РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2009 година
относно схемите за държавни помощи C 6/04 (ex NN 70/01) и C 5/05 (ex NN 71/04), приведени в действие от Италия в полза на производителите на парникови култури (освобождаване от акцизи върху газьол, използван за отопление на парници)
(нотифицирано под номер C(2009) 5497)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2009/944/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и след като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писма от 28 септември 2000 г. и от 17 октомври 2000 г. службите на Комисията, въз основа на сведенията на тяхно разположение, поискаха уточнения от италианските органи по отношение на частичното освобождаване от акцизи, прилагани върху използвания в земеделието газьол съгласно Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г., с който се въвеждат неотложни мерки в областта на данъците върху доходите на физическите лица и акцизите.
(2)
Италианските органи изпратиха на Комисията поисканите уточнения с писма от 31 октомври 2000 г. и от 3 ноември 2000 г.
(3)
След като разгледаха тези уточнения, с писмо от 20 ноември 2000 г. службите на Комисията поискаха от италианските органи нова поредица сведения относно освобождаването от акцизи.
(4)
Тъй като не получиха отговор в определения в горепосоченото писмо четириседмичен срок, с писмо от 26 април 2001 г. службите на Комисията изпратиха напомнително писмо на италианските органи, в което се уточнява, че при липса на действия от тяхна страна, си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за предоставяне на информация по смисъла на член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (1) (впоследствие член 88).
(5)
С писмо от 10 май 2001 г. Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз изпрати на Комисията допълващата информация, поискана от италианските органи с писмо от 26 април 2001 г.
(6)
С писмо от 2 август 2001 г. службите на Комисията, въз основа на горепосочената информация, обявиха, че е образувана преписка за ненотифицирана държавна помощ, заведена под номер NN 70/01, и поискаха нови сведения от италианските органи.
(7)
Тъй като не получиха отговор в определения срок, с писмо от 1 юли 2003 г. службите на Комисията изпратиха ново напомняне на италианските органи, като насочиха отново вниманието им върху обстоятелството, че при неспазване на четириседмичния срок за отговор си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Определеният срок за отговор изтече в началото на август 2003 г.
(8)
Тъй като не получиха отговор след изтичане на горепосочения срок, с Решение от 10 октомври 2003 г. (2) Комисията разпореди на Италия да съобщи всички сведения, поискани с писмо от 2 август 2001 г., като уточни, че при липса на отговор от страна на италианските органи си запазва правото да открие процедура по член 88, параграф 2 от Договора.
(9)
Тъй като не получи отговор на разпореждането за предоставяне на информация, с писмо от 19 февруари 2004 г. Комисията съобщи на италианските органи решението да открие процедура по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на разпоредбите на член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г. (преписка C 6/04).
(10)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията прикани заинтересованите страни да представят коментари относно въпросната схема за помощи.
(11)
Комисията получи коментари относно схемата за помощи от заинтересовани трети лица, като препрати тези коментари на Италия с писмо от 27 април 2004 г. и предостави на страната възможност да отговори на коментарите.
(12)
Италия не представи отговор на коментарите, но след като поиска и получи отсрочка за предоставяне на отговор по откритата процедура по член 88, параграф 2 от Договора, изпрати отговор по съществото на процедурата с писмо от 21 юни 2004 г., заведено на 25 юни 2004 г.
(13)
След изпращането на писмото от 19 февруари 2004 г., в което се съобщава за откриването на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на разпоредбите на член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г., Комисията взе предвид сведения, според които производителите на парникови култури в действителност се ползват с пълно освобождаване от акцизи върху газьола, използван за отопление на парници. С факс от 10 юни 2004 г. Комисията поиска от италианските органи сведения във връзка с това допълнително освобождаване.
(14)
С писмо от 28 юли 2004 г., заведено на 3 август 2004 г., Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на италианските органи на цитираното писмо от 10 юни 2004 г. От посочения по-горе отговор става ясно, че споменатото допълнително освобождаване е въведено с различни норми: член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., член 13, алинея 3 от Закон № 448 от 21 декември 2001 г., член 19, алинея 4 от Закон № 289 от 27 декември 2002 г. и член 2, алинея 4 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г.
(15)
Въз основа на тези сведения службите на Комисията решиха да образуват нова преписка за ненотифицирани помощи, заведена под номер NN 71/04, с цел проверка на съвместимостта на посоченото допълнително освобождаване с общия пазар и информираха за това италианските органи с писмо от 4 ноември 2004 г.
(16)
С писмо от 24 януари 2005 г. Комисията съобщи на италианското правителство решението за откриване на процедура по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО по отношение на посоченото допълнително освобождаване, въведено с член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., с член 13, алинея 3 от Закон № 448 от 21 декември 2001 г., с член 19, алинея 4 от Закон № 289 от 27 декември 2002 г. и с член 2, алинея 4 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г. (преписка C 5/05).
(17)
Решението за откриване на процедура бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят коментари по въпросната схема за помощи.
(18)
Комисията не получи коментари по въпроса от страна на трети заинтересовани лица.
(19)
С писмо от 21 февруари 2005 г., заведено на 22 февруари 2005 г., Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на италианските органи във връзка с процедурата по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на посоченото допълнително освобождаване.
(20)
С писмо от 27 септември 2007 г. службите на Комисията поискаха от италианските органи допълнителни сведения относно въпросните помощи и отговори по откриването на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора. По-специално, италианските органи бяха призовани да уточнят хипотезата, според която помощите се вписват в логиката на италианската данъчна система, и да анализират въпроса дали тези помощи не могат да бъдат обосновани в контекста на разпоредбите на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда, приложими към момента на предоставяне на помощите (5). На италианските органи беше даден едномесечен срок, за да отговорят на искането за допълване на информацията.
(21)
При липсата на отговор от страна на италианските органи службите на Комисията изпратиха напомнително писмо с факс от 15 октомври 2008 г., в което се уточнява, че при непредоставяне на отговор в допълнителен едномесечен срок си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за предоставяне на информация по член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(22)
Тъй като не получи отговор в определения срок, Комисията изпрати на Италия горепосоченото разпореждане с писмо от 5 декември 2008 г. (6)
(23)
С електронно съобщение от 5 февруари 2009 г., заведено на 9 февруари 2009 г., Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на италианските органи на цитираното разпореждане.
(24)
След среща със службите на Комисията от 21 април 2009 г. италианските органи им връчиха ново писмо, предадено от Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз на 19 май 2009 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(25)
Член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г. предвижда, че в периода от 3 октомври до 31 декември 2000 г. по отношение на газьола, използван за отопление на парници, се прилага акцизен данък в размер на 5 % от предвидената ставка за газьола, използван за гориво.
(26)
Член 6, алинея 1 от цитирания декрет-закон предвижда, че през същия период ставките на акциза за газьол, използван в селското стопанство, са в размер на 22 % от приложимата ставка за газьол, използван за гориво, а акцизът за бензин е в размер на 49 % от обичайната ставка.
(27)
Член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., член 13, алинея 3 от Закон № 448 от 21 декември 2001 г., член 19, алинея 4 от Закон № 289 от 27 декември 2002 г. и член 2, алинея 4 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г. въвеждат пълно освобождаване от акциз върху газьол, използван за отопление на парници в Италия. Това освобождаване обхваща следните периоди: от 1 януари до 30 юни 2001 г., цялата 2002 г., цялата 2003 г. и цялата 2004 г.
III. ОТКРИВАНЕ НА ПЪРВАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА (ПРЕПИСКА C 6/04)
(28)
Комисията откри процедура по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на разпоредбите на член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г. поради съмнения относно съвместимостта с общия пазар на освобождаването от акциз в размер на допълнителни 17 процентни пункта, предоставено на производителите на парникови култури, които използват газьол за отопление на парници, по отношение на останалите субекти в селскостопанския сектор. Тези съмнения произхождат от обстоятелството, че независимо от разпореждането за предоставяне на информация, италианските органи не представиха никакви факти, доказващи допустимостта на освобождаванията в съответствие с правилата на конкуренцията (в действителност те дори не отговарят на разпореждането). Освен това съмненията се потвърждават от проблемната допустимост на освобождаванията в контекста на разпоредбите на Директива 92/81/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. относно хармонизиране на структурата на акцизите върху минералните масла (7) и на директивата за отмяната ѝ, а именно Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (8).
IV. РЕАКЦИЯ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ ВЪВ ВРЪЗКА С ОТКРИВАНЕТО НА ПЪРВАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(29)
В писмото от 21 юни 2004 г. италианските органи посочиха, че освобождаванията от акциз не могат да се считат за държавни помощи, а трябва да бъдат разглеждани в контекста на член 8, параграф 2, буква е), както и на член 15, параграф 3 от директиви 92/81/ЕИО и 2003/96/ЕО. По тяхно мнение парниковите култури спадат към категорията „обработки в селскостопанския и овощарския сектор“, по отношение на които нормативната уредба на Общността предоставя възможност на държавите-членки да прилагат частично или пълно освобождаване от акцизи, а освобождаването от акцизи за парниковите култури не въвежда каквато и да било дискриминация в сектора на селското стопанство и овощарството, свързана с разграничаване между освобождаванията, доколкото всички субекти са напълно свободни да избират между култури, отглеждани на открито, и парникови култури.
(30)
Според италианските органи оспорваната схема е изключително от данъчно естество и трябва да бъде оценявана от тази гледна точка, за да се позволи анализ в общ контекст, който да обхваща всички държави от Съюза и по този начин се избегне рискът разглеждането на отделен национален случай извън тази рамка да стане повод за отклонение от принципа на равнопоставеност между държавите-членки. В тази връзка италианските органи се позоваха на политическото споразумение, постигнато от Съвета и Комисията по повод Съвета Ecofin от 19 март 2003 г., според което дерогациите от общия данъчен режим или разграниченията в рамките на този режим, които се обосновават от естеството или общите характеристики на данъчния режим, не съставляват държавни помощи.
(31)
В заключение италианските органи добавиха, че въз основа на оценките и данните, с които разполагат, предвидената схема „не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията“ (позоваване на съображение 24 от Директива 2003/96/ЕО).
V. КОМЕНТАРИ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ТРЕТИ ЛИЦА ВЪВ ВРЪЗКА С ОТКРИВАНЕТО НА ПЪРВАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(32)
С писмо от 19 април 2004 г., заведено на 21 април 2004 г., Комисията получи коментари от трето заинтересовано лице вследствие откриването на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора.
(33)
В писмото третото заинтересовано лице описва нестабилността на пазара, на който осъществява дейност, и проблемите, свързани с повишаването на цените на горивата, които могат да бъдат използвани за отопление на парници. По мнение на третото заинтересовано лице, в случай че Комисията се произнесе отрицателно по отношение на обсъжданото освобождаване, много предприятия от сектора ще се окажат принудени да закрият дейността си или да намалят потреблението на гориво за отопление на парници с последващ спад в качеството на техните продукти. Освен това, според третото заинтересовано лице, цените на горивата за отопление, използвани в Белгия и Нидерландия (метан и мазут), са с 20 до 40 % по-ниски от заплащаната в Италия цена на газьола за земеделски нужди и следователно прилагането на обсъжданото освобождаване не би довело до нарушаване на конкуренцията. В заключение, отново по мнението на въпросното трето лице, все по-многобройни са предприятията от неговия сектор на дейност, които използват метан за отопление на парници.
VI. ОТКРИВАНЕ НА ВТОРАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА (ПРЕПИСКА C 5/05)
(34)
Комисията откри втора процедура по член 88, параграф 2 от Договора, след като се запозна със сведения, доказващи, че освобождаването от акцизи, с което се ползват производителите на парникови култури, в действителност е значително по-високо от анализираното по повод откриването на първата процедура. Съмненията, изразени по повод откриването на първата процедура, които впрочем се дължат на обстоятелството, че италианските органи не отговориха на връченото им разпореждане за предоставяне на информация, се потвърдиха от реакцията на тези органи във връзка с откриването на първата процедура. По същество съмненията, изразени от Комисията в рамките на откриването на втората процедура, се основават на следните съображения:
а)
италианските органи считат, че освобождаванията от акцизи върху горивата, независимо от техния размер, не съставляват държавни помощи, а мерки с данъчен характер, обосновани от естеството на режима, в рамките на който са осъществени, но не предоставят никакви елементи в подкрепа на тези доводи;
б)
друг довод, приведен от италианските органи, е че освобождаването от акцизи не води до нарушаване на конкуренцията, доколкото зеленчукопроизводителите са свободни да се ползват от освобождаването, като практикуват отглеждане в парник; този довод очевидно поражда съмнения, доколкото освобождаването е имало за цел не толкова да насърчи преминаването към парниково производство, колкото по-скоро да намали финансовата тежест, свързана с осъществяване на дейността, на вече действащи производители на парникови култури;
в)
отново по отношение на аспекта нарушаване на конкуренцията, италианските органи твърдят, че въз основа на официалните данни, с които разполагат, пълното освобождаване, предоставено на производителите на парникови култури, не води до нарушения; според Комисията не е ясно на какво основание италианските органи поддържат този довод, тъй като в отговора, изпратен чрез телекс до службите на Комисията на 10 юни 2004 г. (вж. съображение 14 по-горе), твърдят, че не могат да предоставят точни данни относно сумите, които производителите на парникови култури са успели да спестят благодарение на това пълно освобождаване;
г)
италианските органи, като поддържат хипотезата за липса на елементи за държавни помощи, са пропуснали да посочат кое правило на конкуренцията, по тяхно мнение, обосновава съвместимостта на пълното освобождаване от акцизи с общия пазар;
д)
не може да се изключи възможността освобождаванията да са предоставени в нарушение на директиви 92/81/ЕИО и 2003/96/ЕО.
VII. РЕАКЦИЯ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ ВЪВ ВРЪЗКА С ОТКРИВАНЕТО НА ВТОРАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(35)
В писмото от 21 февруари 2005 г. италианските органи преди всичко потвърждават, че втората процедура се отнася за по същество аналогични на разгледаните при откриването на първата процедура въпроси и че продължават да важат коментарите, формулирани при първата процедура. Освен това италианските органи допълват отговора, като посочват следното:
а)
модулирането на акцизите от страна на държавите-членки не съставлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора; заключенията на Съвета Ecofin от 19 март 2003 г., според които дерогациите от общия данъчен режим и разграниченията в рамките на този режим, обосновани от естеството или от общите характеристики на данъчния режим, не съставляват държавни помощи, са определящ елемент, потвърждаващ преобладаващата компетентност на финансовите органи на Общността; следователно са съобщили информация относно естеството или общите характеристики на системата на посочените органи в момента на поискването ѝ от тяхна страна;
б)
изразът „без да се накърняват други разпоредби на Общността“, предвиден в член 15, параграф 1 от Директива 2003/96/ЕО, не може да се тълкува в смисъл, че се допуска приложимост на членове 87 и 88 от Договора по отношение на всяка мярка за намаляване или освобождаване от акцизи, доколкото, ако волята на общностния законодател е била да подчини всяка мярка за модулиране на акцизите на спазването на членове 87 и 88 от Договора, законодателят е щял да изрази тази воля чрез добавяне на препратка към тези членове съгласно основния принцип на тълкуване на закона lex ubi voluit dixit; от друга страна, във всеки акт на Общността волята на законодателя да подчини определени мерки на правила в областта на държавните помощи е изразена ясно, а не чрез обща формула от типа „без да се накърняват други разпоредби на Общността“, а ясната и категорична формулировка е още по-необходима, доколкото квалификацията на една мярка като „съставляваща държавна помощ“ или „несъставляваща държавна помощ“ оказва значително въздействие върху естеството, условията, реда и срока на изпълнение на самата мярка;
в)
обстоятелството, че мярката не накърнява правилното функциониране на вътрешния пазар и не води до нарушаване на конкуренцията е обективен факт и следователно са без значение спестяванията, които производителите са успели да реализират благодарение на самата мярка.
VIII. ОТГОВОР НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ НА РАЗПОРЕЖДАНЕТО ЗА ПРЕДОСТАВЯНЕ НА ИНФОРМАЦИЯ ОТ 5 ДЕКЕМВРИ 2008 Г.
(36)
В писмото от 5 февруари 2009 г. италианските органи преди всичко се връщат на доводите относно съвместимостта на помощите с разпоредбите на Директива 92/81/ЕИО, която по тяхно мнение не изяснява в достатъчна степен въпроса за съвместимостта на освобождаванията или намаляването на акцизите с нормативната уредба в областта на конкуренцията.
