31994L0033
L 216/12
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 94/33/ЕО НА СЪВЕТА
от 22 юни 1994 година
за закрила на младите хора на работното място
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 118а от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 189в от Договора (3),
като има предвид, че член 118а от Договора предвижда Съветът да приема с директиви минимални изисквания за насърчаване на подобренията, в частност на работната среда, за да се гарантира по-високо равнище на защита на безопасността и здравето на работниците
като има предвид, че съгласно споменатия член тези директиви избягват да налагат административни, финансови и правни ограничения, които биха възпрепятствали създаването и развитието на малки и средни предприятия;
като има предвид, че Хартата на Общността за основните социални права на работниците, приета от Европейския съвет в Страсбург на 9 декември 1989 г. от държавните и правителствените ръководители на единадесетте държави-членки, гласи в частност в точки 20 и 22:
„20.
Без да се засягат по-благоприятните за младите хора правила, в частност тези, които осигуряват подготовката им за работа чрез професионална квалификация, и освен ако има дерогации, ограничаващи се до някои леки дейности, минималната възраст за постъпване на работа не трябва да е под минималната възраст за завършване на задължителното образование, но при всяко положение да не е под 15 години;
22.
Трябва да се вземат необходимите мерки с оглед да се променят разпоредбите на трудовото законодателство, които се отнасят за младите работници, така че те да отговарят на изискванията за тяхното развитие и на потребностите им от професионално обучение и на достъпа им до работа.
Продължителността на труда, в частност на работниците под осемнадесет години, трябва да се ограничи, без да има възможност за заобикаляне на това ограничение, като се прибягва до извънреден труд, а нощният труд - да се забрани, с изключение на някои дейности, определени от националните закони или наредби.“;
като има предвид, че е подходящо да се вземат предвид принципите на Международната организация на труда в областта на закрилата на младите хора на работното място, включително и тези, които се отнасят за минималната възраст за достъп до заетост или работа;
като има предвид, че в Резолюцията за детския труд (4) Европейският парламент обобщава различните аспекти на труда на младите хора и в частност подчертава въздействието му върху тяхното здраве, тяхната безопасност, тяхното физическо и умствено развитие и набляга върху необходимостта да се приеме директива, която да хармонизира националните законодателства в тази област;
като има предвид, че член 15 от Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждането на мерки за насърчаване на подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (5) предвижда, че особено уязвимите рискови групи трябва да бъдат закриляни от конкретните опасности, които ги застрашават;
като има предвид, че децата и подрастващите трябва да се разглеждат като особени рискови групи и да се вземат мерки за тяхната безопасност и здраве;
като има предвид, че уязвимостта на децата изисква държавите-членки да забранят техния труд и да следят минималната възраст за достъп до заетост или работа да не е под минималната възраст за завършване на задължителното редовно образование, установено от националното законодателство, но при всяко положение да не е под 15 години; като има предвид, че дерогации на забраната на детския труд могат да се допускат само в особени случаи и при условията, предвидени в настоящата директива; като има предвид, че те в никакъв случай не могат да бъдат във вреда на редовното посещаване на училище и на ползата от образованието;
като има предвид, че особеностите на прехода от детството към зрялата възраст, присъщи на подрастващите, налагат необходимостта от стриктна правна уредба и закрила на труда на подрастващите;
като има предвид, че всеки работодател трябва да гарантира на младите хора условия на труд, съобразени с тяхната възраст;
като има предвид, че работодателите трябва да прилагат необходимите мерки за защита на безопасността и здравето на младите хора въз основа на преценка на рисковете за младите хора, свързани с техния труд;
като има предвид, че държавите-членки трябва да закрилят младите хора от всички специфични рискове, произтичащи от липсата на опит, от неспособността да осъзнават съществуващи или потенциални рискове или от незрялостта на младите хора;
като има предвид, че за целта държавите-членки трябва да забранят труда на младите хора за дейностите, посочени в настоящата директива;
като има предвид, че приемането на конкретни минимални предписания за организацията на работното време може да подобри условията на труд на младите хора;
като има предвид, че максималното работно време на младите хора трябва да е строго ограничено и че нощният труд на младите хора трябва да се забрани, с изключение на някои видове дейности, определени от националните закони или наредби;
като има предвид, че е подходящо държавите-членки да приемат съответните мерки работното време на подрастващите, които посещават училище, да не е във вреда на възможността им да се възползват от полученото образование;
като има предвид, че времето, посветено за образование от младите хора, които работят в рамките на смесена система за теоретично и/или практическо обучение или на производствена практика, трябва да се включи в работното време;
като има предвид, че с оглед да се гарантират безопасността и здравето на младите хора трябва да им бъдат осигурени минимални периоди на почивка - дневна, седмична и годишна, и съответни кратки почивки;
като има предвид, че що се отнася до периода на седмичната почивка, следва надлежно да се вземе под внимание разнообразието на културните, етническите, религиозните и други фактори, преобладаващи в държавите-членки; като има предвид в частност, че всяка държава-членка има право сама да решава окончателно дали и до каква степен да включи неделята в седмичната почивка;
като има предвид, че подходящият трудов опит може да допринесе за постигането на целта за подготовка на младите хора за професионалния и обществения живот на възрастните хора, при условие че се следи да се избягва каквото и да било увреждане на тяхната безопасност, здраве и развитие;
като има предвид, че ако дерогациите на забраните и ограниченията, предвидени в настоящата директива, биха се оказали належащи за някои дейности или в конкретни ситуации, тяхното прилагане не би следвало да накърнява принципите на въведената система за закрила;
като има предвид, че настоящата директива представлява конкретна стъпка към изграждането на социалното измерение на вътрешния пазар;
като има предвид, че практическото прилагане на системата за закрила, предвидена от настоящата директива, ще изисква от държавите-членки да прилагат система от ефективни и пропорционални мерки;
като има предвид, че прилагането на някои от разпоредбите на настоящата директива би могло да създаде конкретни проблеми на държава-членка по отношение на нейната система за закрила на младите хора на работното място; като има предвид, че поради това е подходящо да се разреши на тази държава-членка да се въздържа от прилагането на съответните разпоредби за подходящ период,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
РАЗДЕЛ I
Член 1
Предмет
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки за забрана на детския труд.
