РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 7 февруари 2007 година
за освобождаване от акциз на минералните масла, използвани като гориво в алуминиевото производство в Гардан, в регион Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01)
(нотифицирано под номер C(2007) 286)
(само текстовете на английски, френски и италиански език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2007/375/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като покани заинтересованите страни да изпратят своите мнения съгласно разпоредбите, цитирани по-горе (1), и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Данъчното облагане на минералните масла е обект на хармонизация на общностно равнище от влизането в сила на Директива 92/81/EИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. за хармонизиране на структурата на акцизите на минералните горива (2). Използването на минерални горива в алуминиевото производство не е изключено от обхвата на Директива 92/81/EИО, нито е обект на принудително или доброволно освобождаване по член 8 от същата директива. Член 6 от Директива 92/82/EИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. за сближаване на акцизните ставки върху минералните масла (3) установява минимална ставка на акциза върху тежките котелни горива, която държавите-членки трябваше да приложат от 1 януари 1993 г. С различни решения обаче Съветът разреши на Франция, Ирландия и Италия да освободят минералните масла, използвани в алуминиевото производство съответно в Гардан, в регион Шанън и в Сардиния, от акциз, който в противен случай би бил наложен. Последно е Решение 2001/224/EО на Съвета от 12 март 2001 г. относно намалените ставки на акциза и освобождаването от него на определен вид минерални масла, когато те се използват за специфични цели (4), което разрешава освобождаването им от акциз до 31 декември 2006 г.
(2)
Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 г. за преструктуриране на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електрическата енергия (5) отмени Директива 92/82/EИО от 31 декември 2003 г. В член 2, параграф 4, буква б) от Директива 2003/96/EО е определено, че директивата не се отнася до някои случаи на използване на енергия, включително двойната употреба на енергийните продукти. В член 2, параграф 4, буква б), второ тире от същата директива е определено, че използването на енергийни продукти за химическа редукция и в електролитни и металургични процеси следва да се счита за двойна употреба. Използването на тежко гориво за производството на алуминий попада в тази категория. Следователно, считано от 31 декември 2003 г., минималният акциз върху тежкото гориво вече не се прилага към горивата, използвани в производството на алуминий. Дерогациите, предвидени в Решение 2001/224/EО, и другите подобни дерогации са включени в приложение II към Директива 2003/96/EО.
(3)
С Решения C(2001) 3296, C(2001) 3300 и C(2001) 3295 от 30 октомври 2001 г. (6) Комисията откри процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора по отношение на тези освобождавания. С Решение 2006/323/EО (7) от 7 декември 2005 г. (нотифицирано под номер C(2005) 4436) Комисията закри процедурата по повод помощта, предоставена в периода до 31 декември 2003 г., като обяви част от помощта за несъвместима с общия пазар. Що се отнася до периода след 1 януари 2004 г., процедурата беше удължена. Съображения от 6 до 15 от Решение 2006/323/EО дават подробно описание на кореспонденцията между Комисията, заинтересованите държави-членки, бенефициерите на помощта и Европейската асоциация в областта на алуминия (наричана по-долу „ЕАА“) преди декември 2005 г.
(4)
Решение 2006/323/ЕО беше изпратено на Франция, Ирландия и Италия с писма от 8 декември 2005 г. (D/206670, D/206671, D/206673). То бе изпратено на заинтересованите бенефициери и на EAA с писма от 23 януари 2006 г. (D/50525, D/50526, D/50527 и D/50528). Трите държави-членки и двама от бенефициерите обжалваха решението (8). Освен това ирландският бенефициер Aughinish Alumina Ltd (наричан по-долу „Aughinish“) поиска от Съда отлагане на действието на решението. Това искане беше регистрирано като дело T-69/06R. Със заповед от 2 август 2006 г. (9) Първоинстанционният съд отхвърли искането за прилагане на временни мерки.
(5)
Решение 2006/323/ЕО беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 4 май 2006 г., а с известие, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 9 май 2006 г. (10), третите страни бяха поканени да представят своите мнения. Комисията получи мнения от Aughinish с писмо от 9 юни 2006 г. (заведено същия ден под номер A/34490), и от Eurallumina SpA (наричана по-долу „Eurallumina“), италианският бенефициер, с писмо от 24 юли 2006 г. (заведено на 25 юли 2006 г. под номер A/35967). Последното бе изпратено и получено едва след закъснението от един месец, определено в поканата за представяне на мнения, публикувана в Официален вестник на Европейския съюз, и затова Комисията по принцип не е задължена да вземе предвид тези мнения в рамките на настоящата процедура. Комисията информира Eurallumina за това в писмо от 2 август 2006 г. (D/56648). Eurallumina отговори с писмо от 3 август 2006 г. (заведено на 4 август 2006 г. под номер A/36269). Независимо от това Комисията отбелязва, че мненията на Eurallumina повтарят много от мненията, които Комисията вече е получила в контекста на предишното решение и са сходни с тези, получени в определеното време, които са разгледани в настоящото решение.
(6)
Мненията на Aughinish бяха изпратени на Франция, Ирландия и Италия с писма от 20 юни 2006 г. (D/55106, D/55107 и D/55109).
(7)
Франция и Ирландия поискаха удължаване на срока за отговор на Решение 2006/323/ЕО, което бе разрешено от Комисията. Комисията напомни на Ирландия и Италия за поканата си за представяне на мнения с писма от 9 март 2006 г. (D/52054 и D/52055). Франция, Ирландия и Италия изразиха мнения по решението на Комисията с писма съответно от 14 февруари 2006 г. (заведено на 15 февруари 2006 г. под номер A/31248), от 12 април 2006 г. (заведено на 18 април 2006 г. под номер A/32940) и от 17 май 2006 г. (заведено на 18 май 2006 г. под номер A/33852).
(8)
Франция даде становище относно мненията на Aughinish с писмо от 27 юли 2006 г. (заведено на 28 юли 2006 г. под номер A/35952). С електронна поща от 24 юли 2006 г. Италия информира Комисията, че няма други бележки.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ВЪПРОСНИТЕ МЕРКИ
(9)
Мерките се състоят в пълното освобождаване от акциз на индустриалното тежко гориво, когато то се използва в производството на алуминий. Бенефициери на френската, ирландската и италианската мярка са съответно Alcan, Aughinish и Eurallumina (11).
(10)
Освобождаването за Ирландия се съдържа в раздел 100, параграф 1, буква e) от Ирландския финансов закон от 1999 г., който предоставя данъчно облекчение върху минералните масла „горивата, предназначени за използване във или във връзка с производството на алуминий, или за поддръжка на завода, в който се произвежда алуминий“. В обяснителния меморандум на финансовия закон се казва, че „раздел 100 предвижда данъчно облекчение върху минералните масла за горивата, използвани за специални цели или в специални ситуации. Това включва използване за цели, различни от използването им като гориво за автомобили и за отопление, за експорт, като гориво в алуминиевото производство, като гориво в мореплаването, тежките котелни горива, използвани в търговската авиация и рециклираните масла“. Освобождаването от акциз на минералните горива, използвани за производството на алуминий, е в сила в Ирландия от 1983 г. Въпреки че първоначалният правен инструмент, който предоставя освобождаване, бе отменен през 1999 г., освобождаването се запази с финансовия закон от 1999 г.
(11)
Освобождаването от акциз в Италия се прилага към всички предприятия, които използват минерални горива за производството на алуминий по смисъла на точка 14 от таблица А на Единния текст за акцизите. Освобождаването е въведено със закон от 12 ноември 1990 г. № 331, в изпълнение на декрета-закон от 15 септември 1990 г. № 261, член 8, параграф 5. Този текст се възпроизвежда в последващите законови текстове в този смисъл, включително и в националните мерки за транспониране на Директива 92/81/EИО и последващия Единен текст за акцизите.
(12)
Правното основание за освобождаването от акциз във Франция се съдържа в Закона за коригиране на финансите за 1997 г. Той постановява в член 6, че „доставките на тежко гориво със съдържание на сяра под 2 %, включено в идентификационен индекс 28а от таблица Б на член 265, параграф 1 от Митническия кодекс, са допустими за освобождаване от вътрешния данък върху потреблението на петролни продукти, когато те са предназначени за използване като гориво за производството на алуминий“. Член 265а от Митническия кодекс се отнася до продуктите, предназначени за употреби, различни от автомобилно гориво и отопление, но той не съдържа същите разпоредби за минералните масла, използвани в други сектори на промишлеността.
(13)
В съображения от 16 до 23 от Решение 2006/323/ЕО е дадено по-пълно описание на мерките и съответните бенефициери. Въпросните държави-членки не посочват дали ще продължат да прилагат освобождаването след 2006 г., нито са информирали Комисията за някакви промени в действащото законодателство, особено за промени в резултат от транспонирането на Решение 2003/96/ЕО, които биха оказали влияние върху оценката на Комисията.
(14)
Съответните данъчни ставки се промениха от времето, когато бе открита процедурата. На 1 юли 2006 г. ставката на акциза върху тежкото котелно гориво, използвано за стопански цели, във Франция и Ирландия беше съответно 18,50 EUR и 15 EUR . На същата дата действащата ставка в Италия беше 63,75 EUR за тон тежко гориво със съдържание на сяра над 1 % и 31,39 EUR за тон тежко гориво със съдържание на сяра под 1 %.
3. ПРИЧИНИ ЗА ОТКРИВАНЕ И УДЪЛЖАВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА, ПРЕДВИДЕНА В ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(15)
В решението си от 30 октомври 2001 г. за откриване на процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора, Комисията изрази съмненията си относно съвместимостта на помощта с Насоките на Общността за националната регионална помощ (12) и особено с правилата за операционната помощ, съдържащи се в тези насоки. Комисията също така се съмнява в съвместимостта на помощта в светлината на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда от 1994 г. (13) и тези от 2001 г. (14) (наричани по-долу „Насоки за помощ за околната среда“).
(16)
В Решение 2006/323/ЕО Комисията обяснява, че има подобни съмнения и по отношение на периода след 1 януари 2004 г. Като се има предвид, че държавите-членки и заинтересованите страни не са имали възможност да представят мненията си относно правната ситуация, създадена от Директива 2003/96/ЕО, Комисията счете за необходимо да удължи официалната процедура по разследване.
4. МНЕНИЯ ОТ ФРАНЦИЯ, ИРЛАНДИЯ И ИТАЛИЯ И ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(17)
Държавите-членки и бенефициерите най-общо поддържат мненията, които са изразили по-рано и които са обобщени в съображения от 26 до 56 от Решение 2006/323/ЕО. Някои аргументи са развити по-подробно. Като допълнение те изразяват следните мнения.
(18)
Мерките не представляват държавна помощ и това се потвърждава от Директива 2003/96/ЕО. По характер и логика те попадат в рамките на съответните данъчни системи. Ако представляваха държавна помощ, Директива 2003/96/ЕО изрично разрешава тази помощ, поне в периода до 31 декември 2006 г. Във всеки случай директивата е породила законни очаквания от страна на бенефициерите. Искането за възстановяване на помощта също така е в нарушение на принципа за правна сигурност и принципа за добро администриране, като се има предвид противоречието с решенията на Съвета, които се основават на предложения на Комисията, както и значителното забавяне и начина, по който Комисията води разследването. Бенефициерите са направили дългосрочни капиталови инвестиции, разчитайки на решенията на Съвета и на директивата. За Комисията следователно е недопустимо да приеме акт, който е в явно противоречие с поведението ѝ през един дълъг период от време.
(19)
Правилата в Директива 2003/96/ЕО отменят правилата за държавни помощи. Комисията може до оспори валидността на мерките само съгласно член 18, параграф 1 от Директива 2003/96/ЕО, но не и съгласно правилата за държавни помощи. Прилагането на правилата за държавни помощи ще наруши принципа на effet utile.
