Kommissionens beslut
av den 11 december 2001
om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet
(Ärende COMP/E-1/37.027 - Zinkfosfat)
[delgivet med nr K(2001) 4237]
(Endast de tyska, engelska och franska texterna är giltiga)
(Text av betydelse för EES)
(2003/437/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,
med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna 85 och 86 i fördraget(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1216/1999(2), särskilt artiklarna 3 och 15 i denna,
med beaktande av kommissionens beslut av den 2 augusti 2000 om att inleda ett förfarande i detta ärende,
efter att ha givit berörda företag tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar i enlighet med artikel 19.1 i förordning nr 17 och kommissionens förordning (EG) nr 2842/98 av den 22 december 1998 om hörande av parterna i vissa förfaranden enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget(3),
efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor,
med beaktande av förhörsombudets slutrapport i detta ärende(4), och
av följande skäl:
1. SAKFÖRHÅLLANDEN
1.1 SAMMANFATTNING AV ÖVERTRÄDELSEN
(1) Detta beslut om åläggande av böter för en överträdelse av artikel 81 i fördraget och artikel 53 i EES-avtalet riktar sig till följande företag:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited (Britannia).
- Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG (Heubach).
- James M. Brown Limited (James Brown).
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA (SNCZ).
- Trident Alloys Limited (Trident).
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S (Waardals).
(2) Överträdelsen består i att producenterna av zinkfosfat har deltagit i ett fortlöpande avtal och/eller samordnat förfarande i strid med artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet, som omfattar hela gemenskapen och Norge, Österrike, Sverige och Finland, varvid de har
- fastställt produktpriset,
- beslutat om och infört en mekanism för att genomföra prisökningar,
- gjort upp om uppdelningen av marknader och fördelningen av marknadsandelskvoter,
- gjort upp om särskilda kunder.
(3) Företagen deltog i överträdelserna under följande perioder:
- Britannia: från den 24 mars 1994 till den 15 mars 1997.
- Heubach: från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998.
- James Brown: från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998.
- SNCZ: från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998.
- Trident: från den 15 mars 1997 till den 13 maj 1998.
- Waardals: från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998.
1.2 ZINKFOSFATINDUSTRIN
1.2.1 PRODUKTEN
(4) Det aktuella förfarandet gäller zinkortofosfater. Zinkortofosfater kan ha något avvikande kemiska formler (de kan vara dihydratiserade eller tetrahydratiserade), men utgör en homogen kemisk produkt, nedan kallad "zinkfosfat".
(5) Zinkfosfat framställs ur zinkoxid och fosforsyra. Det är en ogiftig produkt och finns normalt att få i form av ett kohesionslöst, finmalet vitt pulver.
(6) Zinkfosfat används i stor utsträckning som ett rostskyddande mineralpigment i skyddsbeläggningssystem. Färgproducenterna använder det för framställning av rostskyddande industrifärger såsom färger för bil- och flygindustrin eller båtfärger.
1.2.2 PRODUCENTERNA
(7) Zinkfosfat har av tradition i huvudsak framställts i Europa. Då zinkfosfat under de senaste åren har blivit en högprestandaprodukt för export, innehar fem producenter med säte i Västeuropa praktiskt taget hela världsmarknaden. Resten produceras av två företag i Förenta staterna och några få små producenter, som praktiskt taget alla är belägna i asiatiska länder.
1.2.2.1 Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG
(8) Dr Heubach GmbH & Co. KG (Heubach) har sitt huvudkontor i Langelsheim (Niedersachsen), Tyskland. Företaget har ungefär 1000 anställda och tillverkar och distribuerar specialiserade organiska pigment och mineralpigment, som i huvudsak används som en ingrediens vid tillverkning av tryckfärg, plast och färg.
(9) Heubachs globala omsättning uppgick till 71,02 miljoner euro år 2000.
(10) Heubach säljer zinkfosfat, däribland modifierade typer. Standardzinkfosfat marknadsförs under namnet "ZP10". De modifierade typerna marknadsförs som "Heucophos". Produktionen av zinkfosfat startade 1981.
1.2.2.2 James M. Brown Limited
(11) James M. Brown Limited (James Brown) är ett litet företag beläget i Stoke-on-Trent, Staffordshire, Förenade kungariket. Företaget har ungefär 100 anställda.
(12) James Brown producerar mineralpigment såsom kadmiumpigment, zinkoxid, metallstearater och zinkfosfat. James Brown har producerat zinkoxid under många år, zinkfosfat utgör däremot en mindre del av produktionen. Företaget trädde in på marknaden 1990 efter förvärvet av ett företag med namnet Diroval. James Browns zinkfosfat marknadsförs under varumärket Diroval.
(13) James Browns globala omsättning uppgick till 7,38 miljoner pund sterling (12,12 miljoner euro) år 2000.
(14) James Brown tillverkar endast standardzinkfosfat. Produkten finns tillgänglig i olika kvaliteter: standard, finmald eller för vattensystem.
1.2.2.3 Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA
(15) Huvudkontoret för Société Nouvelle des Couleurs Zinciques (SNCZ) ligger i Beauchamp (Val-d'Oise), Frankrike. SNCZ, som för närvarande har 40 anställda, grundades 1984 genom att Société des Couleurs Zinciques (SCZ) köptes ut. Société Chimique Prayon-Rupel SA (Prayon), en belgisk kemikoncern, förvärvade en andel på 50 % och leder för närvarande företaget (resten av aktierna ägs privat av en familj).
(16) Prayon består av omkring 20 dotterbolag. Företaget är specialiserat på fosforsyror, fosfatderivat, konstgödsel och pigment. Med tio tillverkande dotterbolag och tio försäljningsdotterbolag, hade Prayon en koncernomsättning på 11,32 miljoner belgiska franc (278,80 miljoner euro) år 1998(5).
(17) Det tidigare SCZ tillverkade zinkoxid, färgpigment och zinkstoft. SCZ hade erkänd sakkunskap inom dessa verksamheter. Idag har SNCZ övergett produktionen av zinkoxid och producerar i huvudsak zinkfosfat, zinkkromater, strontium- och bariumkromater. Alla dessa produkter är rostskyddande mineralpigment som används i färg- och ytbehandlingsindustrin.
(18) SNCZ delar kontor i Beauchamp med ett "systerföretag" som heter Silar SA (Silar) och som kontrolleras av familjen som innehar en andel på 50 % i SNCZ. De två företagen delar på samma administrativa personal, även om de har skilda försäljnings- och marknadsföringsavdelningar. Silars huvuduppgift är att marknadsföra den zinkoxid som produceras av Silox SA (Silox), ett dotterbolag till Prayon som är beläget i dess belgiska anläggning.
(19) SNCZ är idag den näst största producenten av rostskyddande pigment i världen. Den globala omsättningen uppgick till 17,08 miljoner euro år 2000.
(20) SNCZ tillverkar både standardzinkfosfat och modifierade typer av zinkfosfat. Standardtyperna marknadsförs under namnet PZ20 (tetrahydratiserat) och PZ W2 (dihydratiserat). De modifierade typerna marknadsförs under namnen Novinox PZ02, Phosphinal PZ04 och Phosphinox PZ06.
1.2.2.4 Trident Alloys Limited (tidigare Britannia Alloys and Chemicals Ltd)
(21) De zinkbaserade verksamheterna som för närvarande sköts av Trident Alloys Limited (Trident) har bedrivits i över hundra år i anläggningen i Bloxwich, i närheten av Walsall i West Midlands, Förenade kungariket.
(22) Under denna period har de zinkbaserade verksamheterna genomgått flera ägarbyten. Under 1980-talet ägdes den zinkbaserade affärsverksamheten av den australiensiska metall- och gruvkoncernen Rio Tinto Zinc Corporation plc (RTZ). Inom RTZ, sköttes den av ISC (Alloys) Ltd. 1990 bjöds en del av RTZ (däribland den zinkbaserade affärsverksamheten) ut på den australiensiska börsen och skildes av från koncernen. Företaget övertogs därefter av den australiensiska koncernen Pasminco och blev Pasminco Europe (ISC Alloys) Ltd (Pasminco Europe-ISC Alloys). När Pasmincokoncernen drog sig tillbaka från Europa i början på 1990-talet såldes zinkverksamheten i Pasminco Europe-ISC Alloys i oktober 1993 till MIM Holdings Ltd (MIM), ett annat australiensiskt företag som överlät det på sitt helägda brittiska dotterbolag Britannia Alloys and Chemicals Ltd (Britannia). Britannias zinkverksamhet bjöds ut till försäljning av MIM 1996. I början av 1997 satte ledningsgruppen för affärsenheten för zink i Britannia igång med att köpa upp företaget, vilket finansierades av Lloyds Development Capital, ett av Lloyds TSB-koncernens dotterbolag för riskvilligt kapital. Ledningsgruppens uppköp avslutades den 15 mars 1997 genom förvärvet av anläggningen i Bloxwich och närstående verksamhet via det nyligen införlivade företaget Trident Alloys Limited(6).
(23) Britannia, som bedrev zinkproduktverksamheten vid anläggningen i Bloxwich från den 29 oktober 1993 till den 15 mars 1997 finns fortfarande som ett helägt dotterbolag till MIM.
(24) Trident är ett oberoende företag. Den ursprungliga ledningsgruppen omfattade sex ledamöter som tillsammans ägde 45 % av aktiekapitalet. Huvudparten av det återstående kapitalet innehades av Lloydkoncernen. Efter företagsledningens uppköp av företaget har flera direktörer lämnat företaget. Den nuvarande verkställande direktören övertog sin befattning i februari 1999.
(25) Trident tillverkar handelsvaror som framställs från zinkmetall(7). De tre affärsområdena är pressgjutningslegeringar, katodiska skyddsprodukter med offeranoder och zinkbaserade pigment, som med ett samlingsnamn kallas "zinkprodukter". Dessa produkter omfattar zinkoxid, zinkstoft, zinkfosfat och zinkpulver.
(26) Trident har för närvarande 170 anställda. Företagets globala koncernomsättning uppgick till 48,75 miljoner pund sterling (76,07 miljoner euro) under räkenskapsåret 1999-2000(8).
(27) Trident tillhandahåller fyra former av Delaphos zinkfosfat: "D2", "D4" (hög vattenhalt), D2 med låg blyhalt och finmald D2. Alla dessa typer används som färgpigment men tillgodoser särskilda kundbehov. Trident tillverkar inga modifierade typer av zinkfosfat.
1.2.2.5 Waardals Kjemiske Fabrikker A/S
(28) Huvudkontoret för Waardals Kjemiske Fabrikker A/S (Waardals) ligger i Bergen, Norge. Företaget grundades 1947 och har för närvarande omkring 30 anställda.
(29) Waardals producerade ursprungligen organiska pigment som används i färg- och tryckfärgsindustrin. Senare övergick företaget till oorganiska ämnen och producerade i huvudsak zinkkromat. På grund av de negativa effekterna på miljön har denna produkts betydelse gradvis minskat. 1975 började företaget producera zinkfosfat och modifierade typer av zinkfosfat. Waardals tillverkar även zinkborat.
(30) Företagets globala omsättning uppgick till 57,52 miljoner norska kronor (7,09 miljoner euro) år 2000.
(31) Waardals tillverkar både standardzinkfosfat och modifierade typer av zinkfosfat. Standardtyperna är de så kallade ZP-BS-M och ZP-M. De modifierade typerna marknadsförs under namnen Wacor ZBP-M, Wacor ZBA och Wacor ZAP.
1.2.2.6 Andra zinkfosfatproducenter i världen
(32) Förutom de företag som nämns ovan, säljer ett fåtal mindre företag små kvantiteter av zinkfosfat på lokal nivå(9). Denna försäljning kan betraktas som obetydlig på EES-nivå.
(33) Företagen Mineral Pigments Limited och Wayne Pigment Limited i USA tillverkar också zinkfosfat (däribland modifierade typer) men är i huvudsak begränsade till den inhemska marknaden.
(34) De asiatiska zinkfosfatproducenterna omfattar Hanil (Korea), Kikuchi (Japan) och några kinesiska producenter. Tillsammans innehar dessa producenter en obetydlig andel av zinkfosfatmarknaden inom EES.
1.2.3 BRANSCHORGANISATIONER
(35) Under den tidsperiod som behandlas i detta beslut har de fem viktigaste europeiska zinkfosfatproducenterna utbytt information och träffats inom branschorganisationerna. Dessa branschorganisationer samlade in och ställde samman försäljningsuppgifterna från varje enskilt företag och informerade i sin tur företagen om marknadens storlek. Mötena syftade också till att diskutera en rad ämnen av gemensamt intresse, såsom miljöskydd, transportfrågor och tillsynsfrågor.
1.2.3.1 Zinc Phosphates Producers Association (ZIPHO)
(36) Zinc Phosphates Producers Association (ZIPHO) grundades informellt i maj 1994, som en "undergrupp för statistik" till Zinc Oxide Producers Association (ZOPA), en sektorsgrupp inom Europeiska kemiindustrirådet (CEFIC)(10). En representant för CEFIC ledde ZIPHO i form av sektorsgruppledare.
(37) ZIPHO skapades ursprungligen och huvudsakligen för insamling och övervakning av statistiska uppgifter om zinkfosfatmarknaden. ZIPHO samlade in och behandlade statistiska uppgifter om zinkfosfat till 1997 när zinkfosfatproducenterna beslöt sig för att sluta anlita CEFIC.
(38) Zinkfosfatproducenterna möttes också inom ZIPHO för att diskutera ämnen av gemensamt intresse. Under perioden som avses i detta beslut organiserades tre tekniska möten inom ZIPHO, som ägde rum på CEFIC:s kontor i Bryssel(11). ZIPHO-medlemmarna diskuterade vilka konsekvenser gemenskapens initiativ att undersöka riskerna med existerande kemikalier för människor och miljön hade för zinkfosfat.
1.2.3.2 Verband der Mineralfarbenindustrie e.V (VdMI)
(39) Verband der Mineralfarbenindustrie e.V (VdMI) är de tyska producenternas organisation för oorganiska pigment, tryckfärg och tryckfärgstillsatser, kimrök, vita förstärkande fyllmedel, kemikalier för emalj, glas och keramik, färg för konstnärer och skolor samt livsmedelsfärg. Organisationen har sitt säte i Frankfurt, Tyskland.
(40) VdMI sammanställer intern statistik för många av de ovan nämnda produkterna. VdMI behandlade zinkfosfatproducenternas försäljningssiffror från 1997 till 1999.
(41) 1998 sammankallade VdMI tre möten mellan zinkfosfatproducenterna. De första två mötena ägde rum den 31 juli 1998 och den 6 oktober 1998 på VdMI:s kontor. Det tredje mötet ägde rum den 9 november 1998 i Barcelona, Spanien. Vid detta tillfälle diskuterade zinkfosfatproducenterna inrättandet av en ny branschorganisation med namnet European Manufacturers of Zinc Phosphate (EMZP).
1.2.3.3 European Manufacturers of Zinc Phosphates Association (EMZP)
(42) Organisationen grundades den 31 juli 1998 av Heubach, SNCZ, Trident och James Brown. Enligt EMZP:s stadgar är målen "att främja den gemensamma välfärden för dem som tillverkar zinkfosfat och deras anställda och kunder, att främja en säker produktion och användning av dessa pigment och att utföra andra lagenliga och korrekta uppgifter till medlemmarnas och handelns bästa"(12).
(43) EMZP sköttes av VdMI, vars sekreterare även var sekreterare i EMZP. En representant från Heubach var ordförande för den nyinrättade organisationen. En representant från Trident utsågs till vice ordförande.
1.2.4 RELEVANT MARKNAD
1.2.4.1 Relevant produktmarknad
(44) Zinkkromat var tidigare det mest effektiva och mest använda rostskyddande pigmentet inom färgindustrin. Konsumtionen av denna produkt har minskat kraftigt under de senaste två decennierna eftersom det är en giftig och miljöfarlig produkt. Zinkfosfat har som ett ogiftigt och effektivt ersättningsmedel rönt en växande framgång inom industrin och har successivt ersatt zinkkromat, som nästan inte används längre i Västeuropa, förutom för tillverkning av färger avsedda för export till länder i Fjärran Östern eller Latinamerika.
(45) En rad mineralprodukter eller till och med organiska produkter kan delvis ersätta zinkfosfat för rostskyddande ändamål(13). Idag används i huvudsak kalciumfosfat som ersättning för zinkfosfat. Kalciumfosfat som används till färg är ungefär 30 % billigare än zinkfosfat(14).
(46) Modifierade (eller aktiverade) typer av zinkfosfat(15) kan också ersätta standardzinkfosfat. Dessa modifierade kvaliteter är normalt 30-60 % dyrare än normal zinkfosfat(16) men deras rostskyddande egenskaper är bättre. Dessutom krävs mindre mängder som färgtillsats för att få jämförbara resultat. Modifierade typer av zinkfosfat tillverkas i begränsade mängder och omfattas inte av de konkurrensbegränsande beteenden som hänvisas till i detta beslut. Därför hänför sig följande siffror och överväganden enbart till standardzinkfosfat, om inget annat anges.
1.2.4.2 Den relevanta geografiska marknaden
(47) Såsom påpekades ovan kontrollerar fem europeiska producenter i stort sett all tillverkning av zinkfosfat i världen. Den största delen av produkten tillverkas i Europa. Den relevanta geografiska marknaden kan därför anses vara global, och omfattar i varje fall åtminstone EES.
