Италия и Европа с оглед на агресивната конкуренция от дружества извън ЕС с по-ниски производствени разходи. Тарифите следва да се прилагат до завършването на планираната инфраструктура и постигането на конкурентен вътрешен пазар на електроенергия. Мярката е в съответствие със същността на регионалните помощи, тъй като насърчава икономическото развитие и заетостта на остров, където енергоемкото производство е в конкурентно неизгодно положение не само заради несъвършеното състояние на либерализацията на пазара на електроенергия, но също и заради изключителните инфраструктурни недостатъци в Сардиния по отношение на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.
(91)
В подкрепа на този интегриран подход Италия цитира Първия доклад на Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (31), в който се установява, че процесът на либерализация в енергийния сектор не е довел до задоволителни резултати, че е необходима по-добра междусистемна връзка и че е желателно да се сключат дългосрочни договори с предвидими цени или партньорства между клиентите и доставчиците на електроенергия. Италия твърди, че мерките, планирани за Сардиния, отбелязват напредък в това направление, но че са необходими също така и краткосрочни мерки като тарифите, за да се запази конкурентоспособността на промишления отрасъл на Сардиния и да се гарантира оцеляването му, докато се направят планираните инвестиции и се решат структурните проблеми.
(92)
Италия твърди, че не е възможно да се сравняват цените за електроенергия, платени от получателите на помощта в Сардиния, със средните цени за електроенергия, платени от сходни предприятия от италианския полуостров, тъй като енергоемките предприятия са закупували електроенергия чрез двустранни договори, които не са били обществено достояние. Според Италия Комисията е сбъркала при извършването на сравнение, базирано на цените, регистрирани на енергийните борси, тъй като само минимална част от доставките на електроенергия на тези предприятия са получени от борсите.
(93)
Според Италия цените, договорени с двустранни договори, ще бъдат благоприятни за потребителите, само ако потребителите могат свободно да избират доставчиците и източника на електроенергия, произведена с конкурентни технологии. Това не е възможно в Сардиния, където централите за производство на електроенергия не могат да произвеждат евтина електроенергия заради липсата на достъп до природен газ. Освен това ограничената междусистемна връзка между енергийните системи обезкуражава новите инвестиции в съвременно производство на електроенергия, което прави изнасянето на електроенергия невъзможно. Друг фактор е пазарната концентрация и ролята на историческите оператори.
(94)
При тези обстоятелства, според Италия, е разумно да се прилагат тарифи, които стабилизират цените на електроенергията, докато не се постигне по-ефективна конкуренция на електроенергийния пазар. Италия отново посочи, че преференциалните тарифи симулират механизма на изцяло конкурентен пазар.
(95)
По отношение на производствения свръхкапацитет на електроенергия, който беше причината Комисията да се съмнява, че цените на електроенергията в Сардиния са по-високи от тези на италианския полуостров (тъй като свръхкапацитетът по-скоро следва да насърчава производителите на електроенергия да продават на конкурентни цени на големите консуматори - вж. съображение 47), Италия представи следните доводи. Свръхкапацитетът на мощностите за производство на електроенергия в Сардиния не може да доведе до по-ниски цени за потребителите, тъй като в този специфичен случай свръхкапацитетът е резултат от ограничената междусистемна връзка което налага установяването на много голям резерв от мощности, за да се обезпечи непрекъснатостта на доставките на електроенергия на острова (32). Тъй като този резерв при всички случаи е изплатен чрез налози върху всички крайни потребители на електроенергия, доставчиците на електроенергия нямат интерес да продават произведената с тази резервна мощност електроенергия на по-конкурентни цени.
(96)
Според Италия мярката е пропорционална, тъй като цената, фиксирана от AEEG за 2005 г. (вж. съображение 34 по-горе) отговаря на средната цена, плащана в ЕС от конкурентите на получателите и изчислена обективно от регулатора. Италия също така посочва, че в държавите-членки с регулирани тарифи големите промишлени потребители са плащали цени от порядъка на 25 EUR за MWh за доставките на електроенергия през 2005 г.
(97)
Следователно Италия оспорва данните, представени от жалбоподателите, които според нея са методологично погрешни, тъй като надценяват средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на получателите в ЕС.
(98)
Според Италия срокът на режима от шест години вместо пет години е оправдан от необходимостта да се изчака завършването на енергийната инфраструктура.
(99)
Италия също така твърди, че изискването за постепенно намаляване е спазено: тарифите са постепенно намаляващи, тъй като са адаптирани въз основа на средната стойност на промените на амстердамската и франкфуртската енергийна борса и могат само да се увеличават, но не и да намаляват.
(100)
Тарифите се определят според промените в цените на енергийните борси, тъй като според Италия това е обективен критерий, който достатъчно добре характеризира тенденциите в цените на електроенергията. Въпреки това Италия твърди, че реалните увеличения на цените за енергоемки потребители от ЕС обикновено са много по-ниски от увеличенията, регистрирани на борсите, тъй като тези потребители плащат цени, договорени с двустранни договори или установени от държавата, когато става дума за регулирани тарифи, и за тези цени е по-малко вероятно да се променят.
(101)
Италия стига до заключението, че годишното увеличение от 4 %, приложено за тарифите в Сардиния, отговаря на увеличенията в цените на електроенергията, приложени за преките им конкуренти от ЕС.
(102)
Италия насочва вниманието към съществуването в ЕС на мерки, които имат въздействие, еквивалентно на оспорваните преференциални тарифи, и твърди, че всички те трябва да се оценяват по един и същ начин, независимо от формата им, тъй като общата им цел е да се гарантира оцеляването на енергоемките промишлени отрасли в ЕС и да се предотврати тяхното преместване извън националната територия.
(103)
Въпреки че от 2007 г. насам Сардиния не би могла да се ползва повече от регионална оперативна помощ, Италия твърди, че в Насоките за регионална помощ е предвидена разпоредба за постепенно премахване на режимите, съществуващи по времето, когато регионът е престанал да отговаря на условията за дерогация, предвидени в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Следователно Комисията все още е била в позиция да разреши мярката съгласно Насоките за регионална помощ от 2007 г. Във всеки случай Италия заявява, че оспорваната мярка не следва да се разглежда като обикновена оперативна помощ.
(104)
Италия отново заяви, че тарифите не засягат търговията между държавите-членки въз основа на вече изложените в съображение 76 доводи по отношение на алуминия, цинка и оловото. Според Италия същата логика важи и за химическия промишлен отрасъл. Италия изтъкна, че през 2003 г. вносът на химически продукти в Италия е надвишавал износа, а производството на ЕС и производството на Италия рязко са спаднали от 2001 г. насам. По-специално по отношение на производството на PVC, което е основното приложение на хлора, Италия подчерта наличието на производствен дефицит в страната: през 2002 г. само 470 000 тона PVC са били произведени в Италия, докато потреблението е било 970 000 тона.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
5.1. Наличие на държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(105)
По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС една мярка представлява държавна помощ, ако отговаря едновременно на всички следни условия: мярката a) предоставя икономическо предимство на получателя; б) се предоставя от държавата или чрез държавни ресурси; в) е избирателна; и г) засяга търговията между държавите-членки и е в състояние да наруши конкуренцията в рамките на ЕС.
5.1.1. Наличие на предимство
(106)
Съгласно тарифните режими от 2004 г. и 2005 г. държавата се намесва, за да субсидира цената на електроенергията, договорена от получателите и техните доставчици. Например, през 2004 г. въз основа на действащите по това време двустранни договори за доставка и при липсата на компенсаторни плащания, предприятието Portovesme би трябвало да плати 63 EUR за MWh (33), а предприятието Eurallumina - 65,95 EUR. Тези данни бяха предоставени от Италия и от самите получатели и поради това не се оспорват.
(107)
През 2005 г. според данните, предоставени от Италия, цената на електроенергията, договорена от Syndial с неговия доставчик надвишава 60 EUR за MWh, докато тарифата би я свалила на 27 EUR за MWh. Логическата обосновка на двете мерки е, че държавата ще възстанови на получателите допълнителните разходи, които са понесли за купуването на електроенергия в Сардиния, в сравнение със средните цени, плащани от техните конкуренти в ЕС.
(108)
Portovesme твърди, че преференциалната цена отговаря на цената, която би преобладавала на един напълно конкурентен пазар и следователно не предоставя предимство. Комисията вече отхвърли този довод в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи. При оценяване наличието на предимство, нито съдилищата на Съюза, нито Комисията някога са взимали предвид условията, които биха преобладавали на един хипотетичен, по-ефективно функциониращ пазар. Референтната рамка винаги са били условията, преобладаващи на съответните реални пазари (34).
(109)
Този довод също така предполага, че при неправилно функциониране на пазара, би било оправдано дадена държава-членка да определя цени, симулиращи условията на ефективна конкуренция (вж. коментара на Италия в съображение 72 по-горе).
(110)
Подобна логика не може да бъде приета, тъй като противоречи на принципа, установен в съдебната практика на ЕС, според който „обстоятелството, че една държава-членка се опитва да доближи чрез едностранни мерки условията на конкуренцията, съществуващи в даден икономически отрасъл, до условията, които преобладават в други държави-членки, не следва да отнема характера на помощи на тези мерки“ (35). Комисията счита, че същият принцип се прилага към случаи, в които дадена държава-членка се опитва да доближи условията на конкуренцията до условията, които биха преобладавали на един напълно конкурентен пазар.
(111)
Освен това, ако се приеме този довод, то отпуснатата от държава-членка субсидия за запълване на разликата между дадена свободно договорена цена от двама пазарни оператори и дадена теоретичната цена, върху която те биха се споразумели при условията на пълна конкуренция, не би представлявала държавна помощ, което би обезсмислило основната цел на контрола на държавната помощ.
(112)
Италия твърди, че тези тарифи са идентични на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ (вж. съображение 74 по-горе) и по същия начин следва да се счита, че те не представляват държавна помощ.
(113)
Комисията подчертава, че ситуацията, относно която Комисията е взела позиция в делото Alumix е била много различна. В делото Alumix тарифата е била предоставена от ENEL, който тогава е бил публичен доставчик на електроенергия с монополен дял на един все още нелиберализиран енергиен пазар (36). В тази ситуация Комисията е трябвало да провери дали дружеството ENEL е продавало на изкуствено ниска цена или е имало поведение на рационален оператор в условията на пазарна икономика. Поради монопола, който дружеството ENEL е имало над производството и доставката на електроенергия, Комисията не е разполагала с конкурентна пазарна цена, с която да направи сравнение, за да прецени дали е имало наличие на предимство или не. Ето защо тя е разработила метод, чрез който да определи най-ниската теоретична пазарна цена, на която един разумен доставчик би искал да продава на „най-добрия си клиент“.
(114)
Въпреки това, този метод не може да се прилага в случаите, когато цените се договарят от крайните потребители с доставчиците на електроенергия на един либерализиран пазар и се субсидират с ex post компенсаторни плащания. Следователно анализът в решението Alumix и констатациите на Комисията по това дело са очевидно неуместни в настоящия случай. Това беше подкрепено от Решението на Първоинстанционния съд, който потвърди решението за откриване на официална процедура по разследване в делото Alcoa (37) (точка 132 от решението).
(115)
В настоящия случай принципът за оператор в условия на пазарна икономика не е приложим. Случаят би трябвало да бъде оценен с оглед на критерия за оператор в условията на пазарна икономика, ако държавата е продавала електроенергия на съответните дружества пряко или чрез държавно дружество, както е бил случаят с Alumix. Но в настоящия случай електроенергията се доставя от частни дружества. Поради това не е необходимо, за разлика от делото Alumix, да се провери дали поведението на държавата е сравнимо с това на рационален пазарен оператор.
(116)
Трябва да се заключи, че системите за компенсаторни плащания от 2004 г. и 2005 г. облекчават разходите, дължими по договорите за доставка, сключени от получателите, които принципно биха утежнили бюджета на дружествата. Следователно, съгласно утвърдената съдебна практика, оспорваната мярка предоставя икономическо предимство на получателите (38).
5.1.2. Избирателен характер
(117)
Тъй като преференциалните тарифи за електроенергия в Италия се предоставят изключително на предприятия, експлоатиращи съществуващи производствени съоръжения, разположени в Сардиния, и принадлежащи към ограничен списък на промишлени отрасли, определени в законодателни и регулаторни инструменти, които съставляват правната основа на мерките, предоставяното от тях предимство е избирателно.
5.1.3. Държавни ресурси и отговорност на държавата
(118)
Съгласно установената съдебна практика дадено предимство представлява държавна помощ съгласно обхвата на член 87, параграф 1 от ДФЕС, само ако е пряко или косвено предоставено чрез държавни ресурси (39) и може да се вмени на държавата (40).
(119)
Както беше обяснено в съображение 28, разглежданите компенсаторни плащания се финансират от парафискален налог, събиран от Изравнителната каса чрез компонент A4 от тарифата за електроенергия. Този налог е задължителен, тъй като е наложен с решения на AEEG, изпълняващи националното законодателство. Изравнителната каса е публичен орган, установен със закон, който изпълнява функциите си съгласно точни инструкции, определени в решенията на AEEG.
(120)
Също съгласно установената съдебна практика приходът от налога, който е задължителен съгласно националното законодателство и се изплаща на създаден със закон орган, представлява държавен ресурс по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, когато е предназначен за финансирането на мярка, отговаряща на останалите критерии, посочени в същия член (41).
(121)
Италия се позовава на решението на Съда по делото PreussenElektra (42), за да докаже тезата си, че въпросната мярка не е финансирана с държавни ресурси. Италия твърди, че необходимите средства за финансирането на тарифата са били осигурени от частни лица (потребителите на електроенергия) на частни лица (получателите), както и че ролята на държавата е ограничена до приемането на закон, налагащ плащането на изискваните суми, без да се предоставя дискреционна власт за разполагане със средствата, освен ако не е за прилагане на законно предвидения режим. По-конкретно, според Италия и някои от получателите Изравнителната каса не може да упражнява контрол върху средствата и е само счетоводен посредник.
(122)
В делото PreussenElektra Съдът постанови, че задължението, наложено на частните електроразпределителни дружества да закупуват електроенергия, произведена от възобновяеми източници на енергия, на минимални цени, по-високи от реалната икономическа стойност на този вид енергия, не представлява държавна помощ, тъй като мярката не включва пряко или косвено прехвърляне на държавни ресурси.
(123)
Комисията изтъква, че в делото PreussenElektra необходимите ресурси за финансирането на мярката са били пряко предоставени от електроразпределителните дружества на производителите на енергия от възобновяеми източници, без да се преминава през публичен орган. При тази система сумите, които се прехвърлят, никога не биха могли да бъдат на разположение на органите на държавата-членка. В разглеждания случай обаче средствата преминават през публичен орган - Изравнителната каса, преди да бъдат изплатени на крайния получател. Поради това делото PreussenElektra разглежда различни фактически обстоятелства и не е приложимо в настоящия случай.
(124)
Решението по делото Pearle (43) не може да помогне нито на Италия, нито на получателите. В делото Pearle Съдът установи, че при някои определени условия приходът от налог, преминаващ през публичен орган, не представлява държавни ресурси. В това дело мерките са били изцяло финансирани от производителите от определен отрасъл единствено по тяхна собствена инициатива. Средствата са били събирани чрез парафискален налог, който преминава през публичен орган, който в нито един момент не е можел да разполага с тях свободно. Освен това страните, които са плащали налога, са били тези, които са се ползвали от мярката.
(125)
Италия твърди, че Изравнителната каса не разполага с дискреционна власт по отношение на изразходването на средствата, които са определени за финансирането на тарифите и те в нито един момент не попадат в „периметъра на публичните финанси“. Следователно държавата не може свободно да разполага с тези средства и следователно те не представляват държавни ресурси.
(126)
Като предварителна забележка следва да се подчертае, че макар и някои от критериите от делото Pearle да могат субективно да се считат за по-важни от други, нито един от тях не може да се счита за „основен критерий“ по това дело. Изброените в съдебното решение критерии са кумулативни. Това е и тълкуването на Първоинстанционния съд в решението по делото Earl Salvat, където той разглежда оспорвания в това дело парафискален налог спрямо всеки един от критериите по делото Pearle (44).
(127)
Преди да разгледа ролята на Изравнителната каса, Комисията провери дали някои от останалите изброени в делото Pearle критерии са изпълнени. Ясно е, че в настоящия случай, за разлика от делото Pearle, оспорваните тарифи са били установени по инициатива на държавата, а не по инициатива на даден икономически отрасъл. Още повече, в делото Pearle получателите на мярката са били и единствените, които допринасят за финансирането на използваните ресурси, така че намесата на публичния орган не е имала тенденцията да създаде предимство, което би представлявало допълнителна тежест за държавата. В разглеждания случай получателите не носят финансовата тежест от налога, плащането на който се поема единствено от потребителите на електроенергия. Следователно позоваване на решението по делото Pearle е недействително, независимо от евентуалната обосновка на довода, че Изравнителната каса изпълнява функцията единствено на счетоводен посредник.
(128)
По отношение на самата Изравнителната каса Комисията изтъква, че съгласно установената съдебна практика не следва да се прави разграничение между случаите, в които помощта е предоставена пряко от държавата, и тези, в които тя е предоставена посредством публичен или частен орган, предназначен или създаден от държавата (45). Следователно публичният или частният статут на Изравнителната каса не е определящ фактор за целите на прилагането на правилата за държавна помощ. Фактът, че Изравнителната каса е публичен орган не означава автоматично, че член 107 от ДФЕС е приложим (46); по същия начин намесата на публичен орган не изключва сама по себе си прилагането на този член.
(129)
Анализът обаче не може да бъде ограничен до предоставените на Изравнителната каса правомощия в качеството ѝ на публичен орган. Това, което по-скоро трябва да се провери, е по-общият въпрос дали държавата, пряко или посредством друг, определен от нея орган, може да упражнява контрол върху средствата, използвани за финансирането на тарифата. Такава проверка би трябвало да се направи и ако Изравнителната каса беше частен орган.
(130)
Наскоро постановеното решение на Съда по делото Essent (47) предоставя окончателни указания по тази точка. В делото Essent Нидерландия беше въвела със закон тарифна добавка върху цените на електроенергията. Добавката е била плащана от потребителите на електроенергия на операторите на електропреносната мрежа, които на свой ред са изплащали съответните суми на определено дружество - SEP. Последното не е разполагало с никаква дискреционна власт по отношение управлението на средствата и е функционирало под прекия контрол на органите. Съдът стигна до заключението, че приходите от тази добавка са представлявали държавни ресурси, защото добавката върху цената на електроенергията е била наложена с национален закон и следователно е представлявала налог. Дружеството SEP не е имало право да използва приходите от този налог за други цели, освен предвидените от закона, и поради това средствата са били под публичен контрол и националните органи са можели да разполагат с тях. Съдът прецени, че това е достатъчно за определянето на разглежданите средства като държавни ресурси.
(131)
Приликите с разглеждания случай са очевидни. Тарифната добавка върху цената на електроенергията, използвана за финансирането на оспорваните тарифи, в настоящия случай е наложена със закон, какъвто е случаят и в делото Essent. Изравнителната каса изпълнява същата функция като SEP, тъй като централизира и управлява приходите от парафискалния налог и подлежи на същите ограничения, тъй като не може да използва приходите от налога за други цели, освен за предвидените в закона (финансирането на преференциалните тарифи). Държавата е в позиция да контролира и насочва използването на средствата: Изравнителната каса изпълнява счетоводните си функции съгласно точни инструкции на AEEG, който действа в рамките на законовите си регулаторни правомощия и/или в изпълнение на националното законодателство. Поради това управляваните от Изравнителната каса средства са постоянно под публичен контрол.