(37)
За да илюстрират позицията си, италианските органи се позовават на член 8 от директивата, съгласно който „без с това да се накърняват други разпоредби на Общността, държавите-членки могат да прилагат пълно или частично освобождаване от данък или намаляване на данъчната ставка за минерални масла, използвани под данъчен контрол […] изключително в земеделието и градинарството, горското стопанство …“.
(38)
Според италианските органи изразът „без с това да се накърняват“, използван в този член, не възлага задължение за спазване на европейските правила за конкуренцията, каквото задължение е предвидено в член 26 от Директива 2003/96/ЕО; италианските органи поддържат, че ако посочените две директиви предвиждаха едно и също задължение, общностният законодател не би имал основание да бъде по-категоричен в член 26 от Директива 2003/96/ЕО. Заключението на италианските органи следователно е, че предвид разпоредбата на член 8 от Директива 92/81/ЕИО държавите-членки могат законосъобразно да прилагат намаления или освобождавания от акцизи в сектора на зеленчукопроизводството.
(39)
Италианските органи подчертават по-нататък, че прилагането на Директива 92/81/ЕИО, както и на Директива 2003/96/ЕО, фактически води до нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар, доколкото предвиденото намаляване на ставките или освобождаването от данък, облагодетелства държавите-членки, които притежават по-големи икономически ресурси и следователно могат да прилагат намаления на ставките на акциза по еднакъв начин за целия сектор на селското стопанство. Тъй като разполага с ограничени ресурси, Италия е решила да се намеси единствено в полза на производителите на парникови култури, доколкото мерките за намаляване и освобождаване от акцизи са приети в контекста на криза, създадена поради покачването на цените на продуктите за отопление. В тази връзка италианските органи припомнят, че Комисията не е компетентна да се намесва в избора на приоритети на държава-членка.
(40)
По отношение на евентуалната приложимост на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда (вж. съображение 20 по-горе), италианските органи твърдят, че предоставените намалявания на ставките на акцизите са в съответствие с разпоредбите на тези насоки и следователно могат да се ползват с дерогациите, предвидени в тях, тъй като според тях става въпрос за съществуващи данъци по смисъла на точка 51.2 от цитираните насоки; в цитираната точка е предвидено, че когато става дума за съществуващи данъци, оперативните помощи, свързани с намалявания или освобождавания могат да се допуснат при кумулативно наличие на следните две условия:
-
въпросният данък да оказва осезаемо положително въздействие за опазването на околната среда;
-
дерогации за дадени предприятия могат да се направят в момента на приемане на данъка или когато такива дерогации са необходими в резултат на съществена промяна в икономическите условия, поставили предприятията в особено затруднено положение в условията на конкуренция. В последния случай намалението не може да надхвърля увеличението в разходите, дошло от промяната на икономическите условия. В момента, в който разходите престанат да растат, намалението не трябва да се прилага повече.
(41)
Според италианските органи акцизите върху горивата, използвани в селското стопанство, по-специално газ за отопление, могат да се считат за екологични данъци (екотакси) и имат положително въздействие върху околната среда, доколкото стимулират производителите да намаляват потреблението на горива.
(42)
По отношение по-специално на точка 51.2, буква б) от Насоките, съгласно която решението за допускане на дерогация в полза на предприятията трябва да е било взето в момента на приемане на данъка, италианските органи препращат към Решение C(2005) 4436 на Комисията от 7 декември 2005 г. Съгласно цитираното решение „Въпросните акцизи могат да не са имали ясно изразена екологична цел от самото начало, а освобождаванията да са били решени […] много преди влизането в сила на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда от 2001 г. Следователно може да се допусне, че освобождаванията са били решени в момента на приемане на акцизите. Следователно съгласно точка 51.2 от Насоките към освобождаванията (предмет на настоящото решение) могат да се приложат разпоредбите на точка 51.1.“ Италианските органи добавят, че намаляванията на акцизи са решени вследствие промяна в икономическите условия (по-специално експоненциално нарастване на цената на петрола), която поставя производителите на парникови култури в затруднено положение в условията на конкуренция по отношение на производителите на култури на открито, като тази ситуация в други страни е накарала органите да приемат мерки в полза на производителите на парникови култури и в сектора на рибарството. Същите органи посочват, че цената на газьола за отопление в разглеждания период е регистрирала следните равнища: + 37 % в периода 1999-2000 г., + 26 % в периода 1999-2001 г. и + 26 % в периода 1999-2002 г. Структурата на цените е била следната (в евро/литър като средногодишна стойност):
(евро/литър)
Промишлена цена
Данъци
Потребителска цена
1999 г.
0,217
0,524
0,741
2000 г.
0,342
0,523
0,865
2001 г.
0,317
0,504
0,821
2002 г.
0,292
0,542
0,834
2003 г.
0,314
0,547
0,861
2004 г.
0,354
0,555
0,909
(43)
Италианските органи отбелязват, от друга страна, че прилагането на точка 51 от Насоките задължава предприятията при всички случаи да внесат част от данъка. Мярката, прилагана от Италия, може според тях да бъде съвместима, ако бенефициерите заплащат минималната ставка, определена на общностно равнище (минимум, който според самите органи съответства на 13 EUR/1 000 kg за периода 2000-2003 г. и впоследствие на 21 EUR/1 000 kg).
(44)
В заключение, по отношение на общата сума на предоставените помощи, италианските органи посочват, че цифрите, които са посочени в различните бюджетни закони, са прогнози, основани на предвижданията за потреблението на гориво за отопление и следва да се разглеждат в перспективата на пропуснатите ползи, а не толкова като предоставяне на средства. Според тях е трудно още отсега да се определи количествено ползата, предоставена на всеки производител, доколкото управлението на данъчната система е поверено на регионите, провинциите и дори на общините. Цифрите ще бъдат съобщени веднага щом бъдат налични.
IX. ПИСМОТО, ИЗПРАТЕНО НА 18 МАЙ 2009 Г.
(45)
В това писмо италианските органи потвърждават преди всичко, че акцизите представляват съществуващи данъци и на това основание могат да се ползват с приложимите към тях дерогации по силата на разпоредбите на Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда по причините, вече посочени в съображение 42 по-горе.
(46)
Към тези доводи следва актуализиран вариант на таблицата, представена в съображение 42 по-горе (графата за данъците е разделена между акцизи и ДДС). Въз основа на новата таблица в разглеждания период структурата на цените е била следната (този път данните са изразени в евро/1 000 l):
(евро/1000 l)
Промишлена цена
ДДС
Акцизи
Потребителска цена
1999 г.
219,83
123,5
397,67
741
2000 г.
344,35
144,1
375,92
864,33
2001 г.
313,4
136,7
370,11
820,22
2002 г.
293,31
139,7
405,24
838,26
2003 г.
314,37
143,5
403,21
861,1
2004 г.
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
Италианските органи подчертават, че в периода между 1999 и 2004 г. потребителските цени на газьола за отопление непрестанно са се повишавали, като се изключи лек спад в периода между 2000 и 2001 г. Следва повторение на вече изтъкнатите в съображения 42 и 43 доводи.
(48)
По отношение на обосновката на мярката в контекста на италианската данъчна система, италианските органи уточняват, че в Италия освободените количества гориво са разпределени по площи, количества култури и действително използвани земеделски съоръжения. Следователно може да се счита, че освобождаването е изчислено пропорционално в зависимост от осъществявания вид дейност, в случая на парникови култури, тъй като този вид култури са изключително зависими от газьола и се характеризират с условия на производство, които са напълно различни от културите, отглеждани на открито. Освен това освобождаването не ползва само един продукт, защото се прилага за всички парникови продукти, а парниковото производство на практика може да се счита за разпространено в целия земеделски сектор.
(49)
По отношение на приложимостта на член 87, параграф 1 от Договора в по-общ смисъл италианските органи считат, че не са налице условията съгласно цитирания параграф, доколкото освобождаванията не са нито избирателни, нито от такъв характер, че да нарушат конкуренцията.
(50)
По отношение на избирателността италианските органи се позовават на решението на Първоинстанционния съд по дело T-233/04 (9). В решението си (точка 86) Първоинстанционният съд постановява: „За целите на прилагането на член 87 ЕО е без значение дали положението на предполагаемия бенефициер по спорната мярка е станало по-добро или по-лошо в сравнение с по-ранното правно положение или, напротив, не се е изменило във времето. Трябва да се определи само дали в рамките на определен правен режим дадена държавна мярка може да постави в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, по отношение на други предприятия, които се намират в сходно фактическо и правно положение от гледна точка на преследваната със съответната мярка цел.“
(51)
Според италианските органи освобождаването, прилагано към газьола, използван в защитена среда, в която се осъществява отглеждането на селскостопански продукти, не създава каквото и да било разграничение между предприятия, които се намират в едно и също правно и фактическо положение, нито между продуктите, доколкото всички предприятия, независимо от произвежданите от тях блага, могат да се ползват от освобождаването при закупуване на газьол за отглеждане на парникови продукти.
(52)
По отношение на възможността за нарушаване на конкуренцията италианските органи се позовават на Решение C(2008) 1105 на Комисията, чието съображение 43 гласи: „Пълните или частични освобождавания, предоставени съгласно член 8, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО преследват същите цели като мерките съгласно Директива 2003/96/ЕО, но имат по-малък обхват и следователно по аналогия може да се твърди, че не би трябвало да водят до неоправдано нарушаване на конкуренцията“.
(53)
Освен това италианските органи добавят, че в съображение 32 от същото решение Комисията счита, че този вид мерки, свързани с горивата, използвани в дейности по първично селскостопанско производство, не водят до неоправдано нарушаване на конкуренцията предвид малките мащаби на земеделските предприятия на Европейския съюз (над 60 % от предприятията притежават по-малко от 5 хектара обработваема земеделска площ). Като изхождат от това съображение, италианските органи подчертават, че въз основа на посочения по-горе критерий за мащаба, обсъжданите освобождавания трудно биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията, тъй като около 80 % от италианските земеделски предприятия разполагат с по-малко от 5 хектара обработваема земеделска площ.
(54)
Друг довод, използван от италианските органи, е че количеството газьол, което може да бъде използвано за отопление на 1 m3 парник, е само 2 литра. Освен това, въз основа на проучване на Enama (Национален орган за механизация в селското стопанство) относно потреблението на газьол в 14 от 20 италиански региона, използваният в парниците газьол (167 436 001 литра) съставлява само 11,77 % от потреблението на земеделски газьол през 2002 г. и 10,67 % през 2003 г.
(55)
След предоставянето на тези разяснения в подкрепа на тяхната теза, според която обсъжданите освобождавания не съдържат елементи на държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, италианските органи потвърждават хоризонталния характер на освобождаванията, подчертават факта, че всички земеделски производители биха могли да се ползват от тях, ако отглеждат парникови култури, и подчертават, че критерият за недискриминация не може да се прилага със задна дата поради принципа на законните очаквания и правната сигурност.
X. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
(56)
Настоящото решение се отнася до разликата между освобождаванията от акцизи върху газьола, използван за отопление на парници, от една страна, и освобождаванията от акцизи върху газьола, използван за гориво, от друга страна.
(57)
Като се имат предвид представените доводи от страна на италианските органи в отговорите при откриването на процедурата, следва да се разгледа преди всичко въпросът дали схемата съдържа елементи на държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(58)
Съгласно член 87, параграф 1 от Договора за ЕО „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(59)
Разглежданата схема отговаря на това определение не само защото се финансира с държавни средства (като предоставя освобождаване от акцизи, държавата се отказва от определени приходи, които иначе би събрала), но и защото поставя в по-благоприятно положение определени предприятия от сектора на селското стопанство и в рамките на този сектор предприятията, които произвеждат парникови култури, и може да окаже въздействие върху търговията, като се стигне до нарушаване на конкуренцията предвид положението, което Италия заема в селскостопанското производство на парникови култури (например по отношение на площта на парниците, предназначени за производството на пресни зеленчуци през 2000 г. и 2003 г., Италия заема второ място сред страните производителки в Съюза; през 2000 г. и 2001 г. Италия е първият производител на зеленчуци в Съюза и накрая, в периода, за който се отнасят откритите производства, Италия е втората страна в Европа по площи, отделени за производство на парникови култури).
(60)
При разглеждането на преписката италианските органи са привели редица доводи в защита на тезата, според която схемата не съдържа елементи на държавна помощ:
-
въз основа на политическото споразумение, постигнато от Съвета и от Комисията по повод Съвета Ecofin от 19 март 2003 г., дерогациите от общия [данъчен] режим или разграниченията в рамките на този режим, които се обосновават от естеството или общите характеристики на данъчния режим, не съставляват държавни помощи; освен това в Италия освобождаванията се вписват в логиката на италианската данъчна система, тъй като се отнасят до всички парникови продукти и защото количествата гориво, които са освободени от акцизи, са разпределени според осъществяваната дейност;
-
въз основа на изчисленията и наличните данни разглежданата схема „не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията“ (вж. съображения 30 и 31);
-
освобождаванията не са нито избирателни, нито от такова естество, че да доведат до нарушаване на конкуренцията.
(61)
Следва да се подчертае преди всичко, че никое политическо споразумение не може да промени понятието за помощ, обективно определено в договора.
(62)
По отношение на аргумента, че освобождаванията са обосновани от естеството или общите характеристики на данъчната система, Комисията счита, че освобождаванията от акцизи, които се отнасят само до определено производство (в разглеждания случай производството на парникови култури се е ползвало с по-големи освобождавания по отношение на отглеждането на култури на открито) не могат да бъдат обосновани от естеството и логиката на данъчната система, когато правото на Общността поначало задължава държавите-членки да наложат акцизни ставки (10). Същото съображение се отнася и до случаите, когато правото на Общността не предвижда предоставяне на подобни освобождавания. Доводът, според който освобождаванията се отнасят до всички парникови продукти, е неотносим към този случай, тъй като цели отрасли от селскостопанското производство са се ползвали с по-ниски проценти на освобождаване в сравнение с предоставените на производителите на парникови култури, а както твърдят италианските органи, освободените количества гориво са разпределени в зависимост от осъществяваната дейност и логиката на данъчната система налага освобождаването да бъде еднакво за всички дейности, основани на използването на газьол.
(63)
Въпросът за избирателността вече бе разгледан в съображение 58 по-горе. Що се отнася до позоваването на решението по дело T 233-04, в контекста на съображения 25 и 26 по-горе Комисията констатира, че ако се приеме, че стопанските субекти от земеделския сектор, които използват газьол, са имали възможност да се ползват от освобождаванията, производителите на парникови култури все пак са се ползвали с по-значителни освобождавания. От момента, в който са започнали да използват газьол за производство, всички субекти са били в аналогично фактическо положение и следователно са имали еднакъв интерес от целта на мярката (намаляване на последиците от повишаването на цените на петролните продукти), независимо от правното им положение. Обстоятелството, че при аналогично положение определени субекти са имали възможност да се ползват с по-значителни освобождавания в сравнение с други, е признак за това, че схемата съдържа елементи на избирателност.
(64)
По отношение на довода, според който схемата не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията, Комисията отхвърля доводите на италианските органи. В действителност:
-
в заключението от решението, на което се позовават италианските органи в съображение 52 по-горе, е посочено, че някои държавни помощи могат да бъдат одобрени въз основа на дерогацията, предвидена в член 87, параграф 3, буква в) от Договора; тази дерогация обаче не може да бъде привеждана като аргумент за доказване на липсата на елементи на държавни помощи в разглежданата схема (това съображение се отнася и за поддържания от италианските органи довод, разгледан в съображение 53 по-горе),
-
данните, посочени в съображение 54 по-горе, са непълни (14 региона от 20) и не са налице никакви данни, въз основа на които да се направи извод, че са представителни: в действителност не е възможно да се направи предположение дали регионите, за които са представени въпросните данни, съответстват на регионите, в които е най-разпространено производството на парникови продукти; освен това данните, отнасящи се до потреблението в сектора на селското стопанство, показват по-скоро, че газьолът е важно средство за земеделско производство. Във всеки случай е достатъчно помощта да засилва конкурентното положение на едно предприятие по отношение на други предприятия конкуренти във вътреобщностната търговия, за да се счита, че въпросната помощ е от естество да доведе до нарушаване на конкуренцията и промяна във вътреобщностната търговия (11). Това е налице в разглеждания случай, тъй като предоставеното освобождаване поставя в по-благоприятно положение италианските предприятия, занимаващи се с производство на парникови култури, в сравнение с предприятия от същия сектор, осъществяващи дейност в други държави-членки.