(20)
Ирландия и Aughinish твърдят, че ирландската мярка представлява съществуваща помощ и че интерпретацията на Комисията на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (15), е погрешна: след изтичане на 10-годишния ограничителен период писмото на Комисията от 17 юли 2000 г. не може да представлява акт, с който се прекъсва ограничителният период, и мярката ще представлява съществуваща помощ и за периода след 17 юли 1990 г. Те също така твърдят, че оценката на Комисията за характера на споразуменията между Aughinish и ирландските власти от 1970 г. е неоснователна: обвързващите ангажименти са били поети преди присъединяването на Ирландия към Общностите.
(21)
Италия твърди, че мярката е тясно свързана с реализирането на целите по опазване на околната среда, свързани с проблемите от алуминиевото производство. Aughinish твърди, че освобождаването от акциз попада поне в духа на Насоките за помощ за околната среда и че „тя, макар да не плаща „значителна част от данъците“, има повече от достатъчно стимули да подобрява защитата на околната среда“.
(22)
Ирландия твърди, че от 1 януари 2004 г. насам биха могли да се приложат алтернативни мерки, ако се е знаело, че е възможно освобождаването от акциз да бъде прието за несъвместимо с общия пазар. Ирландия споменава възможността за разширяване на обхвата на облекченията, така че те да покрият употребата на тежко гориво с двойна употреба, или още по-общо - енергийните продукти с двойна употреба. По този начин според Ирландия освобождаването от акциз би могло да се превърне в обща мярка или в допустима държавна помощ, например съгласно Насоките за помощ за околната среда. Предвид тези възможности, ретроспективното възстановяване на средства ще бъде прекомерна мярка. Ирландия подчертава освен това, че Aughinish е направила различни инвестиции въз основа на разумното очакване освобождаването от акциз да продължи поне до декември 2006 г.
(23)
Комисията би трябвало да разреши помощта въз основа на икономическа оценка на ефекта на алуминиевите пазари и конкурентната им структура. Комисията следва да вземе предвид външните аспекти на конкуренцията при оценка на държавната помощ, както се предлага в плана за действие за държавните помощи. Представена е подробна информация относно пазарите.
(24)
Комисията трябва да преустанови официалната процедура по разследване, докато Съдът не се произнесе по въпросите, които са повдигнати от настоящото оспорване на Решение 2006/323/ЕО. Aughinish също отбелязва в допълнение, че не е редно Комисията да вземе решение за удължаване на процедурата по член 88, параграф 2 посредством съображение от Решение 2006/323/ЕО. Комисията би трябвало да приеме отделно решение по въпроса.
(25)
ЕИП не е представило коментари в допълнение към направените по-рано, които са обобщени в съображение 50 от Решение 2006/323/ЕО.
(26)
Коментарите на държавите-членки и на бенефициерите съвпадат до голяма степен с изложенията им пред Съда на Европейските общности за висящото оспорване на Решение 2006/323/ЕО (16).
5. ОЦЕНКА
5.1 Процедурни опасения, повдигнати от страните
(27)
Страните твърдят, че Комисията трябва да отложи официалната процедура по разследване, докато Съдът не се произнесе по въпросите, които повдига сегашното оспорване на Решение 2006/323/ЕО (17). Посоченото решение обаче се отнася за периода до 31 декември 2003 г., докато настоящото решение се отнася за периода след 1 януари 2004 г. Освен това, настоящото решение се счита за валидно, освен ако и докато не бъде отменено от Първоинстанционния съд. Следователно, и като се има предвид продължаващото нарушаване на конкуренцията, което държавната помощ причинява, Комисията не вижда основание да отложи приключването на процедурата.
(28)
Комисията не е взела решението за удължаване на процедурата по член 88, параграф 2, позовавайки се само на съображение. Специално внимание е отделено на това удължаване в заключението към преамбюла на Решение 2006/323/ЕО. Решението да се открие процедура за разследване по член 88, параграф 2 от Договора има формата на писмо до държавите-членки и следователно не налага използването на структурата на нормативно решение с оперативна част и номерирани членове. Освен това, от оспорването на Решение 2006/323/ЕО и от получените коментари относно удължаването на процедурата става ясно, че заинтересованите страни са имали възможност да се запознаят изцяло с всички аспекти на съдържанието на споменатото решение.
5.2 Съществуване на държавна помощ след 1 януари 2004 г.
(29)
Член 87, параграф 1 от Договора предвижда, че „всяка помощ, предоставяна от държава-членка или с държавни средства под каквато и да било форма, която изкривява или заплашва с изкривяване конкуренцията, като фаворизира определени предприятия или производството на определени стоки, се явява, доколкото се отразява на търговията между държавите-членки, несъвместима с общия пазар“.
(30)
Ясно е, че освобождаването от акциз се финансира с държавни средства, тъй като държавата се отказва от известно количество пари, което иначе би събрала.
(31)
Както е изложено в съображения 60, 61 и 62 от Решение 2006/323/ЕО, мерките създават предимства за бенефициерите и може да се приеме, че влияят на търговията вътре в Общността и нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията. Освобождаването от акциз намалява цената на един от основните фактори на производството и с това създава предимство за бенефициерите, които са поставени при по-благоприятни финансови условия от другите предприятия, които използват минерални горива в други сектори на икономиката или в други региони. Фактът, че конкурентите в алуминиевата индустрия в други държави-членки може да не са обложени със същите данъци и че бенефициерите са извършили разходи за намаляване на вредата от своето производство върху околната среда, не намалява значението на тази оценка.
(32)
Мерките облагодетелстват определени предприятия, тъй като се отнасят само за предприятия, които използват тежко гориво в производството на алуминий, и на практика във всяка държава-членка има само по една фирма, ползваща се от изключението: Aughinish в регион Шанън, Eurallumina в Сардиния и Alcan в Гардан. Поради причините, изложени в съображения от 33 до 40, не може да се приеме, че това е оправдано от характера и общата схема на съответните данъчни системи.
(33)
Двойната употреба, използването на енергията за употреби, различни от автомобилно гориво и отопление, както и за минералогични процеси остават извън обхвата на Директива 2003/96/ЕО и считано от 1 януари 2004 г. държавите-членки имат правото на избор дали да облагат тези видове употреба или не. Всъщност освобождаването от акциз на тези видове използване на енергията може да представлява една обща мярка, която не включва държавна помощ, ако по характер и логика попада в рамките на местната данъчна система. Съображение 22 от преамбюла на Директива 2003/96/ЕО гласи, че „енергийните продукти следва основно да бъдат предмет на рамката на Общността, когато се използват като гориво за отопление или моторно гориво. В тази връзка същността и логиката на данъчната система изключва от обхвата на рамката двойната употреба на енергията и употребата ѝ за нещо различно от гориво, както и за минералогични процеси.“
(34)
Освен това, когато беше приета Директива 2003/96/ЕО, Съветът и Комисията заедно заявиха (18), че „енергийните продукти следва основно да бъдат предмет на рамката на Общността, когато се използват като гориво за отопление или моторно гориво. В тази връзка същността и логиката на данъчната система изключва от обхвата на рамката двойната употреба на енергията и употребата ѝ за нещо различно от гориво, както и за минералогични процеси. Тогава държавите-членки могат да вземат мерки да облагат или да не облагат, или да прилагат пълно или частично облагане към всеки отделен начин на употреба. Електрическата енергия, използвана по подобен начин, трябва да се третира по същия начин. Подобни изключения от общата система или разграничения вътре в нея, които са оправдани от същността и общата схема на данъчната система, не представляват държавни помощи“.
(35)
Съветът освен това заяви, че „Съветът освен това заявява, че той разбира правната ситуация, създадена с приемането на настоящата директива, във връзка с правилата на Договора по отношение на държавните помощи, по същия начин, както бе изложено от Комисията на заседанието на работната група по въпросите на данъчното облагане на 14 ноември 2002 г.“. В работния документ, който бе обсъден на заседанието (19), Комисията разясни понятието за общи мерки, посочвайки как трябва да се анализира ситуацията във всяка от държавите-членки, за да се определи общата система на акцизите, която е приложима на национално равнище, и също заяви, че „проектодирективата за данъчно облагане на енергоносителите съдържа множество варианти и затова е невъзможно да се определи предварително дали начинът на транспонирането ѝ от държавите-членки ще създаде ситуация на предоставяне на държавна помощ по смисъла на член 87“. Съображение 32 от преамбюла и член 26, параграф 2 от Директива 2003/96/ЕО съответно напомнят на държавите-членки за задължението, определено в член 88, параграф 3 от Договора, за уведомяване при предоставяне на държавна помощ.
(36)
В този конкретен случай нито Франция, нито Ирландия, нито Италия, нито някой от бенефициерите са показали, че освобождаването от акциз се вписва в същността и логиката на националната им данъчна система. Например, никой от тях не е обяснил дали двойната употреба на енергийни продукти в други производствени процеси също е освободена от акциз и ако не е, по какви причини. Нито пък са обяснили как освобождаването от акциз се отнася към националното облагане на електрическата енергия, която се използва основно за целите на химическата редукция и в електролитните и металургичните процеси, които са другите начини на употреба на енергия, оставащи извън обхвата на Директива 2003/96/ЕО съгласно член 2, параграф 4, буква б) от същата.
(37)
Италия обясни, че ако някой друг индустриален оператор бе помолил за същата привилегия, той не би срещнал никакви трудности при достъпа си до съответния пазар. Но не става ясно какво точно се има предвид в това заявление и дали то означава, че същите привилегии биха могли да бъдат дадени на всички други индустрии, освен алуминиевата. Във всички случаи привилегията не би била дадена автоматично, както в случая с алуминиевата промишленост. Що се отнася до причините за освобождаването от акциз, Италия например в писмото си от 7 декември 2000 г. се позовава на „признаването на острова (Сардиния) за изключително необлагодетелстван регион и възможния негативен ефект върху заетостта“ („reconoscimento dell'isola (Sardegna) quale area fortemente disagiata, ed i possibili effetti negative sull'occupazione“).
(38)
Що се отнася до освобождаването от акциз в Ирландия, член 100 от Финансовия закон от 1999 г. съдържа някои специфични изключения, но това не поставя освобождаването от акциз на алуминиевото производство в логиката на цялата система. То по-скоро показва, че освобождаването от акциз на алуминиевото производство е особено изключение сред другите специфични изключения, както е потвърдено и в преамбюла на закона (20). Освен това ирландският закон също така изключва потенциални нови кандидати за освобождаване от акциз, когато двойната употреба на енергия се отнася до други производствени процеси. По отношение на ситуацията в Ирландия Aughinish потвърди, че „не вярва да има други подобни индустрии (ползващи се от намаление на акциза като алуминиевата индустрия)“ и „не са ѝ известни никакви обвинения в дискриминация“. Това по-скоро потвърждава селективния характер на мярката.
(39)
В писмото си от 7 август 1998 г. френските власти посочват, че молят за дерогация от Директива 92/81/ЕИО, за „да наложат акцизен режим, който не е наказателен за сектора“ („pour pouvoir instaurer un regime d'accise non pénalisant pour le secteur“) (курсивът е добавен за акцентиране). Изключението ще се ограничава само до възстановяване на конкурентните условия между Péchiney, придобита от Alcan, и другите производители в Общността. В член 265а от Митническия кодекс няма подобни разпоредби за употребата на енергоносители в другите сектори.
(40)
Фактически държавите-членки и бенефициерите не можаха да определят някаква обща логика в техните данъчни системи. Въз основа на наличната информация на Комисията стана ясно, че причините за предоставяне на тази помощ произтичат преди всичко от условията на алуминиевото производство в съответния регион. Тези аргументи не произтичат от същността и логиката на съответните национални данъчни системи. Следователно Комисията заключава, че изключенията са крайно селективни, облагодетелстващи производството на определен продукт и de facto, определени предприятия, което не може да бъде оправдано от логиката на националните данъчни системи.
(41)
В заключение въпросните освобождавания от акциз представляват държавна помощ.
