KOMMISSIONENS BESLUT
av den 14 juli 2004
om det statliga stöd som har beviljats av Tyskland till förmån för MobilCom AG
[delgivet med nr C(2004) 2641]
(Endast den tyska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2005/346/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR BESLUTAT FÖLJANDE
med beaktande av Fördraget om grundandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2, strecksats 1 i detta,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (1), särskilt artikel 7.3 och 7.4 i denna,
efter det att medlemsstaten och andra berörda parter har givits tillfälle att yttra sig i enlighet med ovanstående bestämmelser (2) och med beaktande av de synpunkter som därvid lämnats, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 18 oktober 2002 informerade Tyskland kommissionen om beviljandet av s.k. undsättningsstöd som hade beviljats MobilCom AG (nedan kallat ”MobilCom”) i form av en statlig garanti för ett lån på 50 miljoner euro som hade beviljats av den statliga banken Kreditanstalt für Wiederaufbau (nedan kallad KfW). Lånet hade betalats ut den 19 september 2002.
(2)
Genom skrivelser av den 21 och 30 oktober 2002 begärde kommissionen ytterligare upplysningar, som lämnades i skrivelser från Tyskland den 23 oktober 2002, diarieförda den 23 och 24 oktober 2002, respektive från den 5 november 2002, diarieförd den 5 november 2002.
(3)
Genom en skrivelse av den 27 november 2002, diarieförd den 28 november 2002, meddelade Tyskland att man hade beviljat ytterligare en statlig garanti på 80 % av ett nytt lån på 112 miljoner euro. Den 10 december 2002 ägde ett möte rum mellan företrädare för kommissionen och Tyskland.
(4)
Genom en skrivelse av den 21 januari 2003 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att godkänna lånegarantin på 50 miljoner euro som undsättningsstöd på grundval av artikel 87.3 c i EG-fördraget och gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (3).
(5)
I samma skrivelse underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende den 80-procentiga garantin för lånet på 112 miljoner euro.
(6)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen anmodade alla berörda parter att inkomma med synpunkter.
(7)
Genom en skrivelse av den 24 februari 2003, diarieförd den 25 och 26 februari 2003, yttrade sig Tyskland om kommissionens beslut att inleda förfarandet.
(8)
Med en skrivelse av den 14 mars 2003, diarieförd den 14 mars 2003, lämnade kommissionen ytterligare upplysningar till kommissionen. Samtidigt tillkännagav Tyskland sin avsikt att fram till slutet av år 2007 förlänga de statliga garantierna för de båda kreditlinjerna på 50 respektive 112 miljoner euro som hade beviljats MobilCom. Tyskland meddelade dessutom att 88,3 miljoner euro av det andra lånet redan hade betalats ut till företaget.
(9)
Genom en skrivelse av den 10 april 2003 bad kommissionen om ytterligare information om den planerade förlängningen av de statliga garantierna, information som Tyskland lämnade med en skrivelse av den 9 maj 2003, diarieförd den 12 maj 2003. Ytterligare information tillhandahölls av Tyskland med en skrivelse av den 21 maj 2003, diarieförd den 21 maj 2003.
(10)
I en skrivelse av den 3 juni 2003, diarieförd den 4 juni 2003, yttrade sig MobilCom om förfarandet.
(11)
Kommissionen underrättade Tyskland genom en skrivelse av den 9 juli 2003 om sin avsikt att utvidga det pågående förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget till att även omfatta den planerade förlängningen av lånegarantierna fram till slutet av 2007.
(12)
Kommissionens beslut om att utvidga förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (5) .Kommissionen anmodade övriga berörda parter att inkomma med synpunkter.
(13)
Genom en skrivelse av den 1 september 2003, diarieförd den 2 september 2003, tog Tyskland ställning till utvidgningen av förfarandet. Kommissionen begärde ytterligare uppgifter med en skrivelse av den 9 september 2003. Tyskland svarade med en skrivelse av den 23 september 2003, diarieförd den 25 september 2003. Med den skrivelsen informerade Tyskland även kommissionen om att MobilCom den 22 september 2003 helt och hållet hade betalat tillbaka de utbetalda lånen, som hade varit täckta av statliga garantier, och att garantibevisen skulle lämnas tillbaka till förbundsstaten och delstaten Schleswig-Holstein av KfW (ledare av konsortiet).