(65)
Италианските органи твърдят в отговор на откриването на първата процедура, че обсъжданите помощи не съставляват държавни помощи, а трябва да бъдат разглеждани в контекста на разпоредбите на директиви 92/81/ЕИО и 2003/96/ЕО. Италианските органи извеждат това заключение от доводите, според които съществуването на държавни помощи е изключено поради простия факт, че европейска директива предвижда възможността за освобождаване от данъци. Тези доводи се повтарят и в отговора на разпореждането за предоставяне на информация, предадено на италианските органи.
(66)
Комисията не споделя тези доводи. В шестото съображение от Директива 92/81/ЕИО действително се посочва, че е уместно да се позволи на държавите-членки по желание да предвидят (…) други освобождавания (...), при условие че това не води до нарушение на конкуренцията. Освен това член 8, параграф 2 от същата директива предвижда, че държавите-членки могат да прилагат пълно или частично освобождаване „без с това да се накърняват други разпоредби на Общността“. Като се позовава на наличието на риск от нарушаване на конкуренцията, Директива 92/81/ЕИО не изключва възможността освобождаванията да съставляват държавни помощи. Заслужава да се припомни, че сферата на компетентност на Комисията в областта на държавните помощи произтича пряко от Договора и тази компетентност не може да бъде ограничавана с директива, чиято цел е хармонизацията на определен данък на европейско равнище.
(67)
Освен това в съображения 15 и 24 от Директива 2003/96/ЕО се посочва, че мерките, насочени към въвеждане на диференцирани ставки на облагане, трябва да са в съответствие с нормите, регулиращи вътрешния пазар и конкуренцията, за да не водят до нарушаване на конкуренцията. Задължението за прилагане на правилата на конкуренцията се потвърждава и от член 26 от същата директива, която насочва вниманието върху обстоятелството, че въпросните мерки биха могли да представляват държавна помощ и в такива случай трябва да се уведомява Комисията съгласно член 88, параграф 3 от Договора. Горепосоченият член посочва ясно, че информацията, която трябва да се предостави на Комисията на основата на настоящата директива не освобождава държавите-членки от задължението за нотификация съгласно член 88, параграф 3 от Договора.
(68)
В заключение, самите италиански органи твърдят (вж. съображение 39 по-горе), че прилагането на освобождавания води до нарушаване на конкуренцията, характерен елемент на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(69)
Като има предвид всички тези съображения, Комисията заключава, че освобождаването от акцизи, прилагано в рамките на разглежданата схема, съставлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(70)
Въпреки това в случаите, предвидени в член 87, параграфи 2 и 3 от Договора, по изключение някои мерки могат да се считат за съвместими с общия пазар.
(71)
Дерогациите, предвидени в член 87, параграф 2 от Договора, отнасящи се до помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, както и помощи, предоставени на икономиката в определени региони на Федерална република Германия, не са приложими в разглеждания случай, независимо от бенефициерите на схемата.
(72)
Комисията счита, че дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, буква a) от Договора, отнасящи се до икономическото развитие на определени региони, са неприложими към разглежданата схема, тъй като последната не включва помощи, предназначени за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост.
(73)
По отношение на дерогацията по член 87, параграф 3, буква б) от Договора, е достатъчно да се установи, че разглежданата данъчна схема не представлява важен проект от общоевропейски интерес и няма за цел преодоляване на сериозни затруднения в италианската икономика. Помощта също така не е насочена към насърчаване на културата и опазване на културното наследство по смисъла на дерогацията по член 87, параграф 3, буква г) от Договора.
(74)
Вследствие на това единствената дерогация, чието приложение е възможно в случая, е предвидената в член 87, параграф 3, буква в) от Договора, съгласно която за съвместими с общия пазар могат да се приемат помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(75)
Тъй като помощите, произтичащи от разглежданата схема, са ненотифицирани помощи, тяхната съвместимост с общия пазар следва да се анализира в контекста на правилата в областта на държавните помощи, действащи към момента на тяхното отпускане, както е посочено в Известието на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (12).
(76)
Ако се приеме, че съгласно точка 172 от новите Насоки на Общността относно държавните помощи в сектора на селското и горското стопанство за 2007-2013 г. (13) се считат за съвместими с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора някои незаконосъобразно предоставени помощи след влизането в сила на Директива 2003/96/ЕО, това положение обаче важи само ако са спазени условията, предвидени в цитираната директива, и ако не е било допуснато каквото и да било разграничение в рамките на сектора на селското стопанство. Същото се отнася и за незаконосъобразно предоставените помощи на основание Директива 92/81/ЕИО.
(77)
Съгласно член 1, параграф 1 от Директива 92/81/ЕИО „Държавите-членки облагат с хармонизиран акцизен данък минералните масла, в съответствие с настоящата директива“. В параграф 2 от същия член се посочва, че държавите-членки определят своите ставки в съответствие с Директива 92/82/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. относно сближаването на ставките на акцизния данък върху минерални масла (14).
(78)
Член 5, параграф 2 от Директива 92/82/ЕИО предвижда акциз върху газьола в размер на 18 ECU за 1 000 l, ако газьолът се използва за неподвижни двигатели, инсталации и машини, използвани за строителни обекти, строителни работи и благоустройство, или за превозни средства, предназначени за използване извън пътната мрежа или които не са получили разрешение за пускане в движение предимно по обществената пътна мрежа.
(79)
В член 2, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО се уточнява, че „Други минерални масла освен тези, за които е специфицирано акцизно ниво на ставките в Директива 92/82/ЕИО, се облагат с акцизен данък, ако са предназначени за употреба, предлагани за продажба или използвани като гориво за отопление или моторно гориво. Необходимата данъчна ставка се определя, в съответствие с употребата, на нивото на ставката за съответстващото гориво за отопление или моторно гориво“ (сумата от 13 EUR, посочена от италианските органи в съображение 43 по-горе, съответства на акциза, приложим към гориво или равностойно течно гориво за двигатели, с други думи акцизът за тежките масла, определен на 13 EUR за 1 000 kg в член 6 от цитираната директива).
(80)
Член 8, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО предвижда обаче, че „Без с това да се накърняват други разпоредби на Общността, държавите-членки могат да прилагат пълно или частично освобождаване от данък или намаляване на данъчната ставка за минерални масла, използвани под данъчен контрол […] изключително в земеделието и градинарството, горското стопанство и рибарството във вътрешни води“.
(81)
Съгласно Директива 2003/96/ЕО, която е в сила от 1 януари 2004 г. (15), минималните нива на облагане, отнасящи са до горивата за отопление, са определени на 21 EUR за 1 000 l (член 9 от директивата във връзка с таблица В от приложение I към цитираната директива). Въпросната директива съдържа освен това разпоредба, аналогична на разпоредбата на член 8, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО в член 15, параграф 3, съгласно която „Държавите-членки могат да прилагат данъчни ставки близки до нулевите за енергийни продукти и електроенергия, използвани при селскостопански, овощарски и рибовъдни дейности и горско стопанство“.
(82)
Съгласно двете горецитирани директиви е било допустимо да се предоставя пълно освобождаване от акцизи. Въпреки това, тъй като въвежда разграничения между освобождаванията от акциз, като по този начин се поставят в по-благоприятно положение някои земеделски предприятия, разглежданата схема за помощи не може да бъде обявена за съвместима с общия пазар в контекста на точка 172 от Насоките на Общността за държавните помощи в сектора на селското и горското стопанство за 2007-2013 г. (16).
(83)
За целия период предмет на двете процедури във връзка с освобождаванията от акциз (от 3 октомври 2000 г. до 31 декември 2004 г. - вж. съображения 25 и 27 по-горе), приложимите правила в областта на държавните помощи са предвидените в селскостопанските насоки за помощите в сектора на селското стопанство (17) (по-нататък „селскостопанските насоки от 2000 г.“).
(84)
Комисията констатира, че предвид тяхното естество (пълно освобождаване от акцизи), помощите представляват едностранни държавни помощи, предназначени просто за подобряване на финансовото положение на производителите, без по никакъв начин да допринасят за развитието на сектора. Тази констатация се потвърждава от факта, че в предоставената допълнителна информация италианските органи обясняват, че предоставянето на помощи се дължи на повишаването на цените на петрола (вж. съображение 39 по-горе).
(85)
Съгласно точка 3.5 от селскостопанските насоки от 2000 г. тези помощи представляват оперативни помощи, несъвместими с общия пазар.
(86)
В точка 5.5 от селскостопанските насоки от 2000 г. се допуска обаче изключение от разпоредбите на точка 3.5, цитирана по-горе по отношение на оперативните помощи с екологична насоченост.
(87)
Точка 5.5.4 от селскостопанските насоки от 2000 г. се отнася конкретно до пълното или частично освобождаване от екологични данъци. В посочената точка от насоките Комисията, като изразява определени резерви, посочва, че такъв вид помощи са допустими при кумулативно наличие на следните условия:
-
помощите да са временни (максимален срок пет години) и намаляващи;
-
възможно е да се докаже, че помощите са необходими за компенсиране на загуба на конкурентоспособност в международен план;
-
схемата за помощи да представлява реален стимул за намаляване на използването на съответните средства за производство.
(88)
В разглеждания случай Комисията констатира, че помощите не са намаляващи, защото съгласно различите членове на законите за бюджета, в които е предвидено освобождаване от акциз, освобождаването е частично до 31 декември 2000 г. и следователно пълно за всеки от периодите, посочени в съображение 27 по-горе. Освен това помощите не са били временни, тъй като, с изключение на втората половина на 2001 г., освобождаванията в действителност са имали постоянен характер през целия разглеждан период. Италианските органи се позовават на съществуването на затруднено положение в условията на конкуренция (вж. съображение 42 по-горе), но не са представили данни, които да доказват загубата на конкурентоспособност. В крайна сметка изглежда малко вероятно схема на освобождавания, която по определение води до поевтиняване на горивата, да насърчава бенефициерите да намаляват използването на съответните средства за производство (независимо дали става дума за парници или в по-широк смисъл за самите горива, ако те се считат за средства за производство).
(89)
Разглежданите държавни помощи следователно не могат да се считат за обосновани единствено на основание разпоредбите на селскостопанските насоки от 2000 г., които допускат да се считат за съвместими с общия пазар обикновените оперативни помощи.
(90)
С това уточнение селскостопанските насоки от 2000 г. в точка 5.6.2 предвиждат и възможността да се извърши преглед на помощите за всеки конкретен случай, като се отчитат изложените принципи в насоките на Общността относно държавната помощ за опазване на околната среда.
(91)
Предвид периода, за който се отнасят двете процедури, правилата в областта на държавните помощи, които следва да се вземат предвид за целите на анализа на разглежданите помощи, са следните:
-
за периода от 3 октомври 2000 г. до 2 февруари 2001 г. - Насоките на Общността относно държавната помощ за опазване на околната среда (по-нататък „Насоките от 1994 г.“) (18),
-
за периода от 3 февруари 2001 г. до 31 декември 2004 г. - Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда, в сила от 3 февруари 2001 г. (по-долу „Насоките от 2001 г.“) (19).
(92)
Съгласно разпоредите на Насоките от 1994 г. (точка 3.4) Комисията може да се отклонява от принципа за забрана на оперативните помощи, при условие че тези помощи имат за цел единствено да компенсират извънредни разходи в сравнение с разходите за традиционното производство, ако са временни и поначало спадащи и представляват стимул за намаляване на замърсяването или за бързото въвеждане на по-ефективни методи за използване на ресурсите.
(93)
В същата точка 3.4 се посочва, че при необходимост може да се предоставя временно освобождаване от заплащане на нови екологични данъци, за да се компенсира загуба на конкурентоспособност, по-специално на международно равнище. Друг фактор, който следва да се отчете, е равносметката, която съответните предприятия трябва да представят от гледна точка на намаляване на замърсяването. Тази разпоредба се прилага и по отношение на данъчните облекчения, въведени с общностни нормативни актове.
(94)
Освен това, както се посочва в анализа, направен в контекста на точка 5.5.4 от селскостопанските насоки от 2000 г., помощите не са нито временни, нито намаляващи, нито съдържат какъвто и да било стимул, Комисията констатира, че в сведенията, с които разполага, няма елементи, които да доказват, че помощите са строго ограничени до компенсиране на допълнителен производствен разход в сравнение с традиционните производствени разходи. Следователно помощите не отговарят на посочените в съображение 92 по-горе условия, за да могат да бъдат считани за съвместими с общия пазар.
(95)
Освен това към разглеждания случай не са относими условията, посочени в съображение 93 по-горе, тъй като помощите не се отнасят до нови данъци (акцизите са съществували преди периода, за който се отнасят двете производства: например член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., който въвежда пълно освобождаване от акциз за периода от 1 януари до 30 юни 2001 г. се позовава на Закон № 662 от 1996 г., който вече се отнася към акцизите и препраща към Законодателен декрет № 504/1995, съдържащ консолидиран текст на законодателните разпоредби относно данъците върху производството и потреблението). В този смисъл Комисията отбелязва, че италианските органи не са оспорили характера на „предходен данък“ на разглежданите налози. Освен това не са твърдели, че посочените данъци са били въведени наскоро (вж. съображения 40 и 45 по-горе).
(96)
Следователно тези помощи не могат да бъдат обявени за съвместими с общия пазар на основание разпоредбите на Насоките от 1994 г.
(97)
В Насоките от 2001 г. се прави разграничение между нови данъци (точка 51.1) и предходни данъци (точки 51.2 и 52).
(98)
Комисията констатира, че акцизите, които са предмет на освобождаване, трябва да се считат за предходни данъци през разглеждания период, тъй като освен съображенията, изложени в съображение 95 по-горе, освобождаванията са решавани за всяка конкретна година в съответните бюджетни закони, а не в общ закон, приет с автоматични дерогации, в който и да е момент от разглеждания период. Освен това, както Комисията вече отбеляза в съображение 95 по-горе, италианските органи не са оспорили характера на „предходен данък“ на разглежданите налози и не са твърдели, че тези данъци са въведени наскоро.
(99)
Точка 51.2 от Насоките от 2001 г., както е посочено в съображение 40 по-горе, предвижда възможност да се прилагат по отношение на предходни данъци условията за разрешаване, приложими към новите данъци, посочени в точка 51.1 при кумулативно наличие на следните две условия:
-
въпросният данък да въздейства осезаемо положително за опазването на околната среда;
-
дерогации за дадени предприятия могат да се правят в момента на приемане на данъка или когато са необходими в резултат на съществена промяна в икономическите условия, поставили предприятията в особено затруднено положение в условията на конкуренция. В последния случай размерът на намалението на данъка не може да надхвърля увеличението в разходите вследствие на промяната на икономическите условия. В момента, в който разходите престанат да растат, намалението не трябва да се прилага повече.
(100)
Комисията може да допусне, че данък като акциза върху газьола, използван за отопление, ефектът от който е увеличение на цената на газьола, може да накара потребителите да намалят потреблението на газьол с положителен ефект от гледна точка на опазването на околната среда. Въпреки това тези освобождавания са определяни за всяка година, включително с прекъсване в периода между 1 юли и 31 декември 2001 г. (вж. съображение 27 по-горе), а италианските органи не са доказали, нито някога са твърдели, че тези дерогации са били решени в момента на приемане на данъка. Напротив, те подчертаха, че дерогациите са били приети с оглед преодоляване на чисто конюнктурно явление, а именно повишаването на цените на горивата.
(101)
Не е възможно да се приеме приведеният от италианските органи довод, според който Комисията би трябвало да развие анализа си въз основа на допускането, че освобождаванията са били решени към момента на въвеждане на данъка. Италианските органи в действителност се позовават на Решение C(2005) 4436 на Комисията (вж. съображение 42 по-горе). В цитираното решение (вж. по-специално съображение 74 от посоченото решение) Комисията основава заключенията си на обстоятелството, че освобождаванията са били решени много преди влизането в сила на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда от 2001 г. В разглеждания случай следва обаче да се констатира, че първите освобождавания датират от октомври 2000 г., т.е. малко преди влизането в сила на горепосочените насоки. Следва да се подчертае, че в нито един момент италианските органи не са посочвали предходни освобождавания.