(132)
Този анализ е в съответствие с решението на Комисията по италианското дело за трудно възстановимите разходи, в което средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка A6, са определени като държавни ресурси (48).
(133)
Определянето на средствата, управлявани от Изравнителната каса, като държавни ресурси, бе потвърдено в решението на Първоинстанционния съд по делото Iride (49).
(134)
Върховният касационен съд на Италия вече е постановил, че юридическата правосубектност на Изравнителната каса не е отделена от италианската държава и че прехвърлените средства на Изравнителната каса следва да се считат за собственост на държавата, дори и да произхождат от частни лица и да са били предназначени за частни предприятия (Решение № 11632/03 от 3 април 2003 г.). В делото Iride жалбоподателите, а именно Iride Spa и Iride Energia Spa, са сезирали Първоинстанционния съд срещу решение на Комисията, в което тя е определила като държавни ресурси средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка А6. Изложените от жалбоподателите доводи са много сходни. Те оспорват по същество решението на Върховния касационен съд, изтъквайки, че Изравнителната каса изпълнява само функцията на счетоводен посредник между гражданите, подлежащи на финансово задължение, и получателите на съответните суми - функция, която не ѝ позволява да използва внесените суми, дори и за кратък период от време. Жалбоподателите също така заявяват, че установената съдебната практика в делото PreussenElektra е приложима.
(135)
След като подчерта, че не е компетентен да разглежда тълкуването на италианското законодателство, направено от Върховния касационен съд, Първоинстанционният съд потвърди, че депозираните по сметка A6 на Изравнителната каса суми трябва да се квалифицират като държавни ресурси, не само защото са собственост на държавата, но също така защото са под постоянен публичен контрол (50).
(136)
Това заключение се отнася до сметка A6 на Изравнителната каса, използвана за финансиране на трудно възстановимите разходи в електроенергийния сектор на Италия. Въпреки това то може да се отнесе съвсем логично и към компонент A4, от който се финансират оспорваните тарифи. Решението на Върховния касационен съд се основава на анализ на юридическата правосубектност на Изравнителната каса и поради това заключението му, потвърждаващо собствеността на държавата, важи за всички средства, внасяни в Изравнителната каса. Същото важи и за заключението на Първоинстанционния съд, според което държавата може да контролира средствата, управлявани от Изравнителната каса. Няма никаква разлика между сметка A6 и компонент A4, освен предназначението на средствата (сметка А6 - за покриване на трудно възстановими разходи, а компонент А4 - за финансиране на преференциални тарифи). Следователно сумите, прехвърляни на получателите от Сардиния от компонент A4, също трябва да бъдат определени като държавни ресурси.
(137)
Освен че се финансират чрез държавни ресурси, отговорността за оспорваните тарифи може да се вмени на държавата, тъй като правното основание на мерките е определено в националното законодателство и в решенията на AEEG, който е публичен орган, взети при изпълнението на неговите публични функции (51).
5.1.4. Въздействие върху търговията и нарушаване на конкуренцията
(138)
Що се отнася до въздействието на мерките върху търговията между държавите-членки и произтичащото от това нарушаване на конкуренцията, безспорно е, че съответните пазари (на олово, цинк, сребро, алуминий и хлор/сода каустик) са напълно отворени за конкуренцията. Това само по себе си е достатъчно, за да се установи, че тарифите оказват въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(139)
При все това Комисията взе предвид изложения от получателите и от Италия довод, според който в металургичния отрасъл (доводът не е изрично представен по отношение на производството на хлор) тарифата не оказва въздействие върху търговията и не нарушава конкуренцията, тъй като няма реални търговски потоци между държавите-членки, развиването на такива потоци е малко вероятно, а предвид на конкретните характеристики на този отрасъл тарифите не вредят на конкурентите на получателите в Съюза.
(140)
В решенията на Комисията и решенията на Съда липсата на реални търговски потоци никога не е била приемана като доказателство за липсата на въздействие на дадена мярка за помощ върху търговията в рамките на Съюза. В действителност Съдът винаги е постановявал, че помощта за дадено предприятие може да е такава, че да засяга търговията между държавите-членки и да нарушава конкуренцията, дори и самото предприятие - получател на помощта да не участва в търговията в рамките на Съюза. Когато дадена държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, националното производство може поради това да се запази на същото ниво или да нарасне, в резултат на което установените в други държави-членки предприятия ще имат по-малко възможности да изнасят продуктите си на пазара на съответната държава-членка (52).
(141)
Освен това ситуацията, характеризираща се с намаляване на производството в ЕС и увеличаване на вноса от държави извън Съюза при ограничени или несъществуващи търговски потоци между държавите-членки, не е рядко срещана: дори е типична за отраслите, изправени пред структурни трудности или подложени на силен конкурентен натиск. Тези промишлени отрасли са особено чувствителни към приеманите от държавите-членки мерки за подобряване на конкурентната позиция на техните национални промишлени отрасли.
(142)
Фактът, че производството на цинк, олово и сребро в Италия е твърде скромно, за да повлияе на референтната цена, не е от значение. Фактът, че съществува референтна цена за тези метали, която не се влияе лесно от производствените условия в една-единствена държава-членка, не изключва съществуването на конкуренция между предприятията, които са се установили в ЕИП и продават продукцията си на световните пазари на метали. Разбираемо е, че помощта, предоставена на получателите от Сардиния, не им дава възможност да намалят световната цена за продуктите си и да изместят пазарните си конкуренти, както и че другите европейски производители могат да продължат дейността си, докато са в състояние да продават на световната цена, като реализират печалба. Въпреки това печалбите, придобити в Италия благодарение на субсидираните тарифи на електроенергията, като цяло засилват конкурентната позиция на дружествата. Например, натрупаните капиталови резерви могат да се използват за поглъщане на конкурентите и за увеличаване на пазарния дял. Този довод е още по-уместен, като се има предвид, че някои от получателите принадлежат към многонационални дружества (53).
(143)
Противно на твърденията на получателите, фактът, че цената, заплащана в Италия в разглежданите сектори, съответства на стандартната цена на електроенергията, заплащана в Европа от конкурентни производители, не може да се счита за доказателство, че интересите на други европейски производители не са застрашени от италианската тарифа. В решението по дело C-372/97 Италия/Комисия бе ясно установено, че едностранните мерки, целящи да доближат условията на конкуренцията, съществуващи в една държава-членка, до преобладаващите в други държави-членки, действително засягат търговията (и следователно не могат да не бъдат определени като помощ). Освен това е възможно някои от действащите споразумения за доставка на електроенергия в други държави-членки да включват държавна помощ и Комисията е започнала задълбочени разследвания на няколко мерки от този вид (54). Макар и този защитен довод да не е изрично представен нито от Италия, нито от Alcoa, Комисията счита за полезно да привлече вниманието към утвърдения принцип, според който наличието на неправомерна помощ в някои държави-членки не може да оправдае приемането на подобни мерки от страна на друга държава-членка.
(144)
Във всеки случай получените жалби от конкурентите на получателите показват, че оспорваните тарифи действително пораждат проблеми относно конкуренцията и засягат търговията в рамките на Съюза.
(145)
Освен това Италия не е уведомила за тарифите от 2004 г. Съгласно установената съдебна практика в случаите, когато за помощта не е изпратено уведомление, Комисията не е длъжна да доказва нагледно действителните последици от мярката върху конкуренцията и търговията между държавите-членки. „Ако в решението си Комисията трябва да докаже нагледно действителните последици от вече предоставена помощ, това би довело до привилегироване на държавите-членки, които предоставят помощ в нарушение на задължението за уведомяване, определено в член 93, параграф 3 от Договора [за ЕО], което ще е в ущърб на онези, които уведомяват за помощта на етапа на планиране“ (55).
(146)
Трябва да се заключи, че оспорваните преференциални тарифи за електроенергия са в състояние да подобрят конкурентните позиции на техните получатели в сравнение с позициите на техните конкуренти в ЕС. Установена съдебна практика е при такива обстоятелства да се счита, че търговията между държавите-членки е засегната и конкуренцията е нарушена (56).
5.1.5. Заключения относно наличието на помощ
(147)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от ДФЕС и могат да бъдат разрешени, само ако отговарят на условията за някое от изключенията, предвидени в Договора. Това заключение е в съответствие със заключението, достигнато в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи.
5.2. Нова помощ или съществуваща помощ
(148)
Случаите, при които дадена мярка представлява съществуваща помощ, са подробно изброени в член 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (57).
(149)
Безспорно е, че оспорваните мерки не са били въведени в действие преди присъединяването на Италия към Съюза (член 1, буква б), подточка i) от регламента), че те не могат да се считат за разрешени поради липсата на приемане на решение от Комисията в предвидените срокове от процедурата (член 1, буква б), подточка iii), и че не могат да се считат за съществуваща помощ поради изтичането на давностните срокове (член 1, буква б), подточка iv). Те не са станали помощ поради еволюцията на общия пазар и без да са били изменяни от държавата-членка (член 1, буква б), подточка v), първо изречение).
(150)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи представляват нова помощ.
5.3. Правомерност на помощта
(151)
Съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС държавите-членки са длъжни да уведомяват Комисията за плановете за предоставяне или изменение на дадена помощ и не могат да прилагат предложените мерки, докато уведомителната процедура не приключи с постановяването на окончателно решение.
(152)
Тъй като Италия не е подала уведомление относно член 1 от Указа от 2004 г., тарифите от 2004 г. представляват неправомерна помощ.
(153)
Италия обаче действително е подала уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и се е въздържала от прилагането на тази мярка. Следователно,тя е изпълнила задълженията си съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА
(154)
Чрез дерогация от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидена в член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена помощ може да бъде обявена за съвместима, ако отговаря на едно от посочените в Договора изключения.
(155)
Тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват оперативна помощ. Твърдението на Италия, че тарифите от 2005 г. не следва да се считат за оперативна помощ, защото са част от стратегия за регионална подкрепа и подлежат на условие за производствени инвестиции, следва да бъдат отхвърлени. Въпреки че меморандумът за разбирателство предвижда, че получателите на помощта трябва да извършат определени инвестиции, компонентът на помощ в преференциалните тарифи от 2005 г. не е част от допустимите разходи и не подлежи на максимален интензитет на помощта. Няма данни, показващи, че мярката отговаря на критериите за инвестиционна помощ или че помощта е пропорционална. Вместо това мярката е ясно обвързана с потреблението на електроенергия и е насочена към ограничаване на разходите за доставка на електроенергия, които са оперативни разходи, направени от съответните дружества. Следователно тя не може да се разглежда като инвестиционна помощ.
(156)
Оперативната помощ по принцип е несъвместима с вътрешния пазар. В решението по дело C-86/89 Италия/Комисия Съдът установи, че „разглежданата помощ, която се предоставя без конкретни условия и единствено според използваните количества, би следвало да се счита за оперативна помощ за въпросните предприятия и като такава засяга условията на търговията в степен, която противоречи на общия интерес“ (58).
(157)
В решението по дело T-459/93 Siemens/Комисия Първоинстанционният съд припомни принципа, според който „оперативната помощ, а именно помощта, предназначена да облекчи едно предприятие от разходите, които обикновено би трябвало да понесе само в процеса на ежедневното му управление или обичайните му дейности, по принцип не попада в обхвата на гореспоменатия член 92, параграф 3, [понастоящем член 107, параграф 3 от ДФЕС] […]. Съгласно съответната съдебна практика въздействието на такава помощ по принцип нарушава конкуренцията в отраслите, в които тя е предоставена, без обаче да може, поради самия си характер, да постигне някоя от целите на гореспоменатите изключения“.
(158)
Съществуват обаче ясно определени случаи, в които може да се предоставя оперативна помощ. По-специално, оперативна помощ може да се предоставя за цели, свързани с околната среда, въз основа на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (59). По същия начин в подпомаганите региони оперативната помощ може по изключение да бъде разрешена като регионална помощ. Комисията прецени дали оспорваните тарифи би могло да попаднат в една от тези категории.
(159)
Комисията отбелязва, че тарифите нямат свързани с околната среда цели и поради това не могат да бъдат разрешени като помощ за околната среда.
6.1. Съвместимост с Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(160)
По изключение, оперативна помощ може да се предоставя в подпомаганите региони, които отговарят на условията за предоставяне на помощ съгласно дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Регион Сардиния е отговарял на условията за предоставяне на такава помощ до края на 2006 г. Ето защо Комисията провери дали през този период преференциалните тарифи от 2004 г. и 2005 г. биха могли да бъдат разрешени въз основа на Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(161)
Съгласно точка 4.15 от насоките, оперативна помощ може да бъде предоставена по изключение, при условие че: i) е обоснована от гледна точка на приноса ѝ към регионалното развитие и характера ѝ, и че: ii) размерът ѝ е пропорционален на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Държавата-членка е тази, която трябва да докаже съществуването на неблагоприятни фактори и да измери значимостта им. Съгласно точка 4.17 от същите насоки оперативната помощ трябва да бъде ограничена във времето и постепенно да намалява.
(162)
Съгласно точка 2 от насоките „индивидуално ad hoc плащане, предоставено на едно-единствено предприятие, или помощ, ограничена до една единствена област на дейност, могат да окажат значително въздействие върху конкуренцията на съответния пазар, като същевременно е вероятно техните последици върху регионалното развитие да бъдат прекалено ограничени […]. Следователно въпросните дерогации [от общата забрана за предоставяне на помощ] принципно се предоставят само за многосекторни схеми за помощ, достъпни за всички предприятия от засегнатите сектори в даден регион.“ Тарифа за електроенергия, избирателно предоставена на няколко отделни предприятия от определени сектори явно не съответства на същността на регионалната помощ, която се очаква да бъде многосекторна. Все пак, тъй като не съществува абсолютна забрана за предоставянето на ad hoc регионална помощ, Комисията разгледа дали съществуват някакви извънредни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на тарифата.
(163)
По-специално Комисията разгледа недостатъците на електроенергийния отрасъл в Сардиния въз основа на предоставените от Италия и получателите данни, за да оцени дали те биха могли да представляват неблагоприятен регионален фактор.
6.1.1. Електроенергийният пазар на Сардиния в контекста на италианския пазар
(164)
Като цяло италианският пазар на електроенергия е силно концентриран, с малки изключения в северната част на страната. Операторът с господстващо положение във всички региони на страната е някогашният монополист ENEL, освен в Сардиния, където предприятието има дуопол с E.ON. ENEL има значителна пазарна сила, с която италианският орган по конкуренция е установил, че е злоупотребил в няколко случая. Цените на електроенергията в Италия са като цяло високи, което се дължи на структурата на електропроизводството, базирана до голяма степен на изкопаеми горива (главно газ), липсата на ядрени мощности и претоварването на междусистемните електропроводи към останалата част на Европа.
(165)
В Сардиния, която съставлява 4,1 % от нетната инсталирана мощност в Италия (60), електроенергията се произвежда главно от топлоелектрически централи, захранвани с изкопаеми горива (въглища, мазут и битум от рафинериите). Островът не разполага с газоразпределителна инфраструктура за природен газ.
(166)
Сардиния страда от производствен свръхкапацитет, най-вече в сегмента с високи разходи (работещи на мазут централи), дължащ се на неосъществените планове на правителството да концентрира отрасъла на тежката промишленост в Италия на острова, които са подтикнали ENEL да направи свръхинвестиции в електроцентрали. Освен че тези централи са структурно по-скъпи, те също така бързо остаряват от техническа гледна точка. През разглеждания период износът на електроенергия от Сардиния към италианския полуостров е ограничен поради ниския капацитет на междусистемния електропровод, който често се претоварва (61).
(167)
Две електроенергийни дружества, ENEL и E.ON, притежават заедно пазарен дял, равен на 95 % от електроенергийните доставки в Сардиния (E.ON притежава около 58 %, а ENEL - около 42 %). Според проучването на електроенергийния отрасъл (62) по отношение на конкуренцията Сардиния може да се определи като дуопол с колективно господстващо положение. Пазарът е силно концентриран, макар и равнището на концентрация да не е най-високото в Италия (63). Като се има предвид, че те контролират на практика всички централи със средно висока или висока производителност, E.ON и ENEL определят цената на практика за повечето части от денонощието. Независимо от това положението в Сардиния изглежда по-малко критично, отколкото в южната част на Италия, където ENEL сам определя цената за цялото денонощие (64).
(168)
Цените на едро на електроенергията в Италия са едни от най-високите в Европа (65), а цените в Сардиния са сред най-високите в Италия. През 2007 г. средната национална цена (PUN) е била 70,99 EUR/MWh, докато средната цена в Сардиния - 75 EUR/MWh, спаднала от 80 EUR/MWh през 2006 г. (66) Тенденцията към повишаване на средните регионални цени в Сардиния продължава през 2008 г. и 2009 г. През първото полугодие на 2009 г. цените в Сардиния постоянно са били над средната стойност за страната (средна цена от 106,60 EUR/MWh при средна цена в страната от 60,50 EUR/MWh).
(169)
Цените, плащани в Сардиния от получателите на тарифите през 2004/2005 г., на базата на двустранни договори, са варирали от 60 EUR до 65 EUR за MWh. Не е възможно тези цени да бъдат сравнени с цените, регистрирани на италианския полуостров, тъй като Комисията не разполага с необходимите данни (които Италия твърди, че не е в състояние да предостави - вж. съображение 92 по-горе). Въпреки това, въз основа на горепосочения анализ на общите ценови тенденции, които могат да бъдат до голяма степен представителни за ценовите тенденции в двустранните договори, изглежда е възможно да се предположи, че през разглеждания период енергоемките предприятия в Сардиния за заплащали по-висока цена от цената на италианския полуостров.
(170)
В заключение електроенергийният пазар в Сардиния се характеризира с редица проблеми, включително високи цени, силна степен на пазарна концентрация, пазарна сила на доминиращите оператори, производствен свръхкапацитет в сегмента с високи разходи, относителна неефективност на електроцентралите, които бързо остаряват, липса на достъп до газоразпределителна инфраструктура за природен газ и недостатъчна междусистемна връзка. Тези проблеми е вероятно да доведат до по-високи цени на електроенергията за крайните потребители, включително и за най-енергоемките.
6.1.2. Наличие на неблагоприятен регионален фактор
(171)
Първият въпрос, който трябва да се разгледа, е дали тези проблеми представляват неблагоприятен регионален фактор, т.е. дали засягат тежко икономическото развитие на Сардиния. В решението си по дело C 34/02 Комисията не приема, че липсата на междусистемни връзки представлява неблагоприятен регионален фактор (67). Макар и да е вярно, че малките и средните предприятия са по-малко засегнати от високите цени на електроенергията в сравнение с големите енергоемки потребители, то благосъстоянието на един единствен отрасъл не може автоматично да се равнява на благосъстоянието на цял един регион. Комисията счита, че Италия не е доказала в достатъчна степен, че състоянието на електроенергийния пазар на Сардиния представлява неблагоприятен регионален фактор.
(172)
Но дори и да се предположи, че е налице неблагоприятен регионален фактор, то определените в Насоките за регионалните помощи критерии трябва да бъдат изпълнени. Поради това Комисията разгледа дали тези критерии са изпълнени.