5.3 Нова помощ, а не съществуваща помощ
(42)
Както е обяснено в съображения от 65 до 70 от Решение 2006/323/ЕО, помощта, предоставена след 1 януари 2004 г., не представлява съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(43)
Твърдението на Ирландия и Aughinish, че освобождаването от акциз представлява предприсъединителна помощ, е в противоречие с писмото от май 1983 г., с което Ирландия приема, че помощта следва да бъде обявена в съответствие с член 88, параграф 3 от Договора. Освен това, поемането на ангажимент да се приемат разпоредби за възможно освобождаване от акциз не е същото, като фактическото предоставяне на помощ преди присъединяването. И накрая, въпросното законодателство е променено съществено след присъединяването.
(44)
Както е обяснено в съображение 70 от Решение 2006/323/ЕО, помощта, предоставена от Ирландия до 17 юли 1990 г., представлява съществуваща помощ по силата на ограничителния период, предвиден в член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Изтичането на 10-годишния ограничителен период не означава, че всяка отпускана след изтичането му помощ също представлява съществуваща помощ. Помощта не е предоставена на Aughinish веднъж завинаги през 1983 г. Законовият инструмент, използван от Ирландия за освобождаване от акциз, е формулиран най-общо като изключение за алуминиевата промишленост, така че, докато това законодателство е в сила, изключението се разпростира и върху всеки друг производител на алуминий, който започне производство в Ирландия. Освен това, освобождаването от акциз за Aughinish не е било определено в момента, в който е приет законовият инструмент, нито е било възможно да се определи стойността му по това време: законовият инструмент не определя нито развитието на акцизната ставка, от чието плащане Aughinish е освободена, нито пък продължителността на това изключение. Освобождаването от акциз следователно попада в дефиницията за схема за помощ в член 1, буква г) от Регламент (ЕО) № 659/1999 като „акт, въз основа на който, без да се изискват допълнителни мерки за прилагането му, може да се дава индивидуална помощ на предприятия, определени в акта в най-общ абстрактен план“. Следователно помощта се състои от серия от помощни мерки, прилагани всеки път, когато Aughinish извършва митническа операция, която, ако не съществуваше това изключение, би създала задължение за плащане на акциз. Помощта, предоставената след 17 юли 1990 г., следователно не представлява съществуваща помощ по смисъла на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
5.4 Съвместимост на държавна помощ, предоставена след 1 януари 2004 г.
5.4.1 Съвместимост според правилата за помощ за околната среда.
(45)
Комисията разгледа въпроса, дали помощта, предоставена от Франция, Ирландия и Италия след 1 януари 2004 г., спада към освобождаването от забрана за предоставяне на държавна помощ, съдържащо се в член 87, параграф 1 от Договора. Помощта се състои в освобождаване от плащане на данък върху енергоносителите, като този данък не цели само набиране на средства за властите, но и намаляване на потреблението на енергия, с което се опазва околната среда. Насоките за помощ за околната среда от 2001 г. съдържат правилата за освобождаване от екологични данъци. За целите на еднаквото третиране, прозрачността и правната сигурност, тези правила са задължителни за Комисията.
(46)
Що се отнася до периода след 1 януари 2004 г., раздел Д.3.2, съображения от 47 до 52 от Насоките за помощ за околната среда от 2001 г. определят правилата, прилагани към всякакъв вид операционна помощ под формата на намаление и освобождаване от данъци. Както е обяснено в съображения 73 и 74 от Решение 2006/323/ЕО, акцизите върху минералните масла могат да се считат за екологични данъци, те могат да се считат за съществуващи данъци по смисъла на точка 51.2 от насоките, те имат значителен положителен ефект по отношение на защитата на околната среда по смисъла на точка 51.2, буква a) и може да се счита, че решението за това е било взето още по времето на приемането на акциза. Следователно разпоредбите на точка 51.1 могат да бъдат прилагани в съответствие с точка 51.2 от насоките.
(47)
Съгласно точка 51.1 могат да бъдат разрешени данъчни освобождавания за период от 10 години. След изтичането на този период, в съответствие с точка 23 от Насоките за помощ за околната среда, държавите-членки могат да обявят продължаване на въпросните мерки пред Комисията, която може да възприеме същия подход при анализа на мерките, какъвто се излага тук, като взема предвид положителните резултати за околната следа, получени в резултат на приемането на данъци. Освобождаванията за Ирландия и Италия са разрешени през 1993 г., а за Франция - през 1997 г., което означава, че мерките са в сила повече от 10 години.
(48)
Никоя от държавите-членки не потвърди или не отрече, че мерките ще продължат да се прилагат и след 31 декември 2006 г. Никоя от държавите-членки не посочи наличието на времево ограничение на сега прилаганите освобождавания, освен датата 31 декември 2006 г., което съгласно данъчното право на Общността не е обвързващо ограничение, тъй като изключенията не попадат в обхвата на действие на Директива 2003/96/ЕО. Нито пък някоя от държавите-членки е уведомила за продължаване на въпросните мерки съгласно Насоките за помощ за околната среда. Разпоредбите в данъчното законодателство на съответните държавите-членки също изглежда съдържат подобни ограничения. Комисията счита, че в този случай все още са налице обстоятелствата, посочени в точка 23 от насоките. Следователно, съгласно точка 51.1 от насоките, Комисията би могла да разреши продължаване на помощта, но само при условие че то подлежи на времево ограничение от максимум 10 години.
(49)
Както е обяснено в съображение 75 от Решение 2006/323/ЕО, условията за прилагане на точка 51.1, буква a) от Насоките за помощ за околната среда не са изпълнени и затова в този случай могат да бъдат приложени само разпоредбите на точка 51.1, буква б).
(50)
От 1 януари 2004 г. данъчното облагане на минералните масла, предназначени за двойна употреба, за употреба, различна от горива, както и за минералогични процеси, попада извън обхвата на действие на хармонизираните мерки на Общността и следователно, считано от тази дата, освобождаванията касаят налаганите национални данъци при липса на данък на Общността по смисъла на точка 51.1, буква б), второ тире от Насоките за помощ за околната среда. Тази разпоредба изисква фирмите, които се ползват от освобождаването, да плащат „значителна част“ от националните данъци. Причината за това е да се стимулира подобряването на екологичната им политика. Това следва от текста на точка 51.1, буква б), първо тире от насоките, който разрешава редукции на хармонизираните данъци, ако бенефициерите плащат повече от минималните за Общността ставки „за да стимулират фирмите да подобрят защитата на околната среда“. Това се прилага и в случаите, когато националните данъчни ставки са значително по-високи от сравнимите с тях в (някои от) другите държави-членки, какъвто е случаят с Италия. От практиката на Комисията (21) става ясно, че най-общо 20 % от националната данъчна ставка или минимумът за Общността, който се отнася до другите видове употреба на енергия, които не попадат в обхвата на действие на Директива 2003/96/ЕО (15 EUR/тон), може да се счита за значителна част, макар че минимумът за Общността не се отнася до въпросния вид употреба. Следователно Комисията счита, че само освобождаване с над 20 % от националната данъчна ставка или над 15 EUR/тон, което от двете е по-малко, може да се счита за съвместимо с общия пазар; освобождаване под 20 % или до 15 EUR/тон представлява несъвместима помощ.
5.4.2 Съвместимост на помощта съгласно член 87, параграф 4, буква а) от Договора и съгласно други разпоредби
(51)
По причините, обяснени в съображения 78-81 и 82-86 от Решение 2006/323/ЕО, помощта не може да се счита за съвместима с общия пазар съгласно член 87, параграф 3, буква а) от Договора, нито за обхваната от изключенията, установени в член 87, параграфи 2 и 3 от Договора.
(52)
Основаването на оценката на раздел Д.3.2 от Насоките за помощ за околната среда е подходящо, тъй като правилата, изложени в този раздел, вземат под внимание икономически фактори, по-специално риска от загуба на конкурентноспособност в международен мащаб поради липсата на данъчна хармонизация и дори възможността за пълно освобождаване на определени фирми от данък, ако те влязат в споразумение с държавите-членки за подобряване на екологичното им представяне. Но в разглежданите случаи не съществуват такива споразумения и затова пълното освобождаване от данък съгласно точка 51.1, буква a) от Насоките за помощ за околната среда не може да бъде оправдано. Независимо от това, информацията за състоянието на алуминиевите пазари, предоставена на Комисията, потвърждава, че разрешаването на голяма част от помощта е правилно и както бе заключено по-горе, може да бъде оправдано по точка 51.1, буква б) от Насоките за помощ за околната среда с преобладаващите позитивни резултати в екологичната сфера, получени чрез възприетите данъци. Такова разрешение обаче зависи от това дали бенефициерите плащат повече от минималните за Общността ставки или значителна част от националния данък, което се счита необходимо за поддържане на стимула за фирмите да подобряват защитата на околната среда. Няма основания да се разчита на други разпоредби в други съобщения на Комисията по отношение на тази част от помощта, която не може да се определи като съвместима на основата на Насоките за помощ за околната среда.
(53)
Тъй като няма други основания за приемане на помощта за съвместима с общия пазар, то само тази част от нея, която отговаря на изискванията на Насоките за помощ за околната среда, посочени в съображение 50, може да се счита за съвместима.
6. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА НЕСЪВМЕСТИМАТА ПОМОЩ
(54)
Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, когато се вземат негативни решения в случай на незаконно предоставена помощ, Комисията трябва да реши засегнатите държави-членки да вземат всички необходими мерки за възстановяване на помощта от страна на бенефициера.
(55)
В съображения 95-100 от Решение 2006/323/ЕО е обяснено защо принципите на законните очаквания или на правната сигурност, или другите общи принципи на правото на Общността изключват възможността за възстановяване на незаконната и несъвместима помощ от страна на бенефициерите, ако тя е предоставена преди 2 февруари 2002 г. Но съображения 101-102 от решението обясняват защо тези принципи не изключват възможността за възстановяване на незаконната и несъвместима помощ от страна на бенефициерите, ако тя е предоставена между 3 февруари 2002 г. и 31 декември 2003 г. Аргументите на последните съображения са еднакво приложими и за помощта, предоставена след 1 януари 2004 г.
(56)
Освен това, подготовката и приемането на Директива 2003/96/ЕО не създават законни очаквания от страна на бенефициерите, нито пък изключват възможността за възстановяване на помощта според принципа на правната сигурност. Съображение 32 от преамбюла на посочената директива се отнася до задължението, определено в член 88, параграф 3 от Договора, на държавите-членки да уведомят за отпусканата държавна помощ и изрично постановява, че Директивата „не засяга последствията от евентуалните бъдещи процедури по повод предоставянето на държавна помощ, които могат да бъдат предприети в съответствие с членове 87 и 88 от Договора“. Посочването на евентуални бъдещи процедури по повод предоставянето на държавна помощ в това съображение не може да се разбира като разрешение за предоставяне на помощ, разглеждано в процедура, която вече е започнала към момента на приемане на директивата. Всъщност, същият текст присъства в съображение 6 от преамбюла на Решение 2001/224/ЕО, което удължава дерогациите до края на 2006 г. Обяснителният меморандум, който съпровожда предложението на Комисията за вземане на посоченото решение (22), гласи: „Комисията предлага да (...) се удължи с две години срокът на (...) дерогациите, които изискват подробно разследване, особено в светлината на правилата за държавни помощи (...) Независимо от това, нищо в настоящото решение не отменя изискването държавите-членки да уведомяват Комисията за случаите на евентуално предоставяне на държавна помощ съгласно член 88 от Договора. Тези нотификации ще се разглеждат според условията на член 87 на Договора“. Освен това, през лятото на 2000 г. Комисията вече беше помолила държавите-членки да нотифицират въпросните мерки.