1.2.4.3 Tillgången på zinkfosfat
(48) Under de fem åren 1994-1998 omfattade marknaden för standardzinkfosfat inom EES omkring 9400 ton(17). Världsmarknaden kan uppskattas till 13000-14000 ton(18) och USA-marknaden till 1600 ton. Under samma tidsperiod var genomsnittspriset i EES cirka 1600 ecu/ton. Det totala europeiska marknadsvärdet uppgår därför till ungefär 15-16 miljoner euro. Med västeuropeiska priser uppgår världsmarknadsvärdet till ungefär 22 miljoner euro.
(49) Den europeiska marknaden för zinkfosfat är fullt utvecklad. Det har inte funnits någon betydande tillväxt under de senaste åren.
(50) I följande tabell redovisas den totala storleken år 2000 för var och en av de fem huvudproducenterna av zinkfosfat, liksom en indikation om deras relativa betydelse på zinkfosfatmarknaden i hela EES under det senaste året för deras respektive överträdelse(19). De angivna siffrorna baseras på företagens svar på kommissionens begäran om upplysningar(20).
Plats för tabell
1.2.4.4 Efterfrågan på zinkfosfat
(51) Zinkfosfatkunderna utgörs av de stora färgproducenterna. Färgmarknaden domineras, trots att den är mycket specialiserad och segmenterad, av några få multinationella kemikoncerner. Sektorn har nyligen genomgått en stor koncentrationsprocess. Tio huvudaktörer kontrollerar ungefär 80 % av färgtillverkningen i världen(21). På medellång sikt förutspås att Europas tio ledande producenter kommer att öka sina marknadsandelar betydligt från nuvarande 50 % till en koncentration på nästan 80 %.
(52) De största färgproducenterna i Västeuropa idag är Akzo Nobel, ICI, Dupont, BASF, SigmaKalon (som tillhör TotalFinaElf), Becker, Tikkurila, Jotun och Teknos.
(53) Försäljningen av färg i hela världen uppgick 1997 till 25 miljoner ton, vilket motsvarade ett globalt marknadsvärde på ungefär 50 miljoner ecu. I Västeuropa uppskattades färgmarknaden till 6,2 miljoner ton 1997, vilket motsvarade ett värde på 17,7 miljarder ecu(22).
1.3 FÖRFARANDE
(54) Med stöd av artikel 14.2 i förordning nr 17 undersökte kommissionen den 13 och 14 maj 1998 samtidigt och utan förvarning Heubachs, SNCZ:s och Tridents lokaler.
(55) Den 13-15 maj 1998 undersökte Eftas övervakningsmyndighet på begäran av kommissionen enligt artikel 8.3 i protokoll nr 23 till EES-avtalet och med stöd av artikel 14.2, kapitel II i protokoll nr 4 i avtalet mellan medlemsstaterna i Efta om upprättandet av en övervakningsmyndighet och en domstol, samtidigt och utan förvarning Waardals lokaler.
(56) Handlingar som tydde på att zinkfosfatproducenterna deltog i uppgörelser som bryter mot artikel 81 i EG-fördraget och/eller artikel 53 i EES-avtalet hittades under undersökningarna.
(57) Waardals kontaktade kommissionen den 17 juli 1998 och meddelade sin avsikt att till fullo samarbeta med kommissionen i enlighet med kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden(23). Vid ett möte den 2 september 1998 redogjorde företaget muntligt för kartellen, vilket registrerades av kommissionen. Företaget tillhandahöll ytterligare handlingar genom en skrivelse av den 30 oktober 1998. Kommissionen faxade den 13 november 1998 sitt utkast till protokoll från mötet den 2 september 1998 till Waardals. Waardals faxade den 23 december 1998 och den 27 september 1999 sina kommentarer till utkastet till protokollet. Den 3 december 1999 erhöll kommissionen en förklaring om innehållet i protokollet från Waardals.
(58) Den 5 mars 1999 riktade kommissionen en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 till Heubach, James Brown, SNCZ och Trident. I begäran uppmanades företagen i fråga att tillhandahålla ytterligare information och handlingar.
(59) Efter mottagandet av begäran om upplysningar informerade Trident kommissionen genom en skrivelse av den 12 april 1999 om sin avsikt att till fullo samarbeta vid undersökningen. Denna skrivelse följdes av ett uttalande av den 23 april 1999 som kompletterade Tridents svar på kommissionens begäran om upplysningar.
(60) Den 8 oktober 1999 riktade kommissionen begäran om ytterligare information till Heubach, James Brown, SNCZ, Trident och Waardals.
(61) Den 2 augusti 2000 inledde kommissionen förfaranden i det aktuella ärendet och antog ett meddelande om invändningar mot de företag som detta beslut riktar sig till. Alla parter lämnade skriftliga kommentarer till kommissionens invändningar.
(62) På begäran av vissa mottagare av meddelandet om invändningar, hölls en hearing den 17 januari 2001.
(63) Den 12 oktober 2001 skickades en begäran om ytterligare information till Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ, Trident och Waardals för att samla in ytterligare omsättningssiffror.
1.4 KARTELLEN
(64) Detta beslut grundar sig på de skriftliga bevis som hittades i lokalerna hos vissa av de företag som detta beslut riktar sig till under kommissionens och ESA:s undersökningar, handlingar som företagen har tillhandahållit som svar på kommissionens begäran om upplysningar samt på Waardals förklaring och det skriftliga uttalandet från Trident.
1.4.1 SAMMANSTÄLLNING av ÖVERTRÄDELSER SOM KOMMISSIONEN HAR INVÄNDNINGAR MOT
(65) Från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998 fanns det en kartell bestående av fem zinkfosfatproducenter, nämligen Britannia (Trident från den 15 mars 1997 och framåt), Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals. Målet var att eliminera konkurrensen på zinkfosfatmarknaden inom hela EES. Detta skulle uppnås genom en överenskommelse om uppdelning av marknaden (tilldelning av marknadsandelar till varje producent och efterlevnad av dessa), genom fastställande av lägstapriser och/eller "rekommenderade" priser och, i viss utsträckning, genom tilldelning av särskilda kunder.
(66) Tilldelningen av försäljningskvoter utgjorde hörnstenen i kartellen. De respektive marknadsandelarna beräknades inledningsvis 1994 på grundval av siffrorna för åren 1991 till 1993. Varje kartellmedlem var tvungen att hålla sig till sin tilldelade marknadsandel. Försäljningskvoter tilldelades i princip på Europanivå.
(67) Kartellmedlemmarna kom också överens om "lägstapriser" eller "rekommenderade" priser för zinkfosfat. Vid varje möte fastställdes ett pris per ton i pund sterling för Förenade kungariket och i tyska mark för den tyska marknaden. Det tyska priset räknades om till priser i lokal valuta för de andra europeiska länderna. Det ledande företaget i ett särskilt territorium stod för det viktigaste underlaget när det gällde att besluta om ett lämpligt pris för landet, exempelvis Trident för Förenade kungariket, Heubach för Tyskland och SNCZ för Frankrike. Detta förfarande följdes i allmänhet(24).
(68) Under mötena utbyttes information om särskilda kunder. Vid vissa tillfällen ledde detta till kundtilldelning. Det förekom särskilt regelbundna diskussioner om den finska kunden Teknos Winter (Teknos) som successivt "allokerades" till respektive kartellmedlemmar(25).
(69) För att se till att man höll sig till de allokerade marknadsandelarna inrättades ett övervakningssystem. Varje producent skickade varje månad uppgifter om sina försäljningsvolymer till CEFIC och senare till VdMI, som sammanställde siffrorna och skickade dem till de fem producenterna i fråga. När man hade kännedom om den exakta storleken på marknaden träffades producenterna och försåg varandra med sina individuella försäljningsvolymer. Med detta informationsutbyte verifierade man den ömsesidiga efterlevnaden av de överenskomna marknadsandelarna.
(70) Från mars 1994 och framåt till maj 1998 höll kartellmedlemmarna regelbundet multilaterala möten. Under denna period har 16 sådana kartellmöten identifierats.
(71) Företagens normala representanter på kartellmötena var följande personer(26):
- Heubach: den verkställande direktören och en försäljningsdirektör.
- James Brown: den verkställande direktören.
- SNCZ: styrelseordförandena som följde på varandra och affärschefer (en affärschef blev verkställande direktör 1995-1996).
- Britannia Alloys/Trident: Britannia Alloys/Trident: divisionschefen (1994-1997), som blev verkställande direktör (1997-1998), försäljnings- och marknadschefen (1993-1997), som blev affärschef (1997-1998), försäljningsdirektören för zinkprodukterna (1994-97), som blev försäljningschef för zinkprodukterna (1997-1998).
- Waardals: direktören och den internationella försäljningschefen.
(72) Uppgörelsen om försäljning och kvoter var till sin art ett avtal baserat på förtroende, genom att medlemmarna inte tillämpade någon särskild typ av verkställighetsmekanism. Efterlevnaden av försäljningskvoterna uppnåddes genom påtryckningar som utövades på medlemmarna under kartellmötena. Kundtilldelning användes som en form av kompensation om ett företag inte uppnådde sin tilldelade kvot(27). De verkliga marknadsandelarna för de fem producenterna följde på årsbasis deras tilldelade andel(28).
1.4.2 BAKGRUND OCH KONKURRENSBEGRÄNSANDE KONTAKTER FÖRE 1994
(73) Före 1994 genomgick zinkfosfatmarknaden en period med låga priser och aggressiva prissänkningar och en kamp om respektive konkurrenters traditionella kunder.
(74) Waardals som stod för 55 % av marknaden i Förenade kungariket och 80 % av den nordiska marknaden under 1980-talet, ställdes exempelvis 1990 inför två samtidiga fenomen: en minskning av zinkfosfatkonsumtionen i de nordiska länderna - när flera skandinaviska företag bestämde sig för att bygga upp produktionsanläggningar i Förenade kungariket - och en allvarlig ekonomisk nedgång i Finland till följd av Sovjetunionens kollaps. Dessutom hade Pasminco Europe börjat träda in på den norska marknaden 1990 med mycket låga priser. Waardals anger att de till följd av detta var "tvungna att skydda sin marknad"(29).
(75) I samband med detta började konkurrenterna kontakta varandra för att utforma en "lösning" och stoppa prissänkningarna.
(76) Enligt Tridents uttalande pågick redan regelbundet kommunikation mellan Pasminco Europe-ISC Alloys och dess konkurrenter på zinkfosfatmarknaden under perioden 1989-1994. En försäljningsdirektör på Pasminco Europe-ISC Alloys hade en direkttelefonlinje som inte gick via växeln och som han använde för att kontakta konkurrenter. Trident tror att dessa samtal med konkurrenterna omfattade diskussioner om marknaden och prisnivåer(30).
(77) Det antas vidare att en försäljningsdirektör vid Pasminco Europe-ISC Alloys mötte konkurrenter för enskilda överläggningar. En försäljningsdirektör på Trident, som tidigare var anställd hos Pasminco-Europe-ISC Alloys och senare på Britannia, kommer ihåg att han/hon deltog i ett möte med en högre chef på Heubach(31). Syftet med detta möte var att beklaga sig över en annan konkurrents aggressiva beteende.
(78) Handlingar som hittats under undersökningen visar också att otillbörliga konkurrensbegränsande kontakter mellan de europeiska zinkfosfatproducenterna ägde rum redan under perioden 1980-1994.
(79) En "besöksrapport" som hittades under undersökningen hos Waardals visar att möten ägde rum så tidigt som 1980, varvid känslig information utbyttes. Rapporten, som är skriven av en försäljningsdirektör på Waardals efter hans möte med verkställande direktören och marknadschefen på Pasminco Europe-ISC Alloys, lyder enligt följande(32): "Besöksrapport ISC Alloys - Besök den 18 december 1980: - (...) Alloys bad oss att inte lägga anbud som var lägre än 630 pund sterling under det första kvartalet 1981, vilket skulle höjas till 650-660 pund sterling under andra kvartalet. De lovade att gå upp till denna nivå själva när gamla avtal hade fullföljts. Om vi inte höjde våra priser skulle Alloys drastiskt minska sina priser på alla marknader, inbegripet Skandinavien. I gengäld för våra högre priser är de villiga att göra följande: 1. Köpa 60 ton ZP från oss under 1981. 2. Köpa 100 ton ZP från oss under 1982".
(80) En annan rapport, skriven i slutet av 1991, i vilken redogörs från ett möte som ägde rum på Resins & Pigments Exhibition (mässan för bindemedel och pigment) i november 1991 i Bryssel, avslöjar liknande kontakter. Den har följande lydelse(33): "(...) Våra konkurrenter beträffande ZP: Alloys, SNCZ och Heubach hade alla egna montrar och medgav att prisnivån låg på en oacceptabelt låg nivå. De skyllde på varandra och på de dåliga tiderna i allmänhet. Jag fick intrycket av att de försvarade sina marknadsandelar med alla medel och att de skulle hålla ut så länge som möjligt. Precis innan mässan såldes ZP i Tyskland för 2 tyska mark/kg, förmodligen av både Heubach och SNCZ. Som jämförelse är vårt pris till [...]* för närvarande [...]*. [Namnet på SNCZ:s styrelseordförande] uttryckte djup oro - kanske på grund av problem? Jag svarade att en frivillig minskning av produktionskvantiteterna, enligt min mening, var det enda sättet att uppnå stabilitet på marknaden - och därmed bättre priser. Han verkade dela denna åsikt och kommer att ta initiativ till ett möte med de andra producenterna. (...)".
1.4.3 MARKNADSUPPDELNING, FASTSTÄLLANDE AV PRIS OCH KUNDTILLDELNING FRÅN 1994 TILL MAJ 1998
(81) Enligt vad kommissionen känner till inrättades zinkfosfatkartellen i mars 1994. Regelbundna möten mellan konkurrenter följde under en period på minst fyra år. I maj 1998 ledde kommissionens och ESA:s undersökningar till att kartellmedlemmarna ställde in ett ytterligare kartellmöte som var planerat att äga rum i juli 1998 i Amsterdam.
1.4.3.1 Inrättandet av kartellen 1994
(82) Före 1994 fanns det inget organiserat forum för zinkfosfatproducenterna där de kunde träffas och diskutera frågor av gemensamt intresse. Zinkstoft- och zinkoxidproducenterna hade branschorganisationer som organiserades av CEFIC, men det fanns ingen motsvarande sektorsgrupp för zinkfosfatproducenterna.
(83) Enligt Trident(34) är det inte helt klart hur det första mötet med alla fem producenterna kom till stånd eller när detta möte ägde rum. Det verkar som om en representant för Pasminco Europe-ISC Alloys föreslog för James Brown, SNCZ, Waardals och Heubach att de skulle träffas och diskutera fördelarna med att bilda en branschorganisation. Det första mötet hölls runt oktober 1993 varvid representanter för Heubach, James Brown, Pasminco Europe-ISC Alloys, SNCZ och Waardals deltog.
(84) Trident uppger att syftet med detta inledande möte var att diskutera hur man skulle få en viss ordning på marknaden med målet att avsluta det pågående priskriget. Pasminco-Europe-ISC Alloys representant föreslog att ett sätt att komma till rätta med detta var att utveckla ett system där företagen kunde få information om sina individuella marknadsandelar. Han föreslog att man skulle använda ett system som liknade det som organiserats av CEFIC för zinkstoftproducenterna. CEFIC agerade som en "medlare" för zinkstoftproducenterna. Varje producent tillhandahöll information om de volymer som tillverkades och såldes. CEFIC sammanställde denna information och gav producenterna en bild av den totala marknaden. Därefter kunde varje producent dra slutsatser om sin egen marknadsandel.
(85) Trident uppger vidare att Pasminco-ISC Alloys representants åsikt, som uttrycktes under de inledande mötena i slutet av 1993 och början av 1994, var att om producenterna kände till sina egna marknadsandelar skulle priserna, under förutsättning att ingen förlorade någon betydande marknadsandel, öka av sig själva eftersom behovet av en aggressiv kamp om kunderna till låga priser inte längre skulle existera. Genom att ha tillgång till korrekt information om sin egen marknadsposition skulle man förhindra att ett företag skulle vidta aggressiva åtgärder på grundval av en felaktig tro på att det hade förlorat sin marknadsposition.
(86) Waardals bestrider sitt deltagande i mötet i oktober 1993 och uppger för sin del att det kontaktades av verkställande direktören för Heubach i början av 1994. Representanten för Heubach bjöd in Waardals till London för ett informellt möte för att tala om zinkfosfat. Inbjudan skedde också på uppdrag av Britannia(35).
1.4.3.2 Kartellens verksamhet från mars 1994 till maj 1998
(87) Det har konstaterats från skriftligt bevismaterial och från förklaringen från Waardals och uttalandet från Trident att det första multilaterala mötet mellan de fem zinkfosfatproducenterna ägde rum senast den 24 mars 1994.
(88) Regelbundna möten ägde rum mellan representanter för Britannia (Trident från den 15 mars 1997), Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998. Detta har bekräftats av alla fem företagen i fråga i deras respektive svar på kommissionens begäran om upplysningar eller i uttalanden. 16 olika multilaterala kartellmöten har konstaterats av kommissionen.
(89) Waardals uppger att den information som utbyttes var begränsad till Europa eftersom "klubben" inte var bekymrad över den amerikanska marknaden eller resten av världen, där klubben skulle ha lite inflytande på grund av den lokala konkurrensen.