(14)
Genom en skrivelse av den 5 november 2003, diarieförd den 6 november 2003, drog Tyskland tillbaka sin ansökan hos kommissionen om att godkänna en förlängning av garantierna fram till 2007, mot bakgrund av att lånen hade betalats tillbaka.
(15)
Genom skrivelser av den 25 september 2003, diarieförd den 25 september 2003 samt den 2 oktober 2003, registrerad den 6 oktober 2003, mottog kommissionen synpunkter från två konkurrenter till MobilCom om utvidgningen av förfarandet, vilka vidarebefordrades till Tyskland för ett ställningstagande. Tysklands svar inkom genom en skrivelse av den 5 november 2003, diarieförd den 6 november 2003.
(16)
Den 9 januari och den 21 januari 2004 ägde samtal rum mellan företrädare för förbundsregeringen, delstaten Schleswig-Holstein, företaget och kommissionen om frågan huruvida det krävs ytterligare åtgärder för att förhindra otillåtna snedvridningar av konkurrensen. Genom en skrivelse av den 13 februari 2004, diarieförd den 13 februari 2004, meddelade Tyskland kommissionen att MobilCom i princip var villigt att avstå från sin direktförsäljning via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom för en sjumånadersperiod. Med en skrivelse av den 16 februari 2004 bad kommissionen om klargöranden på vissa punkter. Som svar på en ytterligare skrivelse från kommissionen av den 26 mars 2004 förklarade Tyskland i skrivelser av den 2 respektive den 28 april 2004, likaledes diarieförda den 2 respektive den 28 april 2004, att man inte slutgiltigt kunde godkända stängningen av MobilComs onlinebutiker. Med en skrivelse av den 23 juni 2004, diarieförd den 24 juni 2004, lämnade Tyskland ytterligare information till kommissionen om MobilComs aktuella kundutveckling.
II. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA
1. MobilCom AG
(17)
MobilCom AG grundades 1991 av Gerhard Schmid som MobilCom Communikationstechnik GmbH. Företaget har sitt säte i Büdelsdorf, Rendsburg-Eckernförde, Schleswig-Holstein, ett stödområde enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget. Förutom huvudkontoret i Büdelsdorf har MobilCom flera filialer på olika platser i Tyskland (Kiel, Karlstein, Erfurt och Hallbergmoos).
(18)
MobilComs största aktieägare är för närvarande France Télécom med 28,3 % av aktierna. Resten av aktierna är spridda mellan många ägare.
(19)
MobilCom inledde sin affärsverksamhet som återförsäljare av ”andra generationens” (”2G”) mobiltelefontjänster med inriktning på bl.a. T-Mobile, Vodafone och E-Plus. Företaget börsintroducerades 1996 och upptogs 1997 som ett av de första företagen på Frankfurt-börsens nya marknad. I samband med att företaget startade med såväl verksamhet inom det tyska fasta telefonnätet som Internetförsäljning 1998 utökade MobilCom sina affärsområden. Företaget växte snabbt under mobiltelefonboomens stora tillväxtperiod.
(20)
Under åren 1997 till 2000 köpte MobilCom upp andra företag, bl. a. nätverkstjänsteföretaget Topnet och leverantören av mobiltelefontjänster Cellway samt DINO-Online, som vid denna tiden var den största tyskspråkiga sökmotorn på Internet. MobilCom utökade även sitt innehav med telekommunikationsföretaget TelePassport, tjänsteleverantören D Plus samt en majoritetspost i datorkedjan Comtech. År 1999 lanserade MobilCom även på Frankfurtbörsens Neuer Markt ett dotterbolag på Internet vid namn Freenet.de AG, den näst största onlinetjänsten i Tyskland.
(21)
År 2000 grundade MobilCom tillsammans med France Télécom det gemensamma företaget MobilCom Multimedia GmbH, med målet att komma i besittning av en UMTS-licens och därmed gå in på UMTS-marknaden. France Télécom bytte sin andel av det gemensamma företaget mot en aktiepost i MobilCom AG på 28,3 %, vilket gjorde att MobilCom förfogade över samtliga andelar i MobilCom Multimedia GmbH. För köpet av aktierna i MobilCom AG betalade France Télécom 7,3 miljarder euro. Den nödvändiga finansieringen från externa källor av UMTS-licensen skulle ställas till förfogande genom ett internationellt bankkonsortium. Grunden i det strategiska partnerskapet på UMTS-området utgjordes av ett samarbetsavtal (”Cooperation Framework Agreement”), som undertecknades av parterna i mars 2000.