(102)
От друга страна, по отношение на второто условие по точка 51.2, второ тире от Насоките от 2001 г., италианските органи не са представили елементи, доказващи значителна промяна в икономическите условия, които биха могли да поставят предприятията в особено затруднено положение в условията на конкуренция (вж. съображение 88 по-горе), както и доказателства, че размерът на освобождаването не е надвишил увеличаването на финансовата тежест, свързана с промяната на икономическите условия. Що се отнася по-специално до въпроса за положението в условията на конкуренция, данните от таблиците, представени в съображения 42 и 46 по-горе, не съдържат каквито и да било сравнителни елементи и следователно не позволяват установяването на каквото и да било влошаване на положението в условията на конкуренция на италианските предприятия от сектора на парниковото производство. В това отношение следва да се подчертае също така, че покачването на цените на петролните продукти засегна цяла Европа, а не само Италия.
(103)
Тъй като не е спазено едно от двете условия, посочени в съображение 99 по-горе, не могат да се приложат разпоредбите на точка 51.2 и следователно са неприложими и разпоредбите на точка 51.1 от Насоките от 2001 г.
(104)
Субсидиарно, дори разпоредбите на точка 51.2 да бяха приложими, разглежданите освобождавания не биха могли да се считат за допустими в контекста на точка 51.1, която в действителност предвижда:
„Когато по екологични причини някоя държава-членка въвежда нов данък за определена дейност или определени продукти, по отношение на които в Общността няма данъчна хармонизация, или когато данъкът, предвиден от държавата-членка, надхвърля определения от законодателството на Общността данък, Комисията застъпва становището, че решенията за облекчения за период от десет години, без дегресивност, са оправдани в два случая:
а)
тези облекчения зависят от заключенията на споразуменията между въпросните държави-членки и предприятията бенефициери, при което предприятията или асоциациите на предприятия се задължават да изпълнят целите на опазването на околната среда през периода, за който се прилагат облекченията или когато предприятията сключат доброволни споразумения със същия ефект. Такива споразумения или начинания могат, между другото, да са свързани с намаляване на енергийното потребление или на вредните емисии, или с някоя друга екологична мярка. Същността на такива споразумения трябва бъде обект на преговори от страна на всяка държава-членка и се оценява от Комисията, когато проектите за помощи ѝ бъдат съобщени. Държавите-членки трябва да осигурят стриктен мониторинг на изпълнението на задълженията, поети от предприятията или асоциациите на предприятия. Споразуменията, сключени между една държава-членка и съответните предприятия или асоциации на предприятия, трябва да посочват и наказателните споразумения, приложими в случай че задълженията не се изпълняват.
Тези разпоредби се прилагат също и в случаите, в които една държава-членка подчинява намаляването на данъците на условия, които биха дали същия резултат като гореспоменатите споразумения или задължения;
б)
облекченията не зависят непременно от споразумения между съответната държава-членка и предприятията-бенефициери, ако се изпълнят следните алтернативни условия:
-
там, където намаляването засяга данък на Общността, сумата, фактически изплащана от предприятията след намалението, трябва да остане по-висока от минимума на Общността, за да имат предприятията мотив да извършват дейности за подобряване на опазването на околната среда,
-
там, където намалението засяга национален данък, наложен поради липса на данък на Общността, предприятията, ползващи намалението, трябва независимо от всичко да платят съществена част от националния данък.“
(105)
В разглеждания случай прилаганите акцизи със сигурност са били (преди приспадането на освобождавания или намалявания) по-високи от хармонизираното равнище на данъчно облагане (вж. съображения 43 и 46), но няма данни да са сключени споразумения като предвидените в точка 51.1, буква a) между държавата-членка и бенефициерите или подобни споразумения да са били подписани по желание на последните (на Комисията не е съобщено за каквото и да било споразумение). Италианските органи подчертаха, от друга страна, че оспорваните освобождавания са били предоставени с цел преодоляване на трудна пазарна конюнктура и не са посочвали в нито един момент от бенефициерите да е било изисквано в замяна да изпълнят екологични резултати.
(106)
Алтернативната хипотеза на сключването на споразумения, предвидена в точка 51.1, буква б) по-горе, не може да се приложи в разглеждания случай, тъй като за частта от разглеждания период, последваща влизането в сила на Насоките от 2001 г., производителите на парникови култури са се ползвали с пълно освобождаване от акцизи и следователно не са платили сума, която да надвишава общностния минимум (20), в размер, който да стимулира производителите да извършват дейности за подобряване на опазването на околната среда, както е предвидено в цитираните насоки в случаите, когато намаляването се отнася до общностен данък.
(107)
В точка 52 от Насоките от 2001 г. се посочва обаче, че когато съществуващият данък е значително увеличен и когато дадената държава-членка застъпва становището, че някои предприятия имат нужда от дерогации, по аналогия се прилагат условията за новите данъци, формулирани в точка 51.1. Следователно преди всичко трябва да се разгледа въпросът дали акцизите са претърпели значително увеличение.
(108)
От приведената в съображение 46 по-горе таблица е видно, че акцизите не са се повишили значително, доколкото развитието им е било следното: - 5,4 % за периода 1999-2000 г., - 6,98 % за периода 1999-2001 г., + 1,9 % за периода 1999-2002 г. и + 1,3 % за периода 1999-2003 г. За отделните години развитието на акцизите е било следното: - 5,4 % от 1999 г. до 2000 г., - 1,6 % от 2000 г. до 2001 г., + 9,5 % от 2001 г. до 2002 г. и - 0,5 % от 2002 г. до 2003 г. Става ясно следователно, че акцизите не са престанали да намаляват, освен в периода между 2001 г. и 2002 г. Увеличението, регистрирано в този период, обаче не може да се счита за значително, доколкото на практика не е оказало никакво въздействие върху развитието на потребителските цени на газьола за отопление (въз основа на показаното в таблицата, потребителската цена на газьола за отопление през въпросните две години се е повишила само с 2,2 %). Следователно в този случай не могат да се приложат разпоредбите на точка 52 от Насоките от 2001 г.
(109)
Накрая, точка 53 от Насоките от 2001 г. посочва, че „Когато намаляването е направено за данък, хармонизиран на Общностно равнище, и когато националният данък е по-нисък или равен на общностния минимум […] всички предоставени облекчения трябва да отговарят на условията, формулирани в точки 45 и 46, и трябва да бъдат обосновани с изрично разрешение за отклонение от общностния минимум“.
(110)
В точка 45 от Насоките от 2001 г. се посочва, че в случай на намаляваща помощ, нейният срок е ограничен в рамките на пет години. Нейният интензитет може да достигне 100 % от извънредните разходи (21) през първата година, но трябва да намалява линейно и да достигне 0 % в края на петата година.
(111)
В точка 46 от Насоките от 2001 г. се посочва, че в случай на ненамаляваща помощ, нейният срок е ограничен в рамките на пет години, а интензитетът ѝ не бива да надхвърля 50 % от извънредните разходи.
(112)
В разглеждания случай Комисията вече констатира, че помощите не са намаляващи (вж. съображение 88 по-горе). Впоследствие е възможно към тях да се прилагат единствено разпоредбите на точка 46 от Насоките. Сведенията, представени от италианските органи обаче по никакъв начин не позволяват на Комисията да направи извод, че интензитетът на помощта е бил ограничен до 50 % от извънредните производствени разходи, генерирани от акцизи, в сравнение с пазарните цени на продуктите, произведени в парници.
(113)
Следователно тези помощи не могат да се считат за допустими на основание разпоредбите на точка 46 от Насоките от 2001 г., както и на основание на разпоредбите на точка 53 от същите насоки.
(114)
Изложените доводи в съображения 94-112 по-горе показват, че разглежданите помощи не могат да бъдат обявени за съвместими с общия пазар на основание разпоредбите на Насоките от 2001 г.
(115)
По отношение на другите доводи, приведени от италианските органи в различните етапи на разглеждане на преписката, Комисията констатира, че няма данни, които да позволяват да бъдат разсеяни съмненията, изразени в съображение 34, буква б) по-горе. Доводът в съображение 43 по-горе, според който мярката, приета на национално равнище в Италия, може да бъде съвместима с общия пазар, в случай че бенефициерите заплатят минималния размер, установен на общностно равнище, е невалиден, тъй като производителите на парникови култури са се ползвали с пълно освобождаване от акцизи почти през целия разглеждан период и следователно не са плащали данъци.
(116)
Доводите, изложени от третото заинтересовано лице, което е представило коментари след откриването на първата процедура, на свой ред не представляват елементи в подкрепа на съвместимостта на помощите с общия пазар. В действителност по отношение на затрудненото положение, в което биха се оказали предприятията бенефициери в случай на обявяване на несъвместимост и възстановяване на помощта, се припомня, че възстановяването на несъвместима помощ е необходимо за връщането на предишно положение, т.е. положението на липса на нарушаване на конкуренцията, съществуващо преди отпускането на помощите. Обстоятелството, че определени предприятия са престанали да бъдат печеливши, е само последица от свободната конкуренция при нормални условия на пазарна икономика. От друга страна, няма доказателства за това, че намаляването на потреблението на газьол води на всяка цена до намаление на качеството на получените продукти (най-много това намаление да доведе до забавяне на фазата на узряване и на растежа). Накрая, позоваването на положението в други страни като доказателство за липсата на нарушаване на конкуренцията, е неприложимо. За тази цел е достатъчно да се установи, че освобождаването позволява подобряване на положението в условията на конкуренция на италианските производители на парникови култури по отношение на положението в други страни и следователно показателите за съпоставка трябва да бъдат изработени при настоящото положение в Италия при липса на освобождавания.
XI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(117)
Комисията констатира, че Италия незаконосъобразно е привела в изпълнение въпросните помощи в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора. Предхождащият анализ показва, че помощите не могат да бъдат обявени за съвместими с общия пазар, защото не отговарят на условията съгласно Насоките за селското стопанство от 2000 г. и 2007 г. и нормативните актове за околната среда от 1994 г. и 2001 г. Освен това анализът доказа, че само по себе си съществуването на директиви не е основание за прилагането на мерки, които могат да доведат до нарушаване на конкуренцията, а италианските органи не отстраниха всички съмнения, изразени от Комисията към момента на откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора.
(118)
По смисъла на член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера (в случая производителите на парникови култури). Следователно Италия е длъжна да вземе всички необходими мерки, за да възстанови от бенефициерите предоставената несъвместима помощ, чийто размер съответства на разликата между пълното освобождаване от акцизи и намалената ставка на акциза, предоставена на останалите субекти в земеделския сектор. По смисъла на точка 42 от известието на Комисията „Към ефективно прилагане на решенията на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (22) Италия разполага с четири месеца за изпълнение на настоящото решение, считано от влизането му в сила. Върху подлежащата на възстановяване помощ текат лихви, които се изчисляват в съответствие с Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (23) за прилагане на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета.
(119)
Предвид горепосоченото отделните помощи, предоставени в рамките на разглеждания режим, които към момента на предоставяне отговарят на условията, предвидени в регламент на Комисията, приет в съответствие с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 на Съвета (24) (Регламент de minimis), не се считат за държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(120)
Към момента на предоставяне на разглежданите помощи не са действали все още общностни разпоредби, уреждащи минималните помощи в сектора на селското стопанство.
(121)
Първите общностни разпоредби, приети в тази област, са разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1860/2004 на Комисията от 6 октомври 2004 г. относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО спрямо минималните помощи в секторите на земеделието и рибарството (25).
(122)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1860/2004 помощ, която не надвишава 3 000 EUR за бенефициер за период от три години (тази сума включва минималната помощ, предоставена на предприятието), не оказва влияние върху търговията между държавите-членки, не нарушава и не заплашва да наруши конкуренцията и следователно не попада в обхвата на забраната по член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(123)
В съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 1860/2004 същото се отнася за помощите, предоставени преди влизане в сила на посочения регламент, които отговарят на всички условия, предвидени в членове 1 и 3 от него.
(124)
Считано от 1 януари 2008 г. Регламент (ЕО) № 1860/2004 беше заменен от Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (26), с който сумата на минималните помощи е определена на 7 500 EUR за бенефициер в рамките на три данъчни години, независимо от формата на помощите и преследваната цел, при максимална сума за държава-членка, съответстваща на 0,75 % от стойността на годишното производство.
(125)
Член 6, параграф 1 от цитирания регламент предвижда, че регламентът „се прилага по отношение на помощите, предоставени преди 1 януари 2008 г. на предприятията от сектора на производство на селскостопански продукти, при условие че горепосочените помощи отговарят на всички условия, определени в членове 1-4, с изключение на изискването за изрично позоваване на настоящия регламент съгласно член 4, параграф 1, първа алинея.“
(126)
В този контекст Комисията не счита за държавни помощи данъчните облекчения, които не надвишават 3 000 EUR, при условие че към момента на предоставянето им съответстват на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1860/2004, както и данъчните облекчения, които не надвишават 7 500 EUR, при условие че към момента на предоставянето им съответстват на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1535/2007,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Схемата за помощи под формата на освобождаване от акцизи върху газьола, използван за отопление на парници, прилагана незаконосъобразно от Италия в периода от 3 октомври 2000 г. до 30 юни 2001 г., както и през 2002, 2003 и 2004 г., е несъвместима с общия пазар.
Член 2
1. Италия се задължава да възстанови за сметка на бенефициерите несъвместимите помощи, предоставени в рамките на схемата по член 1.
2. Върху подлежащите на възстановяване суми се начисляват лихви, считано от датата на предоставянето им на бенефициерите до датата на действителното им възстановяване.
3. Лихвеният процент се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
Възстановяването на помощта, която е предоставена по схемата, посочена в член 1, параграф 2, е незабавно и ефективно.
Италия предприема действия, за да изпълни настоящото решение в срок от четири месеца от датата на нотифицирането му.
Член 4
В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия изпраща следната информация на Комисията:
а)
списък с бенефициерите, които са получили помощ по схемата, посочена в член 1, и общ размер на помощта, получена по схемата от всеки един от тях;
б)
общ размер (главница и лихви), който следва да бъде възстановен от всеки бенефициер;
в)
подробно описание на мерките, които вече са предприети и които са планирани за спазване на настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи издаването на разпореждане за връщане на помощта, предадено на бенефициерите.
Италия следва да информира Комисията за хода на осъществяване на националните мерки, приети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощите, предоставени по схемата по член 1. При просто поискване от Комисията тя изпраща незабавно информация за вече взетите и планираните мерки с цел изпълнение на настоящото решение. Италия предоставя също така подробна информация за размера на помощта и лихвата, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 13 juli 2009
om de statliga stödordningarna C 6/04 (ex NN 70/01) och C 5/05 (ex NN 71/04) som Italien har genomfört till förmån för växthusodlare (befrielse från punktskatt på gasolja som används för uppvärmning av växthus)
[delgivet med nr K(2009) 5497]
(Endast den italienska texten är giltig)
(2009/944/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket,
efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, samt
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Genom skrivelser av den 28 september 2000 och den 17 oktober 2000, och på grundval av tillgängliga uppgifter, begärde kommissionen förtydliganden från de italienska myndigheterna angående den partiella befrielse från punktskatt på gasolja som används inom jordbruket som föreskrivs i lagdekret nr 268 av den 30 september 2000 om fastställande av brådskande åtgärder beträffande inkomstskatt för fysiska personer och punktskatter.
(2)
De italienska myndigheterna skickade de begärda förtydligandena till kommissionen genom skrivelser av den 31 oktober 2000 och den 3 november 2000.
(3)
Efter det att kommissionen granskat dessa förtydliganden begärde den genom en skrivelse av den 20 november 2000 ytterligare uppgifter om befrielsen från punktskatt från de italienska myndigheterna.
(4)
Eftersom kommissionen inte hade erhållit ett svar inom den fyra veckors tidsfrist som föreskrevs i ovannämnda skrivelse skickade den en påminnelse till de italienska myndigheterna genom en skrivelse av den 26 april 2001, där den påpekade att den, om de italienska myndigheterna inte reagerade, förbehöll sig rätten att föreslå kommissionsledamöternas kollegium att ett föreläggande om att lämna upplysningar skulle skickas enligt artikel 10.3 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (1) (numera artikel 88).
(5)
Genom en skrivelse av den 10 maj 2001 lämnade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen de kompletterande uppgifter som kommissionen hade begärt av de italienska myndigheterna genom skrivelsen av den 26 april 2001.