(90) När det gäller innehållet för dessa möten uppger Trident att de i huvudsak följde samma mönster. Mötena varade i ungefär 1-1 1/2 timme och omfattade jämförelse av varje deltagares marknadsandel i Västeuropa(36) för det senaste kvartalet, tidigare marknadsandelar, diskussion om prisnivåer, i pund sterling för marknaden i Förenade kungariket och i tyska mark för Tyskland, varvid de tyska priserna räknades om till lokal valuta för andra europeiska länder, diskussion om leveranser till Teknos och allmänna diskussioner om vem som var ny på marknaden, såsom nya importörer, nya företag eller konkurrerande produkter såsom kalciumfosfat(37).
(91) Vid mötet den 9 augusti 1994 kom man definitivt överens om och tilldelade marknadsandelarna för varje företag. Vid varje efterföljande möte avslöjade varje deltagare sin marknadsandel i Västeuropa som därefter jämfördes med den andel som man ursprungligen hade kommit överens om. Varje deltagares årliga marknadsandel i Västeuropa diskuterades vid det första mötet varje år (normalt i januari eller februari)(38).
(92) Vid varje möte diskuterades även prisnivåerna och man fastställde ett pris per ton i pund sterling för Förenade kungariket och i tyska mark för den tyska marknaden. Vid de inledande mötena fastställdes priser i lokal valuta för varje territorium. Senare räknades priset i tyska mark om till lokal valuta för de andra europeiska territorierna. De referenspriser som diskuterades gällde kvantiteter från 1 till 5 ton och utgjorde priset för "leverans till kund" (dvs. inklusive fraktkostnader). Vid vissa möten var diskussionerna begränsade till "ingen ändring". Trident uppger att dess interna prislista återspeglade det pris som diskuterats vid det senaste mötet(39).
(93) Enligt Trident varierade diskussionerna lite under åren förutom när det gäller prissättningen. På senare tid antogs ståndpunkten att prisnivåerna var av mindre vikt så länge marknadsandelarna inte varierade. Trident uppger att denna ståndpunkt ursprungligen framfördes av representanten för James Brown och inte bestreds av de andra deltagarna. Trident anser att denna attitydförändring ägde rum under 1997.
(94) Waardals förklarar(40) att år efter år visade sig "resultatet" av kartellen bli enhetligare priser, förutom i de nordiska länderna. Priserna i de skandinaviska länderna var lägre än de "rekommenderade" priserna. De "rekommenderade" priserna var priser, definierade på den tyska marknaden, som användes som "rekommenderade" standardpriser för de återstående länderna.
(95) Idén med "rekommenderade" priser var att förhindra risken för större handel med produkterna över de nationella gränserna. Det fanns en underförstådd överenskommelse att priserna i stora drag skulle ligga i linje med de tyska priserna(41).
(96) Trident förklarar att det under mötena regelbundet förekom diskussioner om att dela den finska kunden Teknos. Man kom överens om att producenterna skulle dela detta konto. Man kom överens om priset som skulle offereras till denna kund och man kom överens om att ingen annan än den producent som stod i tur att göra affärer skulle offerera ett pris som var lägre än det överenskomna priset(42).
(97) Enligt Tridents uttalande uppstod detta arrangemang eftersom Teknos historiskt sett var en av Waardals viktigaste kunder i Skandinavien och att Waardals var oroligt för att man skulle förlora denna kund, särskilt till Britannia. För att undvika ett priskrig beträffande Teknos kom man därför överens om att Britannia, Heubach, SNCZ och Waardals skulle turas om att leverera till denna kund. Leverantören för nästa period diskuterades vid varje möte.
(98) Waardals lämnar för sin del en något annorlunda redogörelse när det gäller den gemensamma kunden Teknos. Företaget uppger att man i början inte deltog i delningen av denna kund, men att man misstänkte att de tre andra företagen hade en hemlig överenskommelse. Waardals uppger att det var först efter ett möte 1995 "då Heubach, [Britannia] och SNCZ medgav att de hade delat på Teknos, som leveranserna till Teknos kom upp på agendan för regelbundna diskussioner vid mötena som Waardals deltog i"(43).
(99) Waardals framhåller vidare att man endast i undantagsfall deltog i uppgörelsen om Teknos. Man uppger att det var "endast en gång som de tre gemensamt beslutade att Waardals skulle leverera en container till Teknos för att säkerställa att Teknos inte skulle börja fatta misstankar om uppgörelsen"(44).
(100) Detta senaste uttalande stämmer i vilket fall som helst överens med Tridents uttalande om att "företagen var medvetna om att Teknos skulle börja fatta misstankar om den hemliga överenskommelsen om en regelbunden turordning infördes. Företagen som deltog i kartellen följde därför ett mer flexibelt system. Exempelvis utsågs i ett skede SNCZ som Teknos leverantör tre gånger i rad"(45).
(101) Under perioden 1994-1998 fanns det två typer av kartellmöten, "informella möten med hela gruppen" och producenternas "ad hoc-möten". Kartellmedlemmarna träffades också regelbundet under andra - lagliga - omständigheter, såsom "tekniska CEFIC-möten". Marknadsuppdelning, fastställande av priser och kundtilldelningsuppgörelser gjordes normalt upp under de "informella mötena med hela gruppen".
1.4.3.3 Kartellmöten med hela gruppen 1994-1998
År 1994
(102) Underlaget för marknadsdelningen, fastställande av priser och kundtilldelningsuppgörelserna fastställdes 1993 mellan zinkfosfatproducenterna. Det första mötet för kartellen (som kartellmedlemmarna ibland kallar klubben) ägde rum den 24 mars 1994 i London på Hotel Holiday Inn, Heathrow-flygplatsen. Representanter för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals deltog i mötet(46).
(103) En av anledningarna till att detta möte anordnades var att de låga priserna i de nordiska länderna och i Förenade kungariket började kännas av i hela Europa, på grund av den ökande internationaliseringen av priserna och inköpspolitiken.
(104) Under diskussionen beslutades att man skulle fastställa ett "status quo" för mängden zinkfosfat som levererades i Europa. Enligt Waardals baserades kartellen på principen "endast mängder, inga priser" men man bestämde också att priserna inte skulle skilja sig alltför mycket åt mellan länderna, för att undvika handel med produkterna över gränserna(47). Handskrivna anteckningar från senare möten bevisar att nationella "rekommenderade" priser användes i stor utsträckning(48).
(105) För att övervaka systemet bestämde man att alla siffror skulle skickas till CEFIC, som i sin tur skulle lägga samman försäljningsuppgifterna och skicka tillbaka de sammanlagda siffrorna. Man skulle komma överens om referensandelarna baserat på siffrorna från 1991-1993 för Tyskland, Förenade kungariket, Skandinavien och Frankrike(49).
(106) En rapport från den 21 april 1994, skriven av en representant för Waardals, från ett besök av Waardals hos kunderna [...]* den 11-13 april 1994 pekar också på kontakter mellan producenter och hänvisar till en allmän misstanke om prissamarbete mellan zinkproducenterna(50): "Som svar på den direkta frågan om varför vi inte kunde erbjuda [...], - levererad i [...]*, svarade jag att detta berodde på de högre fraktkostnaderna från [...]* jämfört med [...]*. Detta accepterades. [...]* betonade att han ville ha W. som huvudleverantör av ZP under förutsättning, naturligtvis, att vi var konkurrenskraftiga. Jag tror att detta beror på en allmän misstro mot zinkproducenterna beträffande överenskommet prissamarbete. [...] Slutligen kan nämnas att [...]* avsiktligt spelar ut leverantörerna mot varandra genom att visa datautskrifter av konkurrenternas anbud. Via samtal med Alloys/J. Brown vet jag att de ovan nämnda anbuden är korrekta."
(107) Nästa möte ägde rum i London den 3 maj 1994 på Hotel Excelsior, Heathrows flygplats. Representanter för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals deltog i mötet.
(108) Den slutliga överenskommelsen om att skicka försäljningssiffror till CEFIC gjordes senast på detta möte eftersom en representant för Britannia skickade ett fax till CEFIC dagen därpå, den 4 maj 1994, som bekräftade producenternas godkännande av CEFIC:s offert. Samtidigt angavs namn och kontaktuppgifter för de fem producenterna och man bad CEFIC att skicka frågeformulär till var och en av dem för åren 1991, 1992, 1993 (årliga siffror) och 1994 (månatliga siffror)(51).
(109) Genom en skrivelse av den 26 maj 1994 riktad till representanterna för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals, hänvisade CEFIC till inrättandet av statistikgruppen för zinkfosfat inom ramen för CEFIC:s sektorsgrupper och bad om att "historisk statistik för 1991, 1992 och 1993" skulle lämnas in senast den 15 juni 1994(52). Den 15 juni 1994 skickade CEFIC en påminnelse till Waardals om att tillhandahålla den begärda informationen för åren 1991-1993 och månaderna januari-maj 1994(53).
(110) Alla fem producenterna skickade sina respektive siffror till CEFIC. Exempelvis gjorde Waardals detta via fax den 15 juni 1994 och SNCZ genom en skrivelse den 14 juni 1994(54).
(111) En skrivelse av den 28 juli 1994 riktad till representanterna för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals, med rubriken "Statistics - historical investigation 1991-1993", bekräftar att CEFIC hade gjort en analys av den totala marknadens storlek för dessa år och skickat den till de fem zinkfosfatproducenterna i slutet av juni 1994(55).
(112) De respektive marknadsandelarna för var och en av kartellmedlemmarna tilldelades vid mötet som ägde rum den 9 augusti i London på Hotel Ramada vid Heathrow-flygplatsen. Representanter för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals deltog i mötet(56).
(113) Samtida anteckningar från en representant för Britannia och en representant för Waardals (bådas anteckningar på papper från Hotel Ramada) visar en tabell med varje företags marknadsandel för åren 1991, 1992, 1993 och 1994. Dessa marknadsandelar sammanställdes för tilldelningen av marknadsandelar enligt följande: Heubach 24 %, Britannia 24 %, SNCZ [...]*, Waardals [...]* och James Brown 6 %. Likheterna mellan de båda handlingarna är synnerligen slående:
Utdrag från originalhandling nr 1: Handskrivna anteckningar från Britannias representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001201.TIF
Utdrag från originalhandling nr 2: Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001202.TIF
(114) Britannias representant påpekade vid mötet den 9 augusti 1994 att om alla företag var nöjda med sina befintliga marknadsandelar och om dessa marknadsandelar hade varit enhetliga under ett antal år, skulle det, så länge ingen betydande ändring av dessa andelar gjordes, inte finnas något behov av tidigare års aggressiva prissänkningar(57).
(115) Enligt Trident accepterades denna ståndpunkt av alla mötesdeltagarna. Resultatet blev att alla fem företagen kom överens om att använda sina historiska europeiska marknadsandelsnivåer som ett riktmärke för sin framtida marknadsposition(58).
(116) Ett annat kartellmöte hölls den 25 november 1994 i London på Hotel Novotel vid Heathrow-flygplatsen. Representanter för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals deltog(59).
År 1995
(117) I början av 1995 hölls ett "trilateralt" möte den 9 januari 1995 på Forte Crest Hotel vid Manchester-flygplatsen (Förenade kungariket). Representanter för James Brown, Britannia och Waardals deltog i mötet. James Brown anordnade mötet för att försöka förbättra relationerna mellan Britannia och Waardals.
(118) James Brown försökte åstadkomma en överenskommelse där Waardals skulle gå med på att sluta inrikta sig på kunder i Förenade kungariket med hjälp av låga priser, särskilt International Paint, och Britannia Alloys skulle begränsa sin verksamhet i Skandinavien, särskilt när det gällde en norsk kund, Jotun. Enligt Trident träffades ingen sådan uppgörelse.
(119) Waardals bekräftar mötet och dess innehåll, liksom misslyckandet med att träffa den uppgörelse som söktes. Waardals tillägger att som ett resultat "tappade de Jotun, sin största kund, till Britannia Alloys"(60).
(120) Det första kartellmötet med "hela gruppen" 1995 ägde rum i London den 27 mars 1995 på Hotel Novotel vid Heathrow-flygplatsen(61). Representanter för Britannia, Heubach och Waardals deltog i mötet. Enligt Waardals deltog även representanter för James Brown och SNCZ på alla möten(62). James Brown uppger att dess representant inte var närvarande vid detta möte(63). SNCZ har inte angett att deras representant deltog i detta möte. En dagordning för detta kartellmöte hittades emellertid i SNCZ:s lokaler under kommissionens undersökning(64). Det finns många handskrivna kommentarer på handlingen vilket tyder på att personen som gjorde det var närvarande vid mötet då handlingen diskuterades. Man kan därför dra slutsatsen att även SNCZ var representerat under detta möte.
(121) Dagordningen för mötet lyder som följer: "DAGORDNING - MÖTE 27.03.95 - (1)1994: Total försäljning och marknadsandelar i Västeuropa (2) 1994: Försäljning, konkurrens, prisutveckling i Tyskland, Frankrike, Benelux, Förenade kungariket, de nordiska länderna, USA, resten av världen (3) Utveckling 1:a kvartalet 1995 och prognoser för resten av 1995 (4) Ny tillverkning av fosfat i Australien genom Larvik - kapacitet? (5) Frågor/svar (6) Summering (7) Datum för nytt möte".
(122) I ett meddelande daterat den 30 mars 1995(65) som hittades hos Waardals och som var riktat till den högre ledningen i företaget redogörs för mötet och avslöjas att Waardals har yrkat på en ökning av dess tilldelade marknadsandel. Meddelandet lyder: "Vid vårt senaste möte, den 27 mars 1995, var de inte villiga att diskutera större marknadsandel för vårt företag"(66). "De" innebär i detta citat uppenbarligen de andra kartellmedlemmarna. Waardals hade tydligen planerat att göra följande begäran: "(1) [...]*; (2) [...]*;(3) [...]*; (4) fullvärdig medlem med tilldelning av kunder"; (5) vårt bidrag: "minskad verksamhet ton för ton"(67). Dessa ord hänför sig uppenbarligen till möjligheten att sälja till [...]* för att få [...]* av marknadsandelen i Finland och en marknadsandel på [...]* av den totala marknaden och att bli en fullvärdig medlem av kartellen med tilldelade kunder.
(123) Begäran om en ökad marknadsandel bestreds av en annan deltagare och resten av förslaget tillkännagavs inte under mötet(68).
(124) Mötet och de andra företagens negativa attityd gav Waardals ytterligare anledning att tro att de andra lurade dem. Waardals uppger att under mötet den 27 mars 1995 medgavs klart och tydligt att Heubach, Britannia och SNCZ hade delat på den finska kunden Teknos, där varje leverantör i tur och ordning levererade mängder motsvarande ett kvartal(69). I meddelandet från Waardals representant den 30 mars 1995 rapporteras följande: "(3) Vår marknadsandel, [...]*, är för låg. Alloys, Heubach och SNCZ har [...]* vardera. De återstående 6 % innehas av James Brown. (4) Våra konkurrenter, som alla tillverkar ZnO, har ett internt samarbete inom 'klubben'. De har delat på kunder/marknader på vår bekostnad. De har själva medgett att detta samarbete har ägt rum, bl.a. i Finland, och detta är även anledningen till att alla tre har [...]*"(70).
(125) I meddelandet av den 30 mars 1995 utvärderas även fördelarna (t.ex. "har uppnått högre priser under 1:a kvartalet 1995") och nackdelarna (t.ex. "Olagligt. Kan innebära stora, negativa konsekvenser för oss om vi upptäcks.")(71) med att vara medlem i kartellen. Förbittring mot de andra producenterna ledde till Waardals tillfälliga utträde från kartellen i april 1995, då Waardals meddelade CEFIC att de inte längre skulle tillkännage sina försäljningssiffror(72).
(126) CEFIC informerade de andra zinkfosfatproducenterna om Waardals beslut om att inte tillhandahålla försäljningssiffror den 3 maj 1995(73). SNCZ skickade ett fax(74) till CEFIC den 2 juni 1995 och uppgav att de skulle informera CEFIC om sin ståndpunkt, när det gällde att fortsätta skicka statistik, den 13 juni 1995, dvs. en dag efter den dag då nästa kartellmöte skulle hållas. Bevismaterialet visar att de fortsatte att skicka information till CEFIC(75).
(127) Enligt Trident hölls ett annat kartellmöte i London den 12 juni 1995 på ett hotell vid Heathrow-flygplatsen, där två av deras representanter deltog(76).
(128) Kommissionen har bevis på att Waardals representanter var i London på Hotel Novotel vid Heathrow-flygplatsen den 11-12 juni 1995(77). Enligt anteckningar som en anställd på Waardals gjorde i sin almanacka deltog även en representant för Heubach i detta möte.
(129) Waardals bekräftar i sitt svar på meddelandet om invändningar att de verkligen deltog i ett möte med en representant för Heubach i London vid sagda datum men Waardals tillägger att "de inte deltog i något klubbmöte denna dag"(78).
(130) Bevismaterialet visar att Waardals till sist skickade de begärda marknadssiffrorna till CEFIC för 1995. Waardals och andra producenter skickade sammanställda siffror för perioden januari till juni 1995 till CEFIC(79). Från juli 1995 och framåt tillhandahölls åter försäljningsvolymerna varje månad. Waardals utträde ur kartellen varade alltså bara en begränsad tidsperiod, om det överhuvudtaget ägde rum. Detta medger Waardals i sitt svar på meddelandet om invändningar.
