DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS FORORDNING (EU) Nr. 469/2014
af 16. april 2014
om ændring af forordning (EF) nr. 2157/1999 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (ECB/1999/4)
(ECB/2014/18)
STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 132, stk. 3,
under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 34.3 og 19.1,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (1), navnlig artikel 6, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den Europæiske Centralbank (ECB) har anvendt Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 2157/1999 (ECB/1999/4) (2) til at pålægge sanktioner inden for sine forskellige kompetenceområder, herunder navnlig i forbindelse med gennemførelsen af Unionens monetære politik, betalingssystemernes funktion og indsamlingen af statistisk information.
(2)
I henhold til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (3) er ECB berettiget til at pålægge de kreditinstitutter, som den fører tilsyn med, administrative økonomiske bøder, når disse institutter ikke overholder et krav i umiddelbart gældende EU-ret, og sanktioner, når de ikke overholder ECB-forordninger eller -afgørelser.
(3)
ECB har vedtaget forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17) (4), der yderligere specificerer procedurerne for ECB's, de kompetente nationale myndigheders og de udpegede nationale myndigheders udførelse af deres tilsynsopgaver i henhold til forordning (EU) nr. 1024/2013. Forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17) indeholder bestemmelser om procedurerne for ECB's og de kompetente nationale myndigheders pålæggelse af administrative sanktioner på det tilsynsmæssige område.
(4)
ECB har vedtaget henstilling ECB/2014/19 (5) for at fastsætte en sammenhængende ordning for ECB's pålæggelse af sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver i henhold til forordning (EU) nr. 1024/2013 og forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17).
(5)
Forordning (EF) nr. 2157/1999 bør præciseres således, at den kun finder anvendelse, når ECB pålægger sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine ikke-tilsynsmæssige centralbankopgaver, mens forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17) finder anvendelse, når ECB pålægger administrative sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.
(6)
ECB bør tage hensyn til alvorligheden af den påtænkte sanktion, når de proceduremæssige regler, der finder anvendelse ved indledningen og gennemførelsen af overtrædelsesproceduren i forordning (EF) nr. 2532/98, specificeres yderligere.
(7)
Forordning (EF) nr. 2157/1999 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Ændringer
Forordning (EF) nr. 2457/1999 ændres således:
1.
En ny artikel 1a indsættes efter artikel 1:
»Artikel 1a
Anvendelsesområde
Denne forordning finder kun anvendelse på de sanktioner, som ECB kan pålægge i forbindelse med udførelsen af sine ikke-tilsynsmæssige centralbankopgaver. Den finder ikke anvendelse på de administrative sanktioner, som ECB kan pålægge i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.«
2.
En ny artikel 1b indsættes efter artikel 1a:
»Artikel 1b
Uafhængig undersøgelsesenhed
1. For at kunne træffe beslutning om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure i henhold til artikel 2, og om beføjelserne i artikel 3 skal udøves, opretter ECB en intern uafhængig undersøgelsesenhed (herefter »undersøgelsesenhed«) bestående af efterforskere, som udfører deres undersøgelsesfunktioner uafhængigt af Direktionen og Styrelsesrådet, og som ikke deltager i Direktionens og Styrelsesrådets drøftelser.
2. Hvis ECB finder, at der er grund til at formode at en eller flere overtrædelser finder eller har fundet sted, henvises sagen til Direktionen.
3. Hvis Direktionen finder, at den relevante sanktion vil overskride tærsklen i artikel 10, stk. 1, finder den forenklede procedure i artikel 10 ikke anvendelse, og Direktionen henviser sagen til undersøgelsesenheden. Undersøgelsesenheden træffer beslutning om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure.
4. Alle henvisninger til ECB i artikel 2-4, artikel 5, stk. 1-3, og artikel 6 skal læses som en henvisning til ECB's undersøgelsesenhed, eller hvor den forenklede procedure i henhold til artikel 10 finder anvendelse, til Direktionen.
5. Henvisningerne i denne artikel berører ikke den kompetente nationale centralbanks kompetence til at indlede en overtrædelsesprocedure og til at foretage en undersøgelse i henhold til denne forordning.«
3.