6.1.3. Принос за регионалното развитие
(173)
Помощта трябва да допринася по устойчив начин за регионалното развитие и да бъде пропорционална на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Оперативната помощ за даден подпомаган регион не може да бъде разрешена поради трудностите, които изпитва един единствен отрасъл, а трябва да се докаже, че тя допринася дълготрайно за регионалното развитие. В разглеждания случай това не е вероятно. Дори и да се предположи, че поддържането на острова на някои промишлени производствени мощности би допринесло за заетостта и за запазването на промишлената база в Сардиния, този резултат не би бил дълготраен. Ако високите цени на електроенергията са структурен проблем в Сардиния, както твърди Италия, проблемите в енергоемките отрасли ще се появят отново, веднага след като тарифите бъдат премахнати.
(174)
Италианските органи представят тарифите като временна мярка, чието прилагане е предвидено да приключи със завършването през 2010 г. на инфраструктурните проекти, свързани с енергийното производство и междусистемните връзки (газопровода GALSI и подводния електропровод SAPEI), които в момента се изпълняват (68). Доводът на Италия е, че по-добрите междусистемни връзки ще доведат до намаляване на цените, налагани за тези дружества. Комисията счита, че макар новата инфраструктура да може да намали или изравни ценовите различия между Сардиния и полуострова, изглежда малко вероятно подобни проекти да могат да намалят наполовина цените на електроенергията, за да ги сведат до предполагаемото необходимо равнище, което би осигурило печалба на тези промишлени дейности в дългосрочен план.
(175)
Също така Комисията изтъква, че наличието на държавна субсидия, целяща да намали разходите за електроенергия на големите потребители, не насърчава доставчиците на електроенергия да снижат цените, за да не загубят големите си клиенти и не предотвратява влошаването на разходните им структури. Субсидията по-скоро засилва мотивацията на доставчиците на електроенергия да използват пазарната си сила. В резултат на това, макар и да е вярно, предвид съществуващия свръхкапацитет, че енергоемките дружества по принцип биха могли да получат конкурентна цена, ако за това не пречеше пазарната сила на доставчиците на електроенергия, (които според Италия и получателите могат да имат интерес да поддържат цените високи), Комисията счита, че преференциалната тарифа не е подходящият инструмент за ограничаване на тази пазарна сила.
6.1.4. Пропорционалност
(176)
Субсидията, предоставена на получателите на тарифите, не е изчислена по такъв начин, че да компенсира регионалните различия (т.е. разликата между цените на електроенергията на италианския полуостров и цените в Сардиния за същата категория клиенти), а по-скоро цели да изравни цените в Сардиния спрямо цените, плащани от конкурентите на получателите в ЕС. Цените, определени за получателите от Сардиния, са особено ниски и със сигурност са по-ниски от цените на италианския полуостров, които са сред най-високите в ЕС. Следователно тарифите не са пропорционални на неблагоприятния регионален фактор, който се предполага, че целят да облекчат.
(177)
Самият метод, избран за изчисляване на размера на субсидията, предполага, че тази мярка преследва цел на промишлената политика, а не регионална цел. Действително, аспектът на тарифите, свързан с промишлената политика, е изтъкван многократно от Италия в представените от нея мнения.
6.1.5. Постепенно намаляване
(178)
Регионалната оперативна помощ трябва постепенно да намалява (вж. точка 4.17 от Насоките за регионална помощ). Тъй като механизмите за актуализиране на тарифите от 2004 г. и 2005 г. са различни, те са оценени поотделно.
(179)
Тарифите от 2004 г. са индексирани на основата на промените в цените на горивата и само могат само да нарастват или да останат непроменени. Според Италия това гарантира, че помощта постепенно намалява. Комисията счита, че изискването за постепенно намаляване може да се счита за изпълнено, само ако се гарантира постепенното намаляване с течение на времето на компенсаторните плащания, които се равняват на действителния размер на помощта. Не е достатъчно, че тарифата следва да се увеличава с времето, тъй като по-високата тарифа може все пак да представлява по-голям размер на помощта, ако в същото време цените за крайните потребители на съответния пазар са нараснали по-бързо от тарифата. Италианският метод не предоставя никакви гаранции в това отношение (69).
(180)
Що се отнася до тарифите от 2005 г., Комисията оцени механизма за индексиране, въведен с член 11, параграф 13 от Закон № 80/2005, според тълкуванието на AEEG в Решение 217/05 (вж. съображение 33). В съответствие с правилата за прилагане, определени от AEEG, тарифата подлежи на ежегодно увеличение с процент, отразяващ промените в цените на електроенергията в ЕС, но това увеличение не може да надвишава 4 %. Според Италия този механизъм гарантира постепенното намаляване.
(181)
Комисията обаче е на мнение, че фактът, че номиналната тарифа подлежи на доста ограничено годишно увеличение, не означава, че нетният размер на помощта - измерен чрез компенсаторните плащания - ще намалее с течение на времето.
(182)
Ако се приеме, че ценовите тенденции на енергийните борси могат да се считат до голяма степен за показателни за промените в цените по двустранните договори, както предполага Италия, тарифите от 2005 г. ще са постепенно намаляващи само в случай на спад в средните цени на ЕС (тъй като тарифите не могат да бъдат намалявани, а само увеличавани). Във всички други случаи тарифите ще предоставят нарастващо предимство (70). Тъй като поне от 2004 г. до 2007 г. средните за ЕС цени на електроенергията са имали тенденция за рязко покачване (ръст от нас 4 % годишно), елементът на помощ, съдържащ се в тарифите от 2005 г., би нараснал с течение на времето.
(183)
Освен това Италия твърди, че в действителност двустранните договори в по-малка степен подлежат на увеличаване на цените в сравнение с цените на енергийните борси и поради това тарифите от 2005 г. са de facto постепенно намаляващи. Комисията изтъква, че представеният за оценка метод за индексиране се основава на промени в цените на енергийните борси и че Италия не е представила данни за развитието на цените по двустранните договори. Следователно твърдението на Италия не е достатъчно обосновано.
(184)
Всъщност ограничената информация, с която разполага Комисията, показва обратното, т.е. че цените по двустранните договори са се увеличили рязко в Сардиния (вж. например твърдението на предприятието Eurallumina, че в периода 2005-2006 г. то е плащало цена в размер на 80 EUR за MWh на свободния пазар, която е по-висока в сравнение с цената от 65 EUR за MWh през 2004 г.) При тези обстоятелства, ако тарифите са били приложени, компенсаторните плащания биха се увеличили с течение на времето.
(185)
Следователно нито тарифите от 2004 г., нито тарифите от 2005 г. отговарят на изискването за постепенно намаляване.
6.1.6. Заключения относно съвместимостта на мярката като регионална помощ
(186)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи не могат да се считат за съвместими като регионална помощ съгласно Насоките за регионална помощ от 1998 г. Тъй като Сардиния е престанала да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) след декември 2006 г., не е необходимо да се разглежда съвместимостта на помощта с оглед на Насоките за регионална помощ за периода 2007-2013 г.
(187)
Комисията изрази подобно отрицателно становище през 2005 г. по отношение на мярка, предназначена да намали разходите за енергия на предприятието Eurallumina в Сардиния. Комисията счете тогава, че оспорваната мярка, която бе под формата на освобождаване от акциз на тежките масла, не може да бъде разрешена въз основа на Насоките за регионална помощ (71).
6.2. Други съображения относно съвместимостта на помощта
(188)
Италия и засегнатите предприятия твърдят, че тарифните режими имат за цел да компенсират недостатъците на електроенергийните пазари, които все още не предлагат конкурентни цени. Те твърдят, че цените на електроенергията застрашават конкурентоспособността на енергоемките отрасли. Те смятат, че помощта има стимулиращ ефект, тъй като без нея дружествата ще бъдат закрити.
(189)
Комисията не счита за възможно да приеме, че предоставянето на оперативна помощ на няколко промишлени предприятия е подходящ отговор на липсата на конкуренция на местния електроенергиен пазар, което засяга всички потребители на електроенергия.
(190)
Също така е съмнително дали помощта е подходящ и пропорционален начин за предотвратяване на преместването на предприятията извън ЕС. В решенията на Комисията и в съдебната практика на съдилищата на Съюза не съществува прецедентен случай, при който този довод да е бил приет като основание за предоставянето на държавна помощ. Решенията за цялостно или частично преместване на производството са част от бизнес стратегията на едно дружество и Комисията никога не е била на мнение, че те представляват пазарна неефективност. В решенията си по делата Terni (72) и Alcoa (73) Комисията изрази съмнения по отношение на подобни доводи, целящи да свържат мерките за помощ с целта да се възпрепятства преместването на предприятия извън ЕС.
(191)
Също така следва да се отбележи, че често цитираните в хода на процедурата заключения на специализирани инстанции като Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (74), не предполагат, че конкретни държавни помощи следва да бъдат предоставяни за разрешаване на проблеми с конкурентоспособността, дължащи се на високи цени на електроенергията, а защитават необходимостта от пълно спазване на приложимите правила за държавна помощ (75).
(192)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. не отговарят на условията на нито една от дерогациите, предвидени в член 107 от ДФЕС. Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими, тъй като помощта няма социален характер, не е предназначена да компенсира вреди, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и тя не е била предоставена, за да компенсира икономическите затруднения, причинени от разделението на Германия. Дерогациите, посочени в член 107, параграф 3, букви б) и г) от ДФЕС, също са неприложими, тъй като мярката не е предназначена за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка или за насърчаването на културата и опазването на културното наследство. По отношение на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, направеният по-горе анализ в съображения 160-187 показва, че тарифата не може да бъде одобрена като помощ, предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, в който жизненото равнище е необичайно ниско или където има сериозни проблеми с безработицата. По отношение на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, оперативната помощ по принцип не отговаря на условията за такава дерогация, както е посочено в съображения 155-158, а Комисията не успя да установи някакви конкретни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на такава помощ в настоящия случай.
(193)
Поради това Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. са несъвместими с вътрешния пазар.
(194)
След като Комисията стигна до това заключение, не е необходимо да разглежда възможния кумулативен ефект на новата помощ и старата несъвместима помощ, посочена в съображение 31 с оглед на решението по делото Deggendorf.
7. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(195)
В съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 при отрицателно решение относно неправомерна помощ, несъвместима с общия пазар, е уместно да се възвърне ефективната конкуренция, освен ако възстановяването не противоречи на общ принцип от правото на Общността.
(196)
В настоящия случай само тарифите от 2004 г. (дело C 38/A/04) подлежат на възстановяване, тъй като тарифите от 2005 г. (дело C 13/06) не са били приложени.
7.1. Оправдани правни очаквания и други общи принципи на правото на Общността, които могат да попречат на възстановяването
(197)
Съгласно установената съдебна практика, когато дадена помощ е предоставена без изпращането на предварително уведомление съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС, получателят на помощта не може да има оправдани правни очаквания, че нейното предоставяне е правомерно (76). Едно съвестно предприятие следва да бъде в състояние да установи дали процедурата по уведомяване е била спазена и дали помощта е правомерна.
(198)
При все това не следва да се изключи възможността получателят на неправомерно предоставена помощ да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощта, и следователно да се противопостави на нейното възстановяване (77).
(199)
Получателите на тарифите от 2004 г. не са представили мнения в тази връзка, нито пък Комисията е установила наличието на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у получателите някакви оправдани правни очаквания. По-специално, не са могли да възникнат никакви очаквания, че тарифите няма да представляват държавна помощ вследствие на решението по делото Alumix от 1996 г. Както е посочено в решението за откриване на официална процедура по разследване от 2004 г. (вж. съображение 37), тарифата, която е служила като основа за оспорваните тарифи от 2004 г., не е първоначалният режим Alumix, който Комисията е установила през 1996 г., че не представлява държавна помощ, а една съвсем нова мярка, която е била значително променена (по-специално по отношение на нейния механизъм на финансиране) (78) и чийто срок на действие е бил удължен във времето от италианските власти. При това положение един благоразумен получател би следвало да провери дали новата мярка е правомерна.
(200)
Освен това Комисията счита, че възстановяването на помощта няма да наруши други общи принципи на правото на Общността.
7.2. Количествено определяне на сумите, които трябва да бъдат възстановени
(201)
Цялата несъвместима помощ, получена от предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina съгласно член 1 от Указа от 2004 г. трябва да бъде възстановена с лихвите в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (79).
(202)
Целта на възстановяването е получателите да възвърнат конкурентната позиция, която са заемали преди предоставянето на несъвместимата помощ, като се премахне предоставеното от нея неправомерно предимство. В разглеждания случай предоставеното предимство се равнява на разликата между преференциалната тарифа и цената на електроенергията, която получателите на помощта щяха да платят на пазара при липсата на оспорваните тарифи.
(203)
Всички засегнати дружества са купували електроенергия въз основа на двустранни договори по времето, когато тарифите са били въведени. Държавата се намесва, за да субсидира договорно определените цени чрез предоставянето на компенсаторни плащания. Следователно сумите, които трябва да бъдат възстановени, се равняват на компенсаторните плащания, получени от получателите през разглеждания период (вж. съображение 30).
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. представляват оперативна помощ, която не отговаря на условията за допустимост за нито една от дерогациите от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидени в Договора за ЕО, и поради това помощта е несъвместима с вътрешния пазар.
По отношение на тарифите от 2004 г., които са били неправомерно приложени в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, всички плащания на неизплатената помощ следва да бъдат прекратени, а вече изплатената помощ трябва да бъде възстановена. Сумата, която трябва да бъде възстановена, съответства на сумата от всички компенсаторни плащания, изплатени на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina от Изравнителната каса.
Тарифите от 2005 г., за които Италия своевременно е подала уведомление, както се изисква от член 108, параграф 3 от ДФЕС, не трябва да се прилагат,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ, която Италия планира да предостави на предприятията Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA и Syndial SpA съгласно член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Следователно помощта не може да бъде предоставена.
Член 2
Държавната помощ, неправомерно предоставена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, въз основа на член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г., в размер на 12 845 892,82 EUR за Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR за Eurallumina SpA и 291 120,27 EUR за ILA SpA, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Италия възстановява от получателите помощта, посочена в член 2.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват начислените лихви от датата, на която се били предоставени на разположение на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Италия отменя предстоящите плащания на помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Италия осигурява прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Италия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви при възстановяване), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и на планираните такива;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Италия информира редовно Комисията за хода на националните мерки, предприети за прилагане на настоящото решение, до окончателното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При искане от страна на Комисията, Италия предоставя незабавно информация за вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и за планираните такива. Тя предоставя също така подробна информация относно размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 23 февруари 2011 година.
KOMISJONI OTSUS,
23. veebruar 2011,
riigiabi kohta, mida Itaalia andis äriühingutele Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA ja Syndial SpA (riigiabimeetmed C 38/B/04 (ex NN 58/04) ja C 13/06 (ex N 587/05))
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 956 all)
(Ainult itaaliakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/746/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi vastavalt eespool viidatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
1.1. Juhtum C 38/B/04
(1)
4. detsembri 2003. aasta kirjaga juhtis kaebuse esitajat esindav õigusbüroo komisjoni tähelepanu mitmele Itaalia ajakirjanduses avaldatud artiklile, kus käsitleti Itaalia valitsuse kavatsust kehtestada teatavatele Sardiinia ettevõtjatele elektrienergia soodustariifid.
(2)
Tariifid kehtestati peaministri 6. veebruari 2004. aasta dekreedi (edaspidi „2004. aasta dekreet”) artikliga 1. Kõnealusel dekreedil oli kaks selget tulemust: a) sellega kehtestati uued elektrienergia soodustariifid äriühingutele Portovesme Srl, ILA SpA ja Eurallumina SpA ning b) pikendati kehtivat elektrienergia soodustariifi kohaldamisaega esmase alumiiniumi tootja Alcoa Trasformazioni kasuks (edaspidi „Alcoa”).
(3)
Komisjon küsis 22. jaanuari 2004. aasta ja 19. märtsi 2004. aasta kirjas kõnealuste meetmete kohta lisateavet. Itaalia ametiasutused vastasid 9. veebruari 2004. aasta ja 9. juuni 2004. aasta kirjaga. Itaalia esitas lisateavet 20. septembri 2004. aasta kirjaga.
(4)
16. novembri 2004. aasta kirjas teavitas komisjon Itaaliat, et ta on otsustanud algatada kõnealuse meetme suhtes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse.
(5)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (2). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama meetmete kohta märkusi.
(6)
Itaalia esitas oma märkused 4. veebruari 2005. aasta ja 11. veebruari 2005. aasta kirjaga.
(7)
Komisjon sai märkusi ka teistelt huvitatud isikutelt, sealhulgas kolmelt ettevõtjalt, kes meetmetest kasu saavad, ning nende konkurendilt, äriühingult Portovesme. Komisjon edastas need märkused 22. märtsi 2005. aasta kirjaga Itaaliale, andes talle võimaluse neid kommenteerida. Itaalia kommentaarid saadi 20. septembri 2005. aasta kirjaga.
(8)
29. oktoobril 2008 jagati juhtum C 38/04 A osaks, mis hõlmab Alcoat, ning B osaks, mis käsitleb äriühinguid Portovesme, ILA ja Eurallumina.
(9)
19. novembril 2009 võttis komisjon Alcoa suhtes vastu lõpliku negatiivse otsuse, andes korralduse abi tagasi nõuda (3).
1.2. Juhtum C 13/06
(10)
Itaalia ametiasutused pikendasid 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35 (mis muudeti 14. mai 2005. aasta seaduseks nr 80/2005, milles sätestatakse majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse arengu tegevuskava kohased kiireloomulised sätted, edaspidi „seadus nr 80/2005”) artikli 11 lõikega 12 äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina kehtestatud elektrienergia soodustariifi kuni 2010. aastani ning laiendasid tariifi Sardiinias asuvale klooritootjale Syndial SpA.
(11)
Komisjon sai äriühingu Syndial konkurendilt 22. juuli 2005. aasta kirjaga kaebuse, millele sama ettevõtja lisas täiendavad märkused 7. oktoobri 2005. aasta ja 7. detsembri 2005. aasta kirjaga.
(12)
Itaalia teavitas komisjoni kõnealusest meetmest 23. novembri 2005. aasta kirjaga. Itaalia esitas lisateabe 28. novembri 2005. aasta kirjaga.
(13)
Komisjon küsis 22. detsembri 2005. aasta kirjas lisateavet, mille Itaalia esitas 3. märtsi 2006. aasta kirjaga.
(14)
Vahepeal avaldas seesama Portovesme konkurent, kes esitas märkusi juhtumis C 38/B/04, 20. jaanuari 2006. aasta kirjas rahulolematust uue meetme üle.
(15)
26. aprilli 2006. aasta kirjas teatas komisjon Itaaliale, et ta on otsustanud algatada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse seoses seadusega nr 80/2005 kehtestatud eritariifikava muudatuste ja laiendamisega.
(16)
Komisjon küsis Itaalialt 22. augusti 2006. aasta kirjas täiendavaid selgitusi. Itaalia vastas 28. septembri 2006. aasta kirjaga.
(17)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama meetmete kohta märkusi.
(18)
Komisjon sai märkusi huvitatud isikutelt, sealhulgas abisaajatelt, kahelt äriühingute Portovesme ja Syndial konkurendilt ning ühelt taastuvenergia tootjalt. Komisjon edastas need märkused 5. oktoobri 2006. aasta kirjaga Itaaliale, andes talle võimaluse neid kommenteerida. Itaalia kommentaarid saadi 1. detsembri 2006. aasta kirjaga.