Те следят, при предвидените от настоящата директива условия, минималната възраст за назначаване или за наемане на работа да не е под минималната възраст за завършване на задължителното редовно образование, установено от националното законодателство, или при всяко положение да не е под 15 години.
2. Държавите-членки следят трудът на юношите да е строго регламентиран и закрилян при условията, предвидени от настоящата директива.
3. По принцип държавите-членки следят всеки работодател да гарантира на младите хора условия на труд, съобразени с тяхната възраст.
Те следят за закрилата на младите хора от икономическа експлоатация и от всякакъв труд, който би увредил безопасността, здравето или физическото, умственото, моралното или общественото им развитие или би навредил на тяхното образование.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за всяко лице под 18-годишна възраст, страна по трудов договор или по трудово правоотношение, определени и/или регламентирани от действащото в държава-членка право.
2. Държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да предвидят да не прилагат настоящата директива в границите и при условията, които те установят в законови или в подзаконови разпоредби, за случайни или краткосрочни дейности, включващи:
а)
домашните услуги в частно домакинство, или
б)
работата, която не се смята за вредна, тежка или опасна за младите хора, в семейно предприятие.
Член 3
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„млад човек“ е всяко лице под 18-годишна възраст, визирано в член 2, параграф 1;
б)
„дете“ е всеки млад човек, който не е навършил 15 години или който все още подлежи на задължителното редовно образование по силата на националното законодателство;
в)
„юноша“ е всеки млад човек, навършил най-малко 15 години, но под 18 години, който вече не подлежи на задължителното редовно образование по силата на националното законодателство;
г)
„леки дейности“ са всички дейности, които поради присъщия характер на включените задачи и конкретните условия, при които те се извършват:
i)
не могат да увредят безопасността, здравето или развитието на децата, и
ii)
не са от такова естество, че да им попречат да посещават училище, да участват в програми за професионално ориентиране или обучение, одобрени от компетентния орган, или на възможността да се възползват от полученото образование;
д)
„работно време“ е всеки период, през който младият човек е на работа, е на разположение на работодателя и изпълнява дейността или задълженията си в съответствие с националното законодателство и/или практика;
е)
„период на почивка“ е всеки период, който не е работно време.
Член 4
Забрана на детския труд
1. Държавите-членки приемат необходимите мерки за забрана на детския труд.
2. Като имат предвид целите, посочени в член 1, държавите-членки могат със законови или подзаконови разпоредби да предвидят, че забраната на детския труд не се прилага:
а)
за децата, които извършват дейностите, посочени в член 5;
б)
за децата на възраст най-малко 14 години, които работят в рамките на смесена система на работа/обучение или на производствена практика, при условие че този труд се полага в съответствие с условията, определени от компетентния орган;
в)
за децата на възраст най-малко 14 години, които извършват леки дейности, различни от посочените в член 5; леки дейности, различни от посочените в член 5, все пак могат да се извършват от деца на 13-годишна възраст за ограничен брой часове на седмица и за категории труд, определени от националното законодателство.
3. Държавите-членки, които се ползват от правото, посочено в параграф 2, буква в), определят, като спазват разпоредбите на настоящата директива, условията на труд, свързани с посочените леки дейности.
Член 5
Културни или сходни на тях дейности
1. За наемането на деца с цел участие в културни, художествени, спортни или рекламни дейности се изисква предварително разрешение от компетентния орган за всеки отделен случай.
2. Държавите-членки определят със законови или подзаконови разпоредби условията на труд на децата в случаите, посочени в параграф 1, и условията и реда на процедурата за получаване на предварително разрешение, при условие че дейностите:
i)
не могат да увредят безопасността, здравето или развитието на децата, и
ii)
не са от такова естество, че да им попречат да посещават училище, да участват в програми за професионално ориентиране или обучение, одобрени от компетентните органи, или на възможността да се възползват от полученото образование.
3. Чрез дерогация от процедурата, предвидена в параграф 1, за деца, навършили 13-годишна възраст, държавите-членки могат да разрешат със законови или подзаконови разпоредби, в съответствие с условията, които те определят, наемането на деца с цел участие в културни, художествени, спортни или рекламни дейности.
4. Държавите-членки, които имат специална разрешителна система за агенциите за манекени, които работят с деца, могат да запазят тази система.
РАЗДЕЛ II
Член 6
Общи задължения на работодателите
1. Без да се засяга член 4, параграф 1, работодателят взема необходимите мерки за закрила на безопасността и здравето на младите хора, като обръща особено внимание на специфичните рискове, посочени в член 7, параграф 1.
2. Работодателят прилага мерките, предвидени в параграф 1, въз основа на преценка на рисковете, които съществуват за младите хора и са свързани с тяхната работа.
Преценката трябва да се извърши, преди младите хора да започнат работа и при всяко съществено изменение на условията на труд и в частност трябва да обхваща следните въпроси:
а)
обзавеждането и планировката на местоработата и на личното работно място;
б)
естеството, степента и продължителността на излагане на физични, биологични и химични фактори;
в)
разполагането, избора и използването на работни съоръжения, в частност на фактори, машини, апарати и устройства, както и начина на работа с тях;
г)
организацията на работните процеси и операции и на тяхното взаимодействие (организация на труда);
д)
равнището на обучение и инструктаж на младите хора.