Artikel 2, stk. 1, erstattes af følgende:
»1. Der kan kun indledes én overtrædelsesprocedure mod det samme foretagende baseret på de samme faktiske omstændigheder. Derfor kan hverken ECB eller den kompetente nationale centralbank træffe beslutning om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure, før de har informeret og konsulteret hinanden.«
4.
Artikel 2, stk. 3, erstattes af følgende:
»3. Det er tilladt ECB eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank efter anmodning at bistå og samarbejde med den anden part ved gennemførelsen af en overtrædelsesprocedure og navnlig at fremsende alle de oplysninger, der måtte anses for relevante.«
5.
En ny artikel 7a indsættes efter artikel 7:
»Artikel 7a
Fremlæggelse af et forslag for Direktionen
1. Hvis undersøgelsesenheden eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank, efter at overtrædelsesproceduren er afsluttet, er af den opfattelse, at det pågældende foretagende bør pålægges en sanktion, skal den fremlægge et forslag for Direktionen, der fastslår, at det pågældende foretagende har begået en overtrædelse og specificerer størrelsen af den sanktion, der påtænkes pålagt.
2. Den undersøgende enhed eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank baserer udelukkende sit forslag på de faktiske omstændigheder og påklagede forhold, som det pågældende foretagende har haft mulighed for at fremsætte bemærkninger om.
3. Hvis Direktionen finder, at det dossier, som undersøgelsesenheden eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank har fremlagt, er ufuldstændigt, kan den tilbagevise dossiet til undersøgelsesenheden eller den kompetente nationale centralbank vedlagt en begrundet anmodning om yderligere oplysninger.
4. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier er enig med undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag om at pålægge det pågældende foretagende en sanktion, vedtager den en afgørelse i overensstemmelse med det forslag, som undersøgelsesenheden eller den kompetente nationale centralbank har fremlagt.
5. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier finder, at de faktiske omstændigheder, der er beskrevet i undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag ikke synes at udgøre tilstrækkeligt bevis for en overtrædelse, kan Direktionen vedtage en afgørelse om at lukke sagen.
6. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier er enig i, at det pågældende foretagende i henhold til undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag har begået en overtrædelse, men uenig i den foreslåede sanktion, vedtager den en afgørelse, der specificerer en passende sanktion.
7. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier ikke er enig i undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag, men konkluderer, at det pågældende foretagende har begået en anden overtrædelse, eller at der er et andet faktuelt grundlag for undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag, underretter den skriftligt det pågældende foretagende herom og om de påklagede forhold.
8. Direktionen vedtager en afgørelse, der fastslår, hvorvidt det pågældende foretagende har begået en overtrædelse eller ej, og specificerer sanktionen, såfremt en sådan skal pålægges. Afgørelser vedtaget af Direktionen baserer sig udelukkende på faktiske omstændigheder og påklagede forhold, som det pågældende foretagende har haft mulighed for at fremsætte bemærkninger om.«
Artikel 2
Afsluttende bestemmelser
Denne forordning træder i kraft dagen efter dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i henhold til traktaterne.
Udfærdiget i Frankfurt am Main, den .
REGOLAMENTO N. 469/2014 DELLA BANCA CENTRALE EUROPEA
del 16 aprile 2014
che modifica il Regolamento (CE) n. 2157/1999 sul potere della Banca centrale europea di irrogare sanzioni (BCE/1999/4)
(BCE/2014/18)
IL CONSIGLIO DIRETTIVO DELLA BANCA CENTRALE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 132, paragrafo 3,
visto lo Statuto del Sistema europeo di banche centrali e della Banca centrale europea, in particolare l’articolo 34.3 e l’articolo 19.1,
visto il Regolamento (CE) n. 2532/98 del Consiglio, del 23 novembre 1998, sul potere della Banca centrale europea di irrogare sanzioni (1), in particolare l’articolo 6, paragrafo 2,
considerando quanto segue:
(1)
La Banca centrale europea ha fatto applicazione del Regolamento (CE) n. 2157/1999 della Banca centrale europea (BCE/1999/4) (2) al fine di irrogare sanzioni nei vari settori di sua competenza, ivi comprese, in particolare, l’attuazione della politica monetaria dell’Unione, la gestione dei sistemi di pagamento e la raccolta di informazioni statistiche.