(19)
Itaalia esitas lisateabe 16. aprilli 2007. aasta, 10. mai 2007. aasta, 14. mai 2007. aasta ja 22. juuni 2010. aasta kirjaga.
1.3. Käesoleva otsuse reguleerimisala
(20)
Käesolev otsus hõlmab 2004. aasta dekreedi artikliga 1 teistele abisaajatele peale Alcoa kehtestatud tariife (edaspidi „2004. aasta tariifid”), ning seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 12 kehtestatud tariife, mida seejärel täpsustati Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas’i (elektrienergia- ja gaasiamet) otsustes (edaspidi „2005. aasta tariifid”).
2. MEETME ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
2.1. Vaidlusalused 2004. aasta tariifid
(21)
2004. aasta dekreedi artikliga 1 laiendati „tööstus-, kaubandus- ja käsitööndusministeeriumi19. detsembri 1995. aasta dekreedi (edaspidi „Alcoa dekreet”) artiklis 2 sätestatud [soodus]kohtlemist energiatarnimisele alumiiniumi, plii, hõbeda ja tsingi tootmiseks ja töötlemiseks nende tehaste puhul, mis on juba käigus käesoleva dekreedi jõustumise ajal ning asuvad saartel, mille puhul ühendus riigi elektri- ja gaasivõrkudega on ebapiisav või puudub üldse”.
(22)
Soodustariif pidi kehtima ajutiselt: see pidi kaotatama „riigi elektri- ja gaasivõrkudega ühenduse loomisel või paranemisel” ning hiljemalt 30. juunil 2007.
(23)
Tegelikult laiendati 2004. aasta dekreediga alumiiniumitootja Alcoa jaoks juba kehtivat soodustariifi kolmele Sardiinias asuvale energiamahukale äriühingule: tsingi, hõbeda ja plii tootjale Portovesmele, (5) töödeldud alumiiniumtoodete tootjale ILA-le ja alumiiniumoksiidi tootjale Euralluminale (6).
(24)
Regulatiivsel tasandil rakendati tariifi elektrienergia- ja gaasiameti otsustega (delibere).
(25)
Algselt oli elektrienergia- ja gaasiameti otsuses nr 110/04 sätestatud, et soodustariife kohaldatakse üksnes siis, kui teatamismenetluse tulemus on positiivne. Järgides peaministri büroolt saadud juhtnööre, milles täpsustati, et 2004. aasta dekreedist ei olnud vastavalt riigiabi eeskirjadele ametlikult teavitatud, vaid seda lihtsalt „tutvustati” komisjonile „esialgse uurimise käigus” (indagine conoscitiva preliminare), rakendas elektrienergia- ja gaasiamet siiski 2004. aasta dekreeti otsuse nr 148/04 kaudu (7).
(26)
Süsteem võimaldas maksta abisaajatele hüvitisi Alcoa dekreedis sätestatud tingimustel. Kavaga hõlmatud konkreetse tehase puhul võrdus hüvitise summa tehast elektrienergiaga varustavale äriühingule makstud ja riigi poolt kehtestatud soodushinna vahega, mis korrutati tehase elektritarbimisega. Soodushinna (või soodustariifi) arvutamise meetod oli sätestatud CIPi (Commissione Interministeriale Prezzi - ministeeriumidevaheline hinnakomisjon) otsuses nr 15/1993. Hind sõltus indekseerimismehhanismist, mis tugines Itaalia elektritootmiskulude muutustele (edaspidi „Ct komponent”). 2004. aastal kohaldati Sardiinia abisaajate suhtes soodustariifi vahemikus 26-35 eurot MWh kohta.
(27)
Kava haldamine anti üle elektrienergia sektori tasakaalustusfondile (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). Tariifisüsteem toimis praktikas järgmiselt. Abisaajad saatsid tasakaalustusfondile igakuised põhjalikud andmed tarbitud elektrikoguste ning elektritarnijatele makstud hindade kohta. Seejärel said nad tasakaalustusfondist sularahamakseid, mis arvutati nagu eespool kirjeldatud (9).
(28)
Hüvitiste rahastamiseks vajalikud vahendid hangiti kõigile Itaalia elektritarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel standardse elektritariifi ühe kuluelemendi komponendi A4 kaudu (10).
(29)
Kava rakendamine pidi lõpetatama 30. juunil 2007. Kava rakendamine peatati siiski elektrienergia- ja gaasiameti juhtnööride põhjal varsti pärast seda, kui komisjon oli 2004. aasta novembris algatanud ametliku uurimismenetluse (11).
(30)
Itaalia esitatud andmetest nähtub, et Portovesme ja Eurallumina said toetust tarbitud elektrienergia eest 2004. aasta aprillist kuni sama aasta oktoobrini ning ILA 2004. aasta aprillist kuni sama aasta septembrini. Tasakaalustusfondist kava raames tehtud kogumaksed kõnealusele kolmele ettevõtjale on esitatud järgmises tabelis (eurodes).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Vaidlusalused 2005. Aasta tariifid
(31)
Itaalia ametiasutused laiendasid seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 12 „tööstus-, kaubandus- ja käsitööndusministeeriumi 19. detsembri 1995. aasta dekreedis sätestatud tariifset sooduskohtlemist energiatarnimisele alumiiniumi, plii, hõbeda ja tsingi tootmiseks või töötlemiseks ning kloori ja naatriumhüdroksiidi tootmiseks, lähtudes hindadest, mida kohaldatakse sarnastele tarnetele Euroopa turgudel, kuid üksnes nende tehaste puhul, mis on juba käigus käesoleva dekreedi jõustumise ajal ja mis asuvad Sardiinias ja on ühendatud kõrgepingevõrku. Selle tariifse sooduskohtlemise puhul peavad abisaajad, Sardiinia kohalikud ametiasutused ja vastutavad ministeeriumid omavahel kokku leppima pikaajalised kohustused.”
(32)
Seega kehtestati seadusega nr 80/2005 sisuliselt uuesti 2004. aastal rakendatud tariifikava, millega laiendati Alcoa sooduskohtlemist muudele Sardiinias asuvatele energiamahukatele abisaajatele. Praktikas kohaldati seadust üksnes äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina, ning kloori ja naatriumhüdroksiidi tootvale äriühingule Syndial, kes ei olnud soodushindu varem kasutada saanud.
(33)
Tuleks märkida, et alates 2005. aastast ei olnud soodushind enam seotud varasema tariifiga, mis oli algselt sätestatud 1995. aasta Alcoa dekreedis, vaid selle kehtestas nüüd sõltumatult elektrienergia- ja gaasiamet, et see vastaks abisaajate konkurentide makstavatele keskmistele elektrihindadele Euroopa turul (12). Hinda pidi igal aastal ajakohastatama: asjaomase seaduse artikli 11 lõikes 13 on sätestatud, et „artiklis 11 (13) ja 12 osutatud tariifitingimusi kohaldatakse alates1. jaanuarist 2005ning neid ajakohastab elektrienergia- ja gaasiamet, kes suurendab tariifide nimiväärtust igal aastal 4 % või juhul kui viimatinimetatud väärtus on suurem, siis elektrienergia keskmise hulgihinna protsendimäära suurenemise võrra, mis on registreeritud peamistel Euroopa elektribörsidel, eelkõige Frankfurdis ja Amsterdamis.” Elektrienergia- ja gaasiameti poolt otsuses nr 217/05 esitatud tõlgenduse kohaselt oli selline ajakohastamise mehhanism abisaajatele soodsam, kuna sellega oli ette nähtud, et iga-aastane tariifi tõus ei või ületada 4 %.
(34)
Sama otsusega kehtestas elektrienergia- ja gaasiamet 2005. aastal eri tööstusharudes kohaldatavad soodushinnad järgmiselt:
Soodustariife kasutada võivad tööstusharud
Soodushind
eurot/MWh
Alumiiniumi töötlemine
50
Plii ja tsink
23
Alumiiniumi tootmine
27
Kloori tootmine
27
(35)
Nagu 2004. aasta tariife, nii kavatseti ka 2005. aasta tariife rahastada kõigile elektrienergia lõpptarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel standardse elektritariifi komponendi A4 kaudu. Süsteemi rahaliste voogude haldamine usaldati taas tasakaalustusfondile.
(36)
Tariifi kasutamise õiguse saamiseks pidid abisaajad võtma tulusa investeeringu tegemise kohustuse Sardiinias, tuginedes tööstuskavale, mis tuli esitada piirkondlikule omavalitsusele. Näiteks võttis Portovesme kohustuse investeerida elektrienergia tootmisesse omatarbeks või osaleda uute elektrijaamade ehitamisel.
(37)
Itaalia teavitas seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikest 12 vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3. 2005. aasta tariifide maksmine sõltus komisjonipoolsest kava heakskiitmisest. 2005. aasta tariife ei ole seetõttu rakendatud.
2.3. Menetlused siseriiklikes kohtutes
(38)
Äriühingud Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi SpA, kes tegelevad kloori ja naatriumhüdroksiidi tootmisega ning asuvad väljaspool Sardiiniat, esitasid Lombardia maakonna halduskohtule (14) hagi, vaidlustades seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõiget 12 rakendavad elektrienergia- ja gaasiameti otsused, kuna need hõlmasid ebaseadusliku riigiabi andmist ning rikkusid muid Itaalia õigusaktide sätteid (15). 27. novembril 2006 peatas kohus poolelioleva menetluse kuni komisjoni algatatud riigiabi uurimismenetluse tulemuste saamiseni juhtumis C 13/06.
2.4. Seos varasema siseturuga kokkusobimatu abiga - Deggendorf
(39)
Pärast menetluse algatamist märkis Itaalia, et Eurallumina ei olnud tagasi maksnud siseturuga kokkusobimatut abi, mille suhtes oli algatatud juhtum C 80/01 (alumiiniumoksiidi tootmiseks antud abi), (16) kuid äriühingu sõnul olid Sardiinia piirkondlikud ametiasutused esitanud seoses kõnealuse meetmega 8. mail 2006 sissenõudekorralduse.
3. EL-i TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 108 LÕIKE 2 KOHASE MENETLUSE ALGATAMISE OTSUS
(40)
Komisjon otsustas algatada ametliku uurimismenetluse järgmistel põhjustel.
3.1. Juhtum C 38/B/04
(41)
Oma otsuses algatada ametlik uurimismenetlus (17) kaalus komisjon, kas on võimalik, et 2004. aasta tariifid äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina ei kujuta endast riigiabi, kuna need olid sarnased 1996. aastal Alcoale antud soodustariifiga, mille kohta komisjon oma 4. detsembri 1996. aasta otsuses (edaspidi „Alumixi otsus”) leidis, et see ei olnud riigiabi (18).
(42)
Komisjon märkis, et uus tariif näis erinevat Alumixi tariifist selle poolest, et Alumixi tariifi võimaldas otseselt ENEL, kellele kuulus Itaalia elektritarnimise monopol, samal ajal kui uus tariif hõlmas riigipoolset valikulist sekkumist, et hüvitada abisaajate ja elektritarnijate vahel kokkulepitud turuhinna ja 1996. aastal kehtestatud soodushinna vahe. Komisjon järeldas, et 2004. aasta dekreediga ei laiendatud lihtsalt kehtiva meetme, mis ei kujutanud endast riigiabi, reguleerimisala uutele abisaajatele, vaid pigem seati kolme asjaomase äriühingu toetuseks sisse uus kava, millel oli võrreldes Alumixi tariifiga väga erinev rahastamismehhanism.
(43)
Menetluse algatamise otsuses liigitati 2004. aasta dekreediga kehtestatud tariifid tegevusabiks ning hinnati, kas sellist abi oleks võinud lubada riikliku regionaalabi suuniste alusel (edaspidi „regionaalabi suunised”), (19) kuna Sardiinia oli kuni 2006. aasta lõpuni ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abistatav piirkond. Komisjon kahtles võimaluses lubada abi selle alusel, kuna selline sihtotstarbeline abi, mida antakse vähestele ettevõtjatele, ei tundunud edendavat regionaalarengut.
(44)
Lisaks väljendas komisjon muret, et meede võib vähendada elektrienergia suhtes kohaldatavat maksustamistaset. Selline vähendamine peaks tulenema selle õiguslikust alusest, s.o nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivist 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (20).
3.2. Juhtum C 13/06
(45)
Komisjon liigitas oma 27. aprilli 2006. aasta otsuses algatada ametlik uurimismenetlus tariifikava uueks tegevusabiks.
(46)
Komisjon kaalus, kas soodustariifi võidakse lubada piirkondliku tegevusabina regionaalabi suuniste alusel või mitte, kuna Sardiinia oli kuni 2006. aasta lõpuni ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abistatav piirkond.
(47)
Hoolimata Itaalia väitest, et Sardiinia kõrged elektrihinnad takistavad saare arengut, oli komisjon arvamusel, et Itaalia ei olnud tõendanud oluliselt kõrgemate hindade olemasolu Sardiinias ei keskmiselt ega ka konkreetselt energiamahukate ettevõtjate jaoks (21). Komisjon rõhutas, et elektrienergia ületootmine Sardiinias võis üksnes julgustada elektrienergia tootjaid müüma elektrienergiat võimalikult madala hinnaga kuni ajani, mil võrkudevaheliste ühenduste loomise projektid on lõpetatud (mis oli kavandatud 2010. aasta lõpuks) ja neil on võimalik eksportida Sardiiniast elektrienergiat.
(48)
Pealegi ei olnud Itaalia selgitanud, miks tuleks kõrgemaid hindu pidada piirkondlikku arengut pärssivaks või kuidas edendab tariif regionaalarengut. Komisjon kahtles seega abi vajalikkuses.
(49)
Lisaks kahtles komisjon, kas selline sihtotstarbeline abi oli proportsionaalne piirkondlike puudustega, pidades eelkõige silmas soodushinna arvutamise meetodit, kuna see hind ei olnud kuidagi seotud mujal Itaalias küsitud hindadega, vaid põhines Euroopa energiamahukatelt ettevõtjatelt küsitud keskmisel hinnal.
(50)
Komisjon märkis, et meedet kohaldati üle 5 aasta, mis oli tavaliselt pikim võimalik ajavahemik, mille jooksul võis piirkondlikku tegevusabi anda, ning et tegelikkuses abi ei kahanenud, pidades silmas tariifi suurenemise suhtes kehtestatud 4 % suurust piirmäära.
(51)
Regionaalabi suunistega aastateks 2007-2013 (22) hõlmatud ajavahemiku kohta märkis komisjon, et Sardiinia ei olnud enam kõlblik saama ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a alusel abi ja eelkõige tegevusabi. Kuigi suunised võimaldaksid kaheaastast üleminekuperioodi olemasolevate tegevusabi kavade järkjärgulise kaotamise jaoks, ei tundunud olevat asjakohane uue tegevusabi kehtestamine mõneks kuuks koos selle järkjärgulise kaotamise kavaga, võttes eelkõige arvesse avaldatud kahtlusi ning abi konkurentsi moonutavat iseloomu.
(52)
Kokkuvõttes kahtles komisjon äriühingutele Portovesme, ILA, Eurallumina ja Syndial soodustariifi lubamise võimalikkuses regionaalabina või mõnel muul alusel, mida Itaalia nagunii ei olnud suutnud kindlaks määrata.
(53)
Eurallumina kohta märkis komisjon, et äriühing ei olnud veel tagasi maksnud ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut riigiabi, mida ta oli saanud, (23) ning vastavalt kohtuotsuses Deggendorf (24) kehtestatud põhimõttele ei või ta enam saada abi uue meetme alusel.
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
4.1. Juhtum C 38/B/04
(54)
Komisjoni üleskutse peale esitada 2004. aasta otsuse kohta märkusi, et algatada põhjalik uurimine, saadi märkusi kaebuse esitajalt, mitmelt abisaajalt (Portovesme, Eurallumina ja Alcoa) ning teistelt huvitatud isikutelt. Siin on kokkuvõtlikult esitatud üksnes Portovesme, ILA ja Eurallumina soodustariifi kohta esitatud märkused. Alcoa märkused ei ole lisatud, kuna neid on põhjalikult käsitletud konkreetselt seda äriühingut käsitlevas lõppotsuses (25).
4.1.1. Portovesme märkused
(55)
Portovesme väitis, et soodustariifiga püüti kõrvaldada turutõrget, nimelt hiljuti liberaliseeritud Sardiinia elektrituru suutmatust pakkuda konkurentsivõimelisi hindu turgu valitsevate operaatorite märkimisväärse turuvõimu tõttu. Portovesme sõnul moodustasid ENEL ja Endesa (kelle elektritootmise varad Sardiinias müüdi seejärel ettevõtjale E.ON) duopoli ning nad hoidsid kunstlikult Sardiinia elektrihindu Itaalia keskmiste hindade tasemel, samal ajal kui hinnad Sardiinias oleksid pidanud olema palju madalamad, eelkõige suurte elektritarbijate jaoks, võttes arvesse elektrienergia ületootmist, mis pidi julgustama elektrienergia tootjaid müüma elektrit konkurentsivõimelise hinnaga.
(56)
Portovesme väitis, et soodushind vastas hinnale, mida äriühing oleks saavutanud tavapärastes turutingimustes, st juhul kui elektriturg oleks toiminud nõuetekohaselt.
(57)
Portovesme sõnul viisid tasakaalustusfondist saadud hüvitised (kuni 37 eurot MWh kohta) tema makstud hinna vastavusse tema konkurentide makstud elektrihinnaga ega moonutanud konkurentsi, kuna kõik ELi tsingitootjad maksid samaväärset hinda, ning meetmega lihtsalt korvati ebasoodsat konkurentsiolukorda, milles äriühing Sardiinia struktuurilistest probleemidest (muu hulgas maagaasi puudumine) tingituna oli.
(58)
Metallid nagu tsink, alumiinium ja plii on kaubad, mille puhul kehtib üks maailmaturuhind, mis kehtestatakse Londoni metallibörsil. Erinevused kohalikes tootmiskuludes ei kajastu maailmaturuhindades. Portovesme tsingitoodang oli nii väike (alla 1 % maailmatoodangust), et see ei saanud mõjutada maailmaturuhinda.
(59)
Ilma tariifita peaks Portovesme oma tehase sulgema, kuid sulgemine ei oleks kasulik ELi tsingitootjatele, kes ei suudaks oma toodangut suurendada ning puuduv osa imporditaks kolmandatest riikidest. Portovesme järeldas, et soodustariif ei mõjuta konkurentsi ega kaubandust ELis.
(60)
Lisaks ei olnud Portovesme sõnul tasakaalustusfondi hüvitiste puhul tegemist riigi ressurssidega, kuna tasakaalustusfond lihtsalt jagas erasektori vahendeid, mis saadi elektrienergia lõppkasutajatelt.
(61)
Portovesme märkis, et energiamahukate ettevõtjate elektrienergia ostukohustus oli tähtis, et tagada energiavarustuse kindlus ja järjepidevus Sardiinias ning vältida tõrkeid elektrienergia tootmises, mis tooks lõpptarbijate jaoks kaasa suuremad elektrikulud.
(62)
Lõpuks juhib äriühing tähelepanu asjaolule, et kui ta oleks sunnitud oma tehase sulgema, siis oleksid tagajärjed Sardiinia tootmisbaasile väga tõsised, kuna kaoks 790 otsest ja 500 kaudset töökohta.