Когато тази преценка показва съществуването на риск за безопасността, физическото или умственото здраве или развитие на младите хора, трябва да се осигури съответна периодична безплатна оценка и наблюдение на тяхното здраве, без да се засяга Директива 89/391/ЕИО.
Безплатната оценка и наблюдение на здравето могат да са част от национална здравна система.
3. Работодателят уведомява младите хора за евентуалните рискове и за всички мерки, взети за безопасността и здравето им.
Наред с това, той уведомява законните представители на децата за евентуалните рискове и за всички мерки, взети за безопасността и здравето на младите хора.
4. Работодателят си сътрудничи със службите за закрила и превенция, посочени в член 7 от Директива 89/391/ЕИО, при планирането, прилагането и контрола на условията на безопасност и здраве, които се прилагат за труда на младите хора.
Член 7
Уязвимост на младите хора - забрана на труда
1. Държавите-членки следят за закрилата на младите хора от конкретни рискове за тяхната безопасност, здраве и развитие в резултат от липсата на опит, от липсата на осъзнаване на съществуващи или възможни рискове или от незрялостта на младите хора.
2. Без да се засяга член 4, параграф 1, държавите-членки забраняват за тази цел наемането на млади хора за дейности, които:
а)
обективно са извън техните физически или психологични възможности;
б)
включват вредно излагане на фактори, които са токсични, канцерогенни, причиняват наследствени генетични увреждания, имат вредно въздействие върху плода по време на бременност или каквото и да било друго вредно хронично въздействие върху човешкото здраве;
в)
включват опасно излагане на радиация;
г)
включват риск от злополуки, за който може да се предположи, че не може да бъде осъзнат или избегнат от младите хора поради недостатъчното им внимание към безопасността или липсата на опит или обучение; или
д)
застрашават здравето поради изключително високи и ниски температури или поради шум или вибрации.
Дейностите, които могат да породят конкретни рискове за младите хора по смисъла на параграф 1, в частност са:
-
дейностите, свързани с опасно излагане на физични, биологични и химични фактори, посочени в точка I от приложението, и
-
процесите и дейностите, посочени в точка II от приложението.
3. Държавите-членки могат със законови или подзаконови разпоредби да разрешават дерогации от разпоредбите на параграф 2 за подрастващите, когато тези дерогации са необходими за професионалното обучение на подрастващите и при условие че закрилата на тяхната безопасност и здраве е осигурена от факта, че дейностите се извършват под контрола на компетентно лице по смисъла на член 7 от Директива 89/391/ЕИО и с уговорката да се гарантира закрилата, осигурена от споменатата директива.
РАЗДЕЛ III
Член 8
Работно време
1. Държавите-членки, които се ползват от правото, посочено в член 4, параграф 2, буква б) или в), вземат необходимите мерки за ограничаване на работното време на децата:
а)
до осем часа дневно и до четиридесет часа седмично за труд, полаган при смесена система на работа/обучение, или при производствена практика;
б)
до два часа в учебни дни и до дванадесет часа седмично за труд, полаган по време на учебния срок и извън часовете, определени за учебни занимания, доколкото това не е забранено от националното законодателство и/или практика;
в никакъв случай дневното работно време не може да надвишава седем часа; тази граница може да се увеличи на осем часа за децата, които са навършили петнадесет години;
в)
до седем часа дневно и до тридесет и пет часа седмично за труд, полаган през период, когато училището не работи най-малко една седмица; тези граници могат да се увеличат на осем часа дневно и на четиридесет часа седмично за децата, които са навършили петнадесет години;
г)
до седем часа дневно и до тридесет и пет часа седмично за леки дейности, извършвани от деца, които вече не подлежат на задължителното редовно образование, изисквано от националното законодателство.
2. Държавите-членки вземат необходимите мерки за ограничаване на работното време на подрастващите до осем часа дневно и до четиридесет часа седмично.
3. Времето, посветено на обучение от младия човек, който работи по смесена теоретична и/или практическа система на работа/обучение или на производствена практика, се включва в работното време.
4. Когато млад човек е нает от повече от един работодател, работните дни и работното време се сумират.
5. Държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да разрешават дерогации от разпоредбите на параграф 1, буква а) и параграф 2 или в краен случай, или когато са налице обективни причини за това.
Държавите-членки чрез законови или подзаконови разпоредби определят условията, границите и реда за прилагане на такива дерогации.
Член 9
Нощен труд
1.
а)
Държавите-членки, които се ползват от правото, предвидено в член 4, параграф 2, буква б) или в), вземат необходимите мерки за забрана на детския труд от 20:00 до 6:00 часа.
б)
Държавите-членки вземат необходимите мерки за забрана на труда на подрастващите или между 22:00 и 6:00 часа, или между 23:00 и 7:00 часа.
2.
а)
Държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да разрешават труда на подрастващите през периода на забрана на нощния труд, посочен в параграф 1, буква б), в конкретни сектори на дейност.
В този случай държавите-членки вземат съответните мерки за контрол над подрастващите от възрастен работник в случаите, когато такъв контрол е необходим за закрилата на подрастващите.
б)
В случай на прилагане на буква а) трудът между полунощ и 4:00 часа остава забранен.
Наред с това държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да разрешават труда на подрастващите през периода на забрана на нощния труд в посочените по-долу случаи, когато съществуват обективни причини за това и при условие че на подрастващите се предостави съответна почивка като компенсация и че посочените в член 1 цели не се поставят под съмнение:
-
дейности, извършвани в секторите корабоплаване или риболов;
-
дейности, извършвани в системата на въоръжените сили или на полицията;
-
дейности, извършвани в болниците или в други подобни заведения;
-
културни, художествени, спортни и рекламни дейности.