(131) Waardals framhåller vidare att "efter att ha dragit sig ur klubben i april 1995 erhöll Waardals en order från Teknos, på egen hand och utanför det uppdelningsavtal som drevs av de andra, och levererade en container till Teknos i vecka 16"(80)..
(132) Nästa kartellmöte hölls den 15 september 1995 i London på Hotel Novotel vid Heathrow-flygplatsen. Representanter för Waardals, Britannia, Heubach, James Brown och SNCZ deltog i mötet(81).
År 1996
(133) 1996 hölls kartellmöten den 22 januari(82) i Paris på Hotel Mercure, den 21 maj(83) och den 10 september(84) i London på Hotel Novotel vid Heathrow-flygplatsen. Representanter för Britannia, Heubach, SNCZ och Waardals deltog på alla mötena. James Brown var representerade på mötena den 22 januari och den 10 september 1996(85). Diskussionerna på dessa möten följde det normala mönstret, inbegripet bl.a. redovisning och jämförelse av varje deltagares individuella försäljning och fastställandet av "rekommenderade" priser(86).
(134) I de handskrivna anteckningar(87) som hittades vid undersökningen i en mapp med rubriken "Cefic 21.5.96" finns en beräkning av zinkfosfat sålt av Waardals 1995 och i slutet den totala mängd zinkfosfat som de sålde i Europa [...]*. Därefter anges den totala mängd zinkfosfat som sålts av alla producenter i Europa under året [...]* (vilket motsvarar CEFIC:s statistik för 1995). Denna summa bryts ned ytterligare i volymer som sålts av var och en av de fem producenterna och de respektive marknadsandelarna anges. Siffrorna som anges framför "SNCZ" och "(Alloys)" (Britannia) motsvarar exakt de siffror som dessa företag skickade till CEFIC för året 1995(88). Anteckningarna innehåller också lägstapriser för olika europeiska länder. Ett datum "21.5." (dvs. datumet för mötet) finns skrivet längst ned på sidan.
Utdrag från originalhandling nr 3(89): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001401.TIF
(135) 1996 informerade CEFIC företagen om att ZIPHO, som hade hand om sammanställningen av statistiken, behövde konstitueras formellt. Företagen var ovilliga att ådra sig den ytterligare kostnad som detta innebar(90) vilket ledde till att de sökte efter andra möjligheter att sammanställa statistiken.
År 1997
(136) Nästa kartellmöte hade ursprungligen planerats till den 22 januari 1997. Den 5 december 1996 reserverade Waardals ett konferensrum för 8 personer på Hotel Novotel vid Heathrow-flygplatsen. Mötet fick dock senareläggas och rummet avbeställdes av Waardals den 9 januari 1997(91).
(137) Mötet anordnades till slut den 4 februari 1997 på Holiday Inn Crowne Plaza, London Heathrow(92). Konferensrummet bokades av Britannia. Representanter för Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals deltog i mötet(93).
(138) Anteckningar skrivna på Holiday Inn-papper(94) avslöjar att den europeiska försäljningen av zinkfosfat 1996 diskuterades och att respektive marknadsandelar för företagen beräknades. I sitt uttalande under undersökningen angav en representant för Waardals att denna handling förmodligen var skriven i London i januari 1997 under ett möte med de fem zinkfosfatproducenterna. Siffrorna som anges efter "SNCZ" och "BA" (för Britannia) motsvarar exakt de siffror som dessa företag skickade till CEFIC för år 1996(95).
Utdrag från originalhandling nr 4(96): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001501.TIF
(139) SNCZ verkade ha sålt till underpris och "tilldelades" Teknos i sex månader. SNCZ:s pris till Teknos skulle vara [...]* och Waardals [...]*.
(140) Lägstapriser föreslogs för olika europeiska länder. För Tyskland föreslogs att priset 3,30 tyska mark/kg (3,40 tyska mark/kg under 5 ton) skulle gälla. För Förenade kungariket föreslogs priset 1,20 pund sterling (1,24 för mindre än 5 ton). För Frankrike var priset 10,80 franska franc (11,10 för mindre än 5 ton). För Belgien skulle omedelbart priset 62 belgiska franc gälla, därefter 65 belgiska franc från och med det andra kvartalet och framåt. På samma sätt var det omedelbara priset i Nederländerna 3,35 nederländska gulden (3,65 under 5 ton), som skulle öka till 3,50 nederländska gulden (3,80 under 5 ton) under det andra kvartalet. Medan priset i Danmark skulle följa det tyska priset, var det föreslagna priset i Finland 10 finska mark och 3000 italienska lire i Italien. Inget pris föreslogs uppenbarligen för Norge.
(141) De nämnda priserna motsvarar exakt Britannias interna prisanvisningar för februari 1997(97) när det gäller försäljning av zinkfosfat för "1000-4999 kg" och "över 5000 kg". I dessa anvisningar anges också att priserna är "minimiprisnivåer" och att de "inte bör minskas utan föregående diskussion med [namn på anställd]", vars namn hänför sig till den person som deltog i kartellmötet för Britannias räkning.
(142) Förutom frågor om zinkfosfat diskuterades även andra ämnen såsom kalciumfosfat och zinkoxid, enligt de handskrivna anteckningarna(98).
(143) En annan odaterad handskriven anteckning(99) från Waardals representant om beräkningar av marknadsandelar hittades också vid undersökningen. Den skrevs troligen precis innan eller vid detta möte. Den visar en jämförelse av Waardals verkliga och tilldelade marknadsandel 1996. I tabellen anges först den totala försäljningen av zinkfosfat för varje kalendermånad tillsammans med Waardals försäljning och därefter anges att Waardals har sålt 25 ton över sin marknadsandel på [...]*, som tilldelats vid mötet den 9 augusti 1994.
Utdrag från originalhandling nr 5(100): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001502.TIF
(144) Efter att ha försett CEFIC med de ursprungliga "historiska siffrorna" i juni 1994 skickade zinkfosfatproducenterna regelbundet uppgifter till CEFIC om sina försäljningsvolymer för zinkfosfat, åtminstone till januari 1997. CEFIC:s tidsfrister för producenterna att skicka in sina månatliga uppgifter var mycket korta. I gengäld fick zinkfosfatproducenterna de sammanställda uppgifterna mycket snabbt från CEFIC, i regel runt den 20:e månaden därpå. Producenterna var alltså hela tiden välinformerade om volymerna som såldes på marknaden.
(145) Oenigheten med CEFIC 1996 om den extra kostnaden för dess tjänster ledde den 14 februari 1997 till att en representant för Heubach skickade ett fax till Britannia, James Brown, SNCZ och Waardals med information om att Heubach hade beslutat att sluta skicka ytterligare uppgifter till CEFIC och bad de andra producenterna att göra det samma(101). Samtidigt bad Heubach de andra producenterna att uppge vad de ansåg om att ge statistikbehandlingsuppdraget till VdMI. En representant för Heubach och en representant för VdMI skulle inom kort diskutera detaljerna(102).
(146) Heubach skickade den 6 mars 1997 ett fax till CEFIC där de meddelade att de inte ville fortsätta med någon verksamhet inom ZIPHO, vare sig när det gäller statistik eller på sektorsgruppsnivå, och att de därför inte skulle skicka några ytterligare statistiska uppgifter från och med denna dag. En kopia av detta fax skickades till Waardals, Britannia, SNCZ och James Brown(103).
(147) Trident meddelade CEFIC via fax den 25 mars 1997 att de inte ville fortsätta med någon verksamhet inom ZIPHO(104).
(148) Den 29 mars 1997 skickade Heubach ett fax till Waardals och meddelande den senare namnet på och adressen till en anställd vid VdMI, den organisation som marknadsuppgifterna hädanefter skulle skickas till. Uppgifter om det första kvartalet 1997 skulle skickas dit i början av april(105).
(149) Uppgiften som tidigare utfördes av CEFIC togs över av VdMI i april 1997. Redan den 1 april 1997 bad VdMI, via fax, producenterna att skicka in sina uppgifter för det första kvartalet 1997 senast den 14 april 1997(106).
(150) Den 14 april 1997 skickade en representant för Trident ett fax till VdMI (med kopia till alla de andra zinkfosfatproducenterna) där organisationen presenterades och dess uppgifter förklarades(107).
(151) Det följande kartellmötet ägde rum den 22 april 1997 i Paris på Hotel Novotel vid flygplatsen Roissy-Charles de Gaulle. Konferensrummet bokades i namnet "Silar", SNCZ:s "systerföretag". Silar bokade också rum för två representanter för Waardals på Hotel Ibis vid flygplatsen Roissy-Charles De Gaulle(108). Representanter för Heubach, James Brown, SNCZ, Trident och Waardals deltog i mötet(109).
(152) Anteckningar och resehandlingar visar att de två Waardalsrepresentanterna var på Paris Hotel Ibis den 21-22 april 1997 och träffade representanter för Trident och Heubach(110).
(153) Handskrivna anteckningar(111) gjorda av en representant för Waardals som hittades vid undersökningen visar att känslig försäljningsinformation utbyttes under detta möte. Siffrorna och marknadsandelarna gäller försäljning under det första kvartalet för 1997.
Utdrag från originalhandling nr 6: Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001601.TIF
(154) I sitt uttalande om dessa anteckningar som gjordes under undersökningen den 13 maj 1998, bekräftar en representant för Waardals att de gäller ett möte i Paris, Charles de Gaulle-flygplatsen, Hotel Novotel den 22 april 1997.
(155) Siffrorna som anges under "SNCZ", "Trident" och "Heubach" i dessa anteckningar motsvarar exakt de siffror som dessa företag hade skickat till VdMI för det relevanta kvartalet för sammanställning av statistiken(112).
(156) Handskrivna anteckningar från en representant för SNCZ, daterade den 6 mars 1997, lyder "Réunion 22.04.97 de coordination à Paris"(113).
(157) Den 17 juli 1997 höll zinkfosfatproducenterna ett möte på Hotel Scandinavia i Köpenhamn(114). Representanter för Heubach, James Brown, SNCZ, Trident och Waardals deltog i mötet(115).
(158) En representant för Waardals hade följande anteckningar i sin almanacka för 1997 om detta möte(116):
(159) 16 juli 1997: "Avresa till Köpenhamn, Hotel Scandinavia".
(160) 17 juli 1997: "ZP-möte i Köpenhamn. Vi är värdarna! Ingen kritik."
(161) Handskrivna anteckningar(117) visar att känsliga försäljningssiffror utbyttes och diskuterades och att minimipriser bestämdes vid detta möte. De första två raderna i anteckningarna hänför sig till det första och andra kvartalet för 1997. Individuella försäljningsvolymer för samma år angivna i dessa anteckningar efter "H." [Heubach], "T.A." [Trident] och "SNCZ" motsvarar exakt siffrorna som dessa företag hade skickat till VdMI för sammanställning av statistiken(118).
Utdrag från originalhandling nr 7(119): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001701.TIF
(162) I samma anteckningar anges att lägstapriserna fastställdes för olika europeiska länder (Tyskland, Frankrike, Förenade kungariket, Nederländerna, Belgien, Sverige, Norge, Finland, Danmark och Italien). Den första priskolumnen gäller volymer över 5 ton.
Utdrag från originalhandling nr 8: Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001702.TIF
(163) Exakt samma priser anges i Tridents interna prisanvisningar för juli-augusti 1997(120). I dessa anvisningar anges också att priserna är "minimiprisnivåer" och att de "inte bör minskas utan föregående diskussion med [namn på anställd]", vars namn hänför sig till den person från Trident som deltog i kartellmötet.
(164) Enligt samma anteckningar tilldelades Teknos till Heubach till priset 3,35 tyska mark: "Teknos: Heub.: 3,35 tyska mark".
(165) Det sista kartellmötet år 1997 hölls på Airport Hotel Gavinchi i Hamburg den 16 oktober. Representanter för Heubach, James Brown, SNCZ, Trident och Waardals deltog(121).
(166) Waardals representants handskrivna anteckning på en aktmapp anger följande: "Hamburg, 16.10.97..."(122).
(167) Handskrivna anteckningar(123) som hittades vid undersökningen visar att känslig försäljningsinformation utbyttes mellan producenterna. I anteckningarna jämförs försäljningssiffrorna för zinkfosfat under de första tre kvartalen 1996 och 1997, först för Waardals och därefter de totala siffrorna. Nederst på handlingen anges de individuella försäljningsvolymerna för vart och ett av de fem företagen för det tredje kvartalet 1997, tillsammans med en beräkning av marknadsandelen för vart och ett av dem. De individuella försäljningsvolymerna som anges efter "Trident" [Trident], "Heub" [Heubach] och "SNCZ" motsvarar exakt siffrorna som dessa företag hade skickat till VdMI för sammanställningen av statistiken(124).
Utdrag från originalhandling nr 9(125): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001703.TIF
År 1998
(168) Kartellmötena fortsatte. Nästa möte hölls i London den 19 januari 1998 på Jarvis Hotel på Heathrow-flygplatsen. Ett konferensrum bokades och fakturan skickades till Trident(126). James Brown, Heubach, SNCZ, Trident och Waardals deltog i detta möte(127).
(169) En anteckning i Waardals representants almanacka den 2 januari 1998 lyder: "Möte i London, måndag 19.1"(128). Han informerade en annan representant för Waardals den 12 januari 1998 om detta möte: "Möte i London måndag 19.1.98. ... Mötet börjar kl. 10.00 och ett konferensrum har reserverats i Tridents namn"(129).
(170) Waardals representants handskrivna anteckning på en aktmapp anger följande: "... London 19.1.98..."(130).
(171) I en av SNCZ:s representanters almanacka står det den 19 januari 1998 följande: "London, samordning"(131).
(172) I en av Heubachs representanters fickalmanacka för 1998 står det den 19 januari 1998 följande: "London, Jarvis".(132) Även i en annan almanacka står det för samma datum "UK"(133).
(173) Information om zinkfosfatkvantiteter respektive försäljning i Europa under det fjärde kvartalet 1997 utbyttes och marknadsandelen för varje konkurrent beräknades. En handling som är handskriven på papper från Jarvis Hotel(134) innehåller en beräkning av marknadsandelarna för zinkfosfat och uppenbarligen en jämförelse av verkliga marknadsandelar med tidigare överenskomna marknadsandelar. De individuella försäljningsvolymerna som anges efter "Trident" [Trident], "Heubach" och "SNCZ" motsvarar exakt siffrorna som dessa företag hade skickat till VdMI för sammanställningen av statistiken(135).
Utdrag från originalhandling nr 9(136): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001801.TIF
(174) En annan handskriven handling(137) som hittades vid undersökningen av Waardals representants kontor lyder som följer:
Utdrag från originalhandling nr 10(138):
PIC FILE= "L_2003153SV.001802.TIF
(175) I den första kolumnen högst upp till vänster i handlingen anges de kumulerade totala volymerna av zinkfosfat som sålts av de fem producenterna under varje kvartal 1997 och den totala kumuleringen av mängden som sålts 1997. I den högra tabellkolumnen anges motsvarande volymer som sålts av Waardals och den procentuella andelen av den totala försäljningsvolymen.
(176) Tabellen visar att de totala volymerna som sålts av alla fem producenterna 1997 är [...]* ton. Waardals hade sålt [...]* [ton] vilket motsvarar [...]* av den totala mängden. Därefter följer en beräkning på [...]* av de totala volymerna [...]* som motsvarar [...]*; och slutsatsen "sålt för mycket: 83 t".
(177) Enligt beräkningen som gjorts av kartellmedlemmarna vid mötet den 9 augusti 1994, hade Waardals tilldelats en andel på [...]* av marknaden(139). [...]* som nämns i de aktuella handskrivna anteckningarna gäller den siffran och slutsatsen var att Waardals hade överskridit sin andel med 83 ton [...]*.
(178) Det framgår också av de handlingar som hittades vid undersökningen att företagen också fastställde lägstapriser för zinkfosfat vid detta möte för olika europeiska länder (Förenade kungariket, Frankrike, Sverige, Norge, Finland, Danmark, Italien, Belgien och Nederländerna). I handskrivna anteckningar(140) som hittades hos Waardals anges inledningsvis att januari var vacklande:./. 0,20 tyska mark och därefter anges lägstapriser.
Utdrag från originalhandling nr 11(141): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001803.TIF
(179) Tridents interna prisanvisningar för februari 1998(142) innehöll exakt samma priser som den ovannämnda anteckningen från Waardals när det gäller försäljningen av zinkfosfat för "1000-4999 kg" och "över 5000 kg". I dessa anvisningar anges också att priserna är "minimiprisnivåer" och att de "inte bör minskas utan föregående diskussion med [namn på anställd]", vars namn hänför sig till den anställde från Trident som deltog i kartellmötet.
(180) Tilldelning av kunder gjordes också på detta möte. Småkunder och International Paint tilldelades James Brown (hänvisning till namn på en anställd). Priset för den senare fastställdes också (till 1240 pund sterling))(143), som framgår av följande handling: "Förenade kungariket - [småkunder till](144) [namn på anställd] + Intern. 1240".
(181) Nästa kartellmöte ägde rum den 20 april 1998 i Paris på Hotel Novotel vid flygplatsen Roissy-Charles de Gaulle. Konferensrummet bokades i namnet Silar. Heubach, James Brown, SNCZ, Trident och Waardals deltog i detta möte(145).
