31998R2679
L 337/8
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2679/98 НА СЪВЕТА
от 7 декември 1998 година
относно функционирането на вътрешния пазар по отношение на свободното движение на стоки между държавите-членки
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 235 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1).
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3).
(1)
като има предвид, че съгласно член 7а от Договора, вътрешният пазар представлява пространство без вътрешни граници, в което е осигурено, по-специално, свободното движение на стоки в съответствие с членове от 30 до 36 от Договора;
(2)
като има предвид, че всяко нарушаване на този принцип, например когато в някоя държава-членка свободното движение на стоки е възпрепятствано от действия на частни лица, може сериозно да попречи на доброто функциониране на вътрешния пазар и да причини сериозни вреди на засегнатите частни лица;
(3)
като има предвид, че за да изпълнят задълженията, които са им наложени по силата на Договора, и по-специално за да осигурят доброто функциониране на вътрешния пазар, държавите-членки следва, от една страна, да не приемат актове или поведение, които биха могли да представляват пречки за обмена и, от друга страна, да вземат всички необходими и съответстващи мерки, за да улеснят свободното движение на стоки на тяхна територия;
(4)
като има предвид, че тези мерки не трябва да пречат на упражняването на основните права, в това число правото или свободата на стачка;
(5)
като има предвид, че настоящият регламент не представлява пречка за действия, които в определени случаи биха могли да се окажат необходими на общностно равнище, за да дадат разрешение на проблемите при функционирането на вътрешния пазар, като се вземе предвид, когато е подходящо, прилагането на настоящия регламент;
(6)
като има предвид, че единствено държавите-членки са компетентни да поддържат обществения ред и да опазват вътрешната сигурност, както и да определят дали и в кой случай са необходими и съответстващи мерки за улесняване на свободното движение на стоки на тяхната територия при определени обстоятелства и да решават какви са евентуално необходимите мерки;
(7)
като има предвид, че трябва да съществува бърз и подходящ информационен обмен между държавите-членки и Комисията относно пречките за свободното движение на стоки;
(8)
като има предвид, че държавата-членка, на чиято територия са налице пречки за свободното движение на стоки, трябва да вземе всички необходими и съответстващи мерки, за да възстанови възможно най-бързо свободното движение на стоки на нейна територия, за да премахне всеки риск от продължаване, разширяване или влошаване на нарушаването или на въпросната вреда и на всякакъв риск от прекъсване на обмена и на договорните отношения, на които той се основава; като има предвид, че същата държава-членка следва да уведоми Комисията и при поискване - и останалите държави-членки, за мерките, които е взела или възнамерява да вземе по този повод;
(9)
като има предвид, че Комисията, при изпълнение на задължението, произтичащо от Договора, трябва да уведоми заинтересованата държава-членка, че тя смята, че е имало нарушение на правилата и че последната трябва да се съобрази с това уведомяване;
(10)
като има предвид, че за приемането на настоящия регламент Договорът не предвижда други правомощия за действие, освен тези, посочени в член 235 от него,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
По смисъла на настоящия регламент:
1.
понятието „пречка“ е пречка за свободното движение на стоки между държавите-членки, за която може да бъде привлечена да отговаря държава-членка поради действие или бездействие, което може да съставлява нарушение на членове от 30 до 36 от Договора, и която:
а)
предизвиква сериозно нарушаване на свободното движение на стоки като препятства, забавя или отклонява физически или по друг начин вноса или транзитното преминаване на стоки в държава-членка или износа на същите от тази държава-членка;
б)
причинява сериозни вреди на увредените частни лица; и
в)
изисква незабавно действие с оглед избягване на продължаването, разширяването или влошаването на нарушаването или на въпросните вреди;
2.
понятието „бездействие“ обхваща случаите, когато компетентните органи на една държава-членка при наличие на пречка, предизвикана от действия, предприети от частни лица, не вземат всички необходими и съответстващи мерки, които са от тяхната компетентност, с оглед премахването на пречката и осигуряването на свободното движение на стоки на територията на тази държава-членка.
Член 2
Настоящият регламент не може да бъде тълкуван като засягащ по какъвто и да е начин упражняването на основните права, както са признати в държавите-членки, включително правото или свободата на стачка. Тези права могат също да включват правото или свободата да се предприемат и други действия, произтичащи от специфичните системи на трудови отношения, присъщи на всяка държава-членка.