3. Подрастващите имат право, преди евентуалното им допускане до нощен труд и на равни интервали след това, на безплатна оценка на тяхното здраве и възможности, освен ако трудът, който полагат в периода, когато трудът е забранен, е по изключение.
Член 10
Периоди на почивка
1.
а)
Държавите-членки, които се ползват от правото, посочено в член 4, параграф 2, буква б) или в), вземат необходимите мерки на всеки период от двадесет и четири часа децата да имат право на минимален период на почивка от 14 последователни часа.
б)
Държавите-членки вземат необходимите мерки на всеки период от двадесет и четири часа подрастващите да имат право на минимален период на почивка от 20 последователни часа.
2. Държавите-членки вземат необходимите мерки на всеки период от седем дни:
-
децата, по отношение на които те са използвали правото, посочено в член 4, параграф 2, буква б) или в), и
-
подрастващите
да имат право на минимален период на почивка от два дни, по възможност последователни.
Когато това е оправдано по технически или организационни причини, минималният период на почивка може да бъде намален, но в никакъв случай не може да бъде под 36 последователни часа.
Минималният период на почивка, посочен в първа и втора алинея, по принцип включва и неделята.
3. Държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да предвидят минималните периоди на почивка, посочени в параграфи 1 и 2, да бъдат прекъсвани по отношение на дейности, включващи периоди на работа, които са разпокъсани или са с кратка продължителност през деня.
4. Държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да разрешават дерогации от параграф 1, буква б) и параграф 2 по отношение на подрастващите в посочените по-долу случаи, когато съществуват обективни причини за това и при условие че на подрастващите се предостави съответна почивка като компенсация и че целите, посочени в член 1, не се поставят под съмнение:
а)
дейности, извършвани в секторите корабоплаване или риболов;
б)
дейности, извършвани в системата на въоръжените сили и на полицията;
в)
дейности, извършвани в болниците или в други подобни заведения;
г)
дейности, извършвани в земеделието;
д)
дейности, извършвани в сектора туризъм или в сектора хотели, ресторанти и кафенета;
е)
дейности, включващи периоди на работа, които са разпокъсани през деня.
Член 11
Годишна почивка
Държавите-членки, които се ползват от правото, посочено в член 4, параграф 2, буква б) или в), следят в училищните ваканции на децата, подлежащи на задължителното редовно образование, изисквано от националното законодателство, да се включи, доколкото е възможно, напълно освободен от всякаква работа период.
Член 12
Почивки през работно време
Държавите-членки вземат необходимите мерки младите хора да ползват, когато дневното работно време е над четири часа и половина, време за почивка най-малко тридесет минути, по възможност последователни.
Член 13
Работа на юноши при форсмажорни обстоятелства
Държавите-членки могат чрез законови или подзаконови разпоредби да разрешават дерогации от член 8, параграф 2, член 9, параграф 1, буква б), член 10, параграф 1, буква б), а по отношение на подрастващите - от член 12, за дейности при обстоятелствата, посочени в член 5, параграф 4 от Директива 89/391/ЕИО, при условие че тези дейности имат временен характер и трябва да се извършат незабавно, че няма на разположение възрастни работници и че на съответните подрастващи се предоставят равностойни периоди на почивка като компенсация в срок от три седмици.
РАЗДЕЛ IV
Член 14
Мерки
Всяка държава-членка определя всички необходими мерки, които се прилагат в случай на нарушение на разпоредбите, приети в съответствие с настоящата директива; тези мерки трябва да са ефективни и пропорционални.
Член 15
Адаптиране на приложението
Адаптиранията от строго технически характер в резултат от техническия прогрес, развитието на международните правила или спецификации или на познанието в областта, обхваната от настоящата директива, се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 17 от Директива 89/391/ЕИО.
Член 16
Клауза за недопускане на регресия
Без да се засяга правото на държавите-членки да въвеждат, предвид променящите се обстоятелства, различни разпоредби за закрила на младите хора, доколкото се спазват минималните изисквания, предвидени в настоящата директива, прилагането на директивата не представлява основателна причина за намаляване на общото равнище на закрила на младите хора.
Член 17
Заключителни разпоредби
1.
а)
Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 22 юни 1996 г. или следят най-късно до тази дата социалните партньори да въведат изискваните разпоредби чрез колективни договори, като държавите-членки трябва да приемат всички необходими мерки, за да са в състояние да гарантират по всяко време резултатите, предвидени от настоящата директива.
б)
За период от четири години, считано от посочената в буква а) дата, Обединеното кралство може да се въздържа да прилага член 8, параграф 1, буква б), първа алинея по отношение на разпоредбата за максималната продължителност на седмичното работно време, както и член 8, параграф 2 и член 9, параграф 1, буква б) и параграф 2.
Комисията представя доклад за резултатите от настоящата разпоредба.
Съветът, в съответствие с предвидените в Договора условия, решава дали посоченият по-горе срок трябва да бъде продължен.
в)
Държавите-членки незабавно информират Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат мерките, посочени в параграф 1, последните съдържат позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те вече са приели или приемат в областта, уредена с настоящата директива.
4. На всеки пет години държавите-членки представят на Комисията доклад за практическото прилагане на разпоредбите на настоящата директива, като посочват гледните точки на социалните партньори.
Комисията уведомява за това Европейския парламент, Съвета и Икономическия и социален комитет.
5. Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Икономическия и социален комитет периодичен доклад за прилагането на настоящата директива, като взема предвид параграфи 1, 2, 3 и 4.
Член 18
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 22 юни 1994 година.
RÅDETS DIREKTIV 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 118a i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),
i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget(3), och
med beaktande av följande:
I enlighet med artikel 118a i fördraget skall rådet genom direktiv anta minimikrav för att, främst i fråga om arbetsmiljön, främja förbättringar av arbetstagares hälsa och säkerhet.