(22)
I augusti 2000 förvärvade MobilCom Multimedia GmbH en UMTS-licens från förbundsregeringen för 8,4 miljarder euro. År 2001 slogs D Plus samman med Cellway i syfte att på bästa sätt anpassa försäljningsstrukturen till UMTS-verksamheten. Under samma år påbörjades arbetet med att bygga upp UMTS-nätet.
(23)
På mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet skulle MobilCom i och med inträdet på UMTS-marknaden utvecklas från en ren tjänsteleverantör till ett nätbaserat mobiltelefonföretag. (6)
(24)
Affärsområdet fasta nät/Internet omfattade dels taltelefoni, dels tillgång till Internet, som skulle säljas via dotterbolaget på Internet, Freenet.de AG, vars aktier till 76,1 % innehades av MobilCom. Inom området fasta nät hade MobilCom före krisen nästan 8 miljoner kunder, varav cirka 3,2 miljoner Internet-kunder.
(25)
MobilComs konsoliderade koncernomsättning för verksamhetsåret 2001 var 2,59 miljarder euro, vilket innebar en ökning med 10 % jämfört med året innan. 1,919 miljarder euro av omsättningen låg under mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet, 0,583 miljarder euro under området fasta nät/Internet och 88 miljoner euro under övrigt. På UMTS-området uppnåddes ingen omsättning eftersom detta fortfarande befann sig i uppbyggnadsskedet.
(26)
I slutet av året använde 5,01 miljoner kunder en mobiltelefon med anslutning till MobilCom, en ökning med 25 % gentemot 4 miljoner kunder året innan. MobilCom växte därmed på mobiltelefonområdet snabbare än marknaden, som 2001 steg med 17 %. Två tredjedelar av kundunderlaget utgjordes av avtalskunder, medan marknadsgenomsnittet låg på 44 %.
(27)
Den 31 juli 2002 sysselsatte MobilCom 5 175 personer inklusive anställda med tidsbegränsade avtal. Detta motsvarade 4 463 heltidsanställda.
2. Mobiltelefonmarknaden
(28)
Efter omstruktureringen kommer MobilCom att koncentrera sin verksamhet på mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet. Före krisen hade MobilCom även verksamhet på UMTS-området och området för fasta nät/Internet.
(29)
Enligt uppgifter från Tyskland och att döma av den marknadsundersökning som överlämnades tillsammans med omstruktureringsplanen är marknaden för mobiltelefontjänster ett delsegment inom marknaden för telekommunikationstjänster, som även omfattar anslutning till fasta nät, kabel-TV, betal-TV, Carrier-Geschäft och annat. Marknaden för mobila telekommunikationstjänster (”marknaden för mobiltelefontjänster”) bör betraktas som en självständig marknad i förhållande till marknaderna för andra telekommunikationstjänster, eftersom produkterna skiljer sig tydligt från produkterna inom de andra marknadssegmenten.
(30)
Bland de företag som är verksamma på mobiltelefonmarknaden kan man skilja mellan nätoperatörer och rena återförsäljare (”tjänsteleverantörer”). Nätoperatörerna äger och driver den infrastruktur som behövs för de mobila tjänsterna. De saluför dessa tjänster både direkt och indirekt via tjänsteleverantörer. Tjänsteleverantörer marknadsför bara mobiltelefontjänster på grundval av egen prissättning.
(31)
Enligt uppgifter från regleringsmyndigheterna för telekommunikationer och post (”RegTP”) var den sammanlagda omsättningen för telekommunikationstjänster i Tyskland 2002 cirka 61 miljarder euro. Tjänster över fasta nät och mobiltelefontjänster är för närvarande med cirka en tredjedel vardera av den sammanlagda omsättningen de båda största segmenten på totalmarknaden för telekommunikationstjänster.
(32)
Mobiltelefonföretagens kumulerade totalomsättning var enligt RegTP 23,7 miljarder euro för 2002. Den årliga tillväxten för mobiltelefontjänster låg mellan 1998 och 2002 på 25,7 % i genomsnitt, vilket var klart över den genomsnittliga tillväxten i Tyskland för telekommunikationstjänstesektorn som helhet, som låg på 8,3 %. De årliga genomsnittliga tillväxttalen för omsättningen för mobiltelefontjänster låg emellertid betydligt under den genomsnittliga årliga tillströmningen av nya användare inom detta område. Detta berodde på att den genomsnittliga månadsomsättningen per användare kontinuerligt gick tillbaka. Under åren 2001 och 2002 avtog tillväxten inom mobiltelefontjänstesektorn märkbart (2,8 % 2002).