(6)
På grundval av ovanstående uppgifter meddelande kommissionen genom en skrivelse av den 2 augusti 2001 att den inlett ett icke anmält statligt stödärende (ref. NN 70/01) och begärde ytterligare uppgifter från de italienska myndigheterna.
(7)
Eftersom kommissionen inte fått något svar inom den föreskrivna fristen skickade den en ny påminnelse till de italienska myndigheterna genom en skrivelse av den 1 juli 2003, och uppmärksammade dem återigen på att den, om myndigheterna inte inkom med ett svar inom den fyra veckors tidsfrist som föreskrivits, förbehöll sig rätten att föreslå kommissionsledamöternas kollegium att ett föreläggande om att lämna upplysningar skulle skickas enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999. Fristen för svar löpte ut i början av augusti 2003.
(8)
Eftersom kommissionen inte fått något svar inom den förutnämnda fristen fattade den den 10 oktober 2003 (2) ett beslut där Italien ålades att lämna alla uppgifter som den begärt i skrivelsen av den 2 augusti 2001 och påpekade att den, om de italienska myndigheterna inte inkom med ett svar, förbehöll sig rätten att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget.
(9)
Eftersom kommissionen inte erhållit något svar på föreläggandet om att lämna upplysningar informerade den de italienska myndigheterna genom en skrivelse av den 19 februari 2004 om sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget mot bestämmelserna i artikel 5.5 i lagdekret nr 268 av den 30 september 2000 (mål C 6/04).
(10)
Beslutet om att inleda ett förfarande offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på stödordningen.
(11)
Kommissionen tog emot synpunkter på stödordningen från berörda tredje parter och översände dem genom en skrivelse av den 27 april 2004 till Italien, som därmed gavs tillfälle att yttra sig om synpunkterna.
(12)
Italien tog inte ställning till dessa synpunkter, men skickade, efter att ha begärt och erhållit en förlängning av tidsfristen för svar på inledandet av förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget, ett svar som rörde detta förfarande genom en skrivelse av den 21 juni 2004, som registrerades som mottaget den 25 juni 2004.
(13)
Efter det att kommissionen skickat skrivelsen av den 19 februari 2004 om att förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget skulle inledas mot bestämmelserna i artikel 5.5 i lagdekret nr 268 av den 30 september 2000, erhöll den uppgifter som tydde på att växthusodlarna faktiskt var helt befriade från punktskatt på gasolja som används för uppvärmning av växthus. Genom ett fax av den 10 juni 2004 bad den därför de italienska myndigheterna om upplysningar om denna ytterligare befrielse.
(14)
Genom en skrivelse av den 28 juli 2004, som registrerades som mottagen den 3 augusti 2004, skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen de italienska myndigheternas svar på ovannämnda skrivelse av den 10 juni 2004 till kommissionen. Det framgick av detta svar att den ovanstående ytterligare befrielsen hade införts genom flera bestämmelser: artikel 24.3 i lag nr 388 av den 23 december 2000; artikel 13.3 i lag nr 448 av den 21 december 2001; artikel 19.4 i lag nr 289 av den 27 december 2002 och artikel 2.4 i lag nr 350 av den 24 december 2003.
(15)
På grundval av dessa upplysningar beslutade kommissionen att inleda ett nytt icke anmält stödärende (ref. NN 71/04) för att undersöka den ytterligare befrielsens förenlighet med den gemensamma marknaden. Den underrättade de italienska myndigheterna om detta genom en skrivelse av den 4 november 2004.
(16)
Genom en skrivelse av den 24 januari 2005 underrättade kommissionen den italienska regeringen om sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget mot den ovannämnda ytterligare befrielse som införts genom artikel 24.3 i lag nr 388 av den 23 december 2000; artikel 13.3 i lag nr 448 av den 21 december 2001; artikel 19.4 i lag nr 289 av den 27 december 2002 och artikel 2.4 i lag nr 350 av den 24 december 2003 (mål C 5/05).
(17)
Beslutet om att inleda ett förfarande offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på stödordningen.
(18)
Kommissionen mottog inga synpunkter från berörda tredje parter.
(19)
Genom en skrivelse av den 21 februari 2005, som registrerades som mottagen den 22 februari 2005, skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen de italienska myndigheternas svar rörande inledandet av förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget mot den ovannämnda ytterligare befrielsen till kommissionen.
(20)
Genom en skrivelse av den 27 september 2007 begärde kommissionen ytterligare uppgifter från de italienska myndigheterna om stödet i fråga och om svaren beträffande inledandet av förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget. De italienska myndigheterna ombads särskilt att motivera argumentet att stödet var förenligt med det italienska skattesystemet och att undersöka om det kunde motiveras med hänvisning till bestämmelserna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön som var i kraft vid den tidpunkt då stödet beviljades (5). De italienska myndigheterna hade en månad på sig att besvara denna begäran om ytterligare upplysningar.
(21)
Eftersom det inte inkom något svar från de italienska myndigheterna skickade kommissionen dem en påminnelse genom ett fax av den 15 oktober 2008. Där påpekades det att om ett svar inte erhölls inom den nya en månad långa tidsfristen förbehöll kommissionen sig rätten att föreslå kommissionsledamöternas kollegium att ett föreläggande om att lämna upplysningar skulle skickas enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999.
(22)
Eftersom inget svar erhölls inom den fastställda tidsfristen skickade kommissionen ett sådant föreläggande genom en skrivelse av den 5 december 2008 (6).
(23)
Genom ett e-postmeddelande av den 5 februari 2009, som registrerades som mottaget den 9 februari 2009, skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen de italienska myndigheternas svar på ovannämnda föreläggande till kommissionen.
(24)
Efter ett möte med företrädare för kommissionen den 21 april 2009 skickade de italienska myndigheterna dem en ny skrivelse den 19 maj 2009 via Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen.
II. BESKRIVNING
(25)
Enligt artikel 5.5 i lagdekret nr 268 av den 30 september 2000 ska punktskatten på gasolja som används för uppvärmning av växthus, under perioden 3 oktober-31 december 2000, motsvara 5 % av den punktskatt som tillämpas på gasolja som används som bränsle.
(26)
I artikel 6.1 i samma lagdekret fastställs det vidare, med avseende på samma period, att punktskatten på gasolja som används inom jordbruket ska motsvara 22 % av den punktskatt som gäller för gasolja som används som bränsle, och punktskatten på bensin 49 % av det normala beloppet.
(27)
I artikel 24.3 i lag nr 388 av den 23 december 2000, artikel 13.3 i lag nr 448 av den 21 december 2001, artikel 19.4 i lag nr 289 av den 27 december 2002 och artikel 2.4 i lag nr 350 av den 24 december 2003 föreskrivs fullständig befrielse från punktskatt på gasolja som används för uppvärmning av växthus i Italien. Denna befrielse omfattade följande perioder: 1 januari-30 juni 2001, hela 2002, hela 2003 och hela 2004.
III. FÖRSTA TILLFÄLLET DÅ FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I FÖRDRAGET INLEDDES (MÅL C 6/04)
(28)
Kommissionen inledde förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget mot bestämmelserna i artikel 5.5 i lagdekret nr 268 från september 2000, eftersom den hyste tvivel på att den ytterligare befrielse från punktskatt på 17 procentenheter som beviljades växthusodlare som använde gasolja för uppvärmning av växthus jämfört med övriga aktörer inom jordbrukssektorn var förenliga med den gemensamma marknaden. Dessa tvivel berodde på att de italienska myndigheterna, trots att ett föreläggande om att lämna upplysningar hade skickats, inte inkom med några upplysningar som visade att befrielserna var stödberättigade enligt konkurrensreglerna (och faktiskt inte ens hade svarat på föreläggandet). Dessutom styrktes tvivlen av frågan om huruvida befrielser från punktskatt är stödberättigade mot bakgrund av bestämmelserna i rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor (7) och det direktiv som upphäver det, dvs. rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (8).
IV. DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNAS REAKTION PÅ FÖRSTA TILLFÄLLET DÅ FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I FÖRDRAGET INLEDDES
(29)
De italienska myndigheterna uppgav i sin skrivelse av den 21 juni 2004 att befrielser från punktskatt inte kunde anses som statligt stöd, utan måste granskas mot bakgrund av artikel 8.2 f och artikel 15.3 i direktiv 92/81/EEG respektive 2003/96/EG. Enligt deras uppfattning ingick växthusodling i kategorin ”jordbruks- och trädgårdsnäringar”, för vilken medlemsstaterna enligt gemenskapslagstiftningen helt eller delvis får tillämpa befrielse från punktskatt, och befrielsen från punktskatt för växthusodling medförde inte någon diskriminering inom jordbruks- och trädgårdssektorn i samband med differentiering av befrielser, genom att det stod alla aktörer helt fritt att välja mellan utomhusodling och växthusodling.
(30)
Enligt de italienska myndigheterna var ordningen av rent fiskal karaktär och borde bedömas mot denna bakgrund, så att den kan analyseras inom en övergripande ram som omfattar alla medlemsstater i Europeiska unionen, vilket förhindrar att undersökningen av ett enskilt nationellt fall utanför en sådan ram äventyrar principen om medlemsstaternas likabehandling. I detta sammanhang åberopade de italienska myndigheterna den politiska överenskommelse som rådet och kommissionen uppnådde vid Ekofin-rådets möte den 19 mars 2003, enligt vilken undantag från ett allmänt skattesystem eller skillnader inom systemet som motiverades av skattesystemets karaktär eller allmänna egenskaper inte utgör statligt stöd.
(31)
Slutligen tillade de italienska myndigheterna att den planerade ordningen, enligt de beräkningar och uppgifter som stod till deras förfogande, ”[inte skulle motverka] en väl fungerande inre marknad och inte [ge upphov] till snedvridning av konkurrensen” (hänvisning till skäl 24 i direktiv 2003/96/EG).
V. SYNPUNKTER FRÅN TREDJE PARTER EFTER FÖRSTA TILLFÄLLET DÅ FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I FÖRDRAGET INLEDDES
(32)
Genom en skrivelse av den 19 april 2004, som registrerades som mottagen den 21 april 2004, tog kommissionen emot synpunkter från en berörd tredje part efter det att förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget hade inletts.
(33)
I den skrivelsen beskrev den berörda parten hur känslig den marknad där denne verkar är och problemen i samband med prisökningar på de bränslen som kan användas för uppvärmning av växthus. Enligt den berörda tredje partens uppfattning skulle många företag inom denna sektor, om kommissionen motsätter sig den berörda befrielsen, tvingas lägga ned verksamheten eller dra ned på den bränslemängd som förbrukas för uppvärmning av växthus, vilket skulle medföra att kvaliteten på deras produkter försämras. Enligt den berörda tredje parten var dessutom priserna på de bränslen för uppvärmning som används i Belgien och Nederländerna (metan och eldningsolja) 20-40 % lägre än priset på dieselolja i Italien, och därför skulle konkurrensen på intet sätt snedvridas om den berörda befrielsen tillämpades. Återigen enligt denna parts uppfattning, ökade avslutningsvis antalet jordbruksföretag i dennes sektor som använder metangas för uppvärmning av växthus konstant.
VI. ANDRA TILLFÄLLET DÅ FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I FÖRDRAGET INLEDDES (MÅL C 5/05)
(34)
Kommissionen inledde ett andra förfarande enligt artikel 88.2 i fördraget sedan den erhållit upplysningar som visade att den befrielse från punktskatt som växthusodlarna omfattades av faktiskt var betydligt högre än den som granskades då förfarandet inleddes för första gången. De tvivel som uttrycktes då förfarandet inleddes första gången, och som bl.a. berodde på att de italienska myndigheterna inte hade svarat på det föreläggande om att lämna upplysningar som skickats till dem, styrktes av dessa myndigheters reaktion på första tillfället då förfarandet inleddes. De tvivel som kommissionen uttryckte då förfarandet inleddes för andra gången var i huvudsak grundade på följande omständigheter:
a)
De italienska myndigheterna ansåg att avskaffande av punktskatter på bränsle, oavsett omfattning, inte utgör statligt stöd utan snarare skatteåtgärder som motiverades av det system de omfattades av. De lämnade dock inte några uppgifter som kan underbygga detta argument.
b)
De italienska myndigheterna framförde vidare att befrielsen från punktskatt inte utgjorde någon snedvridning av konkurrensen eftersom det stod odlarna fritt att utnyttja skattebefrielsen genom att ägna sig åt växthusodling. Detta argument ter sig föga övertygande eftersom befrielsen från punktskatten inte infördes för att uppmuntra till en övergång till odling i växthus, utan snarare för att befria de växthusodlare som redan var verksamma från en kostnad som hörde samman med deras verksamhet.
c)
Återigen, när det gällde frågan om snedvridning av konkurrensen, hävdade de italienska myndigheterna, enligt de officiella uppgifter som de hade tillgång till, att avskaffandet av punktskatten för växthusodlare inte skapar någon snedvridning av konkurrensen. Enligt kommissionen är det oklart hur de italienska myndigheterna kan framföra det argumentet eftersom det, i det svar de skickade till kommissionen via telex den 10 juni 2004 (se skäl 14), framgår att de inte kunde ge några exakta uppgifter om vilka belopp växthusodlarna kunde spara till följd av den fullständiga befrielsen från punktskatt.
d)
Även om de italienska myndigheterna hävdade det inte fanns något inslag av statligt stöd, angav de inte vilken konkurrensbestämmelse som enligt deras åsikt skulle göra befrielse från punktskatt förenlig med reglerna för den gemensamma marknaden.
e)
Att befrielserna från punktskatt beviljats i strid med direktiv 92/81/EEG och 2003/96/EG kunde inte uteslutas.
VII. DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNAS REAKTION PÅ ANDRA TILLFÄLLET DÅ FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I FÖRDRAGET INLEDDES
(35)
Genom en skrivelse av den 21 februari 2005 hävdade de italienska myndigheterna att de väsentliga frågor som omfattades av det andra förfarandet var identiska med de frågor som behandlades då förfarandet inleddes för första gången, och att de synpunkter som redan hade lagts fram för det första förfarandet fortfarande gällde. De kompletterade även sitt svar med följande:
a)
Medlemsstaterna justeringar av punktskatter utgjorde inte statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget. Ekofin-rådets slutsatser av den 19 mars 2003, enligt vilka undantag från ett allmänt skattesystem eller skillnader inom systemet som motiverades av skattesystemets karaktär eller allmänna egenskaper inte utgör statligt stöd, var en avgörande faktor som bekräftade företrädet för skattemyndigheterna i gemenskapen. De skulle därför skicka upplysningar om systemets karaktär eller allmänna egenskaper till dessa skattemyndigheter så snart de begärde detta.
b)
Uttrycket ”Utan att det påverkar tillämpningen av andra gemenskapsbestämmelser” i artikel 15.1 i direktiv 2003/96/EG kunde inte tolkas så att artiklarna 87 och 88 i fördraget blir tillämpliga på varje åtgärd som minskar punktskatterna eller skapar befrielse från dessa, och om gemenskapslagstiftaren hade velat att varje åtgärd för justering av punktskatter måste uppfylla bestämmelserna i artiklarna 87 och 88 i fördragen, skulle lagstiftaren ha uttryckt sin vilja genom att föra in en hänvisning till dessa artiklar enligt den grundläggande principen för tolkning av lagen, lex ubi voluit dixit [”det som lagen syftar till anger den”]. I andra gemenskapsrättsakter uttrycktes för övrigt lagstiftarens önskan att vissa åtgärder skulle omfattas av bestämmelserna om statligt stöd klart och inte genom en allmän formulering som ”utan att det påverkar tillämpningen av andra gemenskapsbestämmelser”. Dessutom var en klar och tydlig formulering än mer nödvändig i den mån som uppgiften om att en åtgärd ”utgjorde statligt stöd” eller ”inte utgjorde statligt stöd” hade en betydande inverkan på formen, sättet och varaktigheten för åtgärdens genomförande.
c)
Att åtgärden inte äventyrade den inre marknadens funktion och inte medförde snedvridning av konkurrensen var en objektiv orsak, och de besparingar som producenterna hade kunnat göra tack vare åtgärden saknade därmed betydelse.