I enlighet med den artikeln skall man i dessa direktiv undvika att införa administrativa, finansiella och rättsliga ålägganden som motverkar tillkomsten och utvecklingen av små och medelstora företag.
I punkterna 20 och 22 i gemenskapens stadga om arbetstagarnas grundläggande sociala rättigheter som antogs vid Europeiska rådets möte i Strasbourg den 9 december 1989, fastställs följande:
"20. Utan att det påverkar tillämpningen av gynnsammare regler för minderåriga, särskilt de regler som säkerställer deras förberedelse för arbete genom yrkesutbildning, och med förbehåll för undantag som gäller visst lättare arbete, får minimiåldern för anställning inte vara lägre än den ålder då skolplikten upphör, och under inga omständigheter lägre än 15 år.
22. Lämpliga åtgärder skall vidtas för att anpassa den arbetsrättsliga lagstiftning som gäller för minderåriga arbetstagare så att den stämmer överens med minderårigas behov av personlig utveckling, yrkesutbildning och tillgång till arbete.
Arbetstiden måste i synnerhet begränsas för arbetstagare under 18 år, utan möjlighet att kringgå denna begränsning genom övertidsarbete, och nattarbete förbjudas, bortsett från visst arbete som fastställs i nationell lagstiftning."Hänsyn bör tas till Internationella arbetsorganisationens principer om skydd av minderåriga i arbetslivet, inbegripet de principer som rör minimiåldern för att anlitas till eller utföra arbete.
I sin resolution om barnarbete(4) sammanfattar Europaparlamentet de olika aspekterna i samband med minderårigas arbete och betonar bland annat verkningarna på deras hälsa, säkerhet samt fysiska och intellektuella utveckling, samt understryker behovet av att anta ett direktiv om harmonisering av nationell lagstiftning på detta område.
I enlighet med artikel 15 i rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(5), måste särskilt utsatta riskgrupper skyddas mot de faror som speciellt berör dem.
Barn och ungdomar bör betraktas som särskilda riskgrupper och åtgärder bör vidtas för skydd av deras säkerhet och hälsa.
Barns sårbarhet kräver att medlemsstaterna inför förbud mot barnarbete och säkerställer att minimiåldern för att anlitas till eller utföra arbete inte är lägre än den ålder då skolplikten upphör enligt nationell lagstiftning och under inga omständigheter lägre än 15 år. Undantag från förbudet mot barnarbete får endast tillåtas i särskilda fall och på de villkor som fastställs i detta direktiv. Under inga omständigheter får sådana undantag gå ut över barnens skolgång eller förhindra dem från att fullt ut kunna tillgodogöra sig undervisningen.
De särskilda omständigheter som råder vid övergången från barndom till vuxenliv gör det nödvändigt att strikt reglera och införa skyddsregler om det arbete som utförs av ungdomar.
Arbetsgivarna bör se till att arbetsvillkoren anpassas till de minderårigas ålder.
Arbetsgivarna bör, på grundval av en bedömning av de risker som arbetet innebär för minderåriga, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att skydda minderårigas säkerhet och hälsa.
Medlemsstaterna bör skydda minderåriga mot varje särskild risk som föreligger på grund av minderårigas brist på erfarenhet, bristande kunskap om existerande eller möjliga risker samt på grund av deras brist på mognad.
Medlemsstaterna bör således förbjuda att minderåriga anställs för att utföra sådant arbete som anges i detta direktiv.
Att införa särskilda minimikrav för arbetstidens förläggning kommer sannolikt att förbättra minderårigas arbetsvillkor.
Den maximala arbetstiden för minderåriga bör strikt begränsas och nattarbete bör förbjudas för minderåriga, med undantag för visst arbete som anges i nationell lagstiftning.
Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att arbetstiden för ungdomar som går i skola inte inverkar negativt på deras möjlighet att tillgodogöra sig undervisningen.
Undervisningstiden för minderåriga inom ramarna för en teoretisk eller praktisk utbildningsplan för kombinerat arbete och undervisning eller i företagsförlagd praktik bör räknas som arbetstid.
För att värna om de minderårigas säkerhet och hälsa bör de få dagliga, veckovisa och årliga minimiviloperioder samt lämpliga raster.
Beträffande veckovilan bör rimlig hänsyn tas till olika kulturella, etniska, religiösa och andra faktorer i medlemsstaterna. Det står varje medlemsstat helt fritt att avgöra huruvida och i vilken utsträckning söndagen skall omfattas av veckovilan.
Lämplig arbetslivserfarenhet kan bidra till att uppfylla målet att förbereda minderåriga för arbets- och vuxenlivet, under förutsättning att det säkerställs att den inte är av sådant slag att den kan ha en skadlig inverkan på deras säkerhet, hälsa och utveckling.
Trots att de möjligheter till undantag från förbud och begränsningar som fastställs i detta direktiv verkar nödvändiga inom ramarna för vissa verksamheter eller särskilda situationer, bör de inte användas på ett sådant sätt att det strider mot principerna i det system som har införts till skydd för minderåriga.
Detta direktiv utgör en konkret åtgärd i syfte att utveckla den sociala dimensionen på den inre marknaden.
Den konkreta tillämpningen av det skyddssystem som fastställs i detta direktiv kräver att medlemsstaterna inför en rad effektiva och väl avpassade åtgärder.
Införlivandet av vissa av bestämmelserna i detta direktiv innebär särskilda svårigheter för en viss medlemsstat vad gäller dess system för att skydda minderåriga i arbetslivet. Denna medlemsstat bör därför, för en passande period, ges tillstånd att inte införliva de ifrågavarande bestämmelserna.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVSNITT I
Artikel 1
Syfte
1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att hindra barnarbete.