(33)
Alla prognoser och studier av den framtida utvecklingen av mobiltelefonmarknaden i Tyskland som kommissionen har tillgång till (7) tyder på att antalet mobiltelefonkunder inom de kommande tre till fyra åren kommer att närma sig den naturliga mättnadsgränsen i storleksordningen 80-90 % av Tysklands befolkning. I slutet av 2002 låg marknadspenetrationen på 72,4 % av befolkningen (68 % 2001). I framtiden kommer därför tonvikten därför förmodligen inte att ligga på att nå ytterligare användare utan snarare på att binda befintliga lönsamma användare till företagen och att öka de genomsnittliga månadsomsättningarna. Konkurrenterna kommer i allt högre grad att rikta in sig på de kunder som kan tänka sig att byta leverantör. En följd av boomen 1999/2000 kommer att bli att allt fler telefoner (och därmed även mobiltelefonavtal) kommer att behöva bytas ut under de kommande åren i Tyskland.
(34)
(8)
T-Mobile D1
27,20 %
Vodafone D2
25,60 %
E-Plus E1
9,30 %
O2
6,50 %
Quam (9)
0,05 %
Direkta nätoperatörer totalt
68,65 %
Debitel
13,60 %
MobilCom
8,00 %
Talkline
3,20 %
Hutchison
1,40 %
Victor Vox
1,60 %
Drillisch
1,10 %
Tjänsteleverantörer
31,35 %
Totalt digital mobiltelefoni
100,00 %
(35)
Marknadsledarna inom området andra generationens mobiltelefoni är T-Mobile och Vodafone, som även förfogar över var sitt mobiltelefonnät.
(36)
När det gäller antal kunder och medarbetare finns det tre mobiltelefoniföretag som är jämförbara med MobilCom.
(37)
O2 Deutschland driver mobiltelefoninät i Tyskland och marknadsför mobiltelefonitjänster. O2 Deutschland är ett helägt dotterbolag till mm02 plc, tidigare British Telecommunications plc: s dotterbolag för mobiltelefoni. Företaget sysselsätter 3 500 personer.
(38)
Debitel är ett telekommunikationsföretag utan egen nätstruktur, som fungerar som återförsäljare av telefonminuter och nätfunktioner för andra generationens mobiltelefonitjänster. Företaget har 3 544 anställda och dess omsättning var 2,8 miljarder euro år 2002.
(39)
Talkline är en återförsäljare av andra generationens mobiltelefonitjänster. Företagets omsättning var 2001 1,26 miljarder euro. Enligt företagets egna uppgifter har Talkline 1 000 anställda.
3. Finansiella svårigheter och omstrukturering
(40)
Trots att MobilComs omsättning på mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet ökade kraftigt under åren 1997 - 2000 till följd av den kraftiga nettotillströmningen av nya kunder, gick MobilComs resultat inom detta område allt mer tillbaka. Detta berodde främst på att kostnaderna för att värva nya kunder ökade allt mer, samtidigt som marginalerna pressades inom den befintliga verksamheten. Ökningen av antalet osäkra fordringar spelade också roll i detta sammanhang och framför allt 2001 gjorde dessa att man tvingades till stora omsättningskorrigeringar.
(41)
Dessutom utvecklades de yttre ramvillkoren inom UMTS-området sämre än planerat och med stora förseningar, särskilt vad beträffar totalmarknad, contentprodukter och telefoner.
(42)
Den 13 september 2002 sade France Télécom upp partnerskapet med MobilCom AG, eftersom man inte längre såg någon lönsamhet i den tyska partnerns egen UTMS-verksamhet. I och med att France Télécom helt och hållet drog sig ur det gemensamma UMTS-projektet inställdes omedelbart alla betalningar för att finansiera uppbyggandet av UMTS-verksamheten.
(43)
MobilCom hade vid denna tidpunkt enligt uppgift i sin verksamhetsberättelse skulder på 7,1 miljarder euro och ett ständigt stort finansieringsbehov för ytterligare nätinvesteringar, löpande administrativa kostnader samt räntekostnader. Eftersom France Télécom sedan flera månader tillbaka var MobilComs enda återstående medfinansiär och det inte fanns några andra finansieringsalternativ, hotades MobilCom omedelbart av insolvens.