VIII. DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNAS SVAR PÅ FÖRELÄGGANDET OM ATT LÄMNA UPPLYSNINGAR AV DEN 5 DECEMBER 2008
(36)
I sin skrivelse av den 5 februari 2009 återkom de italienska myndigheterna först till argumentet avseende stödets överensstämmelse med bestämmelserna i direktiv 92/81/EEG, som enligt deras uppfattning inte i tillräcklig grad klargjorde om befrielse från eller nedsättning av punktskatterna överensstämde med konkurrensreglerna.
(37)
För att utveckla sin ståndpunkt hänvisade de till artikel 8 i direktivet, som säger följande: ”Utan att det påverkar tillämpningen av andra av gemenskapens bestämmelser får medlemsstater i följande fall helt eller delvis tillämpa regler om skattebefrielse eller nedsatta skattesatser för mineraloljor som under skattekontroll används […] uteslutande inom jordbruks- och trädgårdsnäringarna samt inom skogsbruk […]”.
(38)
Enligt de italienska myndigheternas uppfattning innebar uttrycket ”utan att det påverkar tillämpningen av” som används i den artikeln inte en skyldighet att följa de europeiska konkurrensreglerna, vilket däremot var fallet med artikel 26 i direktiv 2003/96/EG. Om samma krav hade fastställts i båda dessa direktiv skulle gemenskapslagstiftaren inte ha haft någon anledning att uttrycka sig tydligare i artikel 26 i direktiv 2003/96/EG. De italienska myndigheterna drog därför slutsatsen att medlemsstaterna, med beaktande av artikel 8 i direktiv 92/81/EEG, lagligen kunde tillämpa befrielse från eller nedsättning av punktskatterna inom trädgårdssektorn.
(39)
De italienska myndigheterna framhöll sedan att genomförandet av direktiv 92/81/EEG och därmed också direktiv 2003/96/EG faktiskt resulterade i snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden, eftersom de förutsedda nedsättningarna och befrielserna gynnade de medlemsstater som hade större ekonomiska resurser och alltså kunde tillämpa nedsättning av punktskatterna på ett enhetligt sätt inom hela jordbrukssektorn. Eftersom Italien hade begränsade resurser beslutade man att endast ingripa till förmån för växthusodlare eftersom åtgärderna för nedsättning av och befrielse från punktskatter antogs i en krissituation som orsakats av de ökade priserna på produkter avsedda för uppvärmning. De italienska myndigheterna påpekade i samband härmed att det inte var kommissionens sak att ingripa i fastställandet av en medlemsstats prioriteringar.
(40)
När det gällde frågan om huruvida gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön (se skäl 20) var tillämpliga, hävdade de italienska myndigheterna att de beviljade nedsättningarna av punktskatten stämde överens med bestämmelserna i dessa riktlinjer och alltså kunde omfattas av de undantag som fastställs i dessa eftersom de ansåg att det rörde sig om befintliga avgifter enligt punkt 51.2 i riktlinjerna. I denna punkt fastställs det i fråga om befintliga avgifter att driftstöd som är knutna till nedsättningar eller befrielser kan tillämpas om följande båda villkor uppfylls samtidigt:
-
Den ifrågavarande avgiften ska ha en betydande positiv effekt när det gäller miljöskydd.
-
Undantagen till förmån för de stödmottagande företagen ska ha beslutats i samband med att avgiften infördes, eller bli nödvändiga på grund av en betydande förändring av de ekonomiska betingelserna, som försätter företagen i en särskilt svår konkurrenssituation. I sistnämnda fall får nedsättningen av avgiften inte överskrida den ökning av kostnaderna som de förändrade ekonomiska betingelserna orsakar. Om kostnadsökningen upphör, ska också nedsättningen av avgifterna upphöra.
(41)
Enligt de italienska myndigheterna kan punktskatter på bränsle som används i jordbruk, och särskilt eldningsgas, betraktas som miljöskatter och ha en positiv effekt på miljön genom att de stimulerar producenterna till att minska bränsleförbrukningen.
(42)
Särskilt med avseende på punkt 51.2 b i riktlinjerna, på grundval av vilka undantagen för företagen ska ha beslutats i samband med att avgiften infördes, hänvisade de italienska myndigheterna till kommissionens beslut K(2005) 4436 av den 7 december 2005. I det beslutet sägs följande: ”Det är möjligt att de berörda punktskatterna till en början inte hade något uttryckligt miljömål och att skattebefrielserna beviljades […] långt innan 2001 års riktlinjer trädde i kraft. Därför kan man hävda att skattebefrielserna beslutades i samband med att punktskatterna infördes. I enlighet med punkt 51.2 i riktlinjerna kan således bestämmelserna i punkt 51.1 tillämpas på de skattebefrielser som bedöms i detta beslut.” De italienska myndigheterna tillade att nedsättningarna av punktskatterna beviljades till följd av en förändring av den ekonomiska situationen (särskilt en exponentiell ökning av oljepriset) som försatte växthusodlarna i en särskilt svår konkurrenssituation i jämförelse med dem som odlade utomhus och fick myndigheterna i andra länder anta åtgärder till förmån för växthusodlare och fiskerinäringen. Myndigheterna angav att gasolja som används för uppvärmning under den aktuella perioden varierade på följande sätt: +37 % under 1999-2000, +26 % under 1999-2001 och +26 % under 1999-2002. Prisstrukturen under samma tid var följande (i euro/liter i årligt genomsnitt):
euro per liter
Nettopris före skatt
Skatt
Konsumentpris
1999
0,217
0,524
0,741
2000
0,342
0,523
0,865
2001
0,317
0,504
0,821
2002
0,292
0,542
0,834
2003
0,314
0,547
0,861
2004
0,354
0,555
0,909
(43)
De italienska myndigheterna påpekade å andra sidan att tillämpningen av punkt 51 i riktlinjerna i alla händelser krävde att företagen betalade en del av skatten. Enligt deras uppfattning kunde den åtgärd som Italien antagit vara förenlig med den gemensamma marknaden om stödmottagarna betalade det minimibelopp som fastställts på gemenskapsnivå (som enligt myndigheterna var 13 euro per 1 000 kg under perioden 2000-2003 och därefter 21 euro per 1 000 kg).
(44)
Slutligen angav de italienska myndigheterna, beträffande det totala beviljade stödbeloppet, att siffrorna i de olika budgetlagarna var beräkningar som baserades på prognoser av förbrukningen av bränsle för uppvärmning och snarare borde ses som intäkter som inte kommit in än som anslagna resurser. Det var enligt deras uppfattning svårt att i det stadiet kvantifiera den fördel som kommit varje producent till del, eftersom ansvaret för att förvalta skattesystemet låg på regionerna, provinserna eller till och med kommunerna. Siffrorna skulle skickas så snart de blev tillgängliga.
IX. SKRIVELSE SÄND DEN 18 MAJ 2009
(45)
I denna skrivelse framhöll de italienska myndigheterna för det första att punktskatterna var befintliga avgifter, och att de som sådana kunde omfattas av de undantag som var tillämpliga för dem enligt bestämmelserna i riktlinjerna för statligt stöd till skydd för miljön, av de skäl som redovisas i skäl 42.
(46)
Detta argument åtföljdes av en uppdaterad version av tabellen i skäl 42 (skattekolumnen delas upp på punktskatter och mervärdesskatt). Enligt den nya tabellen var prisstrukturen under den aktuella perioden följande (denna gång ges uppgifterna i euro per 1 000 liter):
euro per 1000 liter
Nettopris före skatt
Moms
Punktskatter
Konsumentpris
1999
219,83
123,5
397,67
741
2000
344,35
144,1
375,92
864,33
2001
313,4
136,7
370,11
820,22
2002
293,31
139,7
405,24
838,26
2003
314,37
143,5
403,21
861,1
2004
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
De italienska myndigheterna betonade att mellan 1999 och 2004 hade konsumentpriserna på gasolja för uppvärmning ständigt ökat, med undantag av en liten minskning mellan 2000 och 2001. De argument som redan redovisats i skälen 42 och 43 upprepades sedan.
(48)
Beträffande motiveringen för åtgärden mot bakgrund av det italienska skattesystemet klargjorde de italienska myndigheterna att i Italien fördelades mängderna skattefritt bränsle på grundval av ytan, grödans kvalitet och den mängd jordbruksutrustning som faktiskt används. Det kunde därför sägas att befrielsen beräknades på grundval av den verksamhet som bedrevs och, för växthusodling, proportionellt, eftersom denna typ av odling helt klart var beroende av gasolja och utmärktes av helt andra produktionsvillkor än utomhusgrödor. Inte heller gynnade befrielsen någon enstaka produkt eftersom den omfattade alla produkter som odlas i växthus och eftersom växthusodling kunde anses vara en utbredd metod inom hela jordbrukssektorn.
(49)
När det gällde tillämpligheten av artikel 87.1 i fördraget rent generellt ansåg de italienska myndigheterna att de villkor som avses i den punkten inte var uppfyllda eftersom befrielserna vare sig var selektiva eller sådana som snedvrider konkurrensen.
(50)
När de gällde selektivitet hänvisade de till förstainstansrättens dom i mål T-233/04 (9). I den domen (punkt 86) anförde domstolen följande: ”För tillämpningen av artikel 87 EG saknar det betydelse om den som förmodas ha åtnjutit en fördel genom åtgärden har försatts i en situation som är mer fördelaktig eller svårare än den som han befann sig i enligt det tidigare rättsläget, eller om hans situation inte alls har förändrats. Det enda som skall fastställas är huruvida en statlig åtgärd, inom ramen för en viss rättsordning, kan gynna ’vissa företag eller viss produktion’, i den mening som avses i artikel 87.1 EG, i jämförelse med andra företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation, med hänsyn till den målsättning som skall uppfyllas genom den berörda åtgärden.”
(51)
Enligt de italienska myndigheternas uppfattning skapade den befrielse som tillämpas på gasolja som används i täckta områden för odling av jordbruksprodukter på intet sätt någon skillnad mellan företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation, eller mellan produkter, eftersom alla företag, oavsett vilka varor som produceras, kan utnyttja skattebefrielsen när de köper in gasolja för växthusodling.
(52)
Beträffande sannolikheten för att åtgärden skulle snedvrida konkurrensen hänvisade de italienska myndigheterna till skäl 43 i kommissionens beslut K(2008) 1105, som säger att de regler om skattebefrielse som får tillämpas helt eller delvis enligt artikel 8.2 i direktiv 92/81/EEG har samma syfte som den åtgärd som avses i direktiv 2003/96/EG och har en ganska liten omfattning, och att det därför analogt kan sägas att de inte på orimligt sätt bör snedvrida konkurrensen.
(53)
De italienska myndigheterna tillade också att kommissionen, i skäl 32 i det beslutet, ansåg att åtgärder av denna typ som tillämpades på bränsle som användes i primär produktion av jordbruksprodukter inte på orimligt sätt skulle snedvrida konkurrensen mot bakgrund av odlingarnas ringa storlek i Europeiska unionen (mer än 60 % av odlingarna har mindre än 5 hektar utnyttjad jordbruksareal). Med detta som utgångspunkt betonade de italienska myndigheterna att det, med tillämpning av samma storlekskrav, skulle bli svårt för de berörda skattebefrielserna att snedvrida konkurrensen eftersom ungefär 80 % av odlingarna i Italien har mindre än 5 hektar utnyttjad jordbruksareal.
(54)
De italienska myndigheterna hävdade också att den mängd gasolja som krävdes för uppvärmning av 1 m3 växthus endast var ca 2 liter. På grundval av en undersökning som utförts av Enama (Ente nazionale per la meccanizzazione agricola - nationell organisation for mekanisering i jordbruket) beträffande förbrukningen av gasolja i 14 av Italiens 20 regioner stod gasolja som används i växthus (167 436 001 liter) för endast 11,77 % av förbrukningen av dieselolja 2002 och 10,67 % 2003.
(55)
Sedan de italienska myndigheterna lämnat dessa klargöranden till stöd för sin uppfattning att de berörda befrielserna inte innefattade något inslag av statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget, upprepade de på nytt befrielsernas övergripande karaktär och betonade att alla jordbruksproducenter kunde utnyttja skattebefrielsen om de bedrev växthusodling. De underströk också att kravet på icke-diskriminering inte kunde tillämpas retroaktivt på grund av skyddet för berättigade förväntningar och rättssäkerhet.
X. BEDÖMNING
(56)
Detta beslut gäller skillnaden mellan å enda sidan befrielser från punktskatt på gasolja som används för uppvärmning av växthus och å andra sidan befrielser från punktskatt på gasolja som används som bränsle.
(57)
Med beaktande av de argument som de italienska myndigheterna åberopat i sina svar på det första och det andra tillfället då förfarandet inleddes måste det först undersökas om ordningen innehåller inslag av statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget.
(58)
Enligt artikel 87.1 i EG-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(59)
Den granskade ordningen motsvarar denna definition, inte bara för att den finansieras med statliga medel (genom att bevilja befrielser från punktskatt avstår staten från särskilda intäkter som den annars hade kunnat erhålla), utan också för att den gynnar vissa företag (företag inom jordbrukssektorn och, inom den sektorn, de företag som bedriver växthusodling) och kan påverka handeln eller snedvrida konkurrensen med tanke på Italiens ställning på området för jordbruksproduktion i växthus (när det gäller den växthusyta som avsatts för produktion av färska grönsaker intog Italien exempelvis 2000 och 2003 andra plats bland producentländerna i Europeiska unionen; 2000 och 2001 var Italien Europeiska unionens största producent av grönsaker, och slutligen var Italien, under den period som det aktuella förfarandet berör, det näst största landet i Europa när det gällde den yta som avsatts för växthusodling).
(60)
Medan ärendet granskades använde de italienska myndigheterna en rad argument för att försvara sin inställning att ordningen inte innehöll några inslag av statligt stöd:
-
På grundval av den politiska överenskommelse som rådet och kommissionen uppnådde vid Ekofinrådets möte den 19 mars 2003, utgjorde undantag från ett allmänt [skatte]system eller skillnader inom systemet som motiverades av skattesystemets karaktär eller allmänna egenskaper inte statligt stöd. Vidare var befrielserna i Italien förenliga med det italienska skattesystemet eftersom de kunde tillämpas på alla produkter som odlades i växthus och eftersom mängderna skattefritt bränsle fördelades på grundval av den verksamhet som faktiskt bedrevs.
-
På grundval av de tillgängliga beräkningarna och uppgifterna ”motverkade den berörda ordningen inte en väl fungerande inre marknad och skulle inte ge upphov till snedvridning av konkurrensen” (se skälen 30 och 31).
-
Befrielserna var varken selektiva eller sådana som snedvrider konkurrensen.
(61)
Det ska först av allt betonas att ingen politisk överenskommelse kan ändra på begreppet stöd såsom det definieras objektivt i fördraget.
(62)
När det gällde argumentet att befrielserna motiveras av skattesystemets karaktär eller allmänna egenskaper anser kommissionen att den särskilda befrielse från punktskatter som begränsas till en viss typ av produktion (i detta fall växthusodling, som fick fler befrielser än utomhusodling) inte kan motiveras av skattesystemets natur och logik när gemenskapslagstiftningen i princip kräver att medlemsstaterna inför punktskatter (10). Detsamma gäller när det inte fastställs i gemenskapslagstiftningen att de berörda skattebefrielserna ska beviljas. Argumentet att befrielserna gäller för alla produkter som odlas i växthus är inte relevant i detta fall, eftersom hela grenar av sektorn för jordbruksproduktion fick lägre skattebefrielser än dem som beviljades växthusodlare, och om mängderna skattefritt bränsle, som de italienska myndigheterna hävdar, fördelades på grundval av den verksamhet som faktiskt bedrevs skulle skattesystemets logik ha krävt att befrielsen skulle vara densamma för all verksamhet som baseras på användningen av gasolja.
(63)
Frågan om selektivitet har redan behandlats i skäl 58. Beträffande domen i mål T-233/04 noterar kommissionen, mot bakgrund av skälen 25 och 26, att även om det stämmer att aktörer inom jordbrukssektorn som använder gasolja har kunnat tillgodogöra sig befrielser, har dock växthusodlarna fått högre befrielser. Alla aktörer är i en jämförbar ekonomisk situation eftersom de använder gasolja för produktion och påverkas därför i samma omfattning av åtgärdens mål (lindrade effekter av de ökade oljepriserna) oavsett deras rättsliga ställning. Att vissa aktörer, i en jämförbar situation, har kunnat tillgodogöra sig högre befrielser än andra visar att ordningen innefattar ett inslag av selektivitet.