De skall, på de villkor som fastställs i detta direktiv, säkerställa att minimiåldern för att anlitas till eller utföra arbete inte är lägre än den ålder då skolplikten upphör i enlighet med nationell lag, och under inga omständigheter lägre än 15 år.
2. Medlemsstaterna skall säkerställa att det arbete som utförs av ungdomar strikt regleras genom skyddsbestämmelser på de villkor som fastställs i detta direktiv.
3. Medlemsstaterna skall allmänt säkerställa att arbetsgivarna ser till att arbetsvillkoren är anpassade till de minderårigas ålder.
Medlemsstaterna skall säkerställa att minderåriga skyddas mot ekonomiskt utnyttjande och mot varje typ av arbete som är av sådant slag att det kan antas ha en skadlig inverkan på deras säkerhet, hälsa eller fysiska, mentala, moraliska och sociala utveckling eller äventyra deras utbildning.
Artikel 2
Tillämpningsområde
1. Detta direktiv avser personer under 18 år som har ett anställningskontrakt eller ett anställningsförhållande som definieras i eller omfattas av den gällande lagstiftningen i en medlemsstat.
2. Medlemsstaterna får genom lagar eller andra författningsregler fastställa att detta direktiv inte skall tillämpas för tillfälligt arbete eller korttidsanställning, med de begränsningar och villkor som anges i sådana regler, vad gäller
a) arbete som utförs i ett privat hushåll,
b) arbete som utförs i familjeföretag och som varken anses skadligt eller farligt för minderåriga.
Artikel 3
Definitioner
I detta direktiv avses med
a) minderåriga: varje person som är under 18 år i enlighet med artikel 2.1,
b) barn: varje person som är under 15 år eller som ännu omfattas av skolplikt enligt nationell lag,
c) ungdomar: varje person som har fyllt 15 men inte 18 år och som inte längre omfattas av skolplikt enligt nationell lag,
d) lätt arbete: allt arbete som på grund av den typ av uppgifter som skall utföras och de särskilda villkor under vilka de utförs
i) varken är sådant att det kan antas ha en skadlig inverkan på barns säkerhet, hälsa eller utveckling, eller
ii) kan hindra barns skolgång, deltagande i yrkesorienterings- eller yrkesutbildningsprogram som är godkända av den behöriga myndigheten, eller möjlighet att tillgodogöra sig undervisningen,
e) arbetstid: varje period då den minderåriga är på sin arbetsplats och står till arbetsgivarens förfogande samt därvid utför sina arbetsuppgifter eller åligganden, i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis,
f) viloperiod: varje period som inte är arbetstid.
Artikel 4
Förbud mot barnarbete
1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förbjuda arbete av barn.
2. Med hänsyn till målet i artikel 1 får medlemsstaterna genom lagar eller andra författningsregler fastställa att förbud mot arbete av barn inte gäller för
a) barn som utför verksamhet som anges i artikel 5,
b) barn som är minst 14 år och som arbetar inom ramarna för en kombinerad teoretisk och praktisk eller rent praktisk utbildningsplan eller i företagsförlagd praktik, om detta arbete utförs i överensstämmelse med de villkor som den behöriga myndigheten har fastställt,
c) barn som är minst 14 år och som utför annat lättare arbete än det som anges i artikel 5. Annat lättare arbete än det som anges i artikel 5 får dock under ett begränsat antal timmar i veckan och i de fall som fastställts i nationell lagstiftning utföras av barn som har fyllt 13 år.
3. De medlemsstater som utnyttjar möjligheten i punkt 2 c skall, om inte annat följer av detta direktiv, fastställa arbetsvillkoren för det ifrågavarande lättare arbetet.
Artikel 5
Kulturell verksamhet och liknande verksamhet
1. Barn får anställas för att uppträda inom kulturell och konstnärlig verksamhet, sportevenemang och reklamsammanhang, under förutsättning att förhandstillstånd för de enskilda fallen inhämtas hos den behöriga myndigheten.
2. Medlemsstaterna skall genom lagar eller andra författningsregler fastställa arbetsvillkoren för barn vad gäller de fall som anges i punkt 1, samt förfarandet för att inhämta förhandstillstånd, under förutsättning att verksamheten
i) inte är sådan att den kan antas ha en skadlig inverkan på barnens säkerhet, hälsa eller utveckling, och
ii) inte kan gå ut över barns skolgång, deltagande i yrkesorienterings- eller yrkesutbildningsprogram, som är godkända av den behöriga myndigheten, eller deras möjlighet att tillgodogöra sig undervisningen.
3. Trots förfarandet i punkt 1 får medlemsstaterna genom lagar eller andra författningsregler, och på de villkor som de fastställer, tillåta att barn som har fyllt 13 år uppträder inom kulturell eller konstnärlig verksamhet, sportevenemang eller reklamsammanhang.
4. De medlemsstater som har ett särskilt tillståndssystem för modellagenturer för barn får behålla detta system.
AVSNITT II
Artikel 6
Arbetsgivarens allmänna skyldigheter
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4.1 skall arbetsgivaren vidta de åtgärder som är nödvändiga för att skydda minderårigas säkerhet och hälsa, och därvid särskilt ta hänsyn till de särskilda risker som anges i artikel 7.1.
2. Arbetsgivaren skall vidta de åtgärder som anges i punkt 1 på grundval av en bedömning av riskerna i samband med det arbete som utförs.
Bedömningen skall göras innan den minderåriga börjar arbetet samt varje gång en väsentlig ändring av arbetsvillkoren sker, och skall särskilt beröra
a) utformningen och inredningen av arbetsplatsen och för platsen där den enskilde arbetstagaren arbetar,
b) arten, graden och varaktigheten av exponering för fysikaliska, biologiska och kemiska agenser,
c) utformningen, valet och användningen av arbetsutrustning och material, särskilt agenser, maskiner, apparater och anordningar, samt hanteringen av dessa,
d) arbetsmetod och arbetsförlopp samt samspelet mellan dessa (arbetsorganisation),
e) nivån på de minderårigas utbildning och instruktion.