(44)
Mot denna bakgrund beviljade förbundsstaten ett undsättningsstöd i form av en statlig garanti för ett lån på 50 miljoner euro. Lånet ställdes till förfogande av den statliga banken KfW och betalades ut den 21 september 2002. Därmed lyckades företaget till att börja med fortsätta sin drift. Det stödet omfattas inte av detta förfarande, eftersom det godkändes genom ett kommissionsbeslut redan den 21 januari 2003.
(45)
Samtidigt försökte MobilCom göra ett skadeståndsanspråk på grundval av samarbetsavtalet med France Télécom.
(46)
Den 22 november 2003 undertecknade MobilCom AG, mobilcom Holding GmbH, Mobilcom Multimedia samt France Télécom och Wirefree Services Belgium S.A. det s.k. MC Settlement Agreement (nedan ”förlikningsavtalet”), som ledde till att MobilComs skulder i stor utsträckning kunde nedbringas.
(47)
Kärnan i förlikningsöverenskommelsen var att France Télécom skulle överta MobilCom-koncernens UMTS-åtaganden. MobilCom avstod i gengäld till France Télécom rättigheterna till möjliga framtida vinster från försäljningen eller nyttjandet av samtliga UMTS-tillgångar, förutom en andel på 10 %.
(48)
France Télécom övertog närmare bestämt bankskulder (4,692 miljarder euro) samt leverantörskrediter (cirka 1,25 miljarder euro). Samtidigt avstod France Télécom från att kräva tillbaka sitt aktieägarlån på 1,009 miljarder euro. Sammanlagt uppgick efterskänkningen och övertagandet av skuldförbindelser till 6,9 miljarder euro plus den vid tiden för övertagandet upplupna räntan.
(49)
France Télécom gick dessutom med på att ställa medel till förfogande för ett tillbakadragande från UMTS-affären, begränsat i tiden till den 31 december 2003 och till ett högsta värde på totalt 370 miljoner euro. Parterna avstod för övrigt gemensamt från alla anspråk härrörande från deras affärsavtal. (10)
(50)
Det faktum att France Télécom drog sig ur UMTS-samarbetet hade dock inte endast följdverkningar för MobilComs affärsområde UMTS utan gjorde även att det blev nödvändigt att omstrukturera de övriga affärsområdena, särskilt det förlusttyngda mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet, som utgjorde företagets kärnverksamhet.
(51)
France Télécom hade under förlikningsförhandlingarna uttryckligen motsatt sig att även ställa medel till förfogande för omorganisationen av mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet. För att säkerställa det finansieringsbehov som återstod för att genomföra nödvändiga omorganisationsåtgärder inom detta affärsområde, beviljade Tyskland och delstaten Schleswig-Holstein den 20 september 2002 en ytterligare garanti för 80 % av ett lån på 112 miljoner euro.
4. Beskrivning av omstruktureringsplanen
(52)
Tyskland lade fram en omfattande omstruktureringsplan för MobilCom-gruppen där orsakerna till krisen behandlades och en plan för hur den långsiktiga lönsamheten skulle återställas redovisades.
(53)
Enligt denna plan låg de viktigaste orsakerna bakom MobilCom-koncernens ihållande ekonomiska svårigheter inom mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet, som var en kärnverksamhet, och det tidigare affärsområdet UMTS.
(54)
På UMTS-området visade sig omstruktureringsplanen på grund av de yttre villkoren ge ett sämre utfall än planerat. De ursprungliga vinstförväntningarna i samband med UMTS-verksamheten fick korrigeras. Det som slutligen utlöste krisen var att France Télécom plötsligt drog sig ur uppbyggnaden av UMTS-verksamheten, vilket drabbade MobilCom-koncernen helt oväntat och som med tanke på det betydande finansieringsbehovet äventyrade MobilCom-koncernens likviditet.
(55)
På mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet berodde krisen enligt omstruktureringsplanen på den ensidiga inriktningen på tillväxt på bekostnad av lönsamhet. Tyngdpunkten inom detta affärsområde, även med tanke på värvning av kunder för den framtida UMTS-verksamheten, hade tidigare legat alltför starkt på att öka marknadsandelar. Eftersom nya kunder tidigare ofta bara hade kunnat värvas genom oproportionerligt höga ingångskostnader och framför allt i de lägre prissegmenten och samtidigt genererade förhållandevis lite omsättning, var bruttovinstmarginalerna små.