(57)
Съображение 22 от преамбюла на Директива 2003/96/ЕО гласи, че „енергийните продукти подлежат основно на данъчно облагане в рамките на Общността, когато се използват като гориво за отопление или за моторно гориво. Поради това, същността и логиката на данъчната система изключва от обхвата на своята рамка двойната употреба на енергия и употребата ѝ не като гориво, както и за минералогични процеси. […]“ Това съображение, макар че не се позовава на членове 87 и 88 от Договора, не може да се разбира като ограничаващо определението за държавна помощ, предвидено в член 87, параграф 1 от Договора. Комисията обяснява понятието за общи мерки в работния документ по следния начин: „По този начин следва да се анализира ситуацията във всяка от държавите-членки, за да се определи общата система на акцизите, прилагана на национално равнище“ (23). Този документ е бил обсъден на заседанието на работната група на Съвета, състояло се на 14 ноември 2002 г. Документът продължава с обяснение на условията, при които помощта под формата на данъчни мерки може да се счита за съвместима с общия пазар. Протоколът от заседанието на Съвета от 27 октомври 2003 г., когато е приета Директива 2003/96/ЕО, изрично посочва разясненията, дадени по време на заседанието на работната група на Съвета на 14 ноември 2002 г.
(58)
Макар „двойната употреба на енергията“ да не попада в обхвата на действие на Директива 2003/96/ЕО, член 18 от тази директива разрешава на държавите-членки да продължат прилагането на освобождаванията, посочени в приложение II. Това приложение включва трите освобождавания, за които се отнася директивата, за периода, предвиден в последното удължаване през 2001 г., тоест до 31 декември 2006 г. Това обаче не е разрешение съгласно правилата за държавна помощ, което Комисията е компетентна да приложи. Напротив, то точно показва потенциалната значимост на съображение 32. Аргументът, представен от държавите-членки и бенефициерите, че разрешението на Съвета отменя процедурата по предоставянето на държавна помощ, е грешен.
(59)
След приемането на Директива 2003/96/ЕО Комисията и Съветът заедно декларираха, че „Комисията следва да направи всичко възможно, за да гарантира, че предприетите от държавите-членки мерки в съответствие с данъчните облекчения и освобождаването от данък, предвидени в директивата, могат да бъдат считани за съвместими с правилата за държавна помощ“. Разбира се, Комисията следва да действа в рамките на приложимите правила за държавни помощи, конкретно в този случай - Насоките за помощ за околната среда. Във всеки случай това становище не се отнася до освобождаванията, за които се отнася настоящото решение, тъй като те не попадат в обхвата на директивата.
(60)
Директива 2003/96/ЕО, работният документ и общото заявление на Комисията и Съвета, посочени по-горе, никога не са потвърждавали отсъствието на несъвместима държавна помощ. Трябва да бъде припомнено, че Комисията е започнала процедурата, предвидена в член 88, параграф 2, и всяка заинтересована страна би могла да помоли Комисията да приеме окончателно решение. Започването на процедура по член 88, параграф 2 прави невъзможно съществуването на законни очаквания (ако има такива) за отсъствието на несъвместима помощ.
(61)
Решение 2001/224/ЕО и по-ранните решения на Съвета относно освобождаването от данъци не са решения относно предоставянето на държавна помощ. Всъщност Комисията отдавна е изразила съмненията си относно съвместимостта на тези освобождавания с правилата за държавни помощи.
(62)
Що се отнася до продължителността на разследването по това дело, Комисията счита, че времето е било необходимо за изчакване на приемането на Директива 2003/96/ЕО и за удължаване на процедурата с Решение 2006/323/ЕО, за да се поиска мнението на държавите-членки относно ситуацията във всяка една от тях, произтичаща от транспонирането на Директива 2003/96/ЕО, която позволява няколко възможни резултата. Във всеки случай, всеки „разумен бизнесмен“ следва да е наясно, че след като веднъж е започнало разследване за незаконна държавна помощ, то, ако разследването докаже, че помощта е несъвместима с Договора, почти неизбежното последствие ще бъде Комисията да разпореди възстановяване на помощта. Държавите-членки и бенефициерите биха могли да подтикнат Комисията да приключи процедурата по-рано, ако искаха да предприемат други инвестиции или да разгледат алтернативни мерки за съобразяване с Насоките за помощ за околната среда.
(63)
По тези причини бенефициерите не могат да имат някакви законни очаквания, които да правят невъзможно възстановяването на несъвместимата държавна помощ след 31 декември 2003 г., нито пък възстановяването става невъзможно въз основа на принципа на правната сигурност.
7. ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ПЛАЩАНИЯТА НА СЪВМЕСТИМА ПОМОЩ
(64)
В решението си по дело C-355/95P, Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) срещу Комисията, Съдът на Европейските общности заявява, че „когато Комисията разследва съвместимостта на определена държавна помощ с общия пазар, тя трябва да вземе предвид всички имащи отношение фактори, включително, ако е подходящо, обстоятелствата, вече разгледани в предишно решение, както и задълженията, които това решение евентуално е наложило на държавите-членки“. Според Съда на Европейските общности, съвместимостта на дадена нова помощ зависи от съществуването на предишна незаконна помощ, която не е възстановена, тъй като кумулативният ефект на двете може да изкриви в значителна степен конкуренцията в общия пазар. Следователно, когато разследва съвместимостта на дадена държавна помощ с общия пазар, Комисията има правото да вземе под внимание както кумулативния ефект на двете помощи, така и факта, че старата помощ не е била възстановена (24).
(65)
Следователно, прилагайки това решение от практиката на Съда, когато Комисията оценява дадена мярка за предоставяне на нова помощ, тя взема предвид факта, че бенефициерите може да не са изпълнили нейни предишни решения, с които им е било разпоредено да възстановят сумите на предишна незаконна и несъвместима помощ. В такива случаи Комисията разглежда ефекта върху бенефициерите на комбинацията от новата и старата несъвместима помощ, която още не е възстановена.
(66)
Франция, Ирландия и Италия все още не са възстановили ефективно помощта, която Комисията определи за несъвместима с Решение 2006/323/ЕО (25). Сумите за възстановяване, както са изчислени от държавите-членки и без лихвите, възлизат съответно на 786 668 EUR, 8 095 881,43 EUR и 6 612 489,02 EUR. Нещо повече, настоящото решение също така определя за несъвместима помощта, предоставена през един допълнителен период, която също подлежи на възстановяване. Общият ефект на тези две суми от помощи и иначе съвместимата помощ ще продължи да изкривява конкуренцията до степен, противоречаща на общия интерес, и не бяха намерени никакви аргументи , които да оправдаят едно такова изкривяване. Така че всички плащания на съвместима помощ, описани в съображение 50 по-горе, трябва да бъдат прекратени, докато не бъде възстановена цялата несъвместима помощ, получена от бенефициерите.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(67)
Заключава се, че освобождаването от акцизен данък на тежкото гориво, използвано в производството на алуминий, дадено от Франция, Ирландия и Италия след 1 януари 2004 г., представлява предоставяне на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. Помощта е отчасти несъвместима с общия пазар, тъй като бенефициерите не са изплатили значителна част от полагащия се данък. Тази част от редукцията на данъка, която надвишава 20 % от ставката, която иначе би била дължима, или 15,00 EUR на 1 000 kg, което от двете е по-малко, може да се приеме за съвместима с общия пазар, при положение че се разрешава за период от максимум 10 години, след което съвместимостта на помощта отново трябва да се прецени. Останалата част от помощта следва да се обяви за несъвместима с общия пазар.
(68)
От Франция, Ирландия и Италия се изисква да предприемат всички необходими мерки за възстановяване от страна на бенефициерите на несъвместимата помощ, предоставена им от 1 януари 2004 г. нататък.
(69)
От Франция, Ирландия и Италия се изисква да прекратят прилагането на данъчните отстъпки, докато съответните бенефициери не възстановят помощта, обявена в Решение 2006/323/ЕО и в настоящото решение за несъвместима с общия пазар.
(70)
Френските, ирландските и италианските органи следва да изпратят незабавно копие от настоящото решение на бенефициерите на съответните мерки,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Освобождаването от акцизен данък на тежкото гориво, използвано в производството на алуминий, дадено от Франция, Ирландия и Италия след 1 януари 2004 г., представлява предоставяне на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
Член 2
Посочената в член 1 помощ е съвместима с общия пазар, доколкото бенефициерите плащат поне 20 % от акцизната ставка, която иначе би била дължима, или минималния данък, определен с Директива 2003/96/ЕО (15,00 EUR на 1 000 kg), което от двете е по-малко, при положение че помощта се ограничава до период от максимум 10 години.
Член 3
Посочената в член 1 помощ е несъвместима с общия пазар, доколкото бенефициерите не плащат поне 20 % от акцизната ставка, която иначе би била дължима, или минималния данък (15,00 EUR на 1 000 kg), което от двете е по-малко.
Член 4
1. Франция, Ирландия и Италия предприемат всички необходими мерки за възстановяване от страна на бенефициерите на помощта, посочена в член 3, предоставена им незаконно.
2. Възстановяването се извършва без никакво забавяне и съгласно процедурите на националното им законодателство, ако то позволява незабавно и ефективно изпълнение на настоящото решение.
3. Сумите за възстановяване включват лихва, считано от датата на предоставяне на помощта на бенефициерите до датата на възстановяването ѝ. Лихвата е сложна и се изчислява в съответствие с разпоредбите, предвидени в глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (26).
4. Франция, Ирландия и Италия прекратяват изплащането на остатъка от помощта, посочена в член 3, считано от датата на нотифициране на настоящото решение.
5. Франция, Ирландия и Италия гарантират изпълнение на настоящото решение в рамките на четири месеца от датата на нотифицирането му.
Член 5
Франция, Ирландия и Италия прекратяват изплащането на помощта, посочена в член 2, на бенефициерите, които все още не са възстановили сумата на помощта, която е определена с Решение 2006/323/ЕО като несъвместима с общия пазар, както и на помощта, посочена в член 3 от настоящото решение, доколкото тя е била незаконно предоставена на бенефициерите, заедно с дължимата лихва.
Член 6
1. Франция, Ирландия и Италия информират Комисията за развитието на националните процедури по изпълнение на настоящото решение, докато те не приключат.
2. В рамките на два месеца от нотифицирането на настоящото решение Франция, Ирландия и Италия информират Комисията за общата сума, която следва да бъде възстановена от бенефициерите, включително главницата и лихвите, като използват таблицата в приложението, и представят подробно описание на мерките, които вече са предприети, и планираните такива за изпълнение на настоящото решение. В същия срок те изпращат на Комисията всички документи, показващи, че е разпоредено на бенефициерите да възстановят помощта.
3. В рамките на два месеца от нотифицирането на настоящото решение Франция, Ирландия и Италия следва да предоставят на Комисията доказателства, показващи, че те изпълняват член 6.
4. След изтичане на сроковете, определени в параграфи 2 и 3, Франция, Ирландия и Италия следва да представят, при обикновено поискване от страна на Комисията, доклад за вече предприетите мерки и планираните такива за изпълнение на настоящото решение. Докладът следва да съдържа и подробна информация за размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 7
Адресати на настоящото решение са Френската република, Ирландия и Италианската република.
Съставено в Брюксел на 7 февруари 2007 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 7 februari 2007
om den befrielse från punktskatt som Frankrike, Irland och Italien tillämpar för mineraloljor som används som bränsle vid framställning av aluminiumoxid i Gardanne, i Shannon-regionen och på Sardinien (C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01))
[delgivet med nr K(2007) 286]
(Endast de engelska, franska och italienska texterna är giltiga)
(Text av betydelse för EES)
(2007/375/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med de nämnda artiklarna (1) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Beskattningen av mineraloljor har varit föremål för harmonisering på gemenskapsnivå alltsedan rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor (2) trädde i kraft. Användningen av mineraloljor vid aluminiumframställning undantogs inte från direktivets tillämpningsområde och tilldelades inte heller någon obligatorisk eller frivillig befrielse enligt artikel 8 i direktivet. I artikel 6 i rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor (3) fastställdes en minimiskattesats för tjock eldningsolja som medlemsstaterna måste tillämpa från och med den 1 januari 1993. Genom olika beslut av rådet har emellertid Frankrike, Irland och Italien fått tillstånd att befria mineraloljor som används vid aluminiumframställning i Gardanne, i Shannon-regionen respektive på Sardinien från den punktskatt som annars skulle tas ut. Det senaste av dessa rådsbeslut är beslut 2001/224/EG av den 12 mars 2001 om nedsättning av punktskattesatser och befrielse från punktskatter för vissa mineraloljor som används för särskilda ändamål (4), enligt vilket skattebefrielserna får tillämpas till och med den 31 december 2006.
