20010528
Решение на Съвета
от 28 май 2001 година
за предаване на проби от контролирани вещества
(2001/419/ПВР)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, по-специално член 30, член 31 и член 34, параграф 2, буква в) от него,
като взе предвид инициативата на Кралство Швеция,
като взе предвид становището на Европейския парламент [1],
като има предвид, че:
(1) Борбата срещу незаконното производство и трафик на наркотици е въпрос на обща загриженост за правоприлагащите и съдебните органи в държавите-членки.
(2) Възможността за законно предаване на проби от иззети контролирани вещества между органите на държавите-членки с цел разкриване, разследване и съдебно преследване на криминални престъпления или извършване на съдебномедицински анализ би подобрила ефективността на борбата срещу незаконното производство и трафик на наркотици.
(3) В момента не съществуват юридически обвързващи правила, които да регламентират предаването на проби от иззети контролирани наркотични вещества между органите на държавите-членки. Поради това следва да се създаде система на равнище Европейския съюз, която да позволява законосъобразното предаване на такива проби. Тази система следва да се прилага за всички форми на предаване на проби от иззети контролирани вещества между държавите-членки. Предаването следва да се основава на споразумение между изпращащата и получаващата държава-членка.
(4) Предаването следва да се осъществява по сигурен начин, който да изключва възможността от злоупотреба с транспортираните проби,
РЕШИ:
Член 1
Създаване на система за предаване на проби
1. Настоящото решение установява система за предаване на проби от контролирани вещества между държавите-членки.
2. Предаването на проби от контролирани вещества (по-долу наричани "проби") се счита законно във всички държави-членки, когато се извършва в съответствие с настоящото решение.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящото решение контролирано вещество е:
а) всяко вещество, естествено или синтетично, посочено в списък I или II на Единната конвенция на Организацията на обединените нации за наркотичните вещества от 1961 г., изменена и допълнена с Протокола от 1972 година;
б) всяко вещество, посочено в преразгледаните списъци I, II, III, и IV на Конвенцията на Организацията на обединените нации за психотропните вещества от 1971 година;
в) всяко вещество, предмет на мерки за контрол, постановени съгласно член 5, параграф 1 от Съвместно действие 97/396/ПВР от 16 юни 1997 г. относно обмена на информация, оценката на риска и контрола на нови синтетични наркотици [2].
Член 3
Национални органи за контакт
1. Всяка държава-членка определя национален орган за контакт за прилагане на настоящото решение.
2. Информацията относно определените национални органи за контакт включително последващите изменения се изпраща на Генералния секретариат на Съвета, който публикува информацията в Официален вестник.
3. Националните органи за контакт при необходимост съвместно с други съответни национални органи са единствените компетентни органи, които издават разрешение за предаването на проби съгласно настоящото решение независимо от съответните разпоредби за правна взаимопомощ по наказателни дела.
Член 4
Споразумение за предаване на проби и потвърждение за получаване
1. Националният орган за контакт на държавата-членка, която възнамерява да изпрати проба, и националният орган за контакт на държавата-членка, за която е предназначена пробата, се договарят за начина на транспортиране, преди да се осъществи предаването. За целта те използват формуляра за предаване на проба, даден в приложението.
2. Когато предаването на пробата включва транспортиране през територията на друга държава-членка (по-долу наричана "държава-членка на транзитно преминаване"), националният орган за контакт на изпращащата държава-членка съответно информира националния орган за контакт на тази държава-членка на транзитно преминаване за планирания превоз. За целта всяка държава-членка на транзитно преминаване получава екземпляр от надлежно попълнения формуляр за предаване на проба, преди да започне предаването.
3. Получаващата държава-членка потвърждава на изпращащата държава-членка получаването на пробата.
Член 5
Начин на транспортиране
1. Пробите се транспортират по сигурен начин.
2. Следните начини за транспортиране се считат за сигурни:
а) транспортиране от служител на изпращащата или на получаващата държава-членка;
б) транспортиране по куриер;
в) транспортиране с дипломатическа поща;
г) транспортиране с препоръчана (бърза) поща.