4.1.2. Eurallumina märkused
(63)
Eurallumina väitis, et alumiiniumoksiidi tootmise kulud on Euroopas kõrgemad kui muudes maailma piirkondades, mis on tingitud peamiselt kõrgemast elektrienergia- ja kütusehinnast ning boksiidi veokuludest (26). Suuremaid kulusid ei saa kajastada kõrgemas hinnas, kuna alumiiniumoksiidi hind kehtestatakse Londoni metallibörsil ning üksikutel tootjatel ei ole võimalik seda mõjutada. Euroopa alumiiniumoksiidi tootmine oli seetõttu võrreldes ülejäänud maailmaga ebasoodsas konkurentsiolukorras.
(64)
Lisaks üldistele probleemidele, mis mõjutavad Euroopa alumiiniumoksiidi rafineerimistehaseid, tõi Eurallumina esile ka Sardiiniale eriomased probleemid, mis takistavad kohalikel ettevõtjatel saada kasu elektrituru liberaliseerimisest, eelkõige turgu valitsevate operaatorite märkimisväärne turuvõim (vt Portovesme märkusi eespool põhjenduses 55). Eurallumina lisas, et maagaasi puudumine on alumiiniumoksiidi tootmise konkreetne puudus Sardiinias, kuna töötlemiseks vajalikuks suures koguses auru saamiseks tuli kasutada kallimat rasket kütteõli.
(65)
Eurallumina sõnul põhjustas elektrienergia tootjate turuvõim pärast liberaliseerimist Sardiinias elektrihinna tõusu: ilma tariifita oleks Eurallumina pidanud oma elektritarnijatele maksma enne turu liberaliseerimist makstud 44 euro asemel MWh kohta 65,95 eurot MWh kohta. 2004. aasta tariifiga alandati hind 35 euroni MWh kohta.
(66)
Eurallumina väitis samamoodi kui Portovesme, et kui ta oleks olnud sunnitud oma äritegevuse lõpetama, siis ei oleks teised ELi alumiiniumoksiidi tootjad suutnud seda tühimikku täita, kuna nad juba töötasid maksimaalse võimsusega, ning see tühimik oleks tulnud täita impordiga kolmandatest riikidest. Tehase sulgemise tõttu oleks kadunud 400 otsest ja 250 kaudset töökohta (27). Võttes arvesse, et ta oli ainus Alcoa tehasele alumiiniumoksiidi tarnija, oli Eurallumina seisukohal, et tema alumiiniumoksiidi tehase sulgemine oleks võinud ohtu seada Alcoa elujõulisuse Sardiinias.
(67)
Eurallumina järeldas, et 2004. aastal kehtestatud tariif oli vajalik kuni uue infrastruktuuri väljaarendamiseni, mis oleks kõrvaldanud peamised Sardiinia tööstust ebasoodsasse konkurentsiolukorda asetavad tegurid.
4.1.3. Teiste huvitatud isikute märkused
(68)
Portovesme konkurent - sama ettevõtja, kes esmalt juhtis komisjoni tähelepanu kõnealusele juhtumile - kirjutas komisjonile uuesti pärast ametliku uurimismenetluse algatamist. Ta esitas 2004. aasta soodustariifi analüüsi, milles järeldas, et tariif kujutas endast ebaseaduslikku riigiabi. Vaidlusalune tariifikava oli täiesti erinev Alcoale antud Alumixi tariifist: võimatu oli asuda seisukohale, et see ei olnud riigiabi. Seega tuleb asjaomane abi kuulutada ühisturuga kokkusobimatuks, kuna seda ei saaks piirkondliku tegevusabi või ümberkorraldamiseks antava abina heaks kiita.
(69)
Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi, kes tegutsevad kloori- ja naatriumhüdroksiiditööstuses, saatsid oma märkused 2004. aasta tariifi kohta 2005. aasta juulis, pärast ametliku uurimismenetluse otsuse kohta märkuste esitamiseks antud ühekuulise tähtaja möödumist. Hoolimata viivitusest palusid need äriühingud, et neid käsitataks huvitatud isikutena. Nad väitsid oma märkustes, et nii 2004. aasta kui ka 2005. aasta tariifid kujutavad endast ebaseaduslikku ja ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
4.1.4. Itaalia märkused
(70)
Itaalia väitis, et ELi elektriturg ei olnud veel täielikult konkurentsile avatud, nagu on kinnitanud ka komisjon ise oma neljandas gaasi ja elektri siseturu rakendamise aastaaruandes (28). Ettevõtjatel ja eelkõige energiamahukatel ettevõtjatel ei olnud võimalik valida elektritarnijaid vabalt ja hankida elektrienergiat eri liikmesriikides võrreldavatel tingimustel. Kõnealused probleemid ei olnud seotud ettevõtjate enda ettevõtlusega, vaid tulenesid energiaturgude struktuursetest puudustest. ELi energiaturu praegune olukord mõjutas negatiivselt vaba konkurentsi energiamahukate ettevõtjate kaubaturul.
(71)
Itaalias esinesid sektori liberaliseerimisest hoolimata struktuursed puudused, nagu ebapiisav riigi eri osade elektrivõrkudevaheline ühendus ja kontsentreeritud turustruktuur. Sellises olukorras ei olnud liberaliseerimine toonud energiamahukate ettevõtjate jaoks kaasa paremaid hindu. Probleemid olid eriti teravad Sardiinias, kus võrkudevaheline ühendus oli piiratud.
(72)
Itaalia väitis seetõttu, et nõudluse struktuuri kajastavat eritariifisüsteemi, mis matkib täielikult konkurentsile avatud turul olemasolevaid mehhanisme, tuleks pidada reguleeriva meetmena õigustatuks. Meede taastas võrdsed võimalused eri liikmesriikides tegutsevatele energiamahukatele ettevõtjatele, kõrvaldades geograafiliselt ebasoodsa olukorra, mis mõjutab Sardiinias asuvaid ettevõtjaid. Kavaga eeldati, et liberaliseerimine toob kaasa oodatud mõju. Itaalia sõnul rakendati sarnaseid meetmeid muudes liikmesriikides, kus energiamahukatele ettevõtjatele võimaldati reguleeritud elektritariife.
(73)
Itaalia sõnul oli 2004. aasta dekreedil kaks täiendavat eesmärki: toetada tööhõivet Sardiinias, kus kesksel kohal oli metallisektor, ning säilitada Sardiinias piisaval tasemel nõudlus elektrienergia tootmise järele, mis kannatas ületootmise all.
(74)
Itaalia väitis, et uus tariifikava oli faktiliselt samaväärne Alumixi tariifiga, mille kohta komisjon leidis, et tegemist ei olnud riigiabiga. Vana ja uue kava erinevused tulenesid üksnes uuest tariifistruktuurist, mis osutus vajalikuks liberaliseeritud energiaturu sisseseadmise tõttu.
(75)
Itaalia väitel ei kujutanud tariifikava endast riigiabi. Riigi ressursside kasutamise seisukohalt oli tariifisüsteem võrreldav PreussenElektra kohtuasjas käsitletud korraga, mille puhul Euroopa Kohus otsustas, et riigi ressursse ei kasutatud (29). Tasakaalustusfond oli vaid tehniline asutus, kes tegeles süsteemi arvepidamisega ega saanud vabalt käsutada tema valduses olevaid rahalisi vahendeid. Asjaolu, et elektrienergia- ja gaasiamet ning rahandusministeerium kontrollisid tasakaalustusfondi tegevust, ei tähendanud, et riik sai neid ressursse vabalt käsutada. Itaalia sõnul oli tariifikava rahastamiseks kasutatavad vahendid seega täielikult erasektori vahendid.
(76)
Itaalia väitis lisaks, et tariif ei saanud mõjutada Euroopa Liidu sisest kaubandust ega moonutada konkurentsi, kuna nende toodete (mis olid kaubad) jaoks kehtis maailmaturuhind (vt Portovesme märkused põhjenduses 55). Lisaks ei olnud ei ELi ega ka Itaalia toodang suutnud pidada sammu kasvava nõudlusega asjaomaste metallide järele. 2005. aastal hõlmas sisetoodang üksnes 12 % Itaalia alumiiniuminõudlusest, 55 % Itaalia tsinginõudlusest ja 80 % Itaalia pliinõudlusest. Nende metallide tootmise puudujääk ELis ja Itaalias üha kasvas ning nõudlust kaeti järjest rohkem kolmandatest riikidest pärit impordiga. Kui metallitööstus Itaalias kaoks, ei suudaks ükski uus ELi turule tulija asendada Itaalias kaotatud võimsust, kuna ELi tehased töötavad juba täisvõimsusel ning mitte ühelgi olemasoleval tootjal ega uustulijal ei oleks stiimulit oma tootmisvõimsust suurendada, kuna pikaajalised taskukohase elektrienergia kättesaadavuse väljavaated on ebakindlad. Seega ei võinud nende tootmisvõimsuste säilitamine Itaalias kahjustada konkurente. Kuna soodustariif ei olnud madalam kui asjaomaste äriühingute konkurentide makstud keskmine elektrihind, ei soodustanud tariif eksporti Sardiiniast muudesse liikmesriikidesse.
(77)
Itaalia väitis, et isegi kui komisjon järeldaks, et meede kujutab endast tõepoolest riigiabi, saaks tariifi pidada siseturuga kokkusobivaks, kuna see oli piirkondlik tegevusabi, mida võis Sardiiniale ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi põhjal anda.
(78)
Itaalia sõnul kujutasid Sardiinia elektrituru puudused (turukontsentratsioon, halb võrkudevaheline ühendus ja elektrienergia ületootmine) ja juurdepääsu puudumine maagaasi infrastruktuurile endast piirkondlikku mahajäämust, mida püüti leevendada tariifi abil.
(79)
Elektrihinnad Itaalias olid 38 % kõrgemad kui ELi keskmine energiamahukatele ettevõtjatele kehtestatud hind. See tõi kaasa konkurentsiprobleemi, mida Sardiinias halvendasid kohaliku elektrituru puudused ja maagaasi võrgustikule juurdepääsu puudumine.
(80)
Itaalia väitis, et meede soodustas regionaalarengut, kuna metallitööstus andis suure panuse Sardiinia majandusse ja tööhõivesse: metallitööstuses töötas 12 % tööjõust ja sealt saadi 12,2 % piirkondlikust tööstuse kogutoodangust. Tariif avaldas positiivset mõju tööhõivele ja saare sotsiaal-majandusliku struktuuri säilitamisele.
(81)
Itaalia sõnul oli tariif proportsionaalne abisaajate ebasoodsa olukorraga, sest selle abil lihtsalt viidi Sardiinia tootjate makstavad elektrihinnad vastavusse keskmiste elektrihindadega, mida maksid nende ELi konkurendid.
(82)
Tariif oli ka lühiajaline ja pidi kehtima üleminekuajal kuni infrastruktuuri projektide lõpetamiseni, mis pidid aitama parandada ühendust elektri- ja gaasivõrkudega (uus SAPEI merekaabel ja GALSI gaasijuhe) (30).
(83)
Itaalia sõnul oli meede ka kahanev, sest soodushinda indekseeriti kütusehindade muutuste põhjal ning see võis üksnes suureneda või samaks jääda.
4.2. Juhtum C 13/06
4.2.1. Portovesme märkused
(84)
Portovesme oli seisukohal, et 2005. aasta tariifid ei moonutanud konkurentsi, need olid vajalikud asjaomaste tööstusharude ellujäämise tagamiseks ning neid võib pidada kokkusobivaks regionaalabina. Äriühingu väited on sarnased Itaalia omadega, mis on esitatud põhjendustes 87-104.
4.2.2. Eurallumina märkused
(85)
Eurallumina oli samuti seisukohal, et 2005. aasta tariifid ei moonutanud konkurentsi, et need olid vajalikud asjaomaste tööstusharude ellujäämise tagamiseks ning neid võib pidada kokkusobivaks regionaalabina. Äriühingu väited on sarnased Itaalia omadega, mis on esitatud allpool.
4.2.3. Muude huvitatud isikute märkused
(86)
Kaks äriühingute Portovesme ja Syndial konkurenti, kes esitasid märkusi juhtumis C 38/B/04, tegid seda ka käesoleva juhtumi puhul. Mõlemad väitsid, et vaidlusalune meede kujutas endast tegevusabi, mida tuleks pidada siseturuga kokkusobimatuks.
4.2.4. Itaalia märkused
(87)
Itaalia väitis, et 2005. aasta tariifid olid väga erinevad 2004. aastal rakendatud tariifidest, kuna need olid nüüd kooskõlas regionaalabi suuniste nõuetega.
(88)
Itaalia sõnul võib tariife pealiskaudse hinnangu põhjal liigitada tegevusabiks, kuid tegelikult olid need osa meetmetest, mis olid mõeldud Sardiinia regionaalarengu toetamiseks. Itaalia juhtis eelkõige tähelepanu tihedale seosele tariifide ja abisaajate kohustuse vahel teha pikaajalisi investeeringuid. Peatamisklausel, mille alusel võis meedet rakendada pärast seda, kui komisjon oli selle heaks kiitnud, kinnitas Itaalia sõnul seda, et meede oli oma olemuselt regionaalabi.
(89)
Strateegia aluseks oli asjaomase maakonna ja abisaajate vahel sõlmitud vastastikuse mõistmise memorandum (protocollo d’intesa). See hõlmas järgmist:
a)
abisaajate esitatud tööstuskavas kirjeldatud tulusad investeeringud;
b)
energiaühenduste infrastruktuuri kiire heakskiitmine, mis võimaldab abisaajatel hankida elektrienergiat konkurentsivõimelise hinnaga (GALSI gaasijuhe ja SAPEI merekaabel);
c)
riigihanke korraldamine, et sõlmida ühiskontsessioonileping Sulcise söekaevanduse käitamiseks ning uue söeküttega elektrijaama ehitamiseks ja käitamiseks, et tarnida elektrienergiat abisaajatele;
d)
soodustariifid.
(90)
Itaalia asus seisukohale, et tariife tuleks käsitada poliitikavahendina, millega püüti kaitsta kõrge elektrihinna tõttu ohus olevaid sektoreid, mis asuksid vastasel juhul väiksemate tootmiskuludega ELi väliste äriühingute pakutava agressiivse konkurentsi tõttu ümber väljapoole Itaaliat ja Euroopat. Tariife pidi kohaldatama kuni kavandatud infrastruktuuri valmimiseni ja konkurentsivõimelise energia siseturu sisseseadmiseni. Meede oli kooskõlas regionaalabi eesmärgiga, sest sellega edendati majanduskasvu ja tööhõivet saarel, kus energiamahukas tootmine oli ebasoodsas konkurentsiolukorras nii elektrituru liberaliseerimise puuduliku seisu kui ka erandlike infrastruktuuripuuduste tõttu Sardiinias seoses ühendusega riigi elektri- ja gaasivõrkudega.
(91)
Selle integreeritud lähenemisviisi toetamiseks viitas Itaalia konkurentsivõime, energeetika ja keskkonna kõrgetasemelise töörühma esimesele aruandele, (31) milles leiti, et energiasektori liberaliseerimine ei olnud andnud rahuldavaid tulemusi ning et vajalik on parema ühenduse loomine ning soovitatav on sõlmida prognoositavate hindadega pikaajalised tarnelepingud või teha tarbijate ja energiatarnijate vahelist koostööd. Itaalia leidis, et Sardiinia jaoks kavandatud meetmed liikusid selles suunas, kuid vaja oli ka selliseid lühiajalisi meetmeid nagu tariifid, et tagada Sardiinia tööstuse konkurentsivõime ja ellujäämine, kuni kavandatavad investeeringud on ellu viidud ja struktuurilised probleemid lahendatud.
(92)
Itaalia väitis, et Sardiinia abisaajate makstavat elektrihinda ei olnud võimalik võrrelda keskmise elektrihinnaga, mida maksid Itaalia maismaaosa ettevõtjad, kuna energiamahukad ettevõtjad ostsid elektrit kahepoolsete lepingute alusel, mis ei olnud avalikud. Itaalia sõnul eksis komisjon, kui ta võrdles hindu elektribörsil registreeritud hindadega, sest üksnes väike osa nende ettevõtjate energiavarudest hangiti börsi kaudu.
(93)
Itaalia väitel oleksid kahepoolsete lepingute alusel kokku lepitud hinnad tarbijatele soodsad üksnes sel juhul, kui tarbijad võiksid vabalt valida oma tarnijaid ja hankida elektrienergiat, mida toodetakse konkurentsivõimelise tehnoloogia abil. See ei olnud võimalik Sardiinias, kus elektrijaamad ei saanud odavat elektrienergiat toota, kuna neil puudus ligipääs maagaasile. Pealegi takistas uute investeeringute tegemist moodsasse elektrienergia tootmisse piiratud elektrivõrkudevaheline ühendus, mistõttu oli võimatu elektrienergiat eksportida. Veel oli probleemiks turukontsentratsioon ja turgu valitsevate operaatorite roll.
(94)
Sellises olukorras oli Itaalia sõnul põhjendatud selliste tariifide kohaldamine, mis stabiliseerisid elektrihinna kuni tõhusama konkurentsi saavutamiseni elektriturul. Itaalia väitis veelkord, et soodustariifid matkisid täielikult konkurentsile avatud turu mehhanisme.
(95)
Seoses elektrienergia ületootmisega, mis tekitas komisjonis kahtlusi, et elektrihinnad Sardiinias olid kõrgemad kui Itaalia maismaaosas (kuna ületootmine peaks pigem julgustama tootjaid müüma suurtarbijatele konkurentsivõimelise hinnaga, vt põhjendus 47), esitas Itaalia järgmised väited. Sardiinia elektrienergia ületootmine ei saanud kaasa tuua hindade langust tarbijate jaoks, sest käesoleval juhul oli ületootmine tingitud piiratud ühendustest, mistõttu oli vajalik luua väga suur elektrienergia reserv, et tagada elektrivarustuse järjepidevus saarel (32). Kuna kõnealune reserv tuli igal juhul hüvitada kõigile elektrienergia lõpptarbijatele kehtestatud maksu kaudu, siis ei olnud elektritarnijatel huvi müüa toodetud energiat kasutamata tootmisvõimsuse arvel konkurentsivõimelisemate hindadega.
(96)
Itaalia sõnul oli meede proportsionaalne, sest elektrienergia- ja gaasiameti poolt 2005. aastaks kindlaks määratud hind (vt põhjendus 34 eespool) vastas abisaajate konkurentide ELis makstud keskmisele hinnale, mille arvutas objektiivselt seadusandja. Itaalia rõhutas ka, et liikmesriikides, kus olid kasutusel reguleeritud tariifid, maksid suured tööstuslikud kliendid 2005. aastal elektritarnete eest vaid 25 eurot MWh kohta.
(97)
Itaalia vaidlustas seetõttu kaebuse esitajate edastatud andmed, mis olid tema arvates metodoloogiliselt puudulikud, kuna neis hinnati üle abisaajate konkurentide makstud keskmist elektrihinda ELis.
(98)
Itaalia sõnul oli kava kuueaastane kestus viie aasta asemel põhjendatud vajadusega oodata energiainfrastruktuuri valmimist.