(64)
Kommissionen tillbakavisar de italienska myndigheternas argument att ordningen inte äventyrar den inre marknadens funktion och inte medför snedvridning av konkurrensen:
-
I det beslut som de italienska myndigheterna åberopade (se skäl 52) drogs slutsatsen att statligt stöd existerade men kunde godkännas på grundval av undantaget i artikel 87.3 c i fördraget. Detta undantag kan dock inte användas för att påvisa att det inte förekommer några inslag av statligt stöd i den granskade ordningen (vilket också gäller för de italienska myndigheternas argument i skäl 53).
-
De uppgifter som avses i skäl 54 är inte kompletta (14 regioner av 20), och det finns inget som säger att de är representativa: det är faktiskt inte möjligt att fastställa om de regioner för vilka uppgifterna lämnades är de regioner där växthusodling är mest utbredd. Dessutom visar uppgifterna om konsumtion i jordbrukssektorn i stället att gasolja är en viktig insatsvara inom jordbruket. I alla händelser räcker det med att stödet stärker ett företags konkurrensställning jämfört med konkurrensställningen för andra företag som konkurrerar inom handeln mellan medlemsstaterna för att det ska kunna medföra snedvridning av konkurrensen och påverka handeln inom gemenskapen (11). Detta gäller i det granskade ärendet, eftersom befrielsen gynnar italienska företag som odlar jordbruksprodukter i växthus framför företag som är verksamma inom samma sektor i de övriga medlemsstaterna.
(65)
De italienska myndigheterna hävdade också, som svar på första tillfället då förfarandet inleddes, att stödet i fråga inte utgjorde statligt stöd, men att det borde granskas mot bakgrund av bestämmelserna i direktiven 92/81/EEG och 2003/96/EG. De kom fram till denna slutsats på grundval av argumentet att förekomsten av statligt stöd helt enkelt skulle uteslutas därför att ett EU-direktiv fastställer möjligheten att bevilja skattebefrielser. Detta argument upprepades i svaret till det föreläggande om att lämna upplysningar som hade skickats till dem.
(66)
Kommissionen kan inte hålla med om detta argument. Genom det sjätte skälet i direktiv 92/81/EEG tillåts medlemsstater ”som så önskar att frivilligt tillämpa […] andra regler om skattebefrielse […], såvida detta inte leder till konkurrenssnedvridningar”. I artikel 8.2 i det direktivet föreskrivs vidare att medlemsstaterna helt eller delvis får tillämpa regler om skattebefrielse eller nedsatta skattesatser ”utan att det påverkar tillämpningen av andra av gemenskapens bestämmelser”. Genom att det i direktiv 92/81/EEG hänvisas till förekomsten av en risk för konkurrenssnedvridningar utesluts inte möjligheten att skattebefrielser utgör statligt stöd. Det är värt att erinra om att kommissionens befogenheter när det gäller statligt stöd ges direkt genom fördraget och att dessa befogenheter inte kan inskränkas genom ett direktiv vars syfte är att harmonisera en skatt på europeisk nivå.
(67)
Dessutom anges det i skälen 15 och 24 i ingressen till direktiv 2003/96/EG att åtgärder i syfte att fastställa differentierade nationella skattesatser måste överensstämma med reglerna för den inre marknaden och konkurrens, så att de inte ger upphov till snedvridning av konkurrensen. Kravet på att tillämpa konkurrensreglerna bekräftas genom artikel 26 i det direktivet, som uppmärksammar att de berörda åtgärderna kan utgöra statligt stöd och, i sådana fall, måste anmälas enligt 88.3 i fördraget. Det anges uttryckligen i den artikeln att upplysningar som lämnats till kommissionen på grundval av det direktivet inte befriar medlemsstaterna från anmälningsskyldighet i enlighet med artikel 88.3 i fördraget.
(68)
Slutligen hävdade de italienska myndigheterna själva (se skäl 39) att tillämpning av skattebefrielser snedvred konkurrensen, ett karakteristiskt inslag i statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget.
(69)
Med hänsyn till detta drar kommissionen slutsatsen att de befrielser från punktskatt som tillämpats inom ramen för den berörda ordningen utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget.
(70)
I de fall som avses i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget kan dock dessa åtgärder genom undantag betraktas som förenliga med den gemensamma marknaden.
(71)
Undantagen enligt artikel 87.2 i fördraget avser stöd av social karaktär till enskilda konsumenter, stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och stöd som ges till näringslivet i vissa områden i Förbundsrepubliken Tyskland och är inte tillämpliga i detta fall, oavsett vilka stödmottagarna i denna stödordning är.
(72)
Kommissionen anser att undantagen enligt artikel 87.3 a i fördraget beträffande utvecklingen i specifika regioner inte är tillämpliga på den berörda ordningen, eftersom denna inte omfattar stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i specifika regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning.
(73)
När det gäller undantaget enligt artikel 87.3 b i fördraget räcker det med att konstatera att skattesystemet i fråga inte utgör ett viktigt projekt av europeiskt intresse eller syftar till att avhjälpa en allvarlig störning i Italiens ekonomi. Det är inte heller avsett att främja kultur och bevara kulturarvet i den mening som avses med det undantag som anges i artikel 87.3 d i fördraget.
(74)
Därför är det enda undantag som får åberopas det som fastställs i artikel 87.3 c i fördraget, enligt vilken stöd kan anses förenligt med den inre marknaden om det är avsett att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, förutsatt att det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.
(75)
Eftersom stödet inom ramen för den berörda stödordningen är icke anmält stöd, måste dess förenlighet med den gemensamma marknaden analyseras mot bakgrund av de regler om statligt stöd som gällde då stödet beviljades, enligt kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt (12).
(76)
Även om det i skäl 172 i gemenskapens nya riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013 (13) anses att visst olagligt statligt stöd som beviljas efter ikraftträdandet av direktiv 2003/96/EG är förenligt med den gemensamma marknaden, gäller detta endast om villkoren i det direktivet är uppfyllda och ingen skattedifferentiering har tillämpats inom jordbruket. Detsamma gäller för stöd som beviljats olagligt på grundval av direktiv 92/81/EEG.
(77)
I artikel 1.1 i direktiv 92/81/EEG föreskrivs att ”Medlemsstaterna skall ta ut en harmoniserad punktskatt på mineraloljor i enlighet med detta direktiv”. I artikel 1.2 fastställs att medlemsstaterna ska ta ut en skattesats i enlighet med rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor (14).
(78)
I artikel 5.2 i direktiv 92/82/EEG fastställs en punktskatt på dieselbrännolja (gasolja) på 18 ecu per 1 000 liter för dieselbrännolja som används för stationära motorer, anläggningar och maskiner som används vid byggnadsarbeten, väg- och vattenbyggnad och offentliga arbeten eller fordon som är avsedda att användas utanför allmän väg eller som inte fått tillstånd att användas huvudsakligen på allmän väg.
(79)
I artikel 2.2 i direktiv 92/81/EEG anges att ”Andra mineraloljor än sådana för vilka en skattenivå specificeras i direktiv 92/82/EEG skall vara föremål för punktskatt om de är avsedda att användas som, utbjuds till försäljning som eller används som brännolja eller motorbränsle. Den skattesats som uttas skall vara samma som den som gäller för motsvarande brännolja eller motorbränsle, beroende på användningen”. (De 13 euro som de italienska myndigheterna anger (se skäl 43) är den skattesats som gäller för motsvarande brännolja eller motorbränsle, dvs. skattesatsen för tjock eldningsolja som sätts till 13 euro per 1 000 kg i artikel 6 i det sistnämnda direktivet.)
(80)
I artikel 8.2 i direktiv 92/81/EEG föreskrivs emellertid att ”Utan att det påverkar tillämpningen av andra av gemenskapens bestämmelser får medlemsstater i följande fall helt eller delvis tillämpa regler om skattebefrielse eller nedsatta skattesatser för mineraloljor som under skattekontroll används […] uteslutande inom jordbruks- och trädgårdsnäringarna samt inom skogsbruk och vid insjöfiske”.
(81)
Enligt direktiv 2003/96/EG, som började tillämpas den 1 januari 2004 (15), fastställs minimipunktskattesatsen för dieselbrännolja (gasolja) till 21 euro per 1 000 liter (artikel 9 i direktivet tillsammans med tabell C i bilaga I till direktivet). Det direktivet innehåller också en bestämmelse som är analog med bestämmelsen i artikel 8.2 i direktiv 92/81/EEG, nämligen artikel 15.3, enligt vilken ”Medlemsstaterna får tillämpa en skattenivå ner till noll för energiprodukter och elektricitet som används inom jordbruk, trädgårdsskötsel eller fiskodling samt inom skogsbruk”.
(82)
Enligt de båda förutnämnda direktiven var det därför möjligt att helt bevilja befrielse från punktskatter. Eftersom det i den berörda stödordningen fastställs en differentiering mellan punktskattebefrielser som gynnar vissa jordbruksföretag kan den dock inte förklaras förenlig med den gemensamma marknaden mot bakgrund av punkt 172 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013 (16).
(83)
För hela den period som omfattas av de båda förfaranden som inletts med avseende på befrielse från punktskatter (under perioden 3 oktober 2000-31 december 2004 - se skälen 25 och 27) var de regler som var tillämpliga på statliga stöd de som fastställs i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (17) (nedan kallade gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000).
(84)
Kommissionen anser att stödet, med hänsyn till befrielsernas art (fullständig befrielse från punktskatter), utgör ensidigt statligt stöd som endast har till syfte att förbättra producenternas finansiella situation utan att bidra till sektorns utveckling. Denna slutsats styrks av att de italienska myndigheterna, i de ytterligare uppgifter som de lämnade, förklarade att anledningen till att stödet beviljades var de ökade oljepriserna (se skäl 39).
(85)
Enligt punkt 3.5 i gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000 är detta stöd ett driftstöd som inte är förenligt med den gemensamma marknaden.
(86)
I punkt 5.5 i gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000 medges dock ett undantag från bestämmelserna i ovannämnda punkt 3.5 för driftstöd till miljöändamål.
(87)
Punkt 5.5.4 i gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000 avser i synnerhet den särskilda frågan om undantag från samtliga eller vissa miljöskatter. Efter att ha uttryckt vissa reservationer uppgav kommissionen här att sådana stöd kunde godkännas om samtliga av följande villkor uppfylls:
-
Stödet är tillfälligt och gradvis minskande under högst fem år.
-
Det kan bevisas att stödet är nödvändigt för att kompensera för en internationell konkurrensförlust.
-
Stödordningen utgör en verklig stimulansåtgärd för att minska användningen av berörda insatsvaror.
(88)
I det granskade fallet anser kommissionen att stödet inte är gradvis minskande, eftersom undantaget, mot bakgrund av de olika artiklar i budgetlagarna som avser punktskattebefrielse, medgavs delvis fram till den 31 december 2000 och sedan helt under var och en av de perioder som anges i skäl 27. Dessutom var stödet inte tillfälligt eftersom befrielserna, bortsett från den andra hälften av 2001, i realiteten var permanenta under hela den aktuella perioden. Även om de italienska myndigheterna förvisso hänvisade till att det förelåg en svår konkurrenssituation (se skäl 42), lämnade de inga uppgifter som bevisade att konkurrenskraften minskade. Slutligen verkar det osannolikt att ett system med undantag som, per definition, gör bränsle billigare skulle få stödmottagarna att minska sin användning av de berörda insatsvarorna (oavsett om det är växthus eller, i förlängningen, själva bränslena, om de betraktas som insatsvaror).
(89)
Det statliga stödet i fråga kan alltså inte anses motiveras uteslutande av bestämmelserna i gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000, som tillåter att rent driftstöd anses förenligt med den gemensamma marknaden.
(90)
I punkt 5.6.2 i gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000 fastställs dock också möjligheten att bedöma stöden från fall till fall med beaktande av de principer som anges i gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för miljöändamål.
(91)
Med hänsyn till den period som de båda förfarandena avser ska följande bestämmelser om statligt stöd beaktas för analys av stödets förenlighet med den gemensamma marknaden:
-
För perioden 3 oktober 2000-2 februari 2001, gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön (18), som gällt sedan 1994 (nedan kallade 1994 års riktlinjer).
-
För perioden 3 februari 2001-31 december 2004, gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön (19), som gällt sedan 2001 (nedan kallade 2001 års riktlinjer).
(92)
Enligt 1994 års riktlinjer (punkt 3.4) kan kommissionen göra ett undantag från regeln att driftstöd inte är tillåtet, under förutsättning att detta stöd endast kompenserar för ökade produktionskostnader jämfört med de traditionella kostnaderna, att det är tillfälligt och i princip degressivt och att det utgör ett incitament att minska föroreningar eller att snabbare införa ett mer effektivt resursutnyttjande.
(93)
I punkt 3.4 anges också att tillfällig befrielse från nya miljöskatter kan godkännas om det är nödvändigt för att kompensera för minskad konkurrenskraft, särskilt på internationell nivå. En annan faktor som ska beaktas är vad de berörda företagen i sin tur ska göra för att minska sina utsläpp. Denna bestämmelse gäller också för befrielser från skatter som införts i enlighet med EG:s lagstiftning.
(94)
Förutom att den analys som utförts mot bakgrund av punkt 5.5.4 i gemenskapens riktlinjer för jordbrukssektorn 2000 visar att stödet varken är tillfälligt eller degressivt och inte utgör något incitament, anser kommissionen att det av de upplysningar som den har tillgång till inte på något sätt framgår att stödet är starkt begränsat till att kompensera för en ökad produktionskostnad jämfört med traditionella produktionskostnader. Sålunda uppfyller stödet inte de villkor som avses i skäl 92, vilket krävs för att det ska kunna anses förenligt med den gemensamma marknaden.
(95)
I det aktuella fallet är de villkor som avses i skäl 93 dessutom inte relevanta eftersom stödet inte berör nya skatter (punktskatterna fanns redan före den period som de båda förfarandena avser: exempelvis hänvisar artikel 24.3 i lag nr 388 av den 23 december 2000, genom vilken den fullständiga befrielsen från punktskatter för perioden 1 januari-30 juni 2001 infördes, till lag nr 662/1996 om punktskatter, som i sin tur hänvisar till lagstiftningsdekret nr 504/1995 om den konsoliderade versionen av lagbestämmelserna avseende produktions- och konsumtionsskatter). Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att de italienska myndigheterna inte har bestridit att skatterna i fråga utgör en ”befintlig skatt”. Dessutom har de aldrig hävdat att dessa skatter införts nyligen (se skälen 40 och 45).
(96)
Detta stöd kan därför inte anses vara förenligt med den gemensamma marknaden på grundval av 1994 års riktlinjer.
(97)
I 2001 års riktlinjer görs åtskillnad mellan nya avgifter (punkt 51.1) och befintliga avgifter (punkterna 51.2 and 52).
(98)
Kommissionen anser att de punktskatter som omfattas av befrielsen måste betraktas som befintliga skatter under hela den granskade perioden eftersom befrielser, utöver övervägandena i skäl 95, beviljades varje år i de olika budgetlagarna och inte i en enda lag som antogs med automatiska undantag vid varje enskilt tillfälle under den berörda perioden. Som kommissionen redan noterat i skäl 95 hade de italienska myndigheterna dessutom inte bestridit att de berörda skatterna var ”befintliga skatter” och aldrig påstått att de införts nyligen.
(99)
Såsom anges i skäl 40 kan de villkor som gäller för nya skatter (och som anges i punkt 51.1) enligt punkt 51.2 i 2001 års riktlinjer tillämpas på befintliga skatter om följande båda villkor uppfylls samtidigt:
-
Den ifrågavarande avgiften ska ha en betydande positiv effekt när det gäller miljöskydd.
-
Undantagen till förmån för de stödmottagande företagen ska ha beslutats i samband med att avgiften infördes, eller bli nödvändiga på grund av en betydande förändring av de ekonomiska betingelserna, som försätter företagen i en särskilt svår konkurrenssituation. I sistnämnda fall får nedsättningen av avgiften inte överskrida den ökning av kostnaderna som de förändrade ekonomiska betingelserna orsakar. Om kostnadsökningen upphör, ska också nedsättningen av avgifterna upphöra.