(2)
Il Regolamento del Consiglio (UE) n. 1024/2013 (3) legittima la BCE a irrogare nei confronti degli enti creditizi su cui esercita la vigilanza sanzioni amministrative pecuniarie quando tali enti violano gli obblighi derivanti dal diritto dell’Unione direttamente applicabile e sanzioni in caso di violazione di regolamenti o decisioni della BCE.
(3)
La BCE ha adottato il Regolamento (UE) n. YYY/2014 (BCE/2014/17) (4) al fine di specificare ulteriormente le procedure che regolano l’esercizio da parte della BCE, delle autorità nazionali competenti e delle autorità nazionali designate, dei loro compiti in materia di vigilanza di cui al Regolamento (UE) n. 1024/2013. Il Regolamento (UE) n. YYY/2014 (BCE/2014/17) contiene disposizioni relative alla procedura per l’irrogazione di sanzioni amministrative da parte della BCE e delle autorità nazionali competenti nel settore della vigilanza.
(4)
Al fine di istituire un regime coerente per l’irrogazione di sanzioni da parte della BCE nell’esercizio dei suoi compiti in materia di vigilanza ai sensi del Regolamento (UE) n. 1024/2013 e del Regolamento (UE) n. YYY/2014 (BCE/2014/17), la BCE ha adottato la Raccomandazione BCE/2014/19 (5).
(5)
È opportuno modificare il Regolamento (CE) n. 2157/1999 al fine di chiarire che esso trova applicazione esclusivamente in riferimento all’irrogazione di sanzioni da parte della BCE nell’esercizio dei suoi compiti di banca centrale diversi dai compiti in materia di vigilanza, mentre il Regolamento (UE) n. YYY/2014 (BCE/2014/17) si applica all’irrogazione di sanzioni amministrative da parte della BCE nell’esercizio dei suoi compiti in materia di vigilanza.
(6)
All’atto dell’ulteriore specificazione delle regole di procedura applicabili all’avvio e allo svolgimento della procedura per infrazione di cui al Regolamento (CE) n. 2532/98, la BCE dovrebbe tenere conto del livello di gravità della sanzione prevista.
(7)
Pertanto, è opportuno modificare di conseguenza il Regolamento (CE) n. 2157/1999.
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Modifiche
Il regolamento (CE) n. 2157/1999 è modificato come segue:
1)
dopo l’articolo 1, è inserito il nuovo articolo 1 bis:
«Articolo 1 bis
Ambito d’applicazione
Il presente regolamento si applica esclusivamente alle sanzioni irrogabili dalla BCE nell’esercizio dei suoi compiti di banca centrale diversi dai compiti in materia di vigilanza. Esso non si applica alle sanzioni amministrative irrogabili dalla BCE nell’esercizio dei suoi compiti in materia di vigilanza.»;
2)
dopo l’articolo 1 bis, è inserito il nuovo articolo 1 ter:
«Article 1 ter
Unità di indagine indipendente
1. Al fine di decidere se avviare o meno la procedura per infrazione ai sensi dell’articolo 2 ed esercitare i poteri di cui all’articolo 3, la BCE istituisce, al proprio interno, un’unità di indagine indipendente (in seguito, “unità di indagine”) composta da funzionari inquirenti che svolgono le proprie funzioni di indagine in modo indipendente rispetto al Comitato esecutivo e al Consiglio direttivo e non prendono parte alle deliberazioni del Comitato esecutivo e del Consiglio direttivo.
2. Se la BCE reputa che vi sia motivo per sospettare che una o più infrazioni siano in corso o siano state commesse, la questione è rimessa al Comitato esecutivo.
3. Se il Comitato esecutivo ritiene che la sanzione applicabile possa eccedere il limite di cui all’articolo 10, paragrafo 1, la procedura semplificata di cui all’articolo 10 non trova applicazione e il Comitato esecutivo rimette la questione all’unità di indagine. L’unità di indagine adotta una decisione in merito all’avvio o meno della procedura per infrazione.