(182) En handskriven anteckning på en aktmapp som Waardals representant har gjort lyder som följer: "... Paris 20.4.98"(146).
(183) I en av Heubachs representanters fickalmanacka för 1998 står det den 20 april 1998 följande: "Paris (Novotel)"(147). Även i en almanacka hos en annan representant för Heubach står det för måndagen den 20 april 1998: "WE + [namn på den anställde hos Heubach som anges ovan], Paris"(148).
(184) Handskrivna anteckningar som hittades vid undersökningen innehåller marknadsandelsberäkningar för första kvartalet 1998 och visar att känslig information utbyttes mellan producenterna(149).
Utdrag från originalhandling nr 12: Utdrag från originalhandling nr 12: Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001901.TIF
(185) De individuella försäljningsvolymerna som anges efter "Trident" [Trident Alloys] och "SNCZ" motsvarar exakt siffrorna som dessa företag hade skickat till VdMI för sammanställningen av statistiken(150).
(186) I samma anteckningar anges att lägstapriserna fastställdes för olika europeiska länder (Förenade kungariket (första raden), Tyskland, Frankrike, Belgien, Nederländerna, de nordiska länderna och Italien). Den första priskolumnen gäller volymer över 5 ton. Där två priser har fastställts gäller det senare små kvantiteter ( 1000-4999 kg).
Utdrag från originalhandling nr 13(151): Handskrivna anteckningar från Waardals representant
PIC FILE= "L_2003153SV.001902.TIF
(187) De nämnda priserna motsvarar exakt Tridents interna prisanvisningar för maj 1998(152) när det gäller försäljningen av zinkfosfat, för 1000-4999 kg och över 5000 kg. I dessa anvisningar anges också att priserna är "minimiprisnivåer" och att de "inte bör minskas utan föregående diskussion med [namn på anställd]", vars namn hänför sig till den anställde från Trident som deltog i kartellmötet.
(188) Ett möte hade planerats för den 22 juli 1998 i Amsterdam. Waardals ansvarade för organisationen och hade bokat ett konferensrum på Hilton Hotel vid Schiphol-flygplatsen(153). Efter att kommissionen och ESA hade genomfört sina undersökningar avbokades dock rummet(154).
2. RÄTTSLIG BEDÖMNING
2.1 BEHÖRIGHET
(189) De överenskommelser som beskrivs ovan gällde hela EES, eftersom kartellmedlemmarna hade försäljning i praktiskt taget alla medlemsstaterna och de Efta-länder som var parter i EES-avtalet(155).
(190) EES-avtalet, som innehåller samma konkurrensregler som fördraget, trädde i kraft den 1 januari 1994. I detta beslut tillämpas därför konkurrensreglerna i EES-avtalet (framför allt artikel 53.1) på de överenskommelser mot vilka invändningar görs(156).
(191) Artikel 81 i fördraget är tillämplig om överenskommelserna väsentligt påverkade konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Artikel 53 i EES-avtalet är tillämplig om kartellens verksamhet hade en betydande effekt på handeln mellan de Efta-länder som är parter i EES-avtalet och gemenskapen.
(192) Om en överenskommelse eller ett förfarande endast påverkar handeln mellan medlemsstater bibehåller kommissionen behörigheten och tillämpar artikel 81 i fördraget. Om å andra sidan en överenskommelse endast påverkar handeln mellan Efta-stater är Eftas övervakningsmyndighet (ESA) ensam behörig och kommer att tillämpa EES:s konkurrensregler i enlighet med artikel 53 i EES-avtalet(157).
(193) I det aktuella fallet är kommissionen behörig att tillämpa både artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet på grundval av artikel 56 i EES-avtalet eftersom kartellen hade en märkbar effekt på handeln mellan medlemsstaterna i gemenskapen(158).
2.2 TILLÄMPNING AV ARTIKEL 81 I FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 53 I EES-AVTALET
2.2.1 ARTIKEL 81.1 I FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 53.1 I EES-AVTALET
(194) I artikel 81.1 i EG-fördraget respektive artikel 53.1 i EES-avtalet anges att följande är oförenligt med den gemensamma marknaden och EES-avtalets funktion och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater eller handeln mellan avtalsslutande parter och som har till syfte och resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller territoriet som omfattas av EES-avtalet, särskilt sådana som innebär att inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, eller att marknader eller inköpskällor delas upp.
2.2.2 AVTAL OCH SAMORDNADE FÖRFARANDEN
(195) Förbudet i artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet hänför sig till avtal, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden.
(196) Ett avtal kan sägas existera när parterna ansluter sig till en gemensam plan som begränsar eller sannolikt kommer att begränsa deras kommersiella agerande genom att den fastställer gränserna för deras respektive åtgärder eller avstående från åtgärder på marknaden. Avtalet behöver inte vara skriftligt. Det behövs inga formaliteter och avtalet behöver inte innehålla några sanktioner eller genomförandeåtgärder. Att det finns ett avtal kan framgå direkt eller indirekt av parternas beteende.
(197) I domen i mål PVC II konstaterar förstainstansrätten(159) följande: "Det framgår av fast rättspraxis att det är fråga om avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt"(160).
(198) För att det skall vara fråga om ett "avtal" enligt artikel 81.1 i EG-fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet krävs inte samma säkerhet som för genomförandet av ett affärsavtal enligt civilrätten. När det gäller en komplicerad kartell som funnits under lång tid kan begreppet "avtal" tillämpas inte bara på en övergripande plan eller på de villkor som man uttryckligen har enats om, utan också på genomförandet av vad man har kommit överens om på grundval av samma mekanismer och i samma gemensamma syfte.
(199) I artikel 81 i fördraget och artikel 53 i EES-avtalet skiljer man mellan "avtal mellan företag", "samordnade förfaranden" och "beslut av företagssammanslutningar". Syftet med begreppet samordnat förfarande är att låta förbuden i denna artikel omfatta en form av samordning mellan företag som, utan att det har givit upphov till ett egentligt avtal, medvetet ersätter den fria konkurrensens risker med ett praktiskt inbördes samarbete(161).
(200) De kriterier för samordning och samarbete som fastställs i domstolens rättspraxis kräver inte att en faktisk plan utarbetas, utan bygger på tanken bakom fördragets och EES-avtalets regler, vilken innebär att varje ekonomisk aktör självständigt måste besluta om den affärspolicy som aktören avser att tillämpa på den gemensamma marknaden. Även om detta krav på självständighet inte fråntar aktörer deras rätt att själva rationellt anpassa sig till sina konkurrenters faktiska eller väntade beteende, utesluter det bestämt varje direkt eller indirekt kontakt mellan sådana aktörer, vilken har till syfte eller resultat antingen att påverka en befintlig eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att för en dylik konkurrent avslöja det egna beslutet eller planerade beteendet på marknaden(162).
(201) Detta innebär att ett visst beteende kan vara ett "samordnat förfarande" enligt artikel 81.1 i fördraget eller enligt artikel 53.1 i EES-avtalet även om parterna inte har anslutit sig till en gemensam plan som fastställer deras agerande på marknaden, men antar eller ansluter sig till hemliga samförståndsplaner som underlättar samordnandet av deras kommersiella beteende(163).
(202) Även om begreppet "samordnat förfarande" enligt artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet förutom samordningen mellan företagen även förutsätter ett beteende på marknaden som svarar mot denna samordning och ett orsakssamband mellan dessa båda förutsättningar, kan det, såvida motsatsen inte bevisas av de berörda parterna, antas att de företag som deltar i det samordnade förfarandet och som fortsätter att vara aktiva på marknaden tar hänsyn till de uppgifter som de har lämnat till varandra när de bestämmer sitt agerande på marknaden. Detta gäller i än högre grad när samordningen har skett regelbundet under en lång period(164).
(203) Kommissionen behöver inte avgöra exakt om en överträdelse är ett avtal eller ett samordnat förfarande. Begreppen är inte helt tydliga utan kan överlappa varandra. Eftersom en överträdelse samtidigt kan innehålla drag av båda formerna av förbjudet beteende kan det faktiskt vara omöjligt att skilja dem åt, även om ett enskilt drag skulle kunna beskrivas som antingen ett avtal eller ett samordnat förfarande. Det skulle emellertid vara en konstlad analys att dela upp drag som utan tvivel är en del av ett och samma beteende och med ett och samma syfte i flera olika typer av överträdelser. En kartell kan därför samtidigt vara ett avtal och ett samordnat förfarande(165).
(204) Varje deltagare i avtalet och/eller det samordnade förfarandet kan spela sin egen särskilda roll. Ett eller flera företag kan ha en dominerande roll som kartelledare. Interna konflikter och rivalitet och till och med bedrägeri kan förekomma, men det hindrar ändå inte att arrangemanget utgör ett avtal eller ett samordnat förfarande i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet om det finns ett enda gemensamt och fortlöpande syfte. En komplicerad kartell kan därför med rätta betraktas som en enstaka fortlöpande överträdelse under den tid som den existerade. Avtalet kan mycket väl ha varierat från tid till annan, och dess mekanismer kan ha anpassats eller förstärkts med hänsyn till utvecklingen.
(205) Även om man inte bestrider de fakta som anges i meddelandet om invändningar hävdar Heubach i sitt skriftliga svar att kommissionen inte på ett tillfredsställande sätt har fastställt om ett avtal förelåg i den mening som avses i artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet. Enligt Heubach har kommissionen bevisat att det fanns en vilja att agera på ett särskilt sätt och att detta resulterade i en begränsning i självständigheten hos företagen i fråga.
(206) Detta påstående måste tillbakavisas med eftertryck. Mot bakgrund av fakta, som inte bestrids av Heubach, eller av någon av de andra parterna som omfattas av detta beslut, fanns det så tidigt som den 24 mars 1994 en uttrycklig gemensam vilja att bilda en kartell för zinkfosfatmarknaden och agera därefter. Detta ledde till ett konkret genomförande, som varade i fyra år, av en allmän plan om att undanröja konkurrensen på produktmarknaden, vilket enligt beskrivningen nedan utgör en enstaka fortlöpande överträdelse.
2.2.3 ÖVERTRÄDELSENS ART I DETTA FALL
(207) Efter preliminära kontakter i början av 1990-talet möttes de fem zinkfosfatproducenterna - Britannia, James Brown, Heubach, SNCZ och Waardals - den 24 mars 1994 i London och enades om de grundläggande principerna för hur de skulle bilda en kartell för den europeiska zinkfosfatmarknaden. Därefter möttes de den 3 maj och den 9 augusti 1994 i samma stad och enades om detaljerna för förverkligandet av kartellen.
(208) Denna plan som de alla gick med på tillämpades under flera år, under vilka man använde samma mekanismer och strävade efter samma gemensamma mål, nämligen att undanröja konkurrensen.
(209) Att planen utarbetades vid regelbundna möten innebär inte att det är fråga om olika "avtal", utan att det rör sig om genomförandet av ett och samma övergripande och olagliga system.
(210) Med tanke på den gemensamma utformningen och det gemensamma målet att undanröja konkurrensen inom zinkfosfatindustrin som producenterna oupphörligt eftersträvade, anser kommissionen att beteendet utgjorde en enda fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.
2.2.4 BEGRÄNSNING AV KONKURRENSEN
(211) Avtalet hade i detta fall till syfte och resultat att begränsa konkurrensen.
(212) I artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet fastställs uttryckligen att bl.a. följande beteenden utgör konkurrensbegränsande avtal:
- Att inköps- eller försäljningspriser och andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs.
- Att produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras.
- Att marknader delas.
(213) Dessa är de centrala målen med och egenskaperna för de övergripande arrangemang som är aktuella i detta ärende. Priset är det huvudsakliga konkurrensmedlet, särskilt när det gäller likartade produkter, och därför syftade producenternas olika hemliga överenskommelser och mekanismer till syvende och sist till ett högre pris, som skulle vara till förmån för dem och vara högre än det pris som skulle råda vid fri konkurrens. Att dela upp marknader och fastställa priser begränsar konkurrensen enligt både artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.
(214) Den aktuella kartellen måste bedömas i sin helhet och med hänsyn till alla omständigheter, men de främsta inslagen i de avtal och arrangemang som kan definieras som konkurrensbegränsningar är följande:
- Fördelning av marknadsandelskvoter.
- Fastställande av priser.
- Tilldelning av kunder.
(215) Dessa inslag tillämpades av kartellmedlemmarna främst genom
- att planera och tillämpa ett rapporterings- och övervakningssystem för att se till att de konkurrensbegränsande avtalen tillämpades, särskilt genom ett ömsesidigt utbyte av individuella försäljningsuppgifter,
- att anpassa det enskilda beteendet och prissättningen för att säkerställa att de överenskomna kvoterna upprätthölls,
- att delta i regelbundna möten och ha andra kontakter för att komma överens om ovannämnda begränsningar och för att genomföra och/eller ändra dem.
(216) Argumentet som framförs av Heubach att kartellens mål inte uppnåddes systematiskt på det sätt som kartelldeltagarna önskade och att ingen särskild verkställandemekanism inrättades, förutom de ömsesidiga påtryckningar som utövades på medlemmarna i kartellen, måste anses vara irrelevant. Även om kartellmedlemmarna inte alltid respekterade avtalet innebär inte detta att avtalet inte existerade. I sin rättspraxis har EG-domstolen bekräftat att när företag deltar i möten med konkurrensbegränsande syfte innebär detta de facto att en kartell bildas eller stärks. Det faktum att ett företag inte tar fasta på resultatet av dessa möten betyder inte att det befrias från ansvaret för att det deltar i kartellen, såvida det inte offentligt har tagit avstånd från det som man har kommit överens om under mötena(166).
(217) I det aktuella ärendet har kartellmedlemmarna verkställt, övervakat och respekterat avtalet.
2.2.5 EFFEKTER PÅ HANDELN MELLAN MEDLEMSSTATERNA OCH DE AVTALSSLUTANDE PARTERNA I EES-AVTALET
(218) Det fortlöpande avtalet mellan producenterna hade en märkbar effekt på handeln mellan medlemsstaterna och mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet.
(219) Västeuropa har av tradition varit den viktigaste marknaden för zinkfosfat. Försäljningen i Europa utgör mer än 60 % av produktionen i hela världen. Med undantag av James Brown, som säljer den största delen av sin produktion i tre medlemsstater, har de andra fyra europeiska zinkfosfatproducenterna försäljning i praktiskt taget alla EES-länderna. Heubach, SNCZ och Trident exporterar över 60 % av sin totala zinkfosfatomsättning(167). Eftersom Waardals är en viktig zinkfosfatproducent med en marknadsandel på över 20 % på den västeuropeiska marknaden och har en betydande försäljning i många av gemenskapens medlemsstater(168), finns det även en betydande zinkfosfathandel mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet.
(220) Precis som mellan kartellmedlemmarna själva, måste tilldelningen av försäljningskvoter ha haft till resultat, eller kunde förväntas ha till resultat, att handelsmönstren automatiskt avvek från de normala.
(221) Därför hade det fortlöpande kartellavtalet mellan zinkfosfatproducenterna, under perioden som avses, en betydande effekt på handeln mellan medlemsstaterna och mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet.
2.2.6 BESTÄMMELSER I KONKURRENSREGLERNA SOM ÄR TILLÄMPLIGA PÅ ÖSTERRIKE, FINLAND, NORGE OCH SVERIGE
(222) Under perioden 1 januari-31 december 1994 var bestämmelserna i EES-avtalet tillämpliga på de fyra Efta-medlemsstater som hade anslutit sig till EES. Kartellen utgjorde en överträdelse av både artikel 53.1 i EES-avtalet och artikel 81.1 i fördraget och kommissionen har behörighet att tillämpa båda bestämmelserna. Kartellens verksamhet i dessa fyra Efta-stater under år 1994 omfattas av artikel 53.1 i EES-avtalet.
(223) Efter det att Österrike, Finland och Sverige anslöt sig till gemenskapen den 1 januari 1995 blev artikel 81.1 i fördraget tillämplig på kartellen i den mån den omfattade dessa marknader. Kartellens verksamhet i Norge fortsatte att utgöra en överträdelse av artikel 53.1 i EES-avtalet.
(224) I praktiken innebär ovanstående att i den mån kartellen var verksam i Österrike, Finland, Norge och Sverige, så utgjorde detta en överträdelse av EES:s konkurrensregler under de första månaderna då kartellen var verksam (dvs. från mars 1994 till den 31 december 1994) och gemenskapens konkurrensregler från och med den 1 januari 1995.
2.2.7 ÖVERTRÄDELSENS VARAKTIGHET
(225) Även om det finns tecken på att konkurrensbegränsande kontakter ägde rum mellan zinkfosfatproducenterna innan det ursprungliga multilaterala mötet den 24 mars 1994 kommer kommissionen i detta ärende att begränsa sin bedömning enligt konkurrensreglerna och ålägga eventuella böter från och med den 24 mars 1994, datumet för det första multilaterala kartellmötet, till och med den 13 maj 1998, datumet för kommissionens och ESA:s undersökningar.
(226) Att Britannia (till den 15 mars 1997 då det ersattes av Trident), Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals deltog i överträdelsen från den 24 mars 1994 och framåt är fastställt genom att deras respektive högre chefer, däribland styrelseordföranden, divisionschefer och verkställande direktörer samt chefer från fall till fall (se skäl 71), deltog i det första multilaterala kartellmötet.