Член 3
1. Когато възникне пречка или има риск от поява на такава:
а)
всяка държава-членка (независимо дали става въпрос за засегнатата държава-членка, или не), която разполага със съответни сведения, незабавно ги съобщава на Комисията; и
б)
Комисията съобщава незабавно на държавите-членки тези сведения, както и всяко друго сведение, независимо от неговия произход, ако прецени, че е подходящо.
2. Съответната държава-членка отговаря в най-кратък срок на исканията за информация, отправени от Комисията и от другите държави-членки, относно характера на пречката или на риска от такава пречка и относно мерките, които тя е взела или възнамерява да вземе. Сведенията, които обменят държавите-членки, се изпращат също така и на Комисията.
Член 4
1. При наличие на пречка и при спазване на разпоредбите на член 2, засегнатата държава-членка следва да
а)
вземе всички необходими и съответстващи мерки по такъв начин, че да осигури свободното движение на стоки на своята територия съгласно Договора, и
б)
уведоми Комисията за мерките, които нейните компетентни органи са взели или възнамеряват да вземат.
2. Комисията съобщава незабавно получените сведения съгласно параграф 1, буква б) на другите държави-членки.
Член 5
1. Когато Комисията прецени, че е налице пречка в държава-членка, тя уведомява засегнатата държава-членка за причините, поради които е стигнала до това заключение и изисква от държавата-членка да вземе всички необходими и съответстващи мерки за премахване на посочената пречка в срок, който тя определя в зависимост от спешността на съответния въпрос.
2. В рамките на своите заключения, Комисията се съобразява с член 2.
3. Комисията може да публикува в Официален вестник на Европейските общности текста на нотификацията, която е изпратила на засегнатата държава-членка, и незабавно изпраща текста на страната, която поиска това.
4. В срок от пет работни дни от получаването на текста, засегнатата държава-членка или:
-
информира Комисията за инициативите, които е предприела или възнамерява да предприеме, за да приведе в действие параграф 1, или
-
изпраща мотивиран документ, в който се обяснява защо няма пречка, представляваща нарушение на членове от 30 до 36 от Договора.
5. По изключение Комисията може да разреши удължаване на срока, посочен в параграф 4, когато държавата-членка представи мотивирана молба в този смисъл и когато причините за това изглеждат основателни.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 декември 1998 година.
RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 2679/98 av den 7 december 1998 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 235 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
av följande skäl:
(1) Enligt artikel 7 a i fördraget skall den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser, där särskilt fri rörlighet för varor säkerställs i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 30-36 i fördraget.
(2) Överträdelser av denna princip, så som sker när den fria rörligheten för varor i en medlemsstat hindras genom enskildas åtgärder, kan orsaka allvarliga störningar på den inre marknadens sätt att fungera och tillfoga de enskilda som drabbas stora förluster.
(3) För att säkerställa att skyldigheterna i fördraget uppfylls och särskilt för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl, bör medlemsstaterna, å ena sidan, avstå från att anta åtgärder eller handla på ett sådant sätt som kan utgöra hinder för handeln och, å andra sidan, vidta alla nödvändiga och proportionerliga åtgärder för att underlätta den fria rörligheten för varor inom sitt territorium.
(4) Sådana åtgärder får inte påverka utövandet av grundläggande rättigheter, inklusive strejkrätt eller frihet att strejka.
(5) Denna förordning utgör inget hinder för de åtgärder som i vissa fall kan vara nödvändiga på gemenskapsnivå för att hantera problem med den inre marknadens sätt att fungera, vid behov skall tillämpningen av denna förordning beaktas.
(6) Medlemsstaterna har exklusiv behörighet att upprätthålla allmän ordning och skydda den inre säkerheten samt att avgöra om, när och vilka åtgärder som är nödvändiga och proportionerliga för att underlätta den fria rörligheten för varor inom deras territorium i en viss situation.
(7) Informationsutbytet mellan medlemsstaterna och kommissionen om hinder för den fria rörligheten för varor bör ske snabbt och på ett adekvat sätt.