Om denna bedömning visar att det föreligger risk för minderårigas säkerhet, fysiska eller psykiska hälsa eller utveckling skall regelbundna kostnadsfria hälsokontroller genomföras, utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 89/391/EEG.
Den kostnadsfria hälsokontrollen får ingå som en del av den allmänna sjukvården.
3. Arbetsgivaren skall informera de minderåriga om förekommande risker samt om de skyddsförhållanden som gäller deras säkerhet och hälsa.
När det gäller barn skall arbetsgivaren även informera barnens föräldrar eller förmyndare om förekommande risker samt om de skyddsförhållanden som gäller barnens säkerhet och hälsa.
4. Arbetsgivaren skall vid planeringen, genomförandet och kontrollen av skyddet för hälsa och säkerhet vid minderårigas arbete utnyttja den skydds- och förebyggande verksamhet som anges i artikel 7 i direktiv 89/391/EEG.
Artikel 7
Minderårigas sårbarhet - förbjudna arbeten
1. Medlemsstaterna skall säkerställa att minderåriga skyddas mot särskilda risker som föreligger för deras säkerhet, hälsa och utveckling, och som följer av deras brist på erfarenhet, bristande kunskap om existerande eller möjliga risker eller deras brist på mognad.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4.1 skall medlemsstaterna i detta syfte förbjuda att unga anställs för
a) arbete som objektivt sett överstiger deras fysiska eller psykiska förmåga,
b) arbete som medför skadlig exponering för giftiga agenser, cancerframkallande agenser, agenser som förorsakar ärftliga genetiska skador, agenser som förorsakar fosterskador, eller agenser som på annat sätt kan förorsaka kroniska skador för människor,
c) arbete som medför exponering för skadlig strålning,
d) arbete som medför en olycksrisk, som minderåriga kan antas inte upptäcka eller kunna undvika på grund av bristande säkerhetsmedvetande eller bristande erfarenhet eller utbildning, eller
e) arbete som på grund av extrem kyla eller hetta eller på grund av buller eller skakningar innebär en hälsorisk.
Arbete som kan antas innebära särskilda risker för minderåriga enligt punkt 1 är bland annat
- arbete som innebär skadlig exponering för de fysikaliska, biologiska och kemiska agenser som anges i punkt 1 i bilagan, och
- de arbetsmetoder och arbeten som anges i punkt 2 i bilagan.
3. Vad gäller ungdomar får medlemsstaterna, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, möjliggöra undantag från punkt 2 när sådana undantag är nödvändiga för deras yrkesutbildning, under förutsättning att arbetet utförs under tillsyn av en kompetent person enligt artikel 7 i direktiv 89/391/EEG och med iakttagande av bestämmelserna i det nämnda direktivet.
AVSNITT III
Artikel 8
Arbetstid
1. De medlemsstater som utnyttjar möjligheten i artikel 4.2 b eller c skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att begränsa barns arbetstid till
a) åtta timmar om dagen och 40 timmar i veckan för barn som arbetar inom ramarna för en arbetsplan för kombinerat arbete och undervisning eller för företagsförlagd praktik,
b) två timmar per skoldag och 12 timmar i veckan för arbete som utförs under skolterminen vid sidan om skolutbildningen, om detta inte är förbjudet enligt nationell lagstiftning eller strider mot nationell praxis.
Den dagliga arbetstiden får aldrig överstiga sju timmar. Denna gräns får ökas till åtta timmar för barn som har fyllt 15 år,
c) sju timmar om dagen och 35 timmar i veckan för arbete som utförs under en skolledighet på minst en vecka. Denna begränsning får ökas till åtta timmar om dagen och 40 timmar i veckan för barn som har fyllt 15 år,
d) sju timmar om dagen och 35 timmar i veckan för lätt arbete som utförs av barn som inte längre omfattas av skolplikt enligt nationell lag.
2. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att begränsa ungdomars arbetstid till åtta timmar om dagen och 40 timmar i veckan.
3. Undervisningstiden för minderåriga inom ramarna för en teoretisk eller praktisk utbildningsplan för kombinerat arbete och undervisning eller företagsförlagd praktik skall räknas som arbetstid.
4. Om en minderårig är anställd av mer än en arbetsgivare skall arbetsdagar och arbetstid läggas ihop.
5. Medlemsstaterna får, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, i undantagsfall eller när det är berättigat av objektiva skäl, möjliggöra undantag från punkterna 1 a och 2.
Medlemsstaterna skall, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, bestämma villkoren, begränsningarna och proceduren för att genomföra sådana undantag.
Artikel 9
Nattarbete
1. a) De medlemsstater som utnyttjar möjligheten i artikel 4.2 b eller c skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förbjuda arbete av barn mellan kl. 20.00 och kl 6.00.
b) Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förbjuda att ungdomar arbetar mellan kl. 22.00 och kl. 6.00 eller mellan kl. 23.00 och kl. 7.00.
2. a) Medlemsstaterna får genom lagar eller andra författningsbestämmelser möjliggöra att ungdomar arbetar inom särskilt angivna verksamheter under den period då nattarbete är förbjudet enligt punkt 1 b.
I dessa fall skall medlemsstaterna vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att ungdomarna står under tillsyn av en vuxen, då en sådan tillsyn är nödvändig för att skydda ungdomarna.
b) Vid tillämpning av a skall dock arbete mellan kl. 24.00 och kl. 4.00 förbli förbjudet.