(56)
Dessutom utsattes företagets finanser för betydande tryck genom otillfredställande betalningsdiciplin hos många kunder, vilket ledde till att omsättningen fick skrivas ner. Mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet redovisade vid den tiden ständiga förluster.
(57)
Koncentrationen på UMTS-verksamheten gjorde dessutom att nödvändiga anpassningsåtgärder inom övriga affärsområden försummades.
(58)
Grunden i den strategi som lades fram i omstruktureringsplanen för att återställa företagets långsiktiga lönsamhet var en strikt koncentration på dess ursprungliga kärnkompetens som tjänsteleverantör på mobiltelefoniområdet.
(59)
Den olönsamma UMTS-verksamheten skulle helt och hållet upplösas. Kostnaderna för tillbakadragandet från UMTS-marknaden, dvs. avyttringen eller nedmonteringen av alla fasta UMTS-tillgångar samt nedläggningen av 1 000 heltidsarbetsplatser inom UMTS, beräknades i omstruktureringsplanen till högst 370 miljoner euro. Enligt omstruktureringsplanen täcktes finansieringsbehovet inom området UMTS därför av det belopp på 370 miljoner euro som France Télécom inom ramen för förlikningsavtalet hade åtagit sig att betala.
(60)
Det planerades även att MobilCom skulle dra sig tillbaka från området fasta nät/Internet. Avdelningen för fasta nät skulle integreras med Freenet.de AG och andelarna skulle senare (delvis) avyttras till Freenet.de AG.
(61)
Omorganisationsstrategin för den förlusttyngda mobiltelefoni/-tjänsteleverantörsverksamheten byggde på minskning av arbetsstyrkan med 850 heltidsarbetsplatser, koncentration av försäljningen och kundservicen, som hittills hade varit utspridd över flera orter till huvudkontoret i Büdelsdorf och kontoret i Erfurt, samt sänkning av kundvärvningskostnaderna (bl.a. genom att de s.k. MobilCom-butikerna stängdes) och översyn och rensning av kundkontona. Verksamheten skulle totalt sett konsolideras genom inriktning på färre men lönsammare kunder och lägre men säkrare omsättning.
(62)
Dessa åtgärder skulle finansieras genom det till 80 % statligt garanterade lånet. Ursprungligen hade finansieringsbehovet beräknats till 112 miljoner euro. Till slut krävdes bara ett belopp på 88,3 miljoner euro, som enligt omstruktureringsplanen fördelade sig på följande sätt:
-
Åtgärder inriktade på kunder och kundlojalitet i syfte att förbättra avgiftsstrukturen: […] (11) miljoner euro
-
Stängning av olönsamma MobilCom-butiker: […]* miljoner euro
-
Personalminskningar inom området Service Provider: […]* miljoner euro
-
Konsultrådgivning fram till mars 2003: […]* miljoner euro
-
Stängning av anläggningarna Karlstein/Hallbergmoos och flyttning av infrastrukturen: […]* miljoner euro
-
Hotande betalningsskyldigheter, särskilt leasingskulder för kapitalvaror som på grund av den nya strategiska inriktningen inte kommer att tas i bruk: […]* miljoner euro
-
Kontantinbetalningar […]*: […]* miljoner euro.
(63)
Enligt en verksamhetsplan som utarbetades som bilaga till omstruktureringsplanen samt en resultaträkning fram till 2007 skulle MobilCom börja visa lönsamhet på tjänsteleverantörsområdet från 2005. När det gällde den statligt garanterade krediten blev resultatet av den likviditetsanalys som genomfördes på grundval av tre olika antaganden som hade krävts, gynnsam utveckling, medelgod eller ”realistisk” utveckling och ogynnsam utveckling att det t.o.m. vid en omsättningsutveckling enligt ”worst case”-scenariot skulle vara möjligt att betala tillbaka lånet fram till slutet av 2007. En snabbare återbetalningstakt ansågs dock enligt omstruktureringsplanen vara möjlig vid en framgångsrik avyttring av akter till Freenet.de AG.
5. Genomförande av omstruktureringsplanen
(64)
Redan i november 2002 började MobilCom verkställa de åtgärder som planerats i omstruktureringsplanen. UMTS-verksamheten lades planenligt på is i avvaktan på en försäljning. Den planerade avvecklingen av sammanlagt 1 850 arbetsplatser på UMTS-området och tjänsteleverantörsområdet var genomförd redan i mars 2003. Även övriga åtgärder för att sanera den viktiga tjänsteleverantörsverksamheten, som nedläggningen av driftsställena i Karlstein och Halbergmoos, stängningen av olönsamma butiker och införandet av en ny organisationsstruktur, genomfördes fullständigt under sista kvartalet 2002 och första kvartalet 2003.