(99)
Itaalia väitis ka seda, et abi kahanemise nõue oli täidetud: tariifid olid kahanevad, sest neid kohandati vastavalt Amsterdami ja Frankfurdi elektribörsi muutuste kaalutud keskmisele ning tariife võidi üksnes suurendada, mitte aga vähendada.
(100)
Tariifid olid seotud hinna muutumisega elektribörsidel, sest Itaalia sõnul oli see objektiivne võrdlusalus, mis esindas üldjoontes elektrihinna suundumusi. Itaalia väitis siiski, et ELi energiamahukatelt ettevõtjatelt küsitud hindade tegelik tõus oli üldiselt palju väiksem kui börsidel registreeritud hinnatõus, kuna need ettevõtjad maksid hinda, mis oli kokku lepitud kahepoolsete lepingutega või kehtestatud riigi poolt, kui tegemist oli reguleeritud tariifidega, ning need hinnad muutusid vähem.
(101)
Itaalia järeldas, et iga-aastane 4 % suurune tõus, mida kohaldati Sardiinia tariifide suhtes, oli kooskõlas nende otseste ELi konkurentide suhtes kohaldatava energiahinna tõusuga.
(102)
Itaalia juhtis tähelepanu ELi meetmetele, millel oli vaidlusaluste soodustariifidega samaväärne mõju, ning väitis, et kõiki neid meetmeid tuleks hinnata ühel ja samal viisil, hoolimata nende vormist, kuna nende ühine eesmärk oli tagada ELi energiamahukate ettevõtjate ellujäämine ning hoida ära nende ümberasumine väljapoole riigi territooriumi.
(103)
Kuigi alates 2007. aastast ei võinud Sardiinia enam saada piirkondlikku tegevusabi, väitis Itaalia, et regionaalabi suunised sisaldasid sätet nende kavade järkjärgulise lõpetamise kohta, mida viidi ellu ajal, kui piirkond ei olnud enam abikõlblik ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi alusel. Seega oli komisjonil veel võimalik kiita meede heaks 2007. aasta regionaalabi suuniste alusel. Igal juhul väitis Itaalia, et vaidlusalust meedet ei tohiks käsitada tavapärase tegevusabina.
(104)
Itaalia väitis veel kord, et tariifid ei mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust, tuginedes väidetele, mis on juba esitatud põhjenduses 76 seoses alumiiniumi, tsingi ja pliiga. Itaalia väitel saab samu põhjendusi kasutada keemiatööstuse puhul. Itaalia rõhutas, et 2003. aastal ületas keemiatoodete import Itaaliasse eksporti ning ELi ja Itaalia toodang oli langenud alates 2001. aastast. Osutades konkreetselt polüvinüülkloriidi (PVC) toodangule, mis oli kloori peamine rakendusala, rõhutas Itaalia tootmise puudujääki riigis: 2002. aastal toodeti Itaalias üksnes 470 000 tonni PVCd, samal ajal kui tarbiti 970 000 tonni.
5. MEETME HINDAMINE
5.1. Riigiabi olemasolu vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1
(105)
Meede on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui on täidetud järgmised tingimused: meede a) annab abisaajale majandusliku eelise; b) antakse riigi poolt või riigi ressurssidest; c) on valikuline; d) avaldab mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja võib moonutada konkurentsi ELis.
5.1.1. Eelise olemasolu
(106)
Vastavalt 2004. aasta ja 2005. aasta soodustariifi korrale sekkus riik selleks, et rahastada abisaajate ja nende tarnijate vahel kokku lepitud elektrihinda. 2004. aastal näiteks oleks Portovesme pidanud tol ajal kehtinud kahepoolsete tarnelepingute alusel ja hüvitiste puudumisel maksma 63 eurot MWh kohta (33) ja Eurallumina 65,95 eurot. Kõnealused andmed esitasid Itaalia ja abisaajad ning neid seetõttu ei vaidlustata.
(107)
2005. aastal ületas Syndiali ja tema tarnija vahel kokku lepitud elektrihind Itaalia esitatud andmete põhjal 60 eurot MWh kohta, samal ajal kui tariifi abil oleks hind langenud 27 euroni MWh kohta. Kahte meedet põhjendas see, et riik hüvitaks abisaajatele lisakulud, mida nad pidid kandma elektrienergia ostmiseks Sardiinias, võrreldes nende ELi konkurentide makstud keskmise hinnaga.
(108)
Portovesme väidab, et soodustariif vastas hinnale, mis kehtiks täielikult konkurentsile avatud turul, ning seega ei andnud eelist. Komisjon lükkas sellise põhjenduse tagasi juba Alcoa juhtumi puhul, milles käsitleti praktiliselt samasuguseid tariife. Eelise olemasolu hinnates ei ole ühenduse kohtud ega ka komisjon võtnud kunagi arvesse tingimusi, mis kehtiksid oletataval, paremini toimival turul. Võrdlusaluseks on alati olnud tegelikel turgudel valitsevad tingimused (34).
(109)
See väide tähendab ka seda, et juhul kui turg ei oleks toiminud nõuetekohaselt, oleks liikmesriigil olnud õigus kehtestada hinnad, mis matkivad tõhusa konkurentsi tingimusi (vt Itaalia märkus põhjenduses 72 eespool).
(110)
Selline mõttekäik on vastuolus Euroopa Liidu kohtute praktikas väljakujunenud põhimõttega, mille kohaselt ei välista asjaolu, et liikmesriik proovib ühepoolsete meetmete abil ühtlustada teatud majandusharu konkurentsitingimusi muudes liikmesriikides valitsevate konkurentsitingimustega, nende meetmete kvalifitseerimist riigiabiks (35). Komisjon on seisukohal, et sama põhimõte kehtib ka olukordades, mil liikmesriik püüab konkurentsitingimusi ühtlustada täielikult konkurentsile avatud turul valitsevate tingimustega.
(111)
Kui selle väitega nõustutaks, ei oleks liikmesriikide toetused, mis on antud, et tasandada kahe ettevõtja vahel vabades tingimustes läbiräägitud hinna ja sellise teoreetilise hinna vahe, mille kokkuleppimiseni oleks võinud jõuda täielikult konkurentsile rajatud turu tingimustes, riigiabi. See kahjustaks riigiabi kontrollimise põhieesmärki.
(112)
Itaalia väidab, et kõnealused tariifid on sarnased Alumixi tariifiga, mille puhul komisjon oli arvamusel, et tegemist ei olnud riigiabiga (vt põhjendus 74 eespool), ning seega ei tuleks ka kõnealuseid tariife pidada riigiabiks.
(113)
Komisjon rõhutab, et olukord, milles komisjon võttis seisukoha Alumixi juhtumis, oli väga erinev. Alumixi juhtumis võimaldas tariifi avalik-õiguslik asutus ENEL, kes tarnis tol ajal monopoolselt elektrit elektriturul, mis tuli alles liberaliseerida (36). Komisjon pidi selles olukorras kindlaks tegema, kas ENEL müüs elektrienergiat kunstlikult madala hinnaga või käitus mõistliku turuosalisena. Võttes arvesse, et ENELile kuulus elektri tootmise ja tarnimise monopol, ei eksisteerinud konkurentsivõimelist turuhinda, mille põhjal oleks komisjon võinud eelise olemasolu hinnata. Seetõttu töötas komisjon välja meetodi, et teha kindlaks madalaim teoreetiline turuhind, millega mõistlik tarnija oleks valmis müüma elektrienergiat oma „parimale kliendile”.
(114)
Sellist meetodit ei saa siiski kohaldada olukorras, kus lõppkasutajad lepivad elektritarnijatega hinna kokku liberaliseeritud turul ja see hüvitatakse tagantjärele. Seega on Alumixi otsuses esitatud analüüs ning komisjoni poolt selles juhtumis tehtud järeldused käesoleval juhul täielikult asjakohatud. Seda tunnistati Esimese Astme Kohtu otsusega, millega kinnitati ametliku uurimismenetluse algatamise otsust Alcoa kohtuasjas (37) (otsuse punkt 132).
(115)
Käesoleval juhul ei kohaldata turuosalise põhimõtet. Seisukohta tuleks hinnata turuosalise testi arvesse võttes juhul, kui riik oleks müünud elektrienergiat asjaomastele ettevõtjatele kas otse või riigiomandis oleva ettevõtja kaudu, nagu ta tegi Alumixi juhtumi puhul. Kuid käesoleval juhul müüvad elektrienergiat eraõiguslikud ettevõtjad. Seega ei ole käesoleval juhul vaja erinevalt Alumixi juhtumist uurida, kas riigi käitumist saab võrrelda mõistliku turuosalise käitumisega.
(116)
Tuleb järeldada, et 2004. ja 2005. aasta hüvitiste süsteemiga leevendatakse abisaajatega sõlmitud tarnelepingutest tulenevaid kohustusi, mis tavaliselt koormavad ettevõtjate eelarvet. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt antakse seega vaidlusaluste meetmetega abisaajatele majanduslik eelis (38).
5.1.2. Valikulisus
(117)
Kuna elektrienergia soodustariife kohaldatakse Itaalias üksnes Sardiinias asuvates rajatistes tegutsevate ettevõtjate suhtes, kes kuuluvad meetmete õigusliku aluse moodustavate õigusaktidega kindlaks määratud lõplikku tööstusettevõtete nimekirja, on neile antud eelis valikuline.
5.1.3. Riigi ressursid ja riigiga seostatavus
(118)
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib meedet vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 87 lõikele 1 liigitada riigiabiks üksnes juhul, kui see on antud otseselt või kaudselt riigi ressurssidest (39) ning on seostatav riigiga (40).
(119)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 28, rahastatakse kõnealuseid hüvitisi tasakaalustusfondi poolt maksutaolise lõivu kogumise teel elektritariifi komponendi A4 kujul. See lõiv on kohustuslik, olles kehtestatud elektrienergia- ja gaasiameti siseriiklikke õigusakte rakendavate otsustega. Tasakaalustusfond on seadusega loodud avalik-õiguslik asutus, mis täidab oma ülesandeid elektrienergia- ja gaasiameti otsustes sätestatud täpsete juhtnööride järgi.
(120)
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et siseriikliku õiguse kohaselt kohustuslikust ja seadusega loodud asutusele makstavast lõivust saadavad tulud on riigi ressursid aluslepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui see eraldatakse muudele kõnealuses artiklis sätestatud kriteeriumidele vastava meetme rahastamiseks (41).
(121)
Selleks et kinnitada oma väidet, et kõnealust meedet ei rahastata riigi ressurssidest, tugineb Itaalia PreussenElektra kohtuotsusele (42). Itaalia väidab, et eraõiguslikud isikud (elektritarbijad) kannavad tariifi rahastamiseks vajalikud vahendid eraõiguslikele isikutele (abisaajatele): riigi roll piirdub vajaliku summa maksmist kohustava seaduse vastuvõtmisega, ilma et tal oleks õigust mõjutada muid rahalisi vahendeid kui neid, mis on ette nähtud kohustusliku kava rakendamiseks. Itaalia ja mitme abisaaja sõnul ei ole tasakaalustusfondil mingisugust kontrolli vahendite üle ning see on lihtsalt arvepidamise vahendaja.
(122)
PreussenElektra kohtuasjas leidis kohus, et elektrit tarnivatele eraettevõtjatele kehtestatud kohustus osta taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit seda tüüpi elektri tegelikust majanduslikust väärtusest kõrgemate miinimumhindadega ei kujutanud endast riigiabi, kuna meede ei hõlmanud riigi ressursside otsest ega kaudset ülekandmist.
(123)
Komisjon rõhutab, et PreussenElektra asjas kandsid elektritarnijad meetme rahastamiseks vajalikud rahalised vahendid otse taastuvatest energiaallikatest elektri tootjatele ilma ühegi avalik-õigusliku asutuse sekkumiseta. Selle süsteemi puhul ei saanud ülekantavad summad kunagi olla liikmesriigi pädevate asutuste käsutuses. Käesoleval juhul liikus raha siiski avalik-õigusliku asutuse - tasakaalustusfondi - kaudu, enne kui see jõudis lõpliku abisaaja kätte. Seetõttu käsitletakse PreussenElektra kohtuasjas teistsuguseid faktilisi asjaolusid ning see ei ole käesoleva juhtumi seisukohast asjakohane.
(124)
Pearle kohtuasjas tehtud otsusest (43) ei saa Itaaliale ega abisaajatele abi olla. Pearle’i kohtuasjas leidis kohus, et teatavatel täpselt kindlaks määratud tingimustel ei saa avalik-õigusliku asutuse kaudu liikuvast lõivust saadavat tulu pidada riigi ressursiks. Pearle’i juhtumi puhul rahastati meetmeid täielikult asjaomase majandusharu poolt ja ainult selle enda algatusel. Rahalisi vahendeid koguti maksutaolise lõivu näol ning need liikusid avalik-õigusliku asutuse kaudu, kes ei võinud mitte mingil juhul neid vahendeid vabalt käsutada. Lisaks valitses vastavus üksuste vahel, kes lõivu maksid, ja nende vahel, kes meetmest kasu said.
(125)
Itaalia väidab, et tasakaalustusfondil ei ole mingisugust otsustusõigust selliste rahaliste vahendite jaotamisel, mis on määratud tariifide rahastamiseks ega kuulu kunagi „riigi ressursside hulka”. Seega ei saa riik käsutada vabalt rahalisi vahendeid, mis seetõttu ei kujuta endast riigi ressursse.
(126)
Sissejuhatava märkusena tuleks rõhutada, et kuigi mõnda Pearle’i kohtuotsuse kriteeriumi võib subjektiivselt vaadelda teistest kesksemana, ei ole Pearle’i kohtuotsuses „põhikriteeriumi” kui sellist. Kohtuotsuses loetletud tingimused on kumulatiivsed. Sellise tõlgenduse andis ka Esimese Astme Kohus Earl Salvat’ kohtuasjas, kus ta uuris selles asjas vaidlustatud maksutaolist lõivu kõigist Pearle’i kohtuotsuse kriteeriumidest lähtudes (44).
(127)
Enne tasakaalustusfondi rolli uurimist tegi komisjon kindlaks, kas mõni muu Pearle’i kohtuasjas loetletud tingimus on täidetud. Selge on see, et vastupidi Pearle’i kohtuasjale kehtestati vaidlusalused tariifid riigi, mitte majandusharu initsiatiivil. Lisaks olid Pearle’i kohtuasjas meetmest kasusaajad ka ainsad ressurssidesse panustajad, mistõttu ei loodud avalik-õigusliku asutuse sekkumisega eelist, mis oleks kujutanud endast riigile avalduvat lisakoormust. Käesoleva juhtumi puhul ei kanna abisaajad lõivust tulenevat rahalist koormust, mis lasub täielikult elektritarbijatel. Seega ei saa õigustatult tugineda Pearle’i kohtuasjale, olenemata sellest, kas väide tasakaalustusfondi pelga arvepidamise vahendaja rolli kohta on põhjendatud või mitte.
(128)
Tasakaalustusfondiga seoses rõhutab komisjon, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tuleks eristada olukordi, kus riik annab abi otse, olukordadest, kus abi annavad riigi määratud või asutatud avalik- või eraõiguslikud asutused (45). Seega ei ole riigiabieeskirjade kohaldamisel määravaks teguriks see, kas tasakaalustusfond on avalik-õiguslik või eraõiguslik asutus. Asjaolu, et tasakaalustusfond on avalik-õiguslik asutus ei tähenda automaatselt seda, et ELi toimimise lepingu artikkel 107 on kohaldatav; (46) samuti ei välista avalik-õigusliku asutuse sekkumine iseenesest kõnealuse artikli kohaldamist.
(129)
Siiski ei tohiks piirduda vaid tasakaalustusfondi kui avalik-õigusliku asutuse volituste analüüsiga. Pigem tuleks tegeleda üldisema küsimusega ja kindlaks teha, kas riigil on otseselt või mõne muu selleks määratud asutuse kaudu kontroll tariifi rahastamiseks kasutatud vahendite üle. Sedasama tuleks uurida juhul, kui tasakaalustusfond oleks eraõiguslik asutus.
(130)
Euroopa Kohtu hiljutises otsuses kohtuasjas Essent (47) esitatakse selle kohta selged juhised. Kohtuasjas Essent on Madalmaad seadusega kehtestanud elektrihinnale lisatasu. Elektritarbijad maksid lisatasu võrguettevõtjatele, kes omakorda kandsid raha määratud ettevõtjale, SEPile. SEPil ei olnud mingisugust otsustusõigust rahaliste vahendite haldamisel ja ta töötas pädevate asutuste põhjaliku kontrolli all. Euroopa Kohus järeldas, et lisamaksust saadud tulu kujutas endast riigi ressursse, sest elektrihinna lisatasu oli kehtestatud siseriikliku õigusega, mistõttu kujutas see endast maksu ning SEPil ei olnud õigust kasutada maksust saadavat tulu muul otstarbel kui seadusega ettenähtud eesmärkidel; seega jäid rahalised vahendid riigi kontrolli alla ning olid seetõttu kättesaadavad riigi ametiasutustele. Euroopa Kohus otsustas, et sellest piisas kõnealuste rahaliste vahendite käsitamiseks riigi ressurssidena.
(131)
Sarnasus käesoleva juhtumiga on ilmselge. Elektrihinna lisatasu kõnealuste tariifide rahastamiseks kehtestati seadusega, nagu kohtuasja Essent puhulgi. Tasakaalustusfondil on sama roll mis SEPil, kuna see koondab ja haldab maksutaolise lõivu teel saadud tulu ning selle suhtes kehtivad samasugused piirangud, kuna tasakaalustusfond ei saa seda tulu kasutada muul otstarbel kui seadusega ettenähtud eesmärkidel (soodustariifide rahastamine). Riik on võimeline kontrollima ja suunama kõnealuste ressursside kasutamist: tasakaalustusfond täidab oma arvepidamise ülesannet konkreetsete suuniste järgi, mida ta saab elektrienergia- ja gaasiametilt, kes tegutseb oma seadusjärgse pädevuse piires ja/või rakendades siseriiklikke õigusakte. Seetõttu on ressursid, millega tegeleb tasakaalustusfond, pidevalt riigi kontrolli all.
(132)
Käesolev analüüs on kooskõlas komisjoni otsusega Itaalia luhtunud kulude juhtumi kohta, milles komisjon pidas riigi ressurssideks tasakaalustusfondi hallatavaid rahalisi vahendeid, mis tulenevad A6 arvest (48).
(133)
Tasakaalustusfondi hallatavate rahaliste vahendite liigitamist riigi ressurssideks kinnitas Esimese Astme Kohus oma otsusega kohtuasjas Iride (49).
(134)
Itaalia kassatsioonikohus oli juba otsustanud (3. aprilli 2003. aasta kohtuotsus nr 11632/03), et tasakaalustusfond ei ole Itaalia riigist eraldi seisev õigussubjekt ja tasakaalustusfondile laekunud rahalisi vahendeid tuleks käsitada riigi omandina, isegi kui need saadakse eraõiguslikelt üksustelt ja on ette nähtud eraõiguslikele ettevõtjatele. Kohtuasjas Iride esitasid hagejad Iride SpA ja Iride Energia SpA Esimese Astme Kohtule hagi, vaidlustades otsuse, milles komisjon oli liigitanud riigi ressurssideks tasakaalustusfondi hallatavad summad A6 arvel. Hagejate esitatud argumendid olid väga sarnased. Nad vaidlustasid kassatsioonikohtu arutluskäigu, väites, et tasakaalustusfondi roll oli lihtsalt olla arvepidamise vahendaja rahalisi kohustusi omavate eraisikute ja vastavaid summasid saama õigustatud isikute vahel, ning selline roll ei võimaldanud tasakaalustusfondil kasutada hoiustatud rahalisi vahendeid isegi lühiajalise ajavahemiku jooksul. Hagejad väitsid ka, et PreussenElektra kohtuasjast tulenev kohtupraktika oli kohaldatav.