I följande fall får dock medlemsstaterna, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, tillåta att ungdomar arbetar under den period då nattarbete är förbjudet, om det föreligger objektiva skäl för detta och under förutsättning att ungdomar ges en tillräcklig kompenserande viloperiod och att målen i artikel 1 inte ifrågasätts:
- Arbete som utförs inom sektorerna för sjöfart eller fiskeri.
- Arbete som utförs inom ramarna för de väpnade styrkorna eller inom polisväsendet.
- Arbete som utförs på sjukhus och liknande institutioner.
- Kulturella eller konstnärliga aktiviteter, sportevenemang och reklamsammanhang.
3. Innan ungdomar tillträder en anställning med nattarbete, och därefter regelbundet, skall de ha rätt till en kostnadsfri kontroll av hälsa och arbetsförmåga, såvida inte det arbete de utför under tid som omfattas av förbud utförs undantagsvis p.g.a. exceptionella omständigheter.
Artikel 10
Viloperioder
1. a) De medlemsstater som utnyttjar möjligheten i artikel 4.2 b eller c skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att barn får minst 14 timmars sammanhängande viloperiod per 24-timmarsperiod.
b) Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att ungdomar får minst 12 timmars sammanhängande viloperiod per 24-timmarsperiod.
2. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att
- barn, för vilka de utnyttjar möjligheten i artikel 4.2 b eller c, och
- ungdomar
får en viloperiod, om möjligt sammanhängande, på minst två dagar per sjudagarsperiod.
Om det av tekniska eller organisatoriska skäl är berättigat får minimiviloperioden förkortas, men den får under inga omständigheter understiga 36 sammanhängande timmar. Den minimiviloperiod som anges i första och andra styckena skall i princip omfatta söndagen.
3. Medlemsstaterna får, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, tillåta att den minimiviloperiod som anges i punkterna 1 och 2 avbryts i fråga om arbete som kännetecknas av flera arbetspass som är utspridda över dagen eller som är av kort varaktighet.
4. I följande fall får medlemsstaterna, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, tillåta undantag från punkterna 1 b och 2 för ungdomar om det föreligger objektiva skäl för detta och under förutsättning att ungdomarna ges en tillräcklig kompenserande viloperiod och målen i artikel 1 inte ifrågasätts:
a) Arbete som utförs inom sektorerna för sjöfart eller fiskeri.
b) Arbete som utförs inom ramarna för de väpnade styrkorna eller inom polisväsendet.
c) Arbete som utförs på sjukhus och liknande institutioner.
d) Arbete inom jordbruk.
e) Arbete som utförs inom turistsektorn eller inom hotell- och restaurangsektorn.
f) Arbete som kännetecknas av flera kortare arbetspass under dagens lopp.
Artikel 11
Årlig semester
De medlemsstater som utnyttjar möjligheten i artikel 4.2 b eller c skall se till att barn som omfattas av skolplikt enligt nationell lag, så långt det är möjligt får en helt arbetsfri period under skollovet.
Artikel 12
Raster
Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att minderåriga får en rast på minst 30 minuter, om möjligt sammanhängande, om arbetsdagen är längre än fyra och en halv timme.
Artikel 13
Ungdomars arbete i händelse av force majeure
Medlemsstaterna får, genom lagar eller andra författningsbestämmelser, tillåta undantag från artikel 8.2, artikel 9.1 b, artikel 10.1 b och, vad gäller ungdomar, artikel 12, för arbete som utförs under de förhållanden som anges i artikel 5.4 i direktiv 89/391/EEG, förutsatt att detta arbete är tillfälligt och måste utföras omedelbart, att vuxna arbetstagare inte finns att tillgå och att ungdomarna erhåller motsvarande kompensationsledighet inom de följande tre veckorna.
AVSNITT IV
Artikel 14
Åtgärder
Varje medlemsstat skall fastställa de åtgärder som skall vidtas vid överträdelse av de bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv. Dessa åtgärder måste vara effektiva och rimliga.
Artikel 15
Ändringar av bilagan
Rent tekniska ändringar av bilagan till följd av teknisk utveckling, förändringar av internationella regler eller normer och nya rön inom det område som omfattas av detta direktiv skall antas enligt förfarandet i artikel 17 i direktiv 89/391/EEG.
Artikel 16
Upprätthållande av skyddsnivån
Utan att det påverkar medlemsstaternas rätt att med hänsyn till förändrade omständigheter anta andra bestämmelser för skydd av minderåriga, så länge de minimikrav som föreskrivs i detta direktiv följs, skall genomförandet av detta direktiv inte utgöra skäl att sänka den allmänna nivån för skydd av minderåriga.
Artikel 17
Slutbestämmelser
1. a) Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 22 juni 1996 eller senast den dagen se till att arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal fastställer de nödvändiga bestämmelserna varvid medlemsstaterna skall se till att de alltid kan garantera att direktivets bestämmelser efterlevs.
b) Förenade kungariket får dock under en fyraårsperiod från och med den dag som anges i punkt a uppskjuta genomförandet av artikel 8.1 b vad gäller bestämmelsen om de maximala arbetstiden per vecka, samt artikel 8.2 och artikel 9.1 b och 9.2.
Kommissionens skall framlägga en rapport om verkningarna av denna bestämmelse.
Rådet skall, i enlighet med de villkor som fastställs i fördraget, fatta beslut om förlängning av denna period.
c) Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om detta.
2. När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i punkt 1 skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de redan har antagit eller antar på det område som omfattas av detta direktiv.
4. Medlemsstaterna skall vart femte år rapportera till kommissionen om den praktiska tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv, och om arbetsgivarnas och arbetstagarnas synpunkter.
Kommissionen skall informera Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om detta.
5. Kommissionen skall regelbundet rapportera till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av detta direktiv med hänsyn till punkt 1-4.
Artikel 18
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Luxembourg den 22 juni 1994.