(100)
Kommissionen kan medge att en sådan skatt som punktskatten på gasolja som används för uppvärmning, som leder till en höjning av priset på gasolja, kan få användarna att minska sin förbrukning av gasolja, vilket ger positiva effekter för miljöskyddet. De berörda befrielserna fastställdes dock år efter år, även med ett avbrott mellan den 1 juli och den 31 december 2001 (se skäl 27), och de italienska myndigheterna har varken påvisat eller någonsin hävdat att dessa undantag beviljades när skatten antogs. Tvärtemot betonade de att undantagen helt enkelt antogs för att ta itu med en svår ekonomisk situation, nämligen de ökade priserna på motorbränsle och brännolja.
(101)
Det är inte möjligt att godta de italienska myndigheternas argument att kommissionen skulle utföra sin analys som om befrielserna hade beviljats när skatten infördes. I själva verket hänvisade de italienska myndigheterna till kommissionens beslut K(2005) 4436 (se skäl 42). I beslutet (se särskilt skäl 74 i detta) grundade sig kommissionen på att befrielserna hade beviljats långt innan 2001 års riktlinjer trädde i kraft. När det gäller det granskade fallet ska det dock påpekas de första befrielserna går tillbaka till oktober 2000, dvs. strax innan dessa riktlinjer trädde i kraft. Det ska framhållas att de italienska myndigheterna aldrig åberopat befrielser som beviljats tidigare.
(102)
När det gäller det andra villkoret i punkt 51.2 andra stycket i 2001 års riktlinjer har de italienska myndigheterna å andra sidan inte lagt fram några bevis på en betydande förändring av de ekonomiska betingelserna, som hade kunnat försätta företagen i en särskilt svår konkurrenssituation (se skäl 88), eller visat att värdet av befrielsen inte överskred den ökning av kostnaderna som de förändrade ekonomiska betingelserna orsakade. Särskilt när det gäller frågan om konkurrenssituationen innehåller uppgifterna i tabellerna i skälen 42 och 46 inte några jämförande uppgifter. Uppgifterna gör det därför inte möjligt att fastställa någon som helst försämring av konkurrenssituationen hos de italienska företag som bedriver växthusodling. Det bör i detta sammanhang också betonas att det ökade priset på oljeprodukter inte bara påverkade Italien utan hela Europa.
(103)
Eftersom de båda villkor som avses i skäl 99 inte är uppfyllda kan bestämmelserna i punkt 51.2 i 2001 års riktlinjer inte tillämpas, och sålunda inte heller bestämmelserna i punkt 51.1.
(104)
Å andra sidan, även om bestämmelserna i punkt 51.2 hade varit tillämpliga, skulle de granskade befrielserna inte ha kunnat anses som stödberättigade enligt punkt 51.1, i vilken följande fastställs:
”Om en medlemsstat inför nya miljöavgifter inom en sektor eller för produkter som inte avgiftsharmoniserats på EG-nivå eller planerar avgifter som ligger över EG-normen, anser kommissionen att tioåriga undantagsbeslut kan vara motiverade i två fall, även om de inte är degressiva:
a)
Om denna avgiftsbefrielse är villkorad i avtal mellan medlemsstaten i fråga och de stödmottagande företagen, så att företagen eller företagssammanslutningarna åtar sig att uppnå miljöskyddsmålen under loppet av den avgiftsfria perioden eller om företagen förbinder sig att ingå frivilliga avtal med samma syfte. Dessa avtal kan bl.a. omfatta minskningar av energikonsumtionen, utsläppsminskningar eller andra miljöfrämjande åtgärder. Innehållet i avtalen skall förhandlas av varje medlemsstat och bedömas av kommissionen då stödplanerna anmäls. Medlemsstaten måste göra en noggrann uppföljning för att kontrollera att företagen eller företagssammanslutningarna förverkligar de åtaganden som de förbundit sig att genomföra. I avtalen mellan medlemsstaten och de ifrågavarande företagen skall anges vilka sanktioner som skall gälla om åtagandena inte uppfylls.
Dessa bestämmelser tillämpas också när en medlemsstat gör en avgiftssänkning på villkor som har samma verkan som de avtal eller åtaganden som det hänvisas till ovan.
b)
Det behöver inte vara ett villkor för avgiftsbefrielserna att avtal ingås mellan medlemsstaten och de stödmottagande företagen om följande villkor uppfylls:
-
Om nedsättningen avser en gemenskapsavgift, skall det belopp som företagen faktiskt betalar efter nedsättningen vara betydligt högre än gemenskapens minimibelopp, för att uppmuntra företagen att vidta åtgärder för att förbättra miljöskyddet.
-
Om nedsättningen avser en nationell avgift i avsaknad av en gemenskapsavgift, skall de företag som beviljats nedsättningen likväl betala en betydande del av den nationella avgiften.”
(105)
I det aktuella fallet var de punktskatter som tillämpades förvisso högre (före befrielser och nedsättningar) än den harmoniserade skattenivån (se skälen 43 och 46), men det verkar inte som om sådana avtal som avses i punkt 51.1 a har ingåtts mellan medlemsstaten och stödmottagarna, eller att stödmottagarna har ingått liknande avtal frivilligt (kommissionen har inte underrättats om något avtal). De italienska myndigheterna har dessutom betonat att de berörda befrielserna beviljades för att ta itu med en svår ekonomisk situation och har aldrig åberopat någon miljömässig motprestation av stödmottagarna.
(106)
Alternativet till att ingå avtal enligt punkt 51.1 b kan inte tillämpas i det aktuella fallet eftersom växthusodlarna, under den del av den aktuella perioden som låg efter det att 2001 års riktlinjer trädde i kraft, var helt befriade från punktskatt och alltså inte betalade ett högre belopp än gemenskapens minimibelopp (20), på en sådan nivå som uppmuntrar dem att vidta åtgärder för att förbättra miljöskyddet, vilket föreskrivs i 2001 års riktlinjer i fall där nedsättningen avser en gemenskapsavgift.
(107)
I punkt 52 i 2001 års riktlinjer anges dock att om en befintlig avgift höjs väsentligt och medlemsstaten anser att undantagen är nödvändiga för vissa företag, ska de villkor som avses i punkt 51.1 för nya avgifter tillämpas analogt. Det måste därför först undersökas om punktskatterna ökade väsentligt.
(108)
Tabellen i punkt 46 visar att punktskatterna inte ökade väsentligt, eftersom de varierade på följande sätt: -5,4 % mellan 1999 och 2000, -6,98 % mellan 1999 och 2001, +1,9 % mellan 1999 och 2002 och +1,3 % mellan 1999 och 2003. Från år till år var variationerna följande: -5,4 % från 1999 till 2000, -1,6 % från 2000 till 2001, +9,5 % från 2001 till 2002 och -0,5 % från 2002 till 2003. Det framgår därför att punktskatterna har minskat oavbrutet utom mellan 2001 och 2002. Ökningen under den perioden kan dock inte anses väsentlig, eftersom den i själva verket praktiskt taget inte hade någon som helst effekt på utvecklingen av konsumentpriset på gasolja för uppvärmning (enligt uppgifterna i tabellen ökade konsumentpriset på gasolja för uppvärmning bara med 2,2 % under de två åren). Därför kan bestämmelserna i punkt 52 i 2001 års riktlinjer inte tillämpas i detta fall.
(109)
Slutligen anges det i punkt 53 i 2001 års riktlinjer att om nedsättningarna avser en avgift som harmoniserats på EG-nivå och om dessa nationella avgifter understiger eller är lika med EG-nivån, måste avgiftsbefrielsen uppfylla villkoren i punkterna 45 och 46, och i alla händelser krävs det ett uttryckligt tillstånd att avvika från gemenskapens minimiavgifter.
(110)
I punkt 45 i 2001 års riktlinjer anges att allt driftsstöd som är degressivt inte får beviljas för mer än fem år och att stödnivån får uppgå till 100 % av merkostnaderna (21) det första året, men ska sedan sänkas linjärt till 0 vid utgången av det femte året.
(111)
I punkt 46 i 2001 års riktlinjer anges att icke degressivt stöd kan beviljas i högst fem år, och att stödnivån är begränsad till 50 % av merkostnaderna.
(112)
I det granskade fallet har kommission redan konstaterat att stödet inte var degressivt (se skäl 88). Följaktligen kunde endast bestämmelserna i punkt 46 i riktlinjerna tillämpas på detta. Emellertid kan kommissionen utifrån de uppgifter som de italienska myndigheterna lämnat inte på något sätt dra slutsatsen att stödnivån var begränsad till 50 % av de ökade produktionskostnader som punktskatterna medfört i förhållande till marknadspriset för produkter som odlats i växthus.
(113)
Stödet kan därför inte anses berättigat på grundval av bestämmelserna i punkt 46 i 2001 års riktlinjer och följaktligen inte heller på grundval av bestämmelserna i punkt 53 i dessa riktlinjer.
(114)
De överväganden som anges i skälen 94-112 visar att det granskade stödet inte kan förklaras förenligt med den gemensamma marknaden på grundval av bestämmelserna i 2001 års riktlinjer.
(115)
När det gäller de övriga argument som de italienska myndigheterna har lagt fram vid olika stadier av granskningen av ärendet anser kommissionen att det inte finns några uppgifter som gör att den kan undanröja de tvivel som uttrycks i skäl 34 b. Argumentet i skäl 43, om att den åtgärd som Italien antagit kunde vara förenlig med den gemensamma marknaden om stödmottagarna betalade det minimibelopp som fastställts på gemenskapsnivå, är inte relevant, eftersom växthusodlarna var helt befriade från punktskatt under nästan hela den granskade perioden och därför inte betalade några skatter.
(116)
Beträffande de argument som lagts fram av den berörda tredje part som skickade synpunkter efter det att förfarandet inleddes första gången, innehåller dessa inte några inslag som talar för att stödet är förenligt med den gemensamma marknaden. I fråga om den svåra situation som de stödmottagande företagen skulle befinna sig i om stödet förklarades oförenligt och återkrävdes, bör det erinras om att återkrav av oförenligt stöd är nödvändigt för att återställa den tidigare situationen, dvs. den situation utan snedvriden konkurrens som rådde innan stödet beviljades. Att vissa företag inte är lönsamma längre är helt enkelt resultatet av fri konkurrens under normala marknadsvillkor. Å andra sidan finns det inga bevis på att minskad förbrukning av gasolja nödvändigtvis medför att kvaliteten på producerade produkter försämras (en sådan försämring skulle som mest försena mognaden och tillväxten något). Slutligen saknar hänvisningen till situationen i andra länder för att visa att konkurrensen inte är snedvriden relevans. Det räcker att konstatera att befrielsen kan förbättra de italienska växthusodlarnas konkurrensställning jämfört med situationen i andra länder och att utgångspunkten för jämförelse därför måste vara situationen i Italien utan befrielser.
XI. SLUTSATSER
(117)
Kommissionen konstaterar att Italien olagligen har genomfört stödet i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget. Det framgår av den ovannämnda analysen att stödet inte kan förklaras vara förenligt med den gemensamma marknaden eftersom det inte uppfyller villkoren i 2000 och 2007 års riktlinjer för jordbrukssektorn och 1994 och 2001 års riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön. Vidare framgick det av analysen att genomförandet av åtgärder som kan snedvrida konkurrensen inte bara kan motiveras av att det föreligger direktiv, och de italienska myndigheterna har inte undanröjt alla tvivel som kommissionen gav uttryck för när förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget inleddes.
(118)
Enligt artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 ska kommissionen vid negativa beslut i fall av olagligt stöd besluta att den berörda medlemsstaten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren (i detta fall växthusodlare). Italien måste alltså vidta alla nödvändiga åtgärder för att från stödmottagarna återkräva det utbetalade oförenliga stödet, vars värde är lika med skillnaden mellan hela den beviljade befrielsen från punktskatt och den nedsatta punktskattesats som beviljats andra aktörer inom jordbrukssektorn. Enligt punkt 42 i tillkännagivandet från kommissionen ”Effektivare verkställande av kommissionsbeslut som ålägger medlemsstater att återkräva olagligt och oförenligt statligt stöd” (22), har Italien fyra månader på sig efter ikraftträdandet av detta beslut för att genomföra bestämmelserna däri. Det stöd som ska återkrävas ska beläggas med ränta som beräknas enligt kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (23) om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999.
(119)
Ett enskilt stöd som beviljats inom ramen för den granskade stödordningen, som vid den aktuella tidpunkten uppfyllde villkoren i kommissionens förordning som antagits på grundval av artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 994/98 (24) (förordningen om stöd av mindre betydelse), ska emellertid inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
(120)
Inga gemenskapsbestämmelser om stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn var i kraft när det granskade stödet beviljades.
(121)
De första gemenskapsbestämmelserna av detta slag var bestämmelserna i kommissionens förordning (EG) nr 1860/2004 av den 6 oktober 2004 om tillämpning av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse inom jordbruks- och fiskerisektorn (25).
(122)
Enligt förordning (EG) nr 1860/2004 påverkar stöd som inte överskrider 3 000 euro per stödmottagare under en period på tre år (detta belopp utgör det stöd av mindre betydelse som företaget beviljats) inte handeln mellan medlemsstaterna och inte heller snedvrider det eller hotar att snedvrida konkurrensen och omfattas därför inte av förbudet i artikel 87.1 i fördraget.
(123)
Enligt artikel 5 i förordning (EG) nr 1860/2004 gäller detta även stöd som beviljats innan den förordningen trädde i kraft, förutsatt att samtliga villkor i artikel 1 och 3 är uppfyllda.
(124)
Den 1 januari 2008 ersattes förordning (EG) nr 1860/2004 av kommissionens förordning (EG) nr 1535/2007 av den 20 december 2007 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse inom sektorn för produktion av jordbruksprodukter (26), genom vilken beloppet för stöd av mindre betydelse ökades till 7 500 euro per stödmottagare över tre taxeringsår, oberoende av stödets form och ändamål, inom ett tak per medlemsstat på 0,75 % av den årliga produktionens värde.
(125)
Enligt artikel 6.1 i den förordningen ska förordningen ”tillämpas på stöd som beviljats företag inom sektorn för produktion av jordbruksprodukter före den 1 januari 2008, under förutsättning att stöden uppfyller samtliga villkor i artiklarna 1-4, med undantag för den uttryckliga hänvisning till denna förordning som avses i artikel 4.1 första stycket”.
(126)
I detta sammanhang betraktar kommissionen inte skattenedsättningar på högst 3 000 euro som statligt stöd, förutsatt att de när de beviljades uppfyllde kraven i förordning (EG) nr 1860/2004. Detta gäller även skattenedsättningar på högst 7 500 euro, förutsatt att de när de beviljades uppfyllde kraven i förordning (EG) nr 1535/2007.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Den stödordning i form av en befrielse från punktskatter på gasolja som används för uppvärmning av växthus som Italien genomfört olagligt mellan den 3 oktober 2000 och den 30 juni 2001 och under åren 2002, 2003 och 2004 är oförenlig med den gemensamma marknaden.
Artikel 2
1. Italien är skyldigt att återkräva det oförenliga stöd som beviljats inom ramen för den ordning som avses i artikel 1 från stödmottagarna.
2. På de belopp som ska återkrävas ska ränta tas ut från det datum de stod till stödmottagarnas förfogande fram till den dag de återkrävs.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004.
Artikel 3
Återkravet av det stöd som beviljats enligt den ordning som avses i artikel 1 ska genomföras omedelbart och effektivt.
Italien ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då det har delgivits.
Artikel 4
Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgivits ska Italien lämna följande uppgifter:
a)
En förteckning över mottagare av stöd enligt den ordning som avses i artikel 1 och det totala stödbelopp som var och en har mottagit enligt stödordningen.
b)
Det totala belopp (kapital och ränta) som ska återkrävas från varje stödmottagare.
c)
En utförlig beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller är planerade för att följa detta beslut.
d)
Handlingar som visar att stödmottagarna har beordrats att återbetala stödet.
Italien ska hålla kommissionen underrättad om genomförandet av de nationella åtgärder som har vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att det stöd som har beviljats enligt den ordning som avses i artikel 1 har återbetalats helt. På särskild begäran av kommissionen ska Italien omedelbart lämna uppgifter om de åtgärder som redan vidtagits och de som planerats för att följa detta beslut. Italien ska även tillhandahålla utförliga uppgifter om de stödbelopp och räntor som redan återkrävts från stödmottagarna.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.
Utfärdat i Bryssel den 13 juli 2009.