(135)
Pärast rõhutamist, et tal puudus pädevus seada kahtluse alla kassatsioonikohtupoolset Itaalia siseriikliku õiguse tõlgendust, kinnitas Esimese Astme Kohus, et tasakaalustusfondi A6 arvel hoiustatud rahalisi vahendeid tuleb käsitada riigi ressurssidena, sest lisaks sellele, et need kuuluvad riigile, on need ka riigi pideva kontrolli all (50).
(136)
See järeldus oli seotud tasakaalustusfondi A6 arvega, mida kasutati Itaalia elektrienergiasektori luhtunud kulude rahastamiseks. Seda võib siiski loogiliselt laiendada ka A4 komponendile, mille kohaldamise tulemusel saadud tulust rahastatakse vaidlusaluseid tariife. Kassatsioonikohtu otsus tugines tasakaalustusfondi õigussubjektsuse analüüsile ning selle järeldus seoses riigi omandiga kehtib seetõttu kõigi tasakaalustusfondi arvetel hoiustatud summade kohta. Sama kehtib Esimese Astme Kohtu järelduse kohta, et riik saab kontrollida tasakaalustusfondi hallatavaid ressursse. A6 arve ja A4 komponendi vahel ei ole muud erinevust kui kogutud ressursside eesmärk (A6 arve puhul luhtunud kulude katmine ja A4 komponendi puhul soodustariifi rahastamine). Sardiinia abisaajatele üle kantud A4 komponendi kohaldamise tulemusel saadud summad tuleb seetõttu liigitada riigi ressurssideks.
(137)
Lisaks sellele, et vaidlusaluseid tariife rahastatakse riigi ressurssidest, on need ka riigiga seostatavad, kuna meetmete õiguslik alus on sätestatud siseriiklikes õigusaktides ja dekreetides ning elektrienergia- ja gaasiameti otsustes, kes on avalik-õiguslik asutus ja täidab avalikke ülesandeid (51).
5.1.4. Mõju kaubandusele ja konkurentsi moonutamine
(138)
Seoses meetmete mõjuga liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja sellest tulenevale konkurentsi moonutamisele on asjaomased turud (plii, tsink, hõbe, alumiinium ja kloor/naatriumhüdroksiid) vaieldamatult konkurentsile täielikult avatud. Sellest iseenesest piisab tuvastamaks, et tariifid mõjutavad liidusisest kaubandust.
(139)
Komisjon on siiski kaalunud abisaajate ja Itaalia väidet, mille kohaselt ei mõjuta metallitööstuses (väidet ei ole sõnaselgelt esitatud seoses klooriga) kohaldatavad tariifid ei mõjuta kaubandust ega moonuta konkurentsi, kuna liikmesriikide vahel ei ole tegelikke kaubavooge ning on ebatõenäoline, et sellised kaubavood tekivad, ning võttes arvesse asjaomase tööstusharu eripära, ei kahjusta tariifid abisaajate Euroopa Liidu konkurente.
(140)
Komisjoni ja Euroopa Kohtu otsustes ei ole kunagi nõustutud tegelike kaubavoogude puudumisega kui tõendiga selle kohta, et abimeede ei mõjuta ühendusesisest kaubandust. Euroopa Kohus on tegelikult järjekindlalt leidnud, et ettevõtjale antav abi võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ja moonutada konkurentsi isegi siis, kui abi saav ettevõtja ise ei osale liidusiseses kaubanduses. Kui liikmesriik annab ettevõtjale abi, võib selle tulemusena omamaine toodang jääda samale tasemele või suureneda, mis omakorda võib vähendada muudest liikmesriikidest pärit ettevõtjate võimalusi eksportida oma tooteid selle liikmesriigi turule (52).
(141)
Peale selle ei ole ELi toodangu vähenemine ja kolmandatest riikidest pärit impordi suurenemine ning liikmesriikidevahelised piiratud kaubavood või nende puudumine ebatavaline: see on tõepoolest tüüpiline nende tööstusharude puhul, mis kogevad struktuurseid raskusi ja/või kus valitseb tihe konkurents. Sellised tööstusharud on eriti tundlikud liikmesriikide võetud meetmete suhtes, millega püütakse parandada omamaiste tööstusharude konkurentsipositsiooni.
(142)
Asjaolu, et tsingi, plii ja hõbeda tootmine Itaalias on võrdlushinna mõjutamiseks liiga tagasihoidlik, on tähtsusetu. Kõnealuste metallide võrdlushinna olemasolu, mida ei mõjuta kergesti ühe liikmesriigi tootmistingimused, ei välista konkurentsi olemasolu selliste ettevõtjate vahel, kes on asutatud EMPs ja müüvad oma tooteid üleilmsel metalliturul. On võimalik, et Sardiinia abisaajatele antav abi ei võimalda neil vähendada oma toodete maailmaturuhinda ning konkurente turult välja tõrjuda, ning et muud Euroopa tootjad võivad jätkata oma tegevust niikaua, kuni suudavad müüa oma toodangut tulusalt maailmaturuhinnaga. Kuid tulu, mida saadi Itaalias tänu subsideeritud elektritariifidele, tugevdab siiski ettevõtja konkurentsipositsiooni üldiselt. Kogutud kapitalireservi võidakse kasutada näiteks konkurentide tõrjumiseks ja turuosa suurendamiseks. Selline põhjendus on veelgi asjakohasem, võttes arvesse asjaolu, et mõned abisaajad kuuluvad hargmaiste ettevõtjate alla (53).
(143)
Vastupidi abisaajate väitele, mille kohaselt on asjaomastes sektorites Itaalias makstud hind võrreldav konkureerivate tootjate makstud keskmise elektrihinnaga Euroopas, ei saa seda pidada tõendiks selle kohta, et Itaalia tariif ei ohusta muude Euroopa tootjate huve. Kohtuasjas C-372/97: Itaalia vs. komisjon tõendati selgelt, et ühepoolsed meetmed, millega püütakse ühtlustada ühe liikmesriigi konkurentsitingimusi muude liikmesriikide tingimustega, mõjutavad kaubandust (ning seetõttu tuleb need liigitada abiks). Lisaks võivad muudes ELi liikmesriikides kehtivad elektritarnelepingud olla seotud riigiabi andmisega ning komisjon on algatanud mitmete kõnealuste meetmete suhtes põhjaliku uurimismenetluse (54). Kuigi Itaalia või Alcoa ei ole seda õigustust sõnaselgelt esitanud, peab komisjon vajalikuks juhtida tähelepanu kohtupraktikas juurdunud põhimõttele, et ebaseadusliku abi olemasolu teatavates liikmesriikides ei õigusta samasuguste meetmete võtmist muus liikmesriigis.
(144)
Igal juhul osutavad abisaajate konkurentidelt saadud kaebused sellele, et vaidlusalused tariifid tekitavad konkurentsiprobleeme ja mõjutavad liidusisest kaubandust.
(145)
Lisaks ei teavitanud Itaalia 2004. aasta tariifidest. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole komisjon kohustatud teatamata abi korral tõendama meetme tegelikke tagajärgi konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele: „Kui komisjon peaks oma otsuses tõendama juba antud abi tegelikku mõju, siis soodustaks see otseselt liikmesriike, kes rikuvad abi andmisel EÜ asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ette nähtud teatamiskohustust, ning kahjustataks neid, kes teatavad abimeetmetest nende ettevalmistamise etapis” (55).
(146)
Järeldada tuleb, et vaidlusalused elektrienergia soodustariifid parandavad abisaajate konkurentsipositsiooni võrreldes konkureerivate ettevõtjatega ELis. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb sellistel asjaoludel pidada liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutatuks ja konkurentsi moonutatuks (56).
5.1.5. Järeldus abi olemasolu kohta
(147)
Komisjon järeldab, et vaidlustatud 2004. ja 2005. aasta tariifid kujutavad endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses ning on lubatavad üksnes juhul, kui need kuuluvad mõne ELi toimimise lepingus sätestatud erandi reguleerimisalasse. Selline järeldus on kooskõlas järeldusega, milleni jõuti Alcoa asjas, milles käsitleti praktiliselt samasuguseid tariife.
5.2. Uus või olemasolev abi
(148)
Olukorrad, mille puhul meede kujutab endast olemasolevat abi, on loetletud ammendavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (57) artiklis 1.
(149)
Kahtluse alla ei seata seda, et kõnealused meetmed ei jõustunud enne Itaalia ühinemist ELiga (kõnealuse määruse artikli 1 punkti b alapunkt i); et neid ei peeta heakskiidetuks, kuna komisjon ei ole suutnud teha otsust menetluse jaoks ettenähtud tähtaja jooksul (artikli 1 punkti b alapunkt iii), ning neid ei saa pidada olemasolevaks abiks aegumistähtaja möödumise tõttu (artikli 1 punkti b alapunkt iv). Need ei muutunud abiks ühisturu arengu tõttu ega ilma et liikmesriik oleks neid muutnud (artikli 1 punkti b alapunkti v esimene lause).
(150)
Eeltoodu põhjal on komisjon arvamusel, et vaidlusalused tariifid kujutavad endast uut abi.
5.3. Abi seaduslikkus
(151)
Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3 peab liikmesriik teatama kõikidest abi määramise või muutmise plaanidest ning ta ei tohi rakendada kavandatud meetmeid enne, kui kõnealuse menetluse tulemusel on tehtud lõplik otsus.
(152)
Kuna Itaalia ei teavitanud 2004. aasta dekreedi artiklist 1, kujutavad 2004. aasta tariifid endast ebaseaduslikku abi.
(153)
Kuid Itaalia teavitas seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikest 12 ning hoidus selle meetme rakendamisest. Seega täitis ta ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 3 sätestatud kohustused.
6. ABI KOKKUSOBIVUS SISETURUGA
(154)
Erandina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud üldisest riigiabi andmise keelust võib abi pidada siseturuga kokkusobivaks, kui see kuulub mõne aluslepingus loetletud erandi reguleerimisalasse.
(155)
2004. ja 2005. aasta tariifid kujutavad endast tegevusabi. Itaalia väide, et 2005. aasta tariife ei tuleks pidada tegevusabiks, sest need on osa regionaalabi strateegiast ning nende kasutamiseks tuleb võtta tulusa investeeringu kohustus, tuleks tagasi lükata. Isegi kui vastastikuse mõistmise memorandumis on sätestatud, et abisaajad peavad tegema teatavaid investeeringuid, ei kuulu 2005. aasta soodustariifide abikomponent abikõlblike kulude alla ning selle puhul ei ole kindlaks määratud abi suurimat osatähtsust. Mitte miski ei osuta sellele, et meede vastab investeerimisabi kriteeriumidele või et abi on proportsionaalne. Meede on selgelt seotud elektritarbimisega ja selle eesmärk on leevendada elektrienergia hankimise kulusid ehk asjaomaste äriühingute tegevuskulusid. Seega ei saa seda pidada investeerimisabiks.
(156)
Tegevusabi ei ole põhimõtteliselt siseturuga kokkusobiv. Kohtuasjas C-86/89: Itaalia vs. komisjon leidis Euroopa Kohus, et „kõnealust abi, mis anti ilma konkreetsete tingimusteta ning üksnes vastavalt kasutatud kogustele, tuleks käsitada tegevusabina asjaomastele ettevõtjatele ning see mõjutas sellisena ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis on vastuolus ühiste huvidega” (58).
(157)
Esimese Astme Kohus toonitas kohtuasjas T-459/93: Siemens vs. komisjon põhimõtet, et „eespool nimetatud artikli 92 lõike 3 [nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 3] reguleerimisalasse ei kuulu põhimõtteliselt tegevustoetus, st abi, mille eesmärk on vabastada ettevõtja selliste kulude kandmisest, mida ta oma jooksva majandamise või tavapärase tegevuse raames peaks tavaoludes kandma. […] Asjaomase kohtupraktika kohaselt moonutab selline abi põhimõtteliselt konkurentsi neis sektorites, kus seda makstakse, ilma et see oleks oma olemusest tulenevalt võimeline ühte eespool nimetatud erandite eesmärki saavutama.”
(158)
Siiski on olemas selgelt kindlaks määratud olukorrad, mille puhul võib tegevusabi anda. Keskkonnaalast tegevusabi võidakse eelkõige anda vastavalt keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevatele ühenduse suunistele (59). Samuti võidakse abistatavates piirkondades anda tegevusabi erandkorras regionaalabina. Komisjon on hinnanud, kas vaidlusalused tariifid võivad kuuluda mõnda mainitud kategooriasse.
(159)
Komisjon märgib, et tariifidega ei taotleta keskkonnakaitse eesmärkide täitmist, mistõttu ei saa neid heaks kiita keskkonnaalase abina.
6.1. Kokkusobivus 1998. aasta regionaalabi suunistega
(160)
Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandile võib tegevusabi anda erandkorras abikõlblikes toetatavates piirkondades. Sardiinia maakond oli abikõlblik kuni 2006. aasta lõpuni. Komisjon on seetõttu uurinud, kas sel ajal oleks võinud 2004. ja 2005. aasta tariife lubada 1998. aasta regionaalabi suuniste alusel.
(161)
Vastavalt suuniste punktile 4.15 võidakse tegevusabi erandkorras anda, kui i) abi andmine on õigustatud regionaalarengu ja abi olemuse seisukohast ning ii) abi määr on proportsionaalne puudustega, mille leevendamiseks abi antakse. Liikmesriigi ülesanne on tõendada puuduste olemasolu ja hinnata nende olulisust. Suuniste punkti 4.17 kohaselt peab tegevusabi olema ajaliselt piiratud ja pidevalt vähenev.
(162)
Vastavalt suuniste punktile 2 võib „sihtotstarbeline üksikabi ühele ettevõtjale või abi, mis on suunatud ühele tegevusvaldkonnale, mõjutada oluliselt konkurentsi asjaomasel turul ning selle mõju piirkondlikule arengule on tõenäoliselt piiratud. […] Seetõttu antakse kõnealuseid erandeid (üldisest abi andmise keelust) tavaliselt üksnes selliste mitut valdkonda hõlmavate abikavade jaoks, mis on vastavas piirkonnas avatud kõigi asjaomaste sektorite ettevõtjatele.” Elektritariif, mida antakse valikuliselt mõnele üksikule ettevõtjale konkreetses sektoris, ei ole kindlasti kooskõlas regionaalabi eesmärkidega, mille puhul peab olema hõlmatud mitu valdkonda. Kuna puudub absoluutne sihtotstarbelise regionaalabi andmise keeld, on komisjon siiski kaalunud, kas tegemist on erandjuhtudega, mis õigustaksid tariifi andmist.
(163)
Komisjon on eelkõige uurinud Sardiinia elektrituru puudusi, mida on esitanud Itaalia ja abisaajad, et hinnata, kas need võivad endast kujutada piirkondlikku mahajäämust.
6.1.1. Sardiinia elektriturg Itaalia kontekstis
(164)
Itaalia elektriturg on üldiselt väga kontsentreeritud, kuigi pisut vähem siiski riigi põhjaosas. Endine monopol ENEL on turgu valitsev ettevõtja kõigis piirkonnis, välja arvatud Sardiinias, kus tal on duopol ettevõtjaga E.ON. ENELil on märkimisväärne turuvõim ning Itaalia konkurentsiamet on leidnud, et ENEL on seda võimu mitmel korral kuritarvitanud. Elektrihinnad Itaalias on üldiselt kõrged peamiselt fossiilkütustel (eelkõige gaasil) põhineva elektritootmise kombinatsiooni, tuumaenergia tootmisvõimsuse puudumise ja ülekoormatud ühenduste tõttu ülejäänud Euroopa võrkudega.
(165)
Sardiinias, mis annab 4,1 % installeeritud netovõimsusest Itaalias, (60) toodetakse elektrit peamiselt fossiilkütuseid (kivisüsi, kütteõli ja rafineeritud tõrv) kasutatavates soojuselektrijaamades. Saarel ei ole maagaasi jaotamise infrastruktuuri.
(166)
Sardiinia kannatab liigse tootmisvõimsuse all eelkõige suurte kuludega turulõigus (õliküttega elektrijaamad), mille on põhjustanud Itaalia valitsuse plaanid koondada saarele Itaalia rasketööstus - plaan, mis ei ole kunagi teoks saanud ja mis põhjustas ENELi üleinvesteeringuid tootmisjaamadesse. Lisaks sellele, et sellised jaamad on struktuuriliselt kulukamad, aeguvad need tehniliselt kiiresti. Vaatluse all oleval ajavahemikul oli Sardiinia elektrienergia eksport Itaalia maismaaossa piiratud võrguühenduse tagasihoidliku võimsuse tõttu, mis võis põhjustada ühenduse ülekoormuse (61).
(167)
Kahele energiaettevõtjale, ENELile ja E.ONile kuulub 95 % elektrienergiatarne turuosast Sardiinias (ligikaudu 58 % E.ONile ja 42 % ENELile). Vastavalt energiasektori uuringule (62) võib konkurentsi seisukohast liigitada Sardiiniat kollektiivse valitseva seisundiga duopoliks. Turukontsentratsioon on suur, kuigi mitte suurim Itaalias (63). Peaaegu kõigi keskmise või tippkoormusega jaamade valitsemise tõttu kehtestavad E.ON ja ENEL hinna enamikuks osaks ööpäevast. Olukord Sardiinias näib siiski vähem kriitiline kui Lõuna-Itaalias, kus ENEL üksi kehtestab hinna kogu ööpäevaks (64).
(168)
Elektri hulgihinnad Itaalias on Euroopa kõrgeimad (65) ja hinnad Sardiinias Itaalia kõrgeimad. 2007. aastal oli riigisisene keskmine hind 70,99 eurot MWh kohta, samas kui Sardiinia maakonna keskmine hind oli 75 eurot MWh kohta, mis oli langenud võrreldes 2006. aastal kehtinud 80 euroga MWh kohta (66). 2008. ja 2009. aastal hakkasid keskmised hinnad Sardiinias uuesti tõusma. 2009. aasta esimesel poolel olid hinnad Sardiinias jätkuvalt riigisisesest keskmisest hinnast kõrgemad (võrreldes riigisisese keskmise hinnaga 60,50 eurot MWh kohta oli hind piirkonnas 106,60 eurot MWh kohta).
(169)
Soodustariifi saajate poolt 2004. ja 2005. aastal makstud hind Sardiinias ulatus kahepoolsete lepingute alusel 60 eurost kuni 65 euroni MWh kohta. Seda hinda ei olnud võimalik võrrelda Itaalia maismaaosas registreeritud hindadega, kuna komisjonil ei olnud selle kohta asjakohaseid andmeid (Itaalia väitel ei olnud tal neid võimalik esitada, vt põhjendus 92 eespool). Sellise üldise hinnasuundumuste analüüsi põhjal, mis võib üldjoontes kajastada hinnasuundumusi kahepoolsetes lepingutes, näib olevat võimalik eeldada, et kõnealusel ajavahemikul maksid energiamahukad ettevõtjad Sardiinias võrreldes Itaalia maismaaosaga kõrgemat hinda.