(65)
All MobilComs verksamhet inom fasta nät sammanfördes inom mobilkommunikationsföretaget CityLine GmbH (MCL) och den 10 april 2003 överfördes den genom ett köpeavtal mellan Freenet.de AG och MobilCom AG till Freenet.de AG. De första delbetalningarna på 10 miljoner euro respektive 8,5 miljoner euro av den sammanlagda köpeskillingen på 35 miljoner euro som skulle betalas till MobilCom skulle ske redan i maj respektive augusti 2003, och de användes enligt planen till att betala tillbaka en del av det statligt garanterade andra lånet.
(66)
UMTS-nätet avyttrades i maj 2003 till E-Plus och UMTS-licensen återbördades i december 2003 till RegTP. MobilCom hade därmed frihet att som tjänsteleverantör erbjuda även UMTS-tjänster och att deltaga på den framväxande marknaden. (12)
(67)
Den 17 september 2003 fattade bolagsledningen och styrelsen beslut om att avyttra upp till 20 % av aktierna i Freenet.de AG. Inom ramen för ett s.k. ”accelerated bookbuilding”-förfarande såldes 20 % av aktierna (3,75 miljoner aktier) till olika inhemska och utländska investerare. Bruttoinkomsten från försäljningen av aktierna var 176,1 miljoner euro (47 euro per aktie). MobilCom äger därmed nu endast 52,89 % av aktierna i Freenet.de AG.
(68)
Intäkterna från försäljningen använde MobilCom till att den 22 september 2003 betala av återstoden av de båda statligt garanterade lånen och företaget var därmed skuldfritt. Garantihandlingarna återlämnades till förbundsregeringen och till delstaten Schleswig-Holstein.
(69)
Efter återbetalningen av lånen hade MobilCom fortfarande nästan 60 miljoner euro över från försäljningen av Freenet-aktierna.
(70)
Enligt Tyskland finns det inga planer på försäljning av ytterligare aktier i Freenet.de AG. MobilComs ägarintresse i Freenet.de AG har numera omvandlats från ett strategiskt till ett finansiellt deltagande, även om MobilCom fortfarande innehar 52,89 % av andelarna. Enligt uppgifter från Tyskland föreligger det numera endast små operativa samarbetsområden mellan de båda delkoncernerna Freenet och MobilCom. Det finns enligt uppgift ingen överenskommelse om kontroll och vinstuttag mellan de båda företagsgrupperna.
(71)
I oktober 2003 överfördes ytterligare engångsintäkter från den framgångsrika försäljningen av MobilCom-aktier till MobilComs grundare och f.d. VD, genom dennes s.k. Treuhand-företrädare professor Helmut Thoma. (13)
(72)
MobilCom-koncernen har åter börjat gå med vinst på både mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet och området för fasta nät/Internet. På tjänsteleverantörsområdet visade MobilCom positivt resultat under andra och tredje kvartalet 2003, vilket var de första vinstsiffrorna sedan elva kvartal. EBITDA (rörelseresultatet före räntor, skatt och avskrivningar) ökade under verksamhetsåret 2003 för de båda ovannämnda affärsområdena för en omsättning på 1 837 miljarder euro till sammanlagt 103,6 miljoner euro. Rörelseresultatet före räntor och skatt förbättrades till 22,3 miljoner euro (jämfört med 2002: - 372,9 miljoner euro).
(73)
Under omstruktureringsfasen utvecklades tjänsteleverantörssegmentet på följande sätt (14):
(74)
Med beaktande av vinsten från försäljningen av 3,75 miljoner Freenet-aktier ökade koncernresultatet 2003 till 160,4 miljoner euro. Enligt flera uttalanden bör MobilCom därmed åter stå på solid grund.
6. Detaljinformation om de beviljade statliga garantierna
(75)
Det lån på 50 miljoner euro som beviljades av KfW den 19 september 2002 och som omfattades av en statlig garanti på 100 %, var till att börja med tidsbegränsat till den 15 mars 2003, med möjlighet till förlängning fram till den 15 september 2003. Lånet förlängdes först till den 21 juli 2003. I juli 2003 förlängde KfW åter lånets löptid i avvaktan på att kommissionen skulle ta ställning till den omstruktureringsplan som hade lagts fram, dock som längst fram till den 20 maj 2004. Räntan för lånet var 6,814 %, en räntesats som hade beräknats på grundval av Interbankräntan för euro (EURIBOR) för den aktuella ränteperioden samt en marginal på 3,50 % per år.