3. През цялото време на транспортиране пробата се придружава от посочения в член 4 надлежно попълнен формуляр за предаване на проба.
4. Органите на участващите държави-членки не възпрепятстват или не задържат никое транспортиране, придружавано от надлежно попълнения формуляр за предаване на проба, освен ако имат съмнения относно законността на транспортирането. В случай на съмнения относно законността на формуляра за предаване на проба националният орган за контакт на държавата-членка, която задържа транспортирането, незабавно се свързва с националните органи за контакт на държавите-членки, които отговарят за попълването на формуляра за предаване на проба, с цел изясняване на въпроса.
5. Ако избраният начин за транспортиране е чрез служител на изпращащата или на получаващата държава-членка, на този служител не се разрешава да носи униформа. Освен това той няма право да изпълнява никакви оперативни задачи във връзка с транспортирането, освен ако те са съвместими с приложимото национално законодателство и изпращащата, получаващата или държавата-членка на транзитно преминаване са дали съгласие за това. При пътуване със самолет се използват само авиокомпании, регистрирани в една от държавите-членки.
Член 6
Количество и използване на пробата
1. Пробата не надвишава количеството, прието за необходимо за правоприлагащи и съдебни цели или за анализ на проби.
2. Изпращащата и получаващата държави-членки взаимно се договарят за използването на пробата в получаващата държава-членка, като се разбира, че пробите могат да се използват за разкриване, разследване и съдебно преследване на криминални престъпления или за извършване на съдебномедицински анализ на пробите.
Член 7
Оценка
1. Настоящото решение подлежи на оценка от Съвета най-малко две години и не повече от пет години след влизането му в сила.
2. За целите на оценката националният орган за контакт на всяка изпращаща държава-членка съхранява в архивите си в продължение най-малко на пет години копие от всеки издаден формуляр за предаване на проба.
Член 8
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила от 1 юли 2001 година.
Съставено в Брюксел на 28 май 2001 година.
Rådets beslut
av den 28 maj 2001
om översändande av prover med kontrollerade ämnen
(2001/419/RIF)
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT
med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 30, 31 och 34.2 c i detta,
med beaktande av Konungariket Sveriges initiativ,
med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1), och
av följande skäl:
(1) Kampen mot olaglig framställning av och handel med narkotika är en fråga av gemensamt intresse för de brottsbekämpande och rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna.
(2) Möjligheten att på lagligt sätt översända prover med beslagtagna kontrollerade ämnen mellan medlemsstaternas myndigheter för att avslöja, utreda och beivra brott eller för kriminalteknisk analys av proverna skulle effektivisera kampen mot olaglig framställning av och handel med narkotika.
(3) Det finns för närvarande inga rättsligt bindande regler för översändande av prover av beslagtagna kontrollerade narkotiska ämnen mellan medlemsstaternas myndigheter. Ett system för lagligt översändande av sådana prover bör därför inrättas på Europeiska unionens nivå. Detta system bör gälla alla former av översändande av prover med kontrollerade ämnen mellan medlemsstaterna. Till grund för översändandet bör ligga en överenskommelse mellan den sändande medlemsstaten och den mottagande medlemsstaten.
(4) Översändandet bör ske på ett säkert sätt och som garanterar att de transporterade proverna inte kan missbrukas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Inrättande av ett system för översändande av prover
1. Genom detta beslut inrättas ett system för översändande mellan medlemsstaterna av prover med kontrollerade ämnen.
2. Översändande av prover med kontrollerade ämnen (nedan kallade prover) skall anses vara lagligt i samtliga medlemsstater när det sker i enlighet med detta beslut.
Artikel 2
Definitioner
I detta beslut avses med kontrollerade ämnen:
a) Naturliga eller syntetiska ämnen på lista I eller II i 1961 års FN-konvention ersättande äldre konventioner rörande narkotika och samma konvention såsom den ändrats genom 1972 års protokoll.
b) Ämnen på de reviderade förteckningarna I, II, III och IV i 1971 års FN-konvention om psykotropa ämnen.
c) Ämnen som omfattas av kontrollåtgärder som vidtas i enlighet med artikel 5.1 i gemensam åtgärd 97/396/RIF av den 16 juni 1997 om informationsutbyte, riskbedömning och kontroll av syntetiska droger(2).