(2)
I och med rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (5) är direktiv 92/82/EEG upphävd från och med den 31 december 2003. Enligt artikel 2.4 b i direktiv 2003/96/EG skall direktivet inte tillämpas på vissa typer av energianvändning, bland annat dubbel användning av energiprodukter. I artikel 2.4 b andra strecksatsen sägs att användning av energiprodukter i kemisk reduktion, i elektrolys och i metallurgiska processer skall anses som dubbel användning. Användning av tjock eldningsolja vid aluminiumframställning hör till den kategorin. Sedan den 31 december 2003 är minimiskattesatsen för tjock eldningsolja därför inte längre tillämplig på bränsle som används vid aluminiumframställning. Undantagen i beslut 2001/224/EG och andra liknande undantag infördes i bilaga II till direktiv 2003/96/EG.
(3)
Genom beslut K(2001) 3296, K(2001) 3300 och K(2001) 3295 av den 30 oktober 2001 (6) inledde kommissionen förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget med avseende på skattebefrielserna. För det stöd som hade beviljats under tiden fram till och med den 31 december 2003 avslutade kommissionen förfarandet genom beslut 2006/323/EG av den 7 december 2005 (7) (delgivet med nr K(2005) 4436). En del av stödet förklarades vara oförenligt med den gemensamma marknaden. För det stöd som hade beviljats från den 1 januari 2004 förlängdes förfarandet. I skälen 6-15 i beslut 2006/323/EG redogörs detaljerat för skriftväxlingen mellan kommissionen, de berörda medlemsstaterna, stödmottagarna och sammanslutningen European Aluminium Association (”EAA”) fram till december 2005.
(4)
Beslut 2006/323/EG översändes till Frankrike, Irland och Italien genom skrivelser av den 8 december 2005 (D/206670, D/206671 och D/206673). Det översändes till de berörda stödmottagarna och till EAA genom skrivelser av den 23 januari 2006 (D/50525, D/50526, D/50527 och D/50528). De tre medlemsstaterna och två stödmottagare överklagade beslutet (8). Den irländska stödmottagaren, Aughinish Alumina Ltd (”Aughinish”), begärde dessutom uppskov med verkställigheten av beslutet. Företagets begäran om uppskov registrerades som mål T-69/06R. Begäran om interimistiska åtgärder avslogs genom förstainstansrättens beslut av den 2 augusti 2006 (9).
(5)
Beslut 2006/323/EG offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 4 maj 2006. Genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning den 9 maj 2006 (10) uppmanades tredje parter att lämna synpunkter. Kommissionen fick in synpunkter från Aughinish i en skrivelse av den 9 juni 2006 (registrerad samma dag med diarienummer A/34490) och från den italienska stödmottagaren, Eurallumina SpA (”Eurallumina”), i en skrivelse av den 24 juli 2006 (registrerad den 25 juli 2006 med diarienummer A/35967). Skrivelsen från Eurallumina avsändes och mottogs först efter utgången av den frist på en månad som hade fastställts i uppmaningen i tillkännagivandet i Europeiska unionens officiella tidning att inkomma med synpunkter, och kommissionen är därför i princip inte skyldig att beakta synpunkterna i detta förfarande. Kommissionen informerade Eurallumina om detta i en skrivelse av den 2 augusti 2006 (D/56648). Den besvarades av Eurallumina genom en skrivelse av den 3 augusti 2006 (registrerad den 4 augusti 2006 med diarienummer A/36269). Kommissionen noterar emellertid att många av Euralluminas synpunkter sammanfaller med de synpunkter som företaget framförförde till kommissionen i samband med det förra beslutet och att de ligger i linje med de synpunkter som kom in i tid och som behandlas i det följande.
(6)
Synpunkterna från Aughinish översändes till Frankrike, Irland och Italien genom skrivelser av den 20 juni 2006 (D/55106, D/55107 och D/55109).
(7)
Frankrike och Irland bad om förlängd tidsfrist för att lämna synpunkter på beslut 2006/323/EG, vilket kommissionen beviljade. I skrivelser av den 9 mars 2006 (D/52054 och D/52055) påminde kommissionen Irland och Frankrike om att de ombetts lämna synpunkter. Frankrikes synpunkter på beslutet lämnades genom en skrivelse av den 14 februari 2006 (registrerad den 15 februari 2006 med diarienummer A/31248), Irlands genom en skrivelse av den 12 april 2006 (registrerad den 18 april 2006 med diarienummer A/32940) och Italiens genom en skrivelse av den 1 maj 2006 (registrerad den 18 maj 2006 med diarienummer A/33852).
(8)
Frankrike kommenterade Aughinishs synpunkter i en skrivelse av den 27 juli 2006 (registrerad den 28 juli 2006 med diarienummer A/35952). I ett e-postmeddelande av den 24 juli 2006 meddelade Italien kommissionen att man inte hade något ytterligare att framföra.
2. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA
(9)
Åtgärderna har formen av fullständig befrielse från punktskatt på tjock eldningsolja för industriellt bruk som används vid aluminiumframställning. De företag som gynnas av den franska, irländska och italienska skattebefrielsen (”stödmottagarna”) är Alcan, Aughinish respektive Eurallumina (11).
(10)
Bestämmelser om den irländska skattebefrielsen finns i avsnitt 100.1 e i den irländska finanslagen från 1999 (Irish Finance Act 1999). Där står att ”eldningsolja avsedd att användas vid eller i samband med aluminiumframställning eller för underhåll av en anläggning vid vilken aluminiumframställning äger rum” skall vara befriad från skatt på mineralolja. I motiveringen till finanslagen sägs att det ”i avsnitt 100 finns bestämmelser om befrielse från skatt på mineralolja för olja som används för särskilda ändamål eller i andra särskilda situationer. Hit hör bland annat andra användningar än som motorbränsle eller eldningsolja, export, eldningsolja som används vid aluminiumframställning, olja som används för sjöfartsändamål, tjockolja som används inom kommersiell luftfart samt återvunnen olja.” Punktskattebefrielse för mineraloljor som används vid aluminiumframställning har tillämpats i Irland sedan 1983. Den rättsakt som ursprungligen låg till grund för skattebefrielsen upphävdes 1999, men skattebefrielsen behölls genom 1999 års finanslag.
(11)
Den italienska punktskattebefrielsen gäller för alla företag som använder mineraloljor vid aluminiumframställning i den mening som avses i punkt 14 i tabell A i samlingsförordningen om punktskatter (Single Text on Excises). Skattebefrielsen infördes genom lag nr 331 av den 12 november 1990 om genomförande av artikel 8.5 i Decreto Legge nr 261 av den 15 september 1990. Samma bestämmelse återfinns i flera berörda efterföljande rättsakter, bland annat i de lagbestämmelser genom vilka Italien införlivar direktiv 92/81/EEG och i den nya samlingsförordningen om punktskatter.
(12)
Den rättsliga grunden för den franska punktskattebefrielsen är lagen om ändringsbudget för 1997 (Loi de finances rectificatives pour 1997). I artikel 6 i den lagen sägs att ”leveranser av tjockolja med en svavelhalt under 2 % som omfattas av identifieringsindex 28a i tabell B i artikel 265.1 i tullagen får befrias från intern konsumtionsskatt på oljeprodukter när tjockoljan är avsedd att användas som bränsle vid aluminiumframställning.” Artikel 265a i tullagen avser produkter avsedda för andra ändamål än som motorbränsle eller eldningsolja, men den innehåller till exempel inga motsvarande bestämmelser vad gäller användning av mineraloljor inom andra industrisektorer.
(13)
En mer detaljerad beskrivning av åtgärderna och stödmottagarna finns i skälen 16-23 i beslut 2006/323/EG. De berörda medlemsstaterna har inte angett om de har fortsatt att tillämpa befrielsen efter 2006 och har heller inte underrättat kommissionen om några ändringar i sin lagstiftning, särskilt ändringar med anledning av införlivandet av direktiv 2003/96, som kan påverka kommissionens bedömning.
(14)
De relevanta skattesatserna har ändrats sedan förfarandet inleddes. Den 1 juli 2006 var punktskattesatsen för tjock eldningsolja för industriell användning 18,50 euro per ton i Frankrike och 15 euro per ton i Irland. I Italien var skattesatsen den dagen 63,75 euro per ton för tjock eldningsolja med en svavelhalt över 1 % och 31,39 euro per ton för tjock eldningsolja med en svavelhalt under 1 %.
3. SKÄL FÖR ATT INLEDA OCH FÖRLÄNGA FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I FÖRDRAGET
(15)
I sina beslut av den 30 oktober 2001 att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget uttryckte kommissionen tvivel om stödets förenlighet med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål (12), särskilt bestämmelserna om driftsstöd. Kommissionen ställde sig också tvivlande till förenligheten med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön från 1994 (13) och 2001 (14).
(16)
I beslut 2006/323/EG sade sig kommissionen hysa liknande tvivel beträffande det stöd som beviljats från den 1 januari 2004. Eftersom medlemsstaterna och de berörda parterna inte hade fått tillfälle att lämna synpunkter på det rättsläge som skapats genom direktiv 2003/96/EG, ansåg kommissionen det rimligt att förlänga det formella undersökningsförfarandet.
4. SYNPUNKTER FRÅN FRANKRIKE, IRLAND OCH ITALIEN SAMT FRÅN TREDJE PARTER
(17)
Medlemsstaterna och stödmottagarna vidhåller i regel sina tidigare framförda synpunkter. Dessa sammanfattas i skälen 26-56 i beslut 2006/323/EG. Några av argumenten har utvecklats närmare. Dessutom framför de följande:
(18)
Åtgärderna utgör inte statligt stöd, vilket bekräftas genom direktiv 2003/96/EG. De ryms inom respektive skattesystems natur och logik (ibland översatt ”natur och funktion”). Om de skulle utgöra statligt stöd skulle stödet vara uttryckligen tillåtet enligt direktiv 2003/96/EG, åtminstone under tiden fram till och med den 31 december 2006. Det direktivet gav i alla händelser upphov till berättigade förväntningar hos stödmottagarna. Ett eventuellt beslut att återkräva stödet skulle dessutom strida mot rättssäkerhetsprincipen och principen om god förvaltning, med tanke på inkonsekvenserna i förhållande till rådets beslut, som var baserade på förslag från kommissionen, den betydande tidsutdräkten och det sätt på vilket kommissionen hanterat undersökningen. Stödmottagarna har, anför man, i förlitan på rådets beslut och på direktivet gjort långfristiga kapitalinvesteringar. Kommissionen bör därför inte kunna anta en rättsakt som uppenbart strider mot dess eget förhållningssätt under en lång period.
(19)
Reglerna i direktiv 2003/96/EG har, anför man vidare, företräde framför reglerna om statligt stöd. Kommissionen kan ifrågasätta åtgärdernas giltighet endast med stöd av artikel 18.1 i direktiv 2003/96/EG, inte med stöd av reglerna om statligt stöd. Att tillämpa reglerna om statligt stöd skulle innebära en kränkning av principen om ändamålsenlig verkan
(20)
Irland och Aughinish anför att den irländska åtgärden utgör befintligt stöd och att kommissionens tolkning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (15) är felaktig: efter utgången av den tioåriga preskriptionstiden kan kommissionens skrivelse av den 17 juli 2000 inte ha utgjort en åtgärd som avbryter preskriptionstiden, och åtgärden skulle därmed utgöra befintligt stöd även för tiden efter den 17 juli 1990. De gör vidare gällande att kommissionens bedömning av karaktären av de avtal som slöts mellan Aughinish och de irländska myndigheterna 1970 är felaktig: bindande åtaganden gjordes före Irlands anslutning till gemenskaperna.