(8) En medlemsstat på vars territorium hinder för den fria rörligheten för varor uppstår bör vidta alla nödvändiga och proportionerliga åtgärder för att så snart som möjligt återställa den fria rörligheten för varor inom sitt territorium, för att undvika risken att den aktuella störningen eller förlusten består, tilltar eller förvärras och att handeln och de avtalsförhållanden som den bygger på upphör att fungera. En sådan medlemsstat bör informera kommissionen och på anmodan de andra medlemsstaterna om de åtgärder den har vidtagit eller avser att vidta för att uppnå detta mål.
(9) För att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget bör kommissionen meddela den berörda medlemsstaten att den anser att en överträdelse har skett, och medlemsstaten bör reagera på detta meddelande.
(10) För antagandet av denna förordning fastställs i fördraget inga andra befogenheter än de som anges i artikel 235 i fördraget.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
1. hinder: ett hinder för den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna som kan tillskrivas en medlemsstat, vare sig det beror på att den har vidtagit eller underlåtit att vidta åtgärder, och som kan utgöra en överträdelse av artiklarna 30-36 i fördraget, och som
a) medför en allvarlig störning av den fria rörligheten för varor genom att det fysiskt eller på annat sätt förhindrar, försenar eller avleder import till, export från eller transport genom en medlemsstat,
b) orsakar stora förluster för de enskilda som drabbas, och
c) kräver omedelbara åtgärder för att det skall förhindras att störningen eller förlusterna i fråga består, tilltar eller förvärras.
2. underlåtenhet: när en medlemsstats behöriga myndigheter inför ett hinder orsakat av enskildas åtgärder misslyckas med att vidta alla de nödvändiga och proportionerliga åtgärder inom deras befogenheter för att avlägsna hindret och säkerställa fri rörlighet för varor inom sitt territorium.
Artikel 2
Denna förordning får inte tolkas som att den på något sätt inverkar på utövandet av de grundläggande rättigheter, inklusive strejkrätt eller frihet att strejka, så som de erkänns i medlemsstaterna. Dessa rättigheter kan också inbegripa rätt eller frihet att vidta andra åtgärder som omfattas av de särskilda systemen för relationerna mellan parterna på arbetsmarknaderna i medlemsstaterna.
Artikel 3
1. När ett hinder uppstår eller befaras uppstå
a) skall varje medlemsstat (oavsett om det är den berörda medlemsstaten eller inte) som har relevant information omedelbart vidarebefordra denna till kommissionen, och
b) kommissionen skall omedelbart till medlemsstaterna vidarebefordra denna information och all information från varje annan källa som den anser relevant.
2. Den berörda medlemsstaten skall så snart som möjligt besvara en anmodan om information från kommissionen och andra medlemsstater om det existerande eller befarade hindrets art och vilken åtgärd den har vidtagit eller avser att vidta. Information som utbyts mellan medlemsstater skall också översändas till kommissionen.
Artikel 4
1. När ett hinder enligt denna förordning uppstår och om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 2 skall den berörda medlemsstaten
a) vidta alla nödvändiga och proportionerliga åtgärder så att fri rörlighet för varor garanteras på medlemsstatens territorium i enlighet med fördraget, och
b) informera kommissionen om de åtgärder som dess myndigheter har vidtagit eller avser att vidta.
2. Kommissionen skall omedelbart översända den information som den har erhållit enligt punkt 1b till övriga medlemsstater.
Artikel 5
1. När kommissionen anser att ett hinder uppstår i en medlemsstat skall den meddela den berörda medlemsstaten skälen till att den har dragit denna slutsats och anmoda medlemsstaten att vidta alla nödvändiga och proportionerliga åtgärder för att avlägsna hindret inom en tid som kommissionen bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är.
2. Kommissionen skall beakta artikel 2 när den kommer fram till sina slutsatser.
3. Kommissionen kan i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra texten till det meddelande som den har sänt till den berörda medlemsstaten och skall omedelbart översända texten till alla parter som begär det.
4. Medlemsstaten skall inom fem arbetsdagar efter mottagandet av texten antingen
- informera kommissionen om de åtgärder den har vidtagit eller avser att vidta för att genomföra punkt 1, eller
- överlämna en motiverad redogörelse för varför det inte är fråga om ett hinder som utgör en överträdelse av artiklarna 30-36 i fördraget.
5. I undantagsfall får kommissionen om en medlemsstat begär detta på goda grunder och dessa skäl godtas bevilja förlängning av den tidsfrist som nämns i punkt 4.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 7 december 1998.