Artikel 3
Nationella kontaktpunkter
1. Varje medlemsstat skall utse en nationell kontaktpunkt i syfte att genomföra detta beslut.
2. Uppgifter om de utsedda nationella kontaktpunkterna samt senare ändringar skall översändas till rådets generalsekretariat, som skall offentliggöra uppgifterna i Officiella tidningen.
3. De nationella kontaktpunkterna skall, vid behov tillsammans med andra relevanta nationella organ, vara de enda organ som har behörighet att tillåta att prover översänds enligt detta beslut, utan hinder av relevanta bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål.
Artikel 4
Överenskommelse om översändande av prover och bekräftelse av mottagandet
1. Den nationella kontaktpunkten i den medlemsstat som avser att skicka provet och den nationella kontaktpunkten i den medlemsstat som är den avsedda mottagaren av ett prov, skall komma överens om transporten innan översändandet äger rum. De skall härvid använda det formulär för översändande av prover som återfinns i bilagan.
2. När översändandet av ett prov innefattar transport genom en annan medlemsstats territorium (nedan kallad transiteringsmedlemsstat) skall den nationella kontaktpunkten i en sådan transiteringsmedlemsstat därefter informeras av den nationella kontaktpunkten i den översändande medlemsstaten om den planerade transporten. I detta syfte skall varje transiteringsmedlemsstat motta ett exemplar av det vederbörligen ifyllda formuläret för översändande av prover innan översändandet påbörjas.
3. Den mottagande medlemsstaten skall till den avsändande medlemsstaten bekräfta mottagandet av provet.
Artikel 5
Transportsätt
1. Transporten av prover skall genomföras på ett säkert sätt.
2. Följande transportsätt skall betraktas som säkra transportmetoder:
a) Med en tjänsteman från den medlemsstat som skickar eller mottar provet.
b) Med kurir.
c) Med diplomatpost.
d) Genom rekommenderad (express) försändelse.
3. Det i vederbörlig ordning ifyllda formulär för översändande av prover som avses i artikel 4 skall åtfölja provet under hela transporten.
4. De berörda medlemsstaternas myndigheter får inte förhindra eller försena transporter som åtföljs av ett i vederbörlig ordning ifyllt formulär för översändande av prover, såvida de inte tvivlar på huruvida transporten genomförs lagligt. Om det råder tvivel om formulärets rättsliga status skall den nationella kontaktpunkten i den medlemsstat som kvarhåller transporten utan dröjsmål kontakta de nationella kontaktpunkterna i de medlemsstater som är ansvariga för ifyllandet av formuläret, för att klargöra frågan.
5. Om det transportsätt som valts är transport med en tjänsteman från den medlemsstat som skickar eller mottar provet, får inte tjänstemannen bära uniform. Vidare får han/hon inte genomföra några andra operativa uppgifter i samband med transporten, såvida det inte är förenligt med tillämplig nationell lagstiftning och har överenskommits av sändar-, transiterings- eller mottagarmedlemsstaten. Vid flygresa får endast flygbolag som är registrerade i en av medlemsstaterna användas.
Artikel 6
Provets kvantitet och användning
1. Ett prov får inte överstiga den mängd som anses nödvändig för brottsbekämpande eller rättsliga ändamål eller för provanalysen.
2. Den sändande medlemsstaten och den mottagande medlemsstaten skall komma överens om hur provet skall användas inom den mottagande medlemsstaten, varvid skall gälla att prov får användas för att avslöja, utreda och beivra brott eller för kriminalteknisk provanalys.
Artikel 7
Utvärdering
1. Detta beslut skall utvärderas inom rådet efter minst två och högst fem år efter det att det har trätt i kraft.
2. Med tanke på utvärderingen skall den nationella kontaktpunkten i den sändande medlemsstaten under en period på åtminstone fem år förvara en kopia av samtliga utfärdade formulär för översändande av prover i sina arkiv.
Artikel 8
Ikraftträdande
Detta beslut blir gällande den 1 juli 2001.
Utfärdat i Bryssel den 28 maj 2001.