(21)
Italien anför att åtgärden är nära knuten till förverkligandet av miljömål som har samband med aluminiumframställningens miljöpåverkan. Aughinish gör gällande att skattebefrielsen åtminstone ligger i linje med riktlinjerna för statligt stöd till skydd för miljön och anför att ”företaget, trots att det inte betalar ’en betydande del av skatten’, har fått mer än tillräckliga incitament till att förbättra miljöskyddet”.
(22)
Irland hävdar att alternativa åtgärder hade kunnat genomföras från den 1 januari 2004 om man hade vetat att skattebefrielsen kanske skulle komma att förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden. Irland nämner möjligheten av att utvidga tillämpningsområdet för skattebefrielsen till att omfatta tjock eldningsolja med dubbel användning eller, allmänt, energiprodukter med dubbel användning. På så sätt skulle, anser Irland, skattebefrielsen ha kunnat omvandlas till en generell åtgärd eller ett godtagbart statligt stöd, t.ex. enligt riktlinjerna för statliga skydd till stöd för miljön. Med tanke på att dessa möjligheter förelegat skulle det vara orimligt att fatta beslut om återkrav med retroaktiv verkan. Irland understryker vidare att Aughinish gjort en rad olika investeringar i rimlig förväntan om att befrielserna skulle fortsätta att gälla i vart fall till och med december 2006.
(23)
Kommissionen bör tillåta stödet utifrån en ekonomisk bedömning av dess effekter på aluminiummarknaderna och konkurrensförhållandena på dessa marknader. Kommissionen bör vidare beakta de externa konkurrenskraftsaspekterna när den gör sina bedömningar av statligt stöd, i enlighet med vad som förslås i handlingsplanen för statligt stöd. Detaljerade upplysningar om marknaden har ställts till kommissionens förfogande.
(24)
Kommissionen bör avbryta det formella undersökningsförfarandet till dess att förstainstansrätten tagit ställning till de frågor som omfattas av de aktuella överklagandena av beslut 2006/323/EG. Aughinish anför dessutom att det inte var rätt att kommissionen fattade beslut om att förlänga förfarandet enligt artikel 88.2 i ett skäl till beslut 2006/323/EG. Kommissionen borde ha fattat ett separat beslut om detta.
(25)
European Aluminium Association (EAA) framförde inga nya synpunkter utöver dem som tidigare lämnats. Dessa sammanfattas i skäl 50 i beslut 2006/323/EG.
(26)
Medlemsstaternas och stödmottagarnas synpunkter sammanfaller till stor del med deras argumentering inför förstainstansrätten i de ännu inte avgjorda överklagandena av beslut 2006/323/EG (16).
5. BEDÖMNING
5.1 Aspekter på förfarandet som tagits upp av parterna
(27)
Parterna anser att kommissionen bör avbryta det formella undersökningsförfarandet till dess att domstolen tagit ställning till de frågor som omfattas av överklagandena av de aktuella av beslut 2006/323/EG (17). Det beslutet avser emellertid tiden till och med den 31 december 2003, medan det här beslutet gäller tiden från den 1 januari 2004. Det här beslutet anses vidare gälla så länge det inte har ogiltigförklarats av förstainstansrätten. Därför, och med hänsyn till att det statliga stödet fortsätter att snedvrida konkurrensen, finner kommissionen ingen anledning att avbryta slutförandet av förfarandet.
(28)
Kommissionens beslut att förlänga förfarandet enligt artikel 88.2 fattades inte genom ett enkelt omnämnande i ett skäl. Däremot fäste den uppmärksamheten vid förlängningen i den avslutande delen av ingressen till beslut 2006/323/EG. Beslut om att inleda ett undersökningsförfarande enligt artikel 88.2 i fördraget tar formen av en skrivelse till den berörda medlemsstaten och förutsätter inte ett normativt beslut med skäl och artiklar. Det framgår dessutom klart av överklagandena av beslut 2006/323/EG och de synpunkter på förlängningen av förfarandet som inkommit att berörda parter hade möjlighet att skaffa sig fullständig kännedom om alla aspekter av beslutets innehåll.
5.2 Förekomsten av statligt stöd från och med den 1 januari 2004
(29)
Enligt artikel 87.1 i fördraget ”är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
(30)
Det råder ingen tvekan om att skattebefrielserna finansieras med statliga medel, eftersom staten avstår från en viss del av sina intäkter.
(31)
Som anges i skälen 60, 61 och 62 i beslut 2006/323/EG ger åtgärderna stödmottagarna en fördel och kan därför antas påverka handeln inom gemenskapen och snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. Befrielsen från punktskatt minskar kostnaderna för en viktig insatsvara och ger därför stödmottagarna en fördel genom att de får en mer gynnsam ekonomisk ställning än andra företag, som använder mineraloljor i andra industrier eller regioner. Det faktum att konkurrenter inom aluminiumindustrin i andra medlemsstater kanske inte alls omfattas av liknande skatter och att stödmottagarna har gjort investeringar för att minska miljöeffekterna av tillverkningen ändrar inte denna bedömning.
(32)
Åtgärderna gynnar vissa företag, eftersom de bara gäller för företag som använder tjockolja vid aluminiumtillverkning, och i praktiken finns det i var och en av de aktuella medlemsstaterna bara ett företag som omfattas av skattebefrielsen, nämligen Aughinish i Shannon-regionen, Eurallumina på Sardinien och Alcan i Gardanne. På grund av de orsaker som anges i skälen 33-40 kan åtgärderna inte anses motiverade av respektive energibeskattningssystems natur eller allmänna uppläggning.
(33)
Dubbel användning av energiprodukter och användning av energiprodukter till annat än bränsle samt mineralogiska processer omfattas inte av direktiv 2003/96/EG. Sedan den 1 januari 2004 har medlemsstaterna därför själva kunnat bestämma om sådana användningar skall beskattas eller inte. Om skattebefrielse för sådana energianvändningar ryms inom det nationella skattesystemets natur och logik så kan den utgöra en allmän åtgärd som inte innefattar statligt stöd. I skäl 22 i ingressen till direktiv 2003/96/EG sägs följande: ”Energiprodukter bör i huvudsak omfattas av en gemenskapsram när de används som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle. Det är därför i överensstämmelse med skattesystemets natur och logik att inte låta reglerna omfatta dubbel användning av energiprodukter och användning av sådana till annat än bränsle samt mineralogiska processer.”
(34)
När direktiv 2003/96/EG antogs uttalade rådet och kommissionen gemensamt (18) att ”energiprodukter i huvudsak bör omfattas av en gemenskapsram när de används för uppvärmning eller som motorbränsle. Det kan anses att det ligger i beskattningssystemets natur och logik att från ramens tillämpningsområde undanta energiprodukters dubbla användningar och användningar till annat än bränsle eller mineralogiska processer. Medlemsstaterna kan därefter välja om de vill beskatta dessa användningar eller ej eller om de vill beskatta varje användning helt eller delvis. Elektricitet som används på liknande sätt bör behandlas på samma sätt. Sådana undantag från det allmänna systemet eller de åtskillnader inom systemet som är motiverade av beskattningssystemets natur eller allmänna uppläggning rör inte statligt stöd”.
(35)
Rådet anförde vidare följande: ”Rådet förklarar sig dessutom förstå den rättsliga situation som blir följden av antagandet av detta direktiv i förhållande till bestämmelserna om statligt stöd enligt fördraget på samma sätt som det beskrevs av kommissionen vid mötet i arbetsgruppen för skattefrågor den 14 november 2002.” I det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som diskuterades vid arbetsgruppens möte (19) förklarade kommissionen begreppet ”allmänna åtgärder”. Kommissionen framhöll att situationen i varje enskild medlemsstat måste analyseras för att slå fast vilket allmänt punktskattesystem som är tillämpligt på nationell nivå och påpekade att utkastet till direktiv om energibeskattning innehöll åtskilliga alternativ, vilket gjorde det omöjligt att på förhand avgöra om medlemsstaternas sätt att genomföra dem skulle komma att ge upphov till statligt stöd in den mening som avses i artikel 87. I skäl 32 i ingressen till direktiv 2003/96/EG och i artikel 26.2 i det direktivet påminns medlemsstaterna därför om sin skyldighet enligt artikel 88.3 i fördraget att anmäla statligt stöd.
(36)
I just det här fallet har inte vare sig Frankrike, Irland och Italien eller någon av stödmottagarna visat att skattebefrielserna ryms inom det nationella skattesystemets natur och logik. Ingen av dem har till exempel angett om dubbel användning av energiprodukter i andra produktionsprocesser är befriad från punktskatt och, om så inte är fallet, varför. De har inte heller förklarat hur skattebefrielserna förhåller sig till nationella skatter på elektricitet som i huvudsak används för kemisk reduktion och i elektrolytiska och metallurgiska processer, användningar som enligt artikel 2.4 b i direktiv 2003/96/EG faller utanför direktivets tillämpningsområde.
(37)
Italien uppgav att om någon annan industriell aktör hade begärt samma förmån skulle denne inte stött på något hinder när det gäller att få tillträde till den berörda marknaden. Det står emellertid inte helt klart vad som avses med detta påpekande och om det innebär att samma förmån också kunde beviljas varje annan industri än aluminiumtillverkning. Förmånen skulle i alla händelser inte beviljas automatiskt så som är fallet vid aluminiumtillverkning. Beträffande skälen till skattebefrielsen hänvisade exempelvis Italien, i sin skrivelse av den 7 december 2000, till ”det faktum att ön (Sardinien) är en avgjort mindre gynnad region samt de möjliga negativa sysselsättningseffekterna” (”reconoscimento dell'isola (Sardegna) quale area fortemente disagiata, ed i possibili effetti negative sull'occupazione”).
(38)
Vad gäller den irländska skattebefrielsen innehåller artikel 100 i 1999 års finanslag bestämmelser om vissa andra skattebefrielser, men det betyder inte att skattebefrielsen vid aluminiumtillverkning ryms inom ett samlat skattesystems logik. Det visar snarare att det rör sig om en särskild skattebefrielse, i likhet med andra särskilda skattebefrielser, vilket också bekräftas i ingressen till lagen (20). Den irländska lagen utesluter dessutom potentiella nya företag på marknaden från skattebefrielsen när den dubbla användningen av energi gäller andra produktionsprocesser. Aughinis anför beträffande situationen i Irland ”att företaget inte tror att det finns några andra sådana industrier (som omfattas av en skattereduktion motsvarande aluminiumindustrins)” men ”att det inte känner till att det skulle förekomma några påståenden om diskriminering”. Detta förefaller närmast bekräfta åtgärdens selektiva natur.
(39)
De franska myndigheterna anför i sin skrivelse av den 7 augusti 1998 att de ansökte om undantag från direktiv 92/81/EG för att kunna ”införa en punktskatteordning som inte missgynnar sektorn” (”pour pouvoir instaurer un régime d'accise non pénalisant pour le secteur”) (vår kursivering). Skattebefrielsen skulle bara syfta till att återställa konkurrensvillkoren mellan Péchiney, som förvärvats av Alcan, och övriga tillverkare i gemenskapen. Artikel 265a i tullagen innehåller inga motsvarande bestämmelser beträffande energianvändningar i andra sektorer.
(40)
Det kan konstateras att medlemsstaterna och stödmottagarna inte lyckades ange någon samlad logik för sina respektive skattesystem. Att döma av de uppgifter som kommissionen har tillgång till är det uppenbart att skälen till att stödet beviljats snarare hänger samman med betingelserna för aluminiumtillverkning i de berörda regionerna. Dessa argument bygger inte på det inhemska skattesystemets natur och logik. Kommissionens slutsats är därför att skattebefrielserna liksom tidigare är mycket selektiva, gynnar produktionen av en viss produkt och, i praktiken, vissa företag, och att de inte kan motiveras med hänvisning till det inhemska skattesystemets logik.
(41)
Skattebefrielserna ifråga utgör alltså statligt stöd.