(227) Den 24 mars 1994 beslutades att man skulle fastställa ett "status quo" för mängden zinkfosfat som levererades i Europa. Man beslutade också att man skulle komma överens om de tilldelade marknadsandelarna med hänvisning till försäljningssiffrorna för 1991-1993. Vidare beslutade man sig för att inrätta ett övervakningssystem som skulle medge kontroll av att avtalet respekterades. Man beslutade att prisskillnaden mellan länderna inte skulle vara så stor att det skulle leda till handel med produkten över gränserna. Slutligen enades man om ett nytt möte i framtiden.
(228) Kommissionen konstaterar mot bakgrund av ovanstående att parterna som omfattas av detta beslut träffade ett konkurrensbegränsande avtal den 24 mars 1994.
(229) Kartellen fortsatte åtminstone till och med kommissionens och ESA:s samtidiga undersökningar den 13 maj 1998. Alla fem producenterna var närvarande vid det senast fastställda kartellmötet i april 1998. Det faktum att nästa kartellmöte skulle äga rum i Amsterdam den 22 juli 1998 visar att överträdelsen i vilket fall som helst fortsatte till det datum då undersökningarna ägde rum.
(230) Waardals hävdar att de drog sig ur kartellen i april 1995 "och inte deltog i klubben under 5-6 månader"(169). Företaget hävdar att kommissionen bör ta hänsyn till detta även om de "medger att det inte dröjde länge innan Waardals drog slutsatsen att de måste samarbeta och började tillhandahålla försäljningsvolymer igen"(170). Waardals framhåller vidare att "efter att ha dragit sig ur klubben i april 1995 erhöll Waardals en order från Teknos, på egen hand och utanför den kunddelningsuppgörelse som de andra följde, och levererade en container till Teknos i vecka 16"(171).
(231) Kommissionen anser att argumenten som framförts av Waardals när det gäller dess temporära utträde inte räcker för att komma till slutsatsen att Waardals inte överträdde artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet under denna period.
(232) För det första deltog Waardals i ett möte med Heubach den 12 juni 1995, samma dag som ett kartellmöte hölls, vilket inte bestrids av de andra parterna som omfattas av detta beslut. Det är visserligen sant att datumet i fråga överensstämmer med den period då Waardals hävdar att de drog sig ur mötena, men närvaron av en representant för Waardals samma datum i London och det faktum att han träffade en representant för Heubach visar att Waardals egentligen inte trädde ut ur kartellen.
(233) För det andra varade Waardals "utträde", om det överhuvudtaget skedde, en mycket kort tid. Det enda kartellmöte som, efter vad som påstås, Waardals inte deltog i var den 12 juni 1995, eftersom Waardals deltog i både det föregående (den 27 mars 1995) och det efterföljande (den 15 september 1995) kartellmötet. Vidare var deras frånvaro inte verklig, som redan nämnts i föregående avsnitt. Företaget har inte bevisat att det ledde till ett helt självständigt kommersiellt beteende. Vetskapen om att zinkfosfatkartellen fortfarande existerade måste ha haft betydelse för Waardals kommersiella beslut under denna period.
(234) Kommissionen konstaterar därför att Waardals deltog i överträdelsen från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998.
2.2.8 PARTER SOM OMFATTAS AV BESLUTET
(235) För att avgöra vem detta beslut riktar sig till är det nödvändigt att bestämma vilka rättsliga enheter som är ansvariga för överträdelsen.
2.2.8.1 Tillämpliga principer
(236) I avsikt att avgöra om det är moderbolaget som bör ställas till ansvar för ett dotterbolags olagliga beteende, är det nödvändigt att klargöra att dotterbolaget "inte självständigt bestämmer sitt uppträdande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderföretaget"(172).
(237) När det är styrkt att det föreligger en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet under en viss tidsperiod, är det nödvändigt att identifiera den fysiska eller juridiska person som var ansvarig för driften av företaget vid tidpunkten för överträdelsen.
(238) Då ett företag begår en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet och senare gör sig av med de tillgångar med hjälp av vilka överträdelsen begicks och lämnar den berörda marknaden, kommer det berörda företaget att fortsätta att hållas ansvarigt för överträdelsen under den aktuella perioden, om det fortfarande existerar(173).
(239) Om företaget som har förvärvat tillgångarna fortsätter med överträdelsen av artikel 81.1 i fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet bör ansvaret för överträdelsen delas mellan säljaren och köparen av de tillgångar som hör till överträdelsen(174).
2.2.8.2 Parter som omfattas av beslutet
(240) Under hela referensperioden för påvisandet av överträdelsen deltog Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals direkt i kartellen. De kommer därför att vara parter som omfattas av detta beslut.
(241) Från den 15 mars 1997 och framåt deltog Trident aktivt i kartellen. Därför kommer Trident att omfattas av detta beslut.
(242) Före den 15 mars 1997 var Britannia, föregångare till Trident, aktivt inblandad i kartellverksamheten. Även om Britannia sålde sin zinkfosfatverksamhet den 15 mars 1997 existerar företaget fortfarande. Under perioden mars 1994-15 mars 1997 var Britannias zinkfosfatverksamhet inte något separat rättssubjekt. Företaget kan därför inte hävda att det inte var medvetet om de konkurrensbegränsande aktiviteterna i zinkfosfatverksamheten. Som en följd av detta kommer Britannia att hållas ansvarigt för överträdelsen från mars 1994 till den 15 mars 1997 då zinkfosfatverksamheten avyttrades och förvärvades av Trident.
(243) I sitt svar på meddelandet om invändningar uppger Britannia att företaget upphörde med all ekonomisk verksamhet och handelsverksamhet efter att rörelsetillgångarna hade överförts till Trident. Britannia uppger att det fortsatte att existera som en juridisk person men hävdar att det endast var ett skalbolag, och inte en fungerande ekonomisk enhet. Britannia hävdar att i enlighet med "successionsprincipen" som skall tillämpas i ett sådant fall bör, enligt gemenskapens rättspraxis, den ekonomiska och funktionella efterträdaren hållas ansvarig för hela överträdelseperioden.
(244) Vidare påstår Britannia att en motsatt slutsats från kommissionen skulle vara orättvis och ojämlik behandling. Om Britannia i stället för att överföra tillgångarna hade gått samman med det nybildade Trident hade Britannia försvunnit som rättssubjekt och därmed överlåtit hela ansvaret till Trident. Om företagsledningens uppköp av företaget hade organiserats som en aktieförsäljning, så att ledningen för zinkfosfatverksamheten hade köpt aktierna i Britannia, skulle Trident hållits ansvarigt för hela överträdelseperioden.
(245) Trident motsätter sig Britannias analys. Enligt Trident bör, mot bakgrund av att Britannia fortsatte att existera som juridisk person och i överensstämmelse med domstolens rättspraxis, ansvaret för överträdelsen delas mellan Britannia och Trident baserat på den tid respektive företag var delaktigt i överträdelsen.
(246) Trident framhåller ändå att även om kommissionen ansåg att grundbeloppet för böter bör fastställas separat för Trident och Britannia "vore det orättvist om det innebar att summan av de två bötesbeloppen blev högre än det bötesbelopp som skulle ha ålagts en enda ägare för hela den period som gällde Tridents och Britannias kombinerade påstådda överträdelser"(175).
(247) Kommissionen måste tillbakavisa de argument som framlagts av Britannia. Det framgår klart från domstolens rättspraxis att kriteriet om "ekonomisk kontinuitet" uteslutande skall tillämpas i det fall då en enhet som har begått överträdelsen enligt lagen har upphört att existera. När en sådan enhet fortfarande existerar måste den hållas ansvarig för överträdelsen, oberoende av arten av dess nuvarande verksamhet på marknaden.
(248) Under den period som Britannia aktivt deltog i överträdelsen, drog Britannia och dess aktieägare fördel av dess illegala beteende. Även om Britannia upphörde med att bedriva handel efter den 15 mars 1997 har de fortfarande tillgångar. Företaget måste därför hållas ansvarigt för den överträdelse som begicks under den relevanta tidsperioden. Det faktum att överföringen av de "tillgångar som hör till överträdelsen" skulle ha kunnat ske på något annat sätt, och därmed lett till andra slutsatser när det gäller tillskrivandet av ansvar, har ingen betydelse för slutsatsen.
(249) Tridents argument att summan av de två bötesbeloppen som kan åläggas inte bör vara högre än ett enskilt bötesbelopp som skulle ha ålagts en enskild ägare för hela överträdelsen måste också tillbakavisas. När det gäller att fastställa bötesbeloppet tar kommissionen, för varje företag, hänsyn till den tidsperiod som överträdelsen begicks. Om två skilda företag begår en överträdelse, även i det fall när ett företag har efterträtt ett annat, måste de var och en påta sig ansvaret för den begångna överträdelsen, och tillämpliga böter måste beräknas i enlighet med kommissionens normala praxis. Om bötesbeloppet "delades" av de två företagen skulle detta leda till en orättvis fördel för dem.
(250) När företagsledningens uppköp av zinkfosfatverksamheten var slutförd och Trident bildades den 15 mars 1997, grundades en ny juridisk person och en affärsstrategi definierades. Tridents ledning skulle vid detta tillfälle ha kunna besluta sig för att avsluta företagets deltagande i kartellen. Det gjorde den inte. Ett nytt beslut att fortsätta med det illegala beteendet togs därvid, åtminstone underförstått. Detta rättfärdigar att både Britannia och Trident åläggs böter.
(251) Mot bakgrund av de överväganden som beskrivs ovan kommer detta beslut att riktas till följande företag:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG
- James M. Brown Limited
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA
- Trident Alloys Limited
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S
2.3 KORRIGERANDE ÅTGÄRDER
2.3.1 ARTIKEL 3 I RÅDETS FÖRORDNING NR 17
(252) Om kommissionen konstaterar en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet kan kommissionen ålägga de berörda företagen att upphöra med överträdelsen enligt artikel 3 i förordning nr 17(176).
(253) I det aktuella fallet tillgrep kartellmedlemmar betydande medel för att dölja sitt illegala agerande. I princip hemlighölls alla skriftliga bevis på kartellens aktiviteter. Inga protokoll, redogörelser, deltagarförteckningar eller inbjudningar behölls.
(254) Kartellmedlemmarna fortsatte att förse branschorganisationen med statistiska uppgifter i flera månader efter att kommissionen hade utfört sina undersökningar. Fyra av de fem kartellmedlemmarna (Heubach, SNCZ, Trident och James Brown) grundade en ny organisation där marknadsutsikter och statistik diskuterades.
(255) Under dessa omständigheter uppger kommissionen i sitt meddelande om invändningar att det är omöjligt att med säkerhet konstatera att överträdelsen har upphört när det gäller alla kartellmedlemmarna.
(256) I sitt svar på meddelandet om invändningar hävdar Heubach, SNCZ och Trident att de upphörde att delta i kartellen så snart undersökningarna genomfördes. Heubach och SNCZ uppger vidare att mötet som ägde rum efter undersökningen hade fullkomligt legitima mål och var helt lagligt.
(257) Oavsett dessa påståenden och för att undvika oklarheter, måste kommissionen ålägga de företag som detta beslut riktar sig till att upphöra med överträdelsen (om de inte redan har gjort det) och hädanefter avstå från alla avtal, samordnade förfaranden eller beslut av företagssammanslutningar som kan ha samma eller ett liknande syfte eller resultat.
2.3.2 ARTIKEL 15.2 I RÅDETS FÖRORDNING NR 17
2.3.2.1 Allmänna överväganden
(258) Enligt artikel 15.2 i förordning nr 17(177), får kommissionen ålägga företag böter på lägst 1000 euro och högst 1 miljon euro, eller ett högre belopp som dock inte får överstiga 10 % av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som deltagit i överträdelsen, genom att uppsåtligen eller av oaktsamhet överträda fördragets artikel 81.1 och/eller artikel 53.1 i EES-avtalet.
(259) Då kommissionen fastställer bötesbeloppet skall den ta hänsyn till alla relevanta omständigheter och i synnerhet till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått, vilket är de två kriterier som uttryckligen nämns i artikel 15.2 i förordning nr 17.
(260) Varje deltagande företags roll i överträdelsen bedöms på individuell basis. Framför allt kommer kommissionen att i böterna väga in alla försvårande eller förmildrande omständigheter och vid behov tillämpa meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden(178).
2.3.2.2 Grundbelopp
(261) Grundbeloppet fastställs på grundval av överträdelsens allvar och varaktighet.
Överträdelsens allvar
(262) Då kommissionen bedömer hur allvarlig överträdelsen är tar man hänsyn till dess art, dess konkreta påverkan på marknaden samt omfattningen av den relevanta geografiska marknaden.
Överträdelsens art
(263) Av ovanstående framgår att den aktuella överträdelsen bestod framför allt av uppdelning av marknader och fastställande av priser, vilka till sin art är mycket allvarliga överträdelser av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.
(264) Kartellen utgjorde en avsiktlig överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet. Med full kännedom om att deras agerande begränsade konkurrensen samarbetade de ledande producenterna om att sätta upp ett hemligt och institutionaliserat system utformat för att begränsa konkurrensen på zinkfosfatmarknaden. För att dra slutsatsen om att en överträdelse var uppsåtlig är det inte ens nödvändigt att ett företag har varit medvetet om att det har överträtt artikel 81.1 i fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet(179). Det är tillräckligt att företaget inte skulle ha kunnat vara omedvetet om att det ifrågasatta agerandet hade som syfte att begränsa konkurrensen. Detta var utan tvivel fallet när det gäller zinkfosfatkartellen.
(265) Kartellen berörde alla viktiga aktörer inom EES. Den planerades, styrdes och uppmuntrades på högsta nivå i alla deltagande företag och agerade helt och hållet till fördel för de deltagande producenterna och till nackdel för deras kunder.
(266) I sina svar på meddelandet om invändningar har parterna som omfattas av detta beslut framfört en rad argument enligt vilka kommissionen borde dra slutsatsen att mot bakgrund av dess art utgjorde det konkurrensbegränsande avtalet endast en allvarlig, men inte en mycket allvarlig överträdelse av konkurrensreglerna.
(267) Britannia, Heubach och Trident hävdar att kommissionen borde överväga det faktum att marknadsandelskvoterna inte tilldelades land för land i EES. Volymtilldelningarna utgjordes av kvoter för hela Västeuropa och det fanns ingen underindelning för olika länder inom Europa.
(268) Heubach hävdar att det endast var från 1996 och framåt som kartellmedlemmarna diskuterade och fastställde priser för produkten. Som stöd för detta påstående citerar Heubach en mening i punkt 99 i kommissionens meddelande om invändningar som lyder enligt följande: "Handskrivna anteckningar från senare möten bevisar att nationella 'rekommenderade' priser användes i stor utsträckning." Eftersom den första samtida handlingen med särskilda priser fastställda land för land som kommissionen citerade består av handskrivna anteckningar som nedtecknats på ett möte den 21 maj 1996, drar Heubach den förhastade slutsatsen att fastställandet av priser startade från detta datum.
(269) Britannia uppger å sin sida att kartellen generellt syftade till att sätta ett europeiskt riktpris, genom att använda priset i tyska mark som referens och därefter omvandla det till lokal valuta: "Det allmänna syftet var att skapa ett enhetligt europeiskt riktpris och inte separata nationella priser"(180). Trident hävdar att "de exakta priserna för zinkfosfat inte var fasta" även om man "medger att priser diskuterades och att de rekommenderade priserna som diskuterades på mötena återspeglades i den interna prislistan"(181).
(270) Britannia, Heubach och Trident hävdar också att tilldelningen av kunder inte ingick som något systematiskt inslag i kartellen och att detta endast hände när det gällde en kund, nämligen Teknos. Heubach hävdar att denna kund delades eftersom det traditionellt sett var en av Waardals kunder, som Waardals inte accepterade att de andra kartellmedlemmarna levererade till. Trident hävdar att "tilldelningen av Teknos på mötena delvis uppstod eftersom Teknos krävde synnerligen låga priser"(182).
(271) Slutligen hävdar Britannia, Heubach, SNCZ och Trident att ingen "verkställandemekanism" användes och att hänsyn bör tas till detta eftersom detta gjorde det lättare för vissa kartellmedlemmar att lura de andra.
(272) Kommissionen tillbakavisar påståendet om att ovanstående faktorer skulle leda till slutsatsen att överträdelsen endast var av allvarlig art.
(273) Det är uppenbart att karteller för fastställande av priser och marknadsuppdelning äventyrar den inre marknadens funktion och därför utgör en av de värsta överträdelserna i konkurrenslagstiftningen. Ingen skillnad kan göras när det gäller allvarligheten om priser och försäljningskvoter fastställs på transnationell/europeisk nivå eller nationell nivå.
(274) Heubachs påstående om att fastställande av priser endast skedde från 1996 och framåt måste tillbakavisas. För det första är citatet av kommissionens mening, som hänvisas till i punkt 268, klart vilseledande. Kommissionen uppgav här att konkreta bevis på förfarandet för fastställande av priser kan hittas i samtida handskrivna anteckningar från senare kartellmöten. Detta står på intet sätt i strid med kommissionens slutsats att diskussion om priser ingick som en del av kartellen så tidigt som 1994. Även om det, för det andra, är sant att kartellens ursprungliga motiv var att tillförsäkra sig prisökningar genom att de tilldelade marknadsandelarna efterlevdes, anger Waardals att det redan under det första kartellmötet den 24 mars 1994 "beslöts att priserna inte skulle skilja sig alltför mycket åt mellan länderna för att undvika handel med produkterna över gränserna".(183) Trident uppger i sitt uttalande att "prisnivåerna diskuterades också vid varje möte. Vid varje möte fastställdes ett pris per ton i pund sterling för Förenade kungariket och i tyska mark för den tyska marknaden. Vid de inledande mötena fastställdes priser i lokal valuta för varje territorium (...)"(184).