(76)
Den andra garantin ställdes gemensamt av förbundsstaten och delstaten Schleswig-Holstein och omfattade ett lån på 112 miljoner euro från ett bankkonsortium bestående av Deutsche Bank AG, Dresdner Bank AG, KfW och Landesbank Schleswig-Holstein, under KfW: s ledning. Lånet, som beviljades den 20 november 2002, hade en löptid på 18 månader fram till den 20 maj 2004. Utbetalningen av lånet skulle delas upp i flera delbetalningar. Räntan var uträknad på grundval av Interbankräntan i euro (EURIBOR) för respektive utbetalnings ränteperiod samt en marginal på 2,50 % per år. Statens och delstaten Schleswig-Holsteins garanti omfattade sammanlagt 80 % av kreditsumman. Förbundsstaten stod för 48 % av beloppet och delstaten för 32 % av beloppet. Garantin var enligt garantibeslutet från den 20 november 2002 tidsbegränsad till den 15 mars 2003. Om en omstruktureringsplan lades fram inför kommissionen före utgången av denna tidsfrist, skulle fristen dock automatiskt förlängas fram till tidpunkten för kommissionens beslut på grundval av planen. Eftersom omstruktureringsplanen lades fram i mars 2003 kom den andra statliga garantin alltså att omfatta lånets hela löptid fram till tidpunkten för kommissionens beslut om planen.
(77)
Tyskland meddelade att den avgift som MobilCom fick betala till staten för de båda garantierna för lånen på 50 miljoner euro respektive 112 miljoner euro uppgick till 0,8 % per år. Dessutom fick företaget betala en ansökningsavgift på 25 000 euro för varje garanti. Till delstaten Schleswig-Holstein fick MobilCom betala en garantiavgift på 1 % om året och en administrativ avgift på 25 564 euro.
(78)
Eftersom MobilCom inte behövde mer än 88,3 miljoner euro för omstruktureringen och inte heller tog ut mer pengar, avsade sig företaget enligt uppgifter från Tyskland genom en skrivelse av den 1 april 2003 till KfW i dess egenskap av ledare för bankkonsortiet, alla anspråk på det återstående kreditbeloppet på 23,7 miljoner euro.
7. Skäl till inledandet respektive utvidgningen av förfarandet
(79)
Kommissionen godkände lånegarantin för 50 miljoner euro som undsättningsstöd enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget och gemenskapens riktlinjer.
(80)
I samband med beslutet att inleda en formell undersökning betraktade kommissionen även statens och delstaten Schleswig-Holsteins garanti för det andra lånet som statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Efter sin preliminära undersökning konstaterade kommissionen att de anmälda stöden skulle utvärderas med gemenskapsriktlinjerna som rättslig grund och den betvivlade att de var förenliga med den gemensamma marknaden.
(81)
För kommissionen framgick det framför allt inte tydligt om även det lån på 112 miljoner euro som hade beviljats vid en senare tidpunkt uteslutande var till för att hålla liv i företagets verksamhet under undsättningsperioden eller om det redan användes för omstruktureringen av företaget. Omstruktureringsstöd har en särskilt snedvridande effekt på konkurrensen och kan därför godkännas endast på grundval av en omstruktureringsplan och någon sådan hade vid tidpunkten för inledandet av förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget ännu inte lagts fram.
(82)
Genom ett beslut från den 9 juli 2003 inlemmade kommissionen den förlängning av lånegarantierna som ursprungligen planerades fram till 2007 i det pågående förfarandet.
(83)
Kommissionen hyste framför allt tvivel om att MobilCom verkligen behövde en förlängning av de statliga garantierna. Vid den tidpunkten kunde kommissionen inte utesluta att MobilCom genom en snabb avyttring av sitt aktieinnehav i Internet-dotterbolaget Freenet.de AG skulle kunna skaffa sig tillräckliga medel för att betala av lånet.
III. SYNPUNKTER FRÅN TYSKLAND
(84)
Efter det att lånen den 22 september 2003 hade betalats tillbaka och garantibevisen hade återbördats till