5.3 Nytt stöd, inte befintligt stöd
(42)
Såsom förklaras i skälen 65-70 i beslut 2006/323/EG utgör det stöd som beviljats från den 1 januari 2004 inte befintligt stöd i den mening som avses i artikel 1 b i förordning (EG) nr 659/1999.
(43)
Irlands och Aughinishs påstående om att skattebefrielsen skulle utgöra stöd inför anslutningen motsägs av vad som sägs i Irlands skrivelse från maj 1983, där Irland godtar att stödet var anmälningspliktigt enligt artikel 88.3 i fördraget. Ett åtagande om att tillåta skattebefrielsen är för övrigt inte detsamma som att faktiskt bevilja ett stöd före anslutningen. Den berörda lagstiftningen, slutligen, ändrades i grunden efter anslutningen.
(44)
Det stöd som Irland beviljat fram till och med den 17 juli 1990 utgör befintligt stöd enligt bestämmelserna om preskriptionstid i artikel 15 i förordning (EG) nr 659/1999 (se vidare skäl 70 i beslut 2006/323/EG). Att den tioåriga preskriptionstiden löpt ut betyder inte att allt stöd som beviljats därefter också utgör befintligt stöd. Anguish beviljades inte stödet som en engångsföreteelse 1983. Den rättsakt som Irland antog för att bevilja skattebefrielsen är utformad i allmänna termer som en skattebefrielse vid aluminiumtillverkning. Enligt lagens nuvarande lydelse skulle skattebefrielsen alltså gälla för varje annat företag som börjar tillverka aluminium i Irland. Skattebefrielsen för Aughinish hade vidare inte fastställts när rättsakten antogs, och det var då inte heller möjligt att bedöma dess värde: i rättsakten angavs varken hur satserna för den punktskatt som Aughinish befriades från skulle komma att utvecklas eller hur länge befrielsen skulle gälla. Skattebefrielsen omfattas därför av definitionen av ”stödordning” i artikel 1 d i förordning (EG) nr 659/1999, eftersom det är fråga om en ”rättsakt på grundval av vilket individuellt stöd kan beviljas företag som i rättsakten definieras på ett allmänt och abstrakt sätt, utan att några ytterligare genomförandeåtgärder krävs”. Stödet utgörs alltså av en rad stöd, som beviljades varje gång Aughinish genomförde ett tullförfarande som, om skattebefrielse inte förelegat, skulle ha medfört skyldighet att betala punktskatt. Det stöd som beviljats från den 17 juli 1990 utgör därför inte befintligt stöd enligt artikel 15 i förordning (EG) nr 659/1999.
5.4 Förenlighet vad gäller det stöd som beviljats från den 1 januari 2004
5.4.1 Förenlighet enligt reglerna om statligt stöd till skydd för miljön
(45)
Kommissionen har undersökt om det stöd som Frankrike, Irland och Italien beviljat från den 1 januari 2004 skulle kunna godtas såsom undantag från förbudet mot statligt stöd i artikel 87.1 i fördraget. Stödet utgörs av befrielse från energiskatt. Energiskatter tjänar inte bara som inkomstkälla för det allmänna utan syftar också till att minska energiförbrukningen och på så sätt skydda miljön. Gemenskapens riktlinjer 2001 för statligt stöd till skydd för miljön (nedan även kallade ”riktlinjerna”) innehåller regler om befrielse från miljöavgifter. Reglerna är bindande för kommissionen, av likabehandlings-, insyns- och rättssäkerhetsskäl.
(46)
För det stöd som beviljats från den 1 januari 2004 är punkterna 47-52 i avsnitt E.3.2 i riktlinjerna tillämpliga. Dessa punkter innehåller regler som gäller för allt driftsstöd i form av avgiftsnedsättning eller avgiftsbefrielse. Som anförs i skälen 73 och 74 i beslut 2006/323/EG kan punktskatter på mineraloljor betraktas som miljöskatter, de måste betraktas som befintliga skatter i den mening som avses i punkt 51.2 i riktlinjerna, de har betydande positiva effekter för miljöskyddet i den mening som avses i punkt 51.2 a i riktlinjerna och det kan hävdas att skattebefrielserna beslutades i samband med att punktskatterna infördes. Bestämmelserna i punkt 51.1 i riktlinjerna kan alltså tillämpas, i enlighet med punkt 51.2 i riktlinjerna.
(47)
Enligt punkt 51.1 får befrielse från miljöavgifter tillåtas under en tioårsperiod. Efter tioårsperiodens utgång kan medlemsstaterna, i överensstämmelse med punkt 23 i riktlinjerna, till kommissionen anmäla att de önskar förlänga åtgärderna. Kommissionen kan då vid sin analys tillämpa samma synsätt som vid sin första prövning, samtidigt som den beaktar de positiva resultat i miljöhänseende som uppnåtts genom att miljöavgifterna införts. Den irländska och den italienska skattebefrielse som behandlas här har beviljats sedan 1993, den franska sedan 1997. Åtgärderna har alltså varit i kraft i mer än 10 år.
(48)
Ingen av de tre medlemsstaterna bekräftade eller förnekade att skattebefrielsen skulle tillämpas också efter den 31 december 2006. Ingen av dem har uppgett att det existerar någon annan frist för skattebefrielsen än den 31 december 2006, vilket enligt gemenskapens skattelagstiftning inte är en bindande frist eftersom skattebefrielsen inte omfattas av direktiv 2003/96/EG. Ingen har heller anmält en förlängning av åtgärden enligt riktlinjerna. Det verkar inte heller finnas någon bestämmelse om någon sådan frist i deras respektive skattelagstiftning. Kommissionen anser att de omständigheter som avses i punkt 23 i riktlinjerna fortfarande är för handen i det här fallet. Kommissionen kan därför med stöd av punkt 51.1 i riktlinjerna tillåta fortsatt stöd, men endast på villkor att giltighetstiden begränsas till högst 10 år.
(49)
Villkoren för att tillämpa punkt 51.1 a i riktlinjerna är inte uppfyllda, och därför kan endast punkt 51.1 b tillämpas i detta fall (se vidare skäl 75 i beslut 2006/323/EG).
(50)
Sedan den 1 januari 2004 omfattas beskattning av mineraloljor avsedda för dubbel användning, för andra ändamål än som bränsle samt mineralogiska processer inte längre av några harmoniserade gemenskapsåtgärder. Skattebefrielserna rör därför, sedan nämnda datum, nationella skatter som införts i avsaknad av en gemenskapsskatt, i den mening som avses i punkt 51.1 b andra strecksatsen i riktlinjerna. Där föreskrivs att företag som beviljats skattebefrielsen likväl skall betala en ”betydande del” av den nationella skatten. Skälet är att de skall ha ett incitament till att förbättra sina resultat i miljöhänseende. Detta framgår av ordalydelsen i punkt 51.1 b första strecksatsen i riktlinjerna, som innebär att nedsättningar av en harmoniserad skatt kan godkännas om stödmottagaren betalar mer än gemenskapens minimibelopp, ”för att uppmuntra företagen att vidta åtgärder för att förbättra miljöskyddet”. Detta gäller också om den nationella skatten är mycket högre än motsvarande skatter i (vissa) andra medlemsstater, vilket var fallet för Italiens del. Av kommissionens beslutspraxis (21) framgår att i regel 20 % av den nationella skatten eller gemenskapens minimisats (15 euro per ton) för andra energianvändningar - energianvändningar som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2003/96/EG - kan betraktas som en betydande del, även om gemenskapens minimisats inte gäller för energianvändningen ifråga. Kommissionen anser därför att skattebefrielsen kan anses förenlig med den gemensamma marknaden endast till den del den överstiger 20 % av den nationella skatten eller 15 euro per ton, beroende på vilket som är lägst. Den del av skattebefrielsen som understiger 20 % av den nationella skatten eller 15 euro per ton utgör oförenligt stöd.
5.4.2 Stödets förenlighet enligt artikel 87.3 a i fördraget och enligt andra bestämmelser
(51)
Stödet kan inte anses förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 a i fördraget och det omfattas inte av undantagen i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget. Skälen för detta har redovisats i skälen 78-81 och 82-86 i beslut 2006/323/EG.
(52)
Bedömningen bör baseras på avsnitt E.3.2 i riktlinjerna för statligt stöd till skydd för miljön, eftersom reglerna i det avsnittet beaktar ekonomiska faktorer, särskilt risken för försämrad internationell konkurrenskraft genom att skatten ifråga inte är harmoniserad på gemenskapsnivåsnivå, och till och med medger fullständig skattebefrielse för vissa företag förutsatt att de ingår ett avtal med den berörda medlemsstaten om att de skall förbättra sina resultat när det gäller att skydda miljön. I de fall som behandlas här har det emellertid inte ingåtts några sådana avtal och fullständig skattebefrielse enligt punkt 51.1 a i riktlinjerna kan alltså inte motiveras. Av de uppgifter om aluminiummarknaderna som ställts till kommissionens förfogande framgår dock att en betydande del av stödet bör tillåtas. Detta kan, som konstateras ovan, motiveras enligt punkt 51.1 b i riktlinjerna för statligt stöd till skydd för miljön, med hänvisning till det samlade positiva resultat som har uppnåtts när det gäller att förbättra miljön genom att skatten ifråga införts. Tillståndet förutsätter emellertid att stödmottagaren betalar mer än gemenskapens minimibelopp eller en betydande del av den nationella skatten. Detta anses nödvändigt för att företagen skall ha ett incitament till att förbättra sitt miljöskydd. Det finns ingen grund för att åberopa andra bestämmelser i andra meddelanden från kommissionen vad beträffar den del av stödet som inte kan anses vara förenlig enligt riktlinjerna för statligt stöd till skydd av miljön.
(53)
Eftersom stödet inte kan förklaras vara förenligt med den gemensamma marknaden på några andra grunder, kan endast det stöd som följer riktlinjerna för statligt stöd till skydd för miljön (se skäl 50) anses vara förenligt.
6. ÅTERKRAV AV OFÖRENLIGT STÖD
(54)
När kommissionen fattar ett negativt beslut om olagligt stöd måste den enligt artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 ålägga den berörda medlemsstaten att vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren.
(55)
I skälen 95-100 i beslut 2006/323/EG förklaras varför principen om berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen eller någon annan allmän princip i gemenskapslagstiftningen hindrar att det olagliga och oförenliga stöd som beviljades till och med den 2 februari 2002 återkrävs från stödmottagarna. I skälen 101 och 102 i samma beslut förklaras varför dessa principer inte hindrar återkrav av olagligt och oförenligt stöd som beviljades mellan den 3 februari 2002 och den 31 december 2003. Argumenteringen i dessa senare skäl är tillämpliga också på det stöd som beviljats från den 1 januari 2004.
(56)
Beredningen och antagandet av direktiv 2003/96/EG kan inte ha gett upphov till berättigade förväntningar hos stödmottagarna. Inte heller rättssäkerhetsprincipen hindrar återkrav. I skäl 32 i ingressen till direktivet hänvisas till medlemsstaternas skyldighet enligt artikel 88.3 i fördraget att anmäla statligt stöd och anförs följande: ”Detta direktiv föregriper inte utgången av eventuella förfaranden för statligt stöd som kan inledas enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget.” Det som sägs i skäl 32 om eventuella förfaranden för statligt stöd som kan inledas (”any future State aid procedure”) kan inte tolkas som ett godkännande av stöd som omfattas av ett förfarande som redan hade inletts när direktivet antogs. Samma formulering fanns i själva verket redan i skäl 6 i ingressen till beslut 2001/224/EG genom vilket undantagens giltighetstid förlängdes till och med utgången av 2006. Av den motivering som åtföljer kommissionens förslag till det beslutet (22) framgår att förslaget bland annat syftar till en förlängning med två år av giltighetstiden för 14 undantag för vilka det krävs en fördjupad undersökning, särskilt i förhållande till reglerna om ”statligt stöd”. Kommissionen anför i motiveringen vidare följande: ”Ingenting i det här beslutet befriar medlemsstaterna från deras skyldighet att i enlighet med artikel 88 i fördraget till kommissionen anmäla alla planerade statliga stödåtgärder. Sådana anmälningar skall granskas i enlighet med artikel 87 i fördraget”. Det kan nämnas att kommissionen redan sommaren 2000 uppmanade medlemsstaterna att anmäla åtgärderna.