(170)
Kokkuvõtteks võib öelda, et Sardiinia elektriturul esinevad koos mitmed probleemid, sealhulgas kõrged hinnad, turukontsentratsiooni kõrge tase, turgu valitsevate ettevõtjate turuvõim, liigne tootmisvõimsus suurte kuludega turulõigus, vanade tootmisjaamade suhteline ebatõhusus, juurdepääsu puudumine maagaasi infrastruktuurile ja ebapiisav ühendus. Need probleemid toovad lõpptarbijatele, sealhulgas kõige energiamahukamate tarbijatele tõenäoliselt kaasa kõrgemad elektrihinnad.
6.1.2. Piirkondliku mahajäämuse olemasolu
(171)
Esmalt tuleb tegeleda küsimusega, kas sellised probleemid kujutavad endast piirkondlikku mahajäämust, st kas neil on arvestatav mõju Sardiinia majanduse arengule. Juhtumis C 34/02 ei nõustunud komisjon, et energiaühenduste puudumine kujutas endast mahajäämust (67). Kuigi vastab tõele, et väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad kannatavad kõrgete elektrihindade tõttu vähem kui suured, energiamahukad ettevõtjad, ei tähenda siiski üksiku ettevõtja heaolu automaatselt piirkonna heaolu. Komisjon on arvamusel, et Itaalia ei ole piisavalt tõendanud Sardiinia elektrituru olukorrast tulenevaid väidetavat piirkondlikku mahajäämust.
(172)
Isegi kui eeldada piirkondliku mahajäämuse olemasolu, peavad siiski olema täidetud regionaalabi suunistes sätestatud kriteeriumid. Komisjon on seega hinnanud, kas need tingimused on täidetud.
6.1.3. Panus regionaalarengusse
(173)
Abi peab aitama püsivalt kaasa regionaalarengule ning olema proportsionaalne puudustega, mille leevendamiseks seda antakse. Tegevusabi ei saa abistatavates piirkondades lubada ühe tööstusharu raskuste pärast, vaid tuleb tõendada pikaajalist panust piirkondlikku arengusse. Käesoleval juhul on see ebatõenäoline. Isegi kui nõustuda, et teatavate tööstusliku tootmise rajatiste säilitamine saarel aitaks kaasa tööhõivele ja tootmisbaasi püsimisele saarel, ei kestaks selline mõju kaua. Kui kõrged elektrihinnad on Sardiinia struktuuriline probleem, nagu Itaalia väidab, siis kerkiksid energiamahukate ettevõtjate kogetud raskused esile kohe pärast tariifide kaotamist.
(174)
Itaalia ametiasutused esitlevad tariife kui ajutist meedet, mida on plaanitud rakendada kuni käimasolevate elektrienergia tootmise ja ühendustega seotud (GALSI gaasijuhe ja SAPEI merekaabel) infrastruktuuri projektide valmimiseni 2010. aastal (68). Itaalia väitel langeb tänu paremale ühendusele kõnealustelt äriühingutelt küsitav hind. Komisjon on arvamusel, et kuigi uus infrastruktuur võib vähendada või tasandada hinnaerinevusi Sardiinia ja Itaalia maismaaosa vahel, on üsna ebatõenäoline, et sellised projektid aitavad langetada elektrihinda tasemele, mis on väidetavalt vajalik sellise tööstustegevuse tulutoovaks muutmiseks pikaajalises perspektiivis.
(175)
Komisjon märgib, et riigi toetuse olemasolu, mille eesmärk on vähendada suurtarbijate elektrikulusid, ei julgusta elektritarnijaid hindu langetama, et mitte kaotada oma suurimaid tarbijaid, ega väldi nende kulude struktuuri halvenemist. Toetus kaldub pigem suurendama tarnijate stiimulit kasutada oma turuvõimu. Seega isegi kui vastaks tõele see, et ületootmise olukorda arvesse võttes suudaksid energiamahukad ettevõtjad tavaliselt saada konkurentsivõimelise hinna, kui ei oleks elektritarnijate (kelle huvides on Itaalia ja abisaajate sõnul hoida hinnad kõrged) turuvõimu, leiab komisjon, et soodustariif ei ole sellise turuvõimu kärpimiseks asjakohane vahend.
6.1.4. Proportsionaalsus
(176)
Soodustariifide saajatele antud toetust ei arvutata nii, et sellega korvataks piirkondlikku erinevust (st Itaalia maismaaosa ja Sardiinia hindade erinevust sama kategooria tarbijate jaoks), vaid pigem püütakse sellega viia Sardiinias kehtivad hinnad vastavusse abisaajate konkurentide makstavate hindadega ELis. Sardiinia abisaajatele kehtestatud hinnad on erakordselt madalad ning kindlasti madalamad kui Itaalia maismaaosas kehtivad hinnad, mis on ELi kõrgemad. Seetõttu ei ole tariifid proportsionaalsed piirkondliku mahajäämusega, mida nendega püütakse leevendada.
(177)
Toetuse summa arvutamiseks valitud meetodi põhjal võib eeldada, et meetmega taotletakse pigem tööstuspoliitika eesmärkide kui piirkondlike eesmärkide saavutamist. Itaalia on tegelikult oma märkustes korduvalt rõhutanud tariifide tööstuspoliitilist mõõdet.
6.1.5. Kahanevus
(178)
Tegevuskulude katmiseks antav regionaalabi peab järk-järgult kahanema (vt regionaalabi suuniste punkt 4.17). Kuna 2004. ja 2005. aasta tariifide ajakohastamise mehhanismid on erinevad, siis on neid hinnatud eraldi.
(179)
2004. aasta tariife indekseeritakse kütusehinna muutuste põhjal ning need võivad üksnes suureneda või jääda samaks. Itaalia sõnul tagatakse sellega abi järkjärguline kahanemine. Komisjon on arvamusel, et kahanevuse nõuet võib pidada täidetuks üksnes juhul, kui on tagatud hüvitiste - mis võrduvad abi tegeliku summaga - vähenemine aja jooksul. Tariifi suurenemisest aja jooksul ei piisa, kuna kõrgem tariif võib siiski tähendada suuremat abisummat, kui asjaomasel turul lõppkasutajatelt küsitud summad on vahepeal suurenenud tariifist kiiremini. Itaalia meetod ei anna sellega seoses mingit tagatist (69).
(180)
2005. aasta tariifide puhul on komisjon hinnanud vastavalt seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 13 kehtestatud indekseerimismehhanismi, nagu seda on tõlgendanud elektrienergia- ja gaasiamet oma otsuses 217/05 (vt põhjendus 33). Vastavalt elektrienergia- ja gaasiameti sätestatud rakenduseeskirjadele tuleb tariifi suurendada igal aastal protsendi võrra, mis kajastab suundumusi ELi elektrihindades, kuid see kasv ei või ületada 4 %. Itaalia sõnul tagab selline mehhanism järkjärgulise vähenemise.
(181)
Komisjon on seisukohal, et asjaolu, et tariifi nimiväärtus suureneb igal aastal suhteliselt vähe, ei tähenda see siiski seda, et abi netosumma - väljendatuna hüvitiste kaudu - väheneb aja jooksul.
(182)
Kui nõustutakse sellega, et elektribörside hinnasuundumusi võib pidada üldjoontes kahepoolsete lepingute muutusi kajastavaks, nagu Itaalia on väitnud, oleksid 2005. aasta tariifid kahanevad üksnes juhul, kui ELi keskmised netohinnad väheneksid (kuna tariifid ei saa väheneda, vaid üksnes suureneda). Kõigil muudel juhtudel suurendaksid tariifid ettevõtjatele antud eelist (70). Kuna alates 2004. aastast kuni 2007. aastani suurenes ELi keskmine elektrihind järsult (tõustes kiiremini kui 4 % aastas), oleks 2005. aasta tariifide abikomponent aja jooksul suurenenud.
(183)
Itaalia väidab lisaks, et tegelikkuses suurenevad kahepoolsete lepingutega kokku lepitud hinnad vähem kui elektribörside hinnad ning seetõttu on 2005. aasta tariifid faktiliselt kahanevad. Komisjon rõhutab, et analüüsimiseks esitatud indekseerimismeetod põhineb elektribörsi hindade muutustel ning Itaalia ei ole esitanud andmeid kahepoolsete lepingutega kehtestatud hindade muutuste kohta. Seega ei ole Itaalia väide piisavalt tõendatud.
(184)
Komisjoni käsutuses oleva piiratud teabe põhjal võib järeldada vastupidist, st et kahepoolsete lepingutega kehtestatud hinnad tõusid Sardiinias järsult (vt nt Eurallumina väidet, et 2005/2006. aastal maksis ta 80 eurot MWh kohta vabal turul, 2004. aastal aga ainult 65 eurot MWh kohta). Sellises olukorras oleks tariifide rakendamise korral hüvitised aja jooksul kasvanud.
(185)
Seega ei vasta ei 2004. aasta ega 2005. aasta tariifid kahanemise nõudele.
6.1.6. Järeldused meetme kokkusobivuse kohta regionaalabina
(186)
Komisjon järeldab, et kõnealuseid tariife ei saa pidada kokkusobivaks regionaalabina vastavalt 1998. aasta regionaalabi suunistele. Kuna Sardiinia ei kuulunud pärast 2006. aasta detsembrit enam vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile a abistatavate piirkondade hulka, siis ei ole vaja uurida abi kokkusobivust regionaalabi suunistega aastateks 2007-2013.
(187)
Komisjon asus samasugusele negatiivsele seisukohale 2005. aastal seoses meetmega, mille eesmärk on vähendada Eurallumina energiakulusid Sardiinias. Komisjon leidis, et vaidlusalust meedet, mis seisnes raske kütteõli aktsiisimaksust vabastamises, ei või lubada regionaalabi suuniste alusel (71).
6.2. Muud meetme kokkusobivusega seotud kaalutlused
(188)
Itaalia ja asjaomased ettevõtjad on väitnud, et kavadega püütakse leevendada puudusi elektriturgudel, kus ei kehti veel konkurentsivõimelised hinnad. Nad väidavad, et elektrienergia hinnad ohustavad väidetavalt energiamahukate ettevõtjate konkurentsivõimet. Abil on väidetavalt ergutav mõju, kuna selle puudumisel lõpetaksid ettevõtjad oma tegevuse.
(189)
Komisjoni arvates ei ole võimalik nõustuda sellega, et tegevusabi mõnele tööstusettevõtjale on asjakohane lahendus konkurentsi puudumisele kohalikul elektriturul, mis mõjutab kõiki elektritarbijaid.
(190)
Samuti on küsitav, kas abi on asjakohane ja proportsionaalne vahend ettevõtjate ümberasumise ärahoidmiseks väljapoole ELi. Komisjoni otsustamispraktikas ja Euroopa Liidu kohtute praktikas ei ole juhtumeid, kus sellist väidet oleks riigiabi andmise põhjendusena aktsepteeritud. Tootmise tervikliku või osalise ümberpaigutamise otsused langetatakse vastavalt äriühingu äristrateegiale ning komisjon ei ole kunagi pidanud neid turutõrkeks. Komisjonil tekkisid Terni (72) ja Alcoa (73) juhtumi puhul kahtlused samasuguste väidete suhtes, millega seoti abimeetmed eesmärgiga vältida tööstusharu ümberpaigutamist väljapoole ELi.
(191)
Samuti tuleks märkida, et sellise eriorgani nagu konkurentsi, energeetika ja keskkonna kõrgetasemeline töörühma (74) järeldustes, millele on osutatud menetluse käigus, ei väideta, et tuleks anda konkreetset riigiabi, et lahendada kõrgetest energiahindadest tulenev konkurentsivõime probleem, vaid hoopis kaitstakse vajadust vastata täielikult kohaldatavatele riigiabieeskirjadele (75).
(192)
Eeltoodu põhjal leiab komisjon, et vaidlusalused 2004. ja 2005. aasta tariifid ei kuulu ühegi ELi toimimise lepingu artiklis 107 sätestatud erandi reguleerimisalasse. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 sätestatud erandeid ei saa kohaldada, kuna abi ei ole sotsiaalabi, see ei ole ette nähtud loodusõnnetuste või erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks ning seda ei antud Saksamaa jagamisest põhjustatud majandusliku halvemuse korvamiseks. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b ja punktis d sätestatud erandeid ei saa samuti kohaldada, sest abi ei ole antud üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projekti elluviimiseks või mõne liikmesriigi majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks ega kultuuri edendamiseks ja kultuuripärandi säilitamiseks. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandiga seoses nähtub eespool põhjendustes 160-187 esitatud analüüsist, et tariifi ei saa heaks kiita abina majandusarengu edendamiseks niisuguses piirkonnas, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus. Tegevusabi ei kuulu põhimõtteliselt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandi reguleerimisalasse, nagu on osutatud põhjendustes 155-158, ning komisjonil ei ole olnud võimalik kindlaks teha ühtegi eriolukorda, mis võiks käesoleval juhul sellise abi andmist õigustada.
(193)
Komisjon leiab seega, et 2004. aasta ja 2005. aasta tariifid on siseturuga kokkusobimatud.
(194)
Olles jõudnud sellisele järeldusele, ei pea komisjon uurima uue abi ja sellise vana kokkusobimatu abi võimalikku kumulatiivset mõju, millele on osutatud põhjenduses 31, võttes arvesse otsust kohtuasjas Deggendorf.
7. TAGASINÕUDMINE
(195)
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõikes 1 on sätestatud, et ebaseadusliku abi puhul, mis ei sobi kokku siseturuga, tuleb taastada tõhus konkurents, välja arvatud juhul, kui see oleks vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.
(196)
Käesoleval juhul tuleb tagasi nõuda üksnes 2004. aasta tariifid (juhtum C 38/B/04), kuna 2005. aasta tariife (juhtum C 13/06) ei ole veel rakendatud.
7.1. Õiguspärane ootus ja muud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtted, mis võivad takistada abi tagastamist
(197)
Kui abi on antud ilma ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohase eelneva teatamiseta, ei saa abisaaja väljakujunenud kohtupraktika kohaselt õiguspäraselt eeldada, et toetus on seaduslik (76). Hoolikas ettevõtja peaks olema suuteline kindlaks tegema, kas teatamismenetlust on järgitud ja abi on seaduslik.
(198)
Ebaseaduslikult antud abi saaja võib siiski tugineda erandlikele asjaoludele, mille alusel ta sai õiguspäraselt eeldada, et abi on seaduslik, ning keelduda abi tagasimaksmisest (77).
(199)
2004. aasta tariifide saajad ei ole selle kohta esitanud ühtegi väidet, samuti ei ole komisjon kindlaks määranud erandlikke asjaolusid, mis oleks võinud anda abisaajatele õiguse tugineda õiguspärasele ootusele. Eelkõige ei saanud 1996. aasta Alumixi otsuse põhjal tekkida mingeid ootusi selles suhtes, et tariifid ei kujuta endast riigiabi. Nagu on osutatud 2004. aasta menetluse algatamise otsuses (vt põhjendus 37), ei olnud tariifi puhul, mida kasutati vaidlusaluste 2004. aasta tariifide alusena, tegemist esialgse Alumixi korraga, mille kohta komisjon leidis 1996. aastal, et see ei kujutanud endast riigiabi, vaid oli täielikult uus meede, mida Itaalia ametiasutused olid põhjalikult muutnud (eelkõige selle rahastamismehhanismiga seoses) (78) ja ajaliselt pikendanud. Sellises olukorras oleks hoolikas abisaaja kontrollinud uue meetme seaduslikkust.
(200)
Komisjon leiab, et abi tagasinõudmisega ei rikutaks ühtegi muud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtet.
7.2. Tagasinõutavate summade kindlaksmääramine
(201)
Vastavalt komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 (millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (79) V peatükile tuleb koos intressiga tagasi nõuda kõik siseturuga kokkusobimatu abi summad, mida Portovesme, ILA ja Eurallumina 2004. aasta dekreedi artikli 1 alusel said.
(202)
Abi tagasinõudmise eesmärk on taastada abisaajate konkurentsipositsioon, mis neil oli enne siseturuga kokkusobimatu abi andmist, kõrvaldades abiga antud põhjendamatu eelise. Käesoleval juhul võrdub antud eelis soodustariifi ja sellise elektrihinna vahega, mida abisaajad oleksid pidanud maksma turul vaidlusaluste tariifide puudumisel.
(203)
Kõik asjaomased ettevõtjad ostsid tariifide kehtestamise ajal elektrienergiat kahepoolsete lepingute alusel. Riik sekkus lepingus sätestatud hinna subsideerimise teel, makstes hüvitisi. Seetõttu võrdub tagasinõutav summa hüvitistega, mida abisaajad asjaomasel ajavahemikul said (vt põhjendus 30).
8. JÄRELDUS
Komisjon leiab, et nii 2004. kui ka 2005. aasta tariifid kujutavad endast tegevusabi, mille suhtes ei kehti ükski EÜ asutamislepingus sätestatud erand üldisest riigiabi andmise keelust, ning on seetõttu siseturuga kokkusobimatud.
2004. aasta tariifide puhul, mida rakendati õigusvastaselt, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, tuleb kõik abimaksed peatada ning juba makstud abi tagasi nõuda. Tagasinõutav summa vastab kõigi hüvitiste summale, mida tasakaalustusfond maksis äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina.
2005. aasta tariife, millest Itaalia teavitas nõuetekohaselt vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3, ei tohi kohaldada,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Riigiabi, mida Itaalia kavatseb anda äriühingutele Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA ja Syndial SpA 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35 (mis muudeti 14. mai 2005. aasta seaduseks nr 80/2005) artikli 11 lõike 12 alusel, ei ole siseturuga kokkusobiv.
2. Seetõttu ei tohi abi anda.
Artikkel 2
Riigiabi, mida Itaalia õigusvastaselt andis peaministri 6. veebruari 2004. aasta dekreedi artikli 1 alusel, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, ettevõtjale Portovesme Srl 12 845 892,82 euro ulatuses, ettevõtjale Eurallumina SpA 5 208 152,05 euro ulatuses ning ettevõtjale ILA SpA 291 120,27 euro ulatuses, ei ole siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 3
1. Itaalia peab abisaajatelt artiklis 2 osutatud abi tagasi nõudma.
2. Tagasinõutavalt summalt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil summa abisaaja käsutusse anti, kuni selle tegeliku tagasimaksmiseni.
3. Intress arvutatakse liitintressina kooskõlas määruse (EÜ) nr 794/2004 V peatükiga.
4. Itaalia tühistab kõik artiklis 2 osutatud tegemata abimaksed alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast.
Artikkel 4
1. Artiklis 2 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Itaalia tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul pärast otsuse teatavakstegemise kuupäeva.
Artikkel 5
1. Itaalia esitab kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist komisjonile järgmise teabe:
a)
abisaajalt tagasi nõutav kogusumma (põhisumma ja intressid);
b)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
c)
dokumendid, mis tõendavad, et abisaajale on antud korraldus abi tagastada.
2. Itaalia teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud siseriiklike meetmete edenemisest, kuni artiklis 2 osutatud abi on täies ulatuses tagasi makstud. Itaalia esitab komisjoni nõudmisel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Samuti annab Itaalia üksikasjalikku teavet abisaaja tagasimakstud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 6
Käesolev otsus on adresseeritud Itaalia Vabariigile.
Brüssel, 23. veebruar 2011