4. I riferimenti alla BCE contenuti negli articoli da 2 a 4, nell’articolo 5, paragrafi da 1 a 3, e nell’articolo 6 sono interpretati come riferimenti all’unità di indagine della BCE o, qualora trovi applicazione la procedura semplificata di cui all’articolo 10, al Comitato esecutivo.
5. Le disposizioni del presente articolo fanno salva la competenza della banca centrale nazionale competente ad avviare una procedura per infrazione e a condurre un accertamento in conformità al presente regolamento»;
3)
l’articolo 2, paragrafo 1, è sostituito dal seguente:
«1. Non è possibile avviare più di una procedura per infrazione nei confronti della stessa impresa sulla base dei medesimi elementi di fatto. A tal fine, la BCE o, se del caso, la banca centrale nazionale competente non adottano alcuna decisione in merito all’avvio di una procedura di infrazione prima di essersi scambiati informazioni e reciprocamente consultati.»;
4)
l’articolo 2, paragrafo 3 è sostituito dal seguente:
«3. La BCE o, se del caso, la banca centrale nazionale competente hanno, su richiesta, la facoltà di prestarsi mutua assistenza e di collaborare tra loro nell’espletamento della procedura per infrazione, in particolare trasmettendosi tutte le informazioni considerate pertinenti.»;
5)
dopo l’articolo 7, è inserito il nuovo articolo 7 bis:
«Articolo 7 bis
Presentazione di una proposta al Comitato esecutivo
1. Se l’unità di indagine o la banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, ritiene, al termine della procedura per infrazione, che debba essere irrogata una sanzione nei confronti dell’impresa interessata, essa presenta una proposta al Comitato esecutivo, in cui conclude che l’impresa in questione ha commesso un’infrazione e specifica l’ammontare della sanzione da irrogare.
2. L’unità di indagine o la banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, basa la propria proposta esclusivamente sui fatti e sugli addebiti in relazione ai quali l’impresa interessata ha avuto la possibilità di presentare commenti.
3. Se il Comitato esecutivo ritiene che il fascicolo trasmesso dall’unità di indagine o dalla banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, sia incompleto, esso può restituire il fascicolo all’unità di indagine o alla banca centrale nazionale competente, unitamente ad una richiesta motivata di informazioni aggiuntive.
4. Se il Comitato esecutivo, sulla base di un fascicolo completo, concorda con la proposta dell’unità di indagine o della banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, di irrogare una sanzione nei confronti dell’impresa interessata, esso adotta una decisione conforme alla proposta presentata dall’unità di indagine o dalla banca centrale nazionale competente.
5. Se il Comitato esecutivo, sulla base di un fascicolo completo, ritiene che i fatti descritti nella proposta dell’unità di indagine o della banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, non costituiscano prova sufficiente di un’infrazione, esso adotta una decisione con cui archivia il caso.
6. Se il Comitato esecutivo, sulla base di un fascicolo completo, concorda che l’impresa ha commesso un’infrazione, come concluso nella proposta dell’unità di indagine o della banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, ma non concorda con la sanzione proposta, esso adotta una decisione in cui specifica la sanzione che ritiene appropriata.
7. Se il Comitato esecutivo, sulla base di un fascicolo completo, non concorda con la proposta dell’unità di indagine o della banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, ma ritiene che l’impresa in questione abbia commesso un’infrazione diversa, o che sussistano presupposti di fatto differenti per la proposta dell’unità di indagine o della banca centrale nazionale competente, a seconda del caso, esso informa per iscritto l’impresa in questione circa le proprie conclusioni e gli addebiti ad essa contestati.
8. Il Comitato esecutivo adotta una decisione in cui stabilisce se l’impresa ha commesso o meno un’infrazione e specifica l’eventuale sanzione da irrogare. Le decisioni adottate dal Comitato esecutivo si fondano esclusivamente sui fatti e sugli addebiti in relazione ai quali l’impresa interessata ha avuto la possibilità di presentare commenti.».
Articolo 2
Disposizioni finali
Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo a quello della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri, conformemente ai Trattati.
Fatto a Francoforte sul Meno, il