(57)
Skäl 22 i ingressen till direktiv 2003/96/EG lyder som följer: ”Energiprodukter bör i huvudsak omfattas av en gemenskapsram när de används som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle. Det är därför i överensstämmelse med skattesystemets natur och logik att inte låta reglerna omfatta dubbel användning av energiprodukter och användning av sådana till annat än bränsle samt mineralogiska processer. […]”. Även om skäl 22 inte hänvisar till artiklarna 87 och 88 i fördraget kan det inte tolkas som att det begränsar begreppet statligt stöd sådant det definieras i artikel 87.1 i fördraget. Begreppet ”allmänna åtgärder” har förklarats i ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar. Där anförs följande: ”I denna fråga måste situationen i varje enskild medlemsstat analyseras för att slå fast vilket allmänt punktskattesystem som är tillämpligt på nationell nivå (23).” Arbetsdokumentet behandlades vid ett möte i rådets arbetsgrupp den 14 november 2002. I dokumentet förklaras också på vilka villkor stöd i form av skatteåtgärder kan anses vara förenligt med den gemensamma marknaden. I protokollet från rådets möte den 27 oktober 2003, där direktiv 2003/96/EG antogs, hänvisas uttryckligen till de förklaringar som hade lämnats vid mötet i rådets arbetsgrupp den 14 november 2002.
(58)
Även om ”dubbel användning av energi” inte faller inom tillämpningsområdet för direktiv 2003/96/EG ges medlemsstaterna genom direktivets artikel 18 tillstånd att fortsätta att tillämpa de skattebefrielser som anges i bilaga II till direktivet. Bilagan upptar bland annat de tre skattebefrielser som detta beslut gäller. Tillståndet gäller under den tid som fastställdes när giltighetstiden senast förlängdes, dvs. till och med den 31 december 2006. Det är emellertid inte fråga om ett tillstånd enligt reglerna för statligt stöd - sådana tillstånd är kommissionen behörig att handlägga. Detta visar emellertid den potentiella betydelsen av skäl 32. Medlemsstaternas och stödmottagarnas argument om att rådets tillstånd gäller före förfarandena om statligt stöd är inte korrekt.
(59)
När direktiv 2003/96/EG antogs anförde kommissionen och rådet i ett gemensamt uttalande att ”kommissionen bör göra sitt yttersta för att se till att de åtgärder som medlemsstaterna vidtar i enlighet med de skattenedsättningar och skattebefrielser som anges i detta direktiv kommer att anses vara förenliga med bestämmelserna för statligt stöd”. Kommissionen måste naturligtvis handla inom ramen för gällande regler för statligt stöd, i detta fall särskilt riktlinjerna för statligt stöd till skydd för miljön. Uttalandet ovan är i alla händelser inte tillämpligt på de skattebefrielser som detta beslut gäller, eftersom de inte faller inom direktivets tillämpningsområde.
(60)
Varken i direktiv 2003/96/EG, arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar eller det gemensamma uttalandet av kommissionen och rådet har det bekräftats att något oförenligt statligt stöd inte föreligger. Det bör erinras om att kommissionen hade inlett förfarandet enligt artikel 88.2 och samtliga berörda parter hade kunnat be kommissionen fatta ett slutgiltigt beslut. I och med att ett förfarande enligt denna artikel hade inletts kunde det inte längre finnas några (eventuella) berättigade förväntningar om frånvaron av oförenligt stöd.
(61)
Beslut 2001/224/EG och tidigare rådsbeslut om skattebefrielserna var inte beslut ifråga om statligt stöd. Kommissionen har i själva verket länge uttryckt tvivel om att skattebefrielserna skulle vara förenliga med reglerna om statligt stöd.
(62)
Vad beträffar undersökningens längd i det här fallet ansåg kommissionen att det var nödvändigt att avvakta antagandet av direktiv 2003/96/EG och att förlänga förfarandet, vilket skedde genom beslut 2006/323/EG, så att den kunde få synpunkter från medlemsstaterna på situationen hos var och en av dem efter införlivandet av direktiv 2003/96/EG, som öppnade flera olika möjligheter. En ”omdömesgill ekonomisk aktör” bör i alla händelser vara medveten om att ifall en undersökning har inletts om olagligt stöd och undersökningen visar att stödet är oförenligt med fördraget, så leder detta nästan ofrånkomligen till att kommissionen kommer att kräva tillbaka stödet. Om medlemsstaterna och stödmottagarna hade velat överväga alternativa investeringar eller alternativa åtgärder för att följa riktlinjerna om statligt stöd till skydd för miljön, skulle de ha kunnat be kommissionen slutföra förfarandet snabbare.
(63)
Därför kan stödmottagarna inte ha några berättigade förväntningar om att det oförenliga stöd som beviljades efter den 31 december 2003 inte kommer att återkrävas. Återkrav hindras inte heller av hänsyn till rättssäkerhetsprincipen.
7. AVBRYTANDE AV UTBETALNINGAR AV FÖRENLIGT STÖD
(64)
I sin dom i mål C-355/95P, Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) mot kommissionen, fastställde domstolen att ”när kommissionen prövar huruvida ett stöd är förenligt med den gemensamma marknaden skall den ta hänsyn till alla relevanta faktorer, däri inbegripet, i förekommande fall, de förhållanden som redan har bedömts i ett tidigare beslut, liksom de skyldigheter som enligt detta föregående beslut åläggs en medlemsstat”. Enligt domstolen kan ett nytt stöds förenlighet vara beroende av förekomsten av ett tidigare olagligt stöd som inte har återbetalats, eftersom stödens kumulerade verkan skulle kunna leda till en betydande snedvridning av konkurrensen på den gemensamma marknaden. När kommissionen undersöker om ett statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden har den alltså befogenhet att beakta såväl den kumulerade verkan av det stödet och ett tidigare beviljat stöd som det faktum att det tidigare beviljade stödet inte har återbetalats (24).
(65)
När kommissionen bedömer en ny statlig stödåtgärd beaktar den därför, i enlighet med denna rättspraxis, den omständigheten att stödmottagarna kanske inte har följt tidigare kommissionsbeslut där de åläggs att betala tillbaka tidigare beviljat olagligt och oförenligt stöd. Kommissionen undersöker i sådana fall vilka verkningar för stödmottagarna som det nya stödet och de tidigare beviljade oförenliga stöd som ännu inte återbetalats fått tillsammans.
(66)
Frankrike, Irland och Italien har i praktiken ännu inte återkrävt det stöd som förklarades vara oförenligt i kommissionens beslut 2006/323/EG (25). De belopp som skall återkrävas uppgår enligt medlemsstaternas beräkningar till 786 668 euro, 8 095 881,43 euro respektive 6 612 489,02 euro, exklusive ränta. I det här beslutet konstateras att oförenligt stöd har beviljats under ytterligare en period. Även detta stöd bör återkrävas. Kumuleringen av de stödbeloppen med nya stödbelopp i form av förenligt stöd skulle leda till fortsatt konkurrenssnedvridning i en omfattning som skulle strida mot det gemensamma intresset. Inga argument har framförts som anses kunna rättfärdiga en sådan snedvridning. Alla utbetalningar av förenligt stöd enligt skäl 50 bör därför upphöra till dess att allt oförenligt stöd har återkrävts från stödmottagarna.
8. SLUTSATS
(67)
Kommissionens slutsats är att den befrielse från punktskatt på tjock eldningsolja avsedd att användas vid framställning av aluminiumoxid som Frankrike, Irland och Italien har beviljat från den 1 januari 2004 utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i fördraget. Stödet är delvis oförenligt med den gemensamma marknaden eftersom stödmottagarna inte betalar en betydande del av skatten. Till den del skattebefrielsen överstiger 20 % av den skatt som annars skulle ha betalats eller 15 euro per ton, beroende på vilket som är lägst, kan den anses vara förenlig med den gemensamma marknaden, förutsatt att befrielsen beviljas under högst tio år; därefter måste frågan om stödets förenlighet prövas på nytt. Till resterande del bör stödet förklaras vara oförenligt med den gemensamma marknaden.
(68)
Frankrike, Irland och Italien bör anmodas att vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stöd som har betalats ut från den 1 januari 2004.
(69)
Frankrike, Irland och Italien bör anmodas att avbryta tillämpningen av skattebefrielsen till dess att det stöd som enligt beslut 2006/323/EG och detta beslut förklarats vara oförenligt med den gemensamma marknaden har återkrävts från stödmottagarna.
(70)
De franska, irländska och italienska myndigheterna bör omedelbart skicka en kopia av detta beslut till stödmottagarna.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Den befrielse från punktskatt på tjock eldningsolja avsedd att användas vid framställning av aluminiumoxid som Frankrike, Irland och Italien har beviljat från den 1 januari 2004 utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i fördraget.
Artikel 2
Det stöd som avses i artikel 1 är förenligt med den gemensamma marknaden i den mån som stödmottagaren betalar minst 20 % av den punktskatt som de annars skulle behöva betala eller den minimiskattesats som fastställs i direktiv 2003/96/EG (15 euro per ton), beroende på vilket som är lägst, under förutsättning att stödets giltighetstid uppgår till högst 10 år.
Artikel 3
Det stöd som avses i artikel 1 är oförenligt med den gemensamma marknaden i den mån som stödmottagaren inte betalar minst 20 % av den punktskatt som de annars skulle behöva betala eller gemenskapens minimiskattesats (15 euro per ton), beroende på vilket som är lägst.
Artikel 4
1. Frankrike, Irland och Italien skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att återkräva det stöd som avses i artikel 3 och som olagligen ställts till stödmottagarnas förfogande.
2. Stödet skall återkrävas utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut.
3. De belopp som skall återkrävas skall inkludera ränta från och med den dag då det olagliga stödet ställdes till stödmottagarens förfogande till och med den dag då det återbetalas. Räntan skall beräknas som sammansatt ränta (”ränta på ränta”) enligt bestämmelserna i kapitel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (26).
4. Frankrike, Irland och Italien skall upphöra med alla utbetalningar av utestående stöd av det slag som avses i artikel 3, med verkan från och med dagen för delgivningen av detta beslut.
5. Frankrike, Irland och Italien skall se till att detta beslut genomförs inom fyra månader från dagen för delgivningen av beslutet.
Artikel 5
Frankrike, Irland och Italien skall avbryta utbetalningen av sådant stöd som avses i artikel 2 till stödmottagare som ännu inte, med ränta, återbetalat det stöd som genom beslut 2006/323/EG förklarats vara oförenligt med den gemensamma marknaden, liksom utbetalningen av sådant stöd som avses i artikel 3 i det här beslutet i den mån det olagligen ställts till stödmottagarnas förfogande.
Artikel 6
1. Frankrike, Irland och Italien skall hålla kommissionen underrättad om framstegen i de nationella förfarandena för att genomföra detta beslut, till dess att dessa slutförts.
2. Frankrike, Irland och Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om det totala belopp som kommer att återkrävas från stödmottagarna. De skall för det ändamålet använda den tabell som finns i bilagan och i tabellen ange både huvudbelopp och ränta. Dessutom skall de inom samma frist också överlämna en detaljerad redogörelse till kommissionen för de åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas för att följa beslutet. Vidare skall de inom samma frist till kommissionen översända samtliga handlingar som visar att stödmottagarna har anmodats att betala tillbaka stödet.
3. Frankrike, Irland och Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut översända bevis till kommissionen på att de har följt artikel 6.
4. Efter utgången av de frister som nämns i punkterna 2 och 3 skall Frankrike, Irland och Italien på anmodan av kommissionens överlämna en rapport om de åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas för att följa detta beslut. Rapporten skall också innehålla detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagarna.
Artikel 7
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike, Republiken Irland och Republiken Italien.
Utfärdat i Bryssel den 7 februari 2007.