(275) De faktum att man då och då kan ha förhandlat med kunder om de priser som man kommit överens om under kartellmötena kan på intet sätt leda till slutsatsen att överträdelsen var mindre allvarlig. Genomförandet av ett kartellavtal, som är en metod att på ett konstlat sätt öka priserna över den nivå som de skulle ha uppnått under normala konkurrensförhållanden, möter per definition på motstånd hos kunderna.
(276) Att en verkställighetsmekanism saknas begränsar inte överträdelsens allvar. Även om kartellavtalet hade karaktären av ett avtal baserat på förtroende, var det tydligt att man förväntade sig att kartellmedlemmarna strikt skulle följa sina marknadsandelar och ett tämligen sofistikerat system inrättades, via branschorganisationer som efterträdde varandra, för att möjliggöra en ömsesidig kontroll av varje medlems beteende på marknaden. Det faktum att efterlevnaden av försäljningskvoterna endast uppnåddes genom påtryckningar på medlemmarna under kartellmötena medger inte att man kan dra slutsatsen att överträdelsen var mindre allvarlig.
(277) Slutligen påverkas inte slutsatsen om att kartellavtalet i fråga var av en mycket allvarlig art av det faktum att kundtilldelningen endast har skett sporadiskt eller i själva verket endast när det gäller en enda kund. Vidare finns det bevis på att kundtilldelningen även ägde rum för andra kunder än Teknos. Exempelvis visar anteckningar från Waardals, såsom nämns i skäl 122, att tilldelning av kunder och möjligheten att sälja till Jotun diskuterades på detta möte. Vidare avslöjar handskrivna anteckningar från kartellmötet den 19 januari 1998, enligt skäl 180, att små kunder liksom International Paint tilldelades James Brown.
(278) Kommissionen anser därför att den aktuella överträdelsen till sin art utgör en mycket allvarlig överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.
Överträdelsens faktiska påverkan på zinkfosfatmarknaden inom EES
(279) Det konkurrensbegränsande avtalets faktiska påverkan på marknaden kan inte alltid mätas på ett tillförlitligt sätt. När det gäller hemliga överenskommelser som bl.a. består av ett samarbete om en strategi för högre prissättning gör det faktum att ett antal externa faktorer samtidigt kan ha påverkat prisutvecklingen för produkten att det är extremt svårt att dra slutsatser om den relativa betydelsen för alla möjliga orsakssamband.
(280) I vilket fall som helst beror den verkliga påverkan av en rad avtal på marknaden först och främst på om dessa överenskommelser genomfördes och därefter om genomförandet av dessa överenskommelser påverkade marknaden.
(281) I den mån som dessa avtal genomfördes har kommissionen goda grunder att anse att detta hade en verklig påverkan på marknaden. Det finns inget behov av att i detalj kvantifiera omfattningen för denna verkliga påverkan när detta inte är möjligt med hänsyn till omständigheterna i fråga.
(282) Så långt som möjligt skiljer man mellan frågan om genomförandet av avtalen och frågan om deras verkliga påverkan på marknaden. Likväl finns det en viss överlappning mellan bevisen som används för att dra slutsatser om dessa två frågor.
Genomförandet av det olagliga systemet
(283) De kartellavtal som behandlas ovan genomfördes noggrant.
(284) Från den 9 augusti 1994 och framåt (den dag då marknadsandelarna tilldelades) och vid varje efterföljande kartellmöte redovisades den verkliga försäljningen för respektive bolag och jämfördes med de kvoter som man ursprungligen hade kommit överens om. På det första mötet varje år uppdaterades den årliga marknadsandelen för den europeiska marknaden som tilldelats respektive kartellmedlem.
(285) Prisnivåer diskuterades vid varje kartellmöte, varvid ett pris per ton fastställdes i den lokala valutan för varje relevant territorium. I början fastställdes ett pris för varje land men senare omvandlades priset i tyska mark, som hade fastställt för Tyskland, helt enkelt till respektive valuta. Trident bekräftade att den interna prislistan återspeglade det pris som man kommit överens om vid det senaste kartellmötet.
(286) Tilldelning av åtminstone en kund genomfördes. Kontot för det finska företaget Teknos delades i själva verket av kartellmedlemmarna (jämför skäl 277).
(287) Parterna utformade och tillämpade ett detaljerat rapporterings- och övervakningssystem för att se till att kvoterna genomfördes. Graden av efterlevnad för varje enskilt företag övervakades regelbundet.
Överträdelsens påverkan på zinkfosfatmarknaden
(288) Med hänsyn till det föregående och mot bakgrund av de insatser som varje deltagare gjorde i organiseringen av kartellen kan effektiviteten i det praktiska genomförandet inte ifrågasättas.
(289) Kommissionen anser att den överträdelse som företagen begick, vilken under den period som omfattas av detta beslut omfattade 90 % av marknaden inom hela EES, hade en verklig påverkan på denna marknad, eftersom den noggrant genomfördes. Eftersom överenskommelserna särskilt syftade till att begränsa försäljningskvantiteterna och höja priserna till en nivå som var högre än den annars skulle ha varit och begränsa försäljningen till vissa kunder, måste de ha ändrat det normala mönstret för marknadsbeteendet och därför haft en verklig påverkan på marknaden.
(290) Britannia och Trident hävdar dock att överträdelsen hade en mycket begränsad påverkan på marknaden eftersom kartellmedlemmarna inte respekterade överenskommelsen om uppdelning av marknaden.
(291) Underlåtenheten att följa de överenskomna priserna framförs även av Britannia, Heubach, SNCZ, Trident och Waardals. Alla hävdar att det inte fanns någon påverkan på marknaden eftersom de fastställda priserna inte respekterades och att konkurrens fortsatte att råda. Waardals uppger särskilt att dess priskrig med Britannia (senare Trident) aldrig riktigt tog slut.
(292) Britannia, Heubach och Trident hävdar att fastställandet av priser för zinkfosfat till stor del var beroende av prisvariationerna för zinkmetall, som används som råvara vid tillverkning av zinkfosfat. Eftersom råvaran motsvarar ungefär 50 % av försäljningspriset skulle den kraftiga prisvariationen för zinkmetall gjort det omöjligt att på ett konstlat sätt öka försäljningsmarginalen.
(293) Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ och Trident hävdar att deras kunder, som i huvudsak är multinationella företag, har ett stort marknadsinflytande. Detta hade efter vad som påstås en "skyddande effekt" på priserna, vilket gjorde en höjning praktiskt taget omöjlig.
(294) Trident hävdar vidare att växelkursförändringar kan ha hindrat kontrollen av priserna.
(295) Heubach påstår att överträdelsen inte hade någon påverkan på slutkunderna eftersom zinkfosfat endast utgör en obetydlig ingrediens i färger.
(296) Slutligen hävdar SNCZ att den potentiella utbytbarheten för zinkfosfat med andra produkter visar att överträdelsen inte hade någon verklig påverkan.
(297) Alla dess argument måste tillbakavisas. Det faktum att de resultat som kartellmedlemmarna strävade efter inte helt uppnåddes bevisar inte på något sätt att genomförandet av kartellavtalen inte hade någon effekt på marknaden. Särskilt bevisas inte den potentiella utbytbarheten för zinkfosfat med andra produkter. SNCZ hänvisar endast till det faktum att en kund skulle ha kunnat ersätta zinkfosfat med kalciumfosfat, men detta påstående stöds inte av några konkreta faktorer. SNCZ bekräftar till och med samtidigt att även om användningen av kalciumfosfat är under utveckling "används det fortfarande i relativt små mängder"(185).
(298) Slutligen är det otänkbart att parterna gång på gång skulle ha kommit överens om att träffas på platser runt om i världen för att tilldela försäljningskvoter, fastställa priser och tilldela kunder under en sådan lång period, bl.a. med hänsyn till de därmed förbundna riskerna, om de hade upplevt att kartellen inte hade någon, eller endast begränsad, påverkan på zinkfosfatmarknaden.
Den relevanta geografiska marknadens omfattning
(299) Kartellen omfattade hela EES, där nästan varenda del påverkades av den hemliga överenskommelsen. Vid bedömningen av överträdelsens allvar anser kommissionen därför att hela EES har påverkats av kartellen.
Kommissionens slutsats om överträdelsens allvar
(300) Med hänsyn till arten av det beteende som undersökts, dess verkliga påverkan på zinkfosfatmarknaden och det faktum att det omfattade nästan hela den gemensamma marknaden och, efter inrättandet, hela EES anser kommissionen att företagen som berörs av detta beslut har begått en överträdelse av artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet som var mycket allvarlig.
(301) Britannia, Heubach, SNCZ, Trident och Waardals hävdar i sina svar att produktmarknaden är väldigt liten, med ett årligt värde på ungefär 15-16 miljoner euro. Britannia hävdar särskilt att överträdelsen i detta hänseende bör betraktas som allvarlig och inte mycket allvarlig.
(302) Kommissionen understryker att en klar distinktion måste göras mellan frågan om produktmarknadens storlek och överträdelsens faktiska påverkan på denna produktmarknad. Kommissionen har inte för vana att betrakta storleken på produktmarknaden som en relevant faktor för att bedöma överträdelsens allvar.
(303) Likväl kommer kommissionen att, utan att det gör överträdelsen mindre allvarlig, i detta fall ta hänsyn till att produktmarknaden är liten.
Olika behandling
(304) Även om överträdelsen utgör en mycket allvarlig överträdelse har kommissionen möjlighet att behandla företag olika och ta hänsyn till den ekonomiska kapacitet som de olika företagen har att allvarligt skada konkurrensen och fastställa böterna på en nivå som är tillräckligt avskräckande.
(305) I detta ärende, som berör flera företag, kommer det att vara nödvändigt att vid fastställandet av grundbeloppet för böterna ta hänsyn till betydelsen av varje enskilt företags beteende och detta beteendes faktiska påverkan på konkurrensen.
(306) I detta syfte kan företagen delas in i två kategorier i enlighet med deras relativa betydelse på den berörda marknaden.
(307) Kommissionen anser att det i detta fall är lämpligt att som grund för bedömningen av ett företags relativa betydelse på den berörda marknaden ta företagets produktomsättning inom hela EES. Jämförelsen har gjorts på grundval av produktomsättningen inom EES under det sista år då överträdelsen pågick.
(308) Det framgår mycket tydligt av tabellen vid skäl 50 och enligt den information som kommissionen har tillgång till att Britannia (före den 15 mars 1997), Trident (från mars 1997 och framåt), Heubach, SNCZ och Waardals var de största producenterna av zinkfosfat inom EES, med tämligen lika marknadsandelar, över eller omkring [...]* %. De kommer därför att placeras i den första kategorin. James Brown som har en betydligt mindre marknadsandel på EES-marknaden kommer att placeras i den andra kategorin.
(309) På grundval av ovanstående är den lämpliga utgångspunkten för böter som bygger på den relativa betydelsen på den berörda marknaden följande för varje kategori:
- Britannia, Heubach, SNCZ, Trident och Waardals: 3 miljoner euro.
- James M. Brown: 750000 euro.
Överträdelsens varaktighet
(310) Som tidigare nämnts i skälen 225-229 anser kommissionen att Heubach, James Brown, SNCZ och Waardals överträdde artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet från den 24 mars 1994 till den 13 maj 1998. De begick en överträdelse med medellång varaktighet på fyra år och en månad. Den utgångspunkt för böterna som fastställts på grund av överträdelsens allvar höjs därför med 40 % för varje företag.
(311) Britannia överträdde artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet mellan den 24 mars 1994 och den 15 mars 1997. Britannia begick en överträdelse med medellång varaktighet på två år och elva månader. Den utgångspunkt för böterna som fastställts på grund av överträdelsens allvar höjs därför med 25 %.
(312) Trident överträdde artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet mellan den 15 mars 1997 och den 13 maj 1998. Trident begick en överträdelse med medellång varaktighet på ett år och en månad. Den utgångspunkt för böterna som fastställts på grund av överträdelsens allvar höjs därför med 10 %.
Slutsats om grundbeloppen
(313) Kommissionen fastställer därmed grundbeloppet för böterna enligt följande:
- Britannia: 3,75 miljoner euro.
- Heubach: 4,2 miljoner euro.
- James Brown: 1,05 miljoner euro.
- SNCZ: 4,2 miljoner euro.
- Trident: 3,3 miljoner euro.
- Waardals: 4,2 miljoner euro.
2.3.2.3 Försvårande omständigheter
Ledarens, eller anstiftarens, roll i överträdelsen
(314) Kommissionen har kännedom om vissa faktorer som pekar på att vissa av parterna som omfattas av detta beslut tog initiativ till att starta kartellen.
(315) Som tidigare nämnts i skäl 79 verkar det som att Pasminco Europe-ISC Alloys, föregångaren till Britannia, redan så tidigt som 1980 föreslog att man skulle upprätta konkurrensbegränsande prisöverenskommelser på zinkfosfatmarknaden. Det förefaller också, som framgår av skäl 84, som om Pasminco Europe-ISC Alloys, var initiativtagaren till det första mötet i oktober 1993, vars syfte var att avsluta priskriget och bringa ordning på marknaden.
(316) Å andra sidan tillstår en anställd på Waardals, i en skriftlig mötesrapport i slutet av 1991, att han sa till SNCZ:s styrelseordförande "att en frivillig minskning av produktionskvantiteterna, enligt [hans] mening, var det enda sättet att uppnå stabilitet på marknaden - och därmed bättre priser"(186).
(317) I samma handling rapporteras att SNCZ:s styrelseordförande då skulle ha antytt att han skulle "ta initiativ till ett möte med de andra producenterna"(187).
(318) Waardals hävdar å sin sida att de kontaktades av Heubachs verkställande direktör i början av 1994 och att den senare bjöd in representanter för Waardals till London för ett informellt möte (kartellmötet den 24 mars 1994) för att tala om zinkfosfat. Waardals nämner att "inbjudan skedde också på uppdrag av Britannia"(188).
(319) Mot bakgrund av det ovanstående anser kommissionen att kartellen var ett gemensamt initiativ från de flesta konkurrenterna i zinkfosfatsektorn och att därför ingen särskild kartelledare kan identifieras.
2.3.2.4 Förmildrande omständigheter
En uteslutande passiv roll, eller "följa John"-roll, i överträdelsen
(320) James Brown hävdar att företaget "utgjorde en mycket liten producent som kontaktades och övertalades att gå med i branschorganisationen" och att kommissionen bör ha i åtanke "den självklara konsekvensen om [man] inte hade gjort så"(189). James Brown har dock inte försett kommissionen med några bevis som visar att de var utsatta för påtryckningar eller tvång från några av de andra kartellmedlemmarna.
(321) Kommissionen har likaledes inga skäl att anta att James Brown spelade en passiv roll eller "följa John"-roll i överträdelsen. James Brown deltog i de allra flesta kartellmötena som har identifierats och tog direkt och aktiv del i överträdelsen.
(322) Exempelvis organiserade James Brown den 9 januari 1995 ett möte i Manchester med Britannia och Waardals i ett försök att förbättra relationerna mellan de två företagen, vilka ofta var i konflikt med varandra på kartellmötena. Som redan beskrivits i skäl 118 försökte James Brown övertala Waardals att sluta inrikta sig på kunder i Förenade kungariket med hjälp av låga priser samtidigt som Britannia skulle begränsa sin verksamhet i Skandinavien. Detta har James Brown inte bestridit.
(323) Kommissionen drar därför slutsatsen att James Brown inte befinner sig i ett sådant läge att det kan beviljas en nedsättning av bötesbeloppet med hänsyn till sin påstådda enbart passiva "följa John"-roll i kartellen.
Företagen har inte i praktiken tillämpat avtal som utgör överträdelsen
(324) Som redan nämnts i skälen 290-298 hävdar Britannia, Heubach, SNCZ, Trident och Waardals att de inte fullt ut deltog i kartellavtalen, särskilt när det gäller de fastställda minimipriserna, som efter vad som påstås sällan iakttogs.
(325) SNCZ hävdar att de under hela tiden behöll ett viss "manöverutrymme" i kartellen och uppger att de med avsikt underskattade försäljningssiffrorna som rapporterades till branschorganisationen med ungefär 15 %(190).
(326) Trident uppger att de å sin sida från början av sin verksamhet den 15 mars 1997 (efter fullföljandet av företagsledningens uppköp) utvecklade en ny strategi för att öka försäljningen och inte längre hindrades av kartellavtalen.
(327) Som diskuterats ovan kan kommissionen inte betrakta detta som någon förmildrande omständighet, inte ens mot bakgrund av hypotesen att parterna i kartellen inte alltid debiterade de minimipriser som de hade kommit överens om. Det är karakteristiskt för en kartell att dess medlemmar inte till fullo litar på varandra. Om man antar, för diskussionens skull, att vissa företag sålde under det rekommenderade priset, belyser det bara envars villighet att maximera den vinst som uppnås med det olagliga avtalet.
(328) Det faktum att SNCZ rapporterade "falska" siffror till branschorganisationen som ansvarade för att samla in försäljningsdata, eller att Trident inte längre kände sig begränsat av avtalet efter mars 1997 kan inte betraktas som förmildrande omständigheter. Såsom förstainstansrätten påpekade i Cascades-målet: "Ett företag som trots samverkan med sina konkurrenter för en mer eller mindre oberoende politik på marknaden kan helt enkelt försöka att utnyttja överenskommelsen för egen vinning"(191).
Andra förmildrande omständigheter
(329) Trident hävdar att det inte har gjort någon betydande vinst på sin inblandning i kartellen och att detta bör utgöra en förmildrande omständighet.
(330) Kommissionen anser inte att vare sig den omständighet att ett företag inte dragit någon nytta av en kartell eller att det lidit ekonomisk skada till följd av deltagande i en kartell utgör en förmildrande omständighet vid beräkningen av böterna. Tridents argument måste därför tillbakavisas.
(331) Britannia och Trident hävdar att de har infört interna program för efterlevnad av konkurrensreglerna och att hänsyn skall tas till detta som en förmildrande omständighet.
(332) Kommissionen välkomnar att de ovan nämnda företagen har infört interna program för efterlevnad av konkurrensreglerna. Dessa kan dock i egenskap av förebyggande åtgärder inte användas för att befria kommissionen från dess skyldighet att bestraffa överträdelsen av konkurrensreglerna som Britannia och Trident tidigare gjort sig skyldiga till.
(333) Heubach hävdar att zinkfosfat kan skada människors hälsa och miljön om det inte hanteras på ett korrekt sätt och att zinkfosfatproducenterna i detta avseende måste följa ett stort antal lagar. Företaget uppger vidare att detta leder till mycket ofta förekommande, legitima kontakter mellan konkurrenterna på marknaden som skulle kunna leda till att "steget mot olagliga kontakter lätt kan tas"(192).
(334) Kommissionen måste med kraft tillbakavisa detta argument. Det faktum att industrin har en skyldighet att följa lagstiftningen när det gäller hanteringen av en viss produkt kan på intet sätt befria de företag som bedriver verksamhet på marknaden från skyldigheten att strikt följa de existerande konkurrensreglerna.
(335) Trident uppger slutligen att de endast deltog i överträdelsen mellan mars 1997 och maj 1998 och att deras deltagande därför hade en obetydlig inverkan på kartellen och marknaden.
(336) Kommissionen måste tillbakavisa detta argument. För det första deltog Trident under perioden i fråga aktivt i kartellen och kartellmötena som en fullvärdig medlem. För det andra tas, i vederbörlig ordning, hänsyn till överträdelsens varaktighet vid beräkningen av bötesbeloppet och varaktigheten kan inte i något fall tolkas som en förmildrande omständighet.
2.3.2.5 Särskilt ekonomiskt sammanhang
(337) Heubach, SNCZ och Trident hävdar att kommissionen bör ta hänsyn till den dåliga ekonomiska situation som rådde vid överträdelsen när det gäller fastställandet av de bötesbelopp som skall åläggas.
(338) Heubach hävdar att zinkfosfatmarknaden är en fullt utvecklad marknad i en kritisk situation och att producenterna ofta konfronteras med billiga importer från Asien, Central- och Östeuropa(193) och Australien. Heubach, Trident och SNCZ uppger också att de kraftiga prisfluktuationerna för zinkmetall, kombinerade med de multinationella kundernas marknadsinflytande gör situationen ännu mer kritisk, särskilt eftersom kalciumfosfat i ökad grad tenderar att konkurrera med zinkfosfat som en ersättningsprodukt. Heubach och Trident konstaterar att [...]* och Heubach hävdar att kommissionen bör ta hänsyn till detta på samma sätt som i beslut 98/247/EKSG (Alloy Surcharge)(194).
(339) Kommissionen godtar att den ekonomiska situation som rådde vid överträdelsen var besvärlig, mot bakgrund av att marknaden var fullt utvecklad och starkt beroende av priset på zinkmetall och kundernas marknadsinflytande.
(340) Likväl anser kommissionen att en del av dessa faktorer inte skall överskattas. För det första är importen från tredje länder, enligt Waardals förklaring, fortfarande begränsad, särskilt på grund av fraktkostnaderna, och produktkvaliteten är betydligt lägre(195). För det andra utgör prisfluktuationerna för zinkmetall under överträdelseperioden inte nödvändigtvis ett relevant argument eftersom den kraftiga prisökningen för zinkmetall endast skedde under 1997, medan kartellen verkade från 1994 och framåt.
(341) Argumentet som hör samman med den dåliga ekonomiska situationen måste därför tillbakavisas.
2.3.2.6 Specifika särdrag hos företagen i fråga
(342) Alla mottagare av detta beslut hävdar att de är mycket små företag och att kommissionen bör ta hänsyn till detta vid fastställandet av bötesbeloppen.
(343) Kommissionen tillbakavisar detta argument. Det faktum att mottagarna av detta beslut är små eller medelstora företag befriar inte dem från skyldigheten att strikt följa konkurrensreglerna. Att inrätta en kartell kan under inga omständigheter betraktas som ett legitimt sätt att kompensera för svårigheten att göra affärer med kunder som har ett stort marknadsinflytande.
Slutsatser om bötesbeloppen före en eventuell tillämpning av kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden
(344) Kommissionen fastställer därför bötesbeloppen före en eventuell tillämpning av meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter till följande:
- Britannia: 3,75 miljoner euro.
- Heubach: 4,2 miljoner euro.
- James Brown: 1,05 miljoner euro.
- SNCZ: 4,2 miljoner euro.
- Trident: 3,3 miljoner euro.
- Waardals: 4,2 miljoner euro.
(345) Eftersom de slutliga beloppen som beräknas enligt ovanstående metod inte i något fall får överstiga 10 % av parternas globala omsättning (enligt vad som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17) kommer bötesbeloppen att fastställas enligt följande, så att den tillåtna gränsen inte överskrids:
- Britannia: 3,75 miljoner euro(196).
- Heubach: 4,2 miljoner euro.
- James Brown: 1,05 miljoner euro.
- SNCZ: 1,7 miljoner euro.
- Trident: 3,3 miljoner euro.
- Waardals: 700000 euro.
2.3.2.7 Tillämpning av meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter
(346) Vissa av de företag som detta beslut gäller har samarbetat med kommissionen i olika skeden av undersökningen av överträdelsen i syfte att åtnjuta den förmånliga behandling som beskrivs i kommissionens meddelande. För att tillmötesgå företagens rättmätiga förväntningar i fråga om befrielse från eller nedsättning av böter på grundval av deras samarbete, undersöker kommissionen i följande avsnitt om parterna uppfyller villkoren i meddelandet.
Möjlighet att inge en ansökan enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter
(347) Britannia och James Brown hävdar att de inte har informerats om förfarandena innan de mottog meddelandet om invändningar. I detta avseende hävdar de att de inte har haft möjlighet att inge en ansökan enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter.
(348) Detta argument måste tillbakavisas. Det faktum att vissa av mottagarna av detta beslut var utsatta för undersökningar på plats eller fick en begäran om upplysningar från kommissionen gav dem inga fördelar, inte heller hindrade det Britannias eller James Browns rätt till försvar. Inspektioner och en begäran om upplysningar utgör undersökningsteg som, som sådana, inte är tänkta att utgöra någon särskild förutsättning för tillvaratagandet av företagets rätt till försvar.
(349) Britannia hävdar också att det inte kunde ha varit medveten om överträdelsen eftersom alla personer som var inblandade i överträdelsen vid den tidpunkt då Britannia deltog i kartellen hade överförts till Trident som ett resultat av företagsledningens uppköp av företaget.
(350) Detta argument måste likaså tillbakavisas. Precis som Britannia med rätta påpekar i sitt svar på meddelandet om invändningar är målet med meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter att uppmuntra företag som är inblandade i kartellverksamheter att träda fram och samarbeta på frivillig grund. Argumentet om att företaget inte längre var medvetet om överträdelsen befriar det inte från ansvar. Medan företaget aktivt deltog i kartellen hade Britannia alla möjligheter att inge en ansökan enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter.
Befrielse från böter eller en mycket betydande nedsättning av bötesbeloppet (avsnitt B)
(351) Under undersökningarna som utfördes den 13-14 maj 1998 enligt artikel 14.2 i förordning nr 17 samlade kommissionen och ESA in tillräckligt med information för att säkerställa bevis för att zinkfosfatkartellen existerade.
(352) Ingen av mottagarna av detta beslut uppfyller villkor b i avsnitt B i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter, som därför inte är tillämpligt.
Betydande nedsättning av böter (avsnitt C)
(353) Som nämnts ovan samlade kommissionen in avgörande bevis på kartellens existens innan något företag ingav någon ansökan enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter. Ingen av mottagarna av detta beslut uppfyller villkor b i avsnitt B i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter. Avsnitt C i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter är därför inte tillämpligt.
Väsentlig nedsättning av böter (avsnitt D)
Waardals
(354) Waardals kontaktade kommissionen den 17 juli 1998 och meddelade sin avsikt att till fullo samarbeta med kommissionen enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter. Vid ett möte den 2 september 1998 gav Waardals kommissionen en detaljerad muntlig redogörelse om kartellens verksamhet. Kommissionen skickade utkastet till mötesprotokollet till Waardals. Protokollets innehåll bekräftades slutligen genom en skriftlig förklaring från Waardals den 3 december 1999.
(355) Waardals redogörelse om kartellen, som bl.a. omfattade en förteckning över de kartellmöten som ägde rum mellan 1994 och 1998, gjorde det möjligt för kommissionen att skapa sig en tydligare bild av kartellens historia och mekanismer och tolka de dokument som man hade tillgång till på ett tillförlitligare sätt. Waardals förklaringar gjorde det möjligt för kommissionen att skicka mycket detaljerade förfrågningar om information till de andra kartellmedlemmarna.
(356) Mot bakgrund av det ovanstående drar kommissionen slutsatsen att Waardals uppfyller villkoren som anges i avsnitt D.2 första strecksatsen i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter och beviljar Waardals en nedsättning med 50 % av det bötesbelopp som det skulle ha ålagts om företaget inte hade samarbetat med kommissionen.
Trident
(357) Det var först efter att företaget hade fått den första begäran om upplysningar från kommissionen, daterad den 5 mars 1999, som Trident informerade kommissionen, via en skrivelse av den 12 april 1999, om sin avsikt att till fullo samarbeta med undersökningen enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter. Trident försåg kommissionen med ett skriftligt uttalande med en detaljerad redogörelse om kartellen samt en rad handlingar som gällde ärendet.
(358) Kommissionen medger att uttalandet och handlingarna från Trident gjorde det möjligt för kommissionen att dubbelkontrollera den information som man hade tillgång till och få en klarare bild av vissa sakliga aspekter på kartellen. Kommissionen noterar dock att Trident tog kontakt med kommissionen först efter det att företaget hade mottagit en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17, som skickades den 5 mars 1999. Denna motvilja att spontant ge sig till känna för kommissionen, och innan några ytterligare undersökningsåtgärder hade vidtagits, kommer att beaktas. Kommissionen noterar också att åtminstone en av handlingarna som tillhandahållits enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter de facto motsvarar den typ av information som Trident ombads förse kommissionen med som svar på begäran om upplysningar av den 5 mars 1999 enligt förordning nr 17(197).
(359) Mot bakgrund av det ovanstående drar kommissionen slutsatsen att Trident uppfyller villkoren som anges i avsnitt D.2 första strecksatsen i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter och beviljar Trident en nedsättning med 40 % av det bötesbelopp som företaget skulle ha ålagts om det inte hade samarbetat med kommissionen.
Britannia, Heubach, SNCZ
(360) Britannia, Heubach och SNCZ uppgav i sina skriftliga svar på meddelandet om invändningar att de inte på något avgörande sätt bestred de fakta som angavs i det sistnämnda.
(361) Britannia hävdar att "Trident har samarbetat med kommissionen i fråga om den affärsverksamhet som bedrevs av [Britannia] och därefter av Trident i sin helhet och därför borde [Britannia] kunna dra nytta av detta samarbete och åtminstone åtnjuta samma nedsättning av bötesbeloppet som Trident har beviljats"(198). Trident framför för sin del samma argument och uppger att en eventuell nedsättning av bötesbeloppet som beror på dess samarbete också bör komma Britannia till godo eftersom Tridents samarbete också gällde den period som Britannia var verksamt på zinkfosfatmarknaden(199).
(362) Kommissionen måste tillbakavisa detta argument. Det faktum att Trident lämnade information till kommissionen om Britannias inblandning i kartellen gör inte att Britannia har rätt att göra anspråk på att gynnas av samma nedsättning av bötesbeloppet som Trident. Som redan nämnts hade Britannia möjlighet att när som helst inge en ansökan enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter, men gjorde inte så.
(363) Britannia, Heubach och SNCZ kommer därför att beviljas en nedsättning av bötesbeloppet med 10 %, i enlighet med avsnitt D.2 andra strecksatsen i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter.
James Brown
(364) Det framgår inte klart från skriftväxlingen med James Brown om de bestrider de fakta som anges i meddelandet om invändningar eller ej. Likväl drar kommissionen från en noggrann genomläsning av korrespondensen slutsatsen att svaren från James Brown antyder att företaget i själva verket inte bestrider de fakta som anges i meddelandet om invändningar.
(365) James Brown kommer därför att beviljas en nedsättning av bötesbeloppet med 10 %, i enlighet med avsnitt D.2 andra strecksatsen i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter.
Slutsats om tillämpningen av meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter
(366) Med hänsyn till deras samarbetsvilja och mot bakgrund av de villkor som fastställs i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter beviljar kommissionen de företag som omfattas av detta beslut följande nedsättning av bötesbeloppen:
- Waardals: nedsättning med 50 %
- Trident: nedsättning med 40 %
- Britannia: nedsättning med 10 %
- Heubach: nedsättning med 10 %
- James Brown: nedsättning med 10 %
- SNCZ: nedsättning med 10 %
2.3.2.8 Betalningsförmåga
(367) [...]*(200).
(368) [...]*.
(369) [...]*.
2.3.2.9 De slutliga bötesbeloppen i detta ärende:
(370) Sammanfattningsvis fastställs de böter som skall åläggas företagen enligt artikel 15.2 a i förordning nr 17 till följande belopp:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited: 3,37 miljoner euro
- Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG: 3,78 miljoner euro
- James M. Brown Limited: 940000 euro
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA: 1,53 miljoner euro
- Trident Alloys Limited: 1,98 miljoner euro
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: 350000 euro
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Britannia Alloys & Chemicals Limited, Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG, James M. Brown Ltd, Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA, Trident Alloys Ltd. och Waardals Kjemiske Fabrikker A/S har överträtt bestämmelserna i artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet genom att ha deltagit i ett fortlöpande avtal och/eller samordnat förfarande inom zinkfosfatsektorn.
Överträdelsen pågick enligt följande:
a) När det gäller Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG, James M. Brown Limited, Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA och Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: från 24 mars 1994 till 13 maj 1998.
b) När det gäller Britannia Alloys & Chemicals Limited: från 24 mars 1994 till 15 mars 1998.
c) När det gäller Trident Alloys Limited: från 15 mars 1997 till 13 maj 1998.
Artikel 2
De i artikel 1 angivna företagen skall omedelbart upphöra med den nämnda överträdelsen om de inte redan har gjort det.
De skall avstå från all eventuell upprepning av sådana handlingar och beteenden som avses i artikel 1 och från alla åtgärder som kan ha samma eller ett liknande syfte eller effekt.
Artikel 3
För de överträdelser som anges i artikel 1 åläggs de nedan angivna företagen härmed följande böter:
a) Britannia Alloys and Chemicals Limited: 3,37 miljoner euro
b) Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG: 3,78 miljoner euro
c) James M. Brown Limited: 940000 euro
d) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA: 1,53 miljoner euro
e) Trident Alloys Limited: 1,98 miljoner euro
f) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: 350000 euro
Artikel 4
För de överträdelser som anges i artikel 1 åläggs de nedan angivna företagen härmed följande böter:
Konto nr 642-0029000-95
Europeiska kommissionen
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA)
SWIFT-kod: BBVABEBB - IBAN-kod: BE 76 6420 0290 0095
Avenue des Arts, 43
B-1040 Bryssel
Efter tre månader börjar ränta automatiskt att löpa enligt den räntesats som Europeiska centralbanken tillämpar för sina huvudsakliga refinansieringstransaktioner den första arbetsdagen i den månad då detta beslut antas, plus 3,50 procentenheter, dvs. 6,77 %.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till
a) Britannia Alloys & Chemicals Limited Botany Road,
Northfleet,
Gravesend,
Kent DA 11 9BG Förenade kungariket
b) Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG Heubachstrasse 7, D - 38685 Langelsheim Tyskland
c) James M. Brown Limited Napier Street,
Fenton,
Stoke-on-Trent,
Staffordshire ST4 4NX Förenade kungariket
d) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA F - 59111 Bouchain Frankrike
e) Trident Alloys Limited Alloys House
Willenhall Lane,
Bloxwich,
Wallsall
West Midlands WS3 2XW
Förenade kungariket
f) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S Strandgaten 223, N - 5004 Bergen Norge
Detta beslut är verkställbart enligt artikel 256 i EG-fördraget.
Utfärdat i Bryssel den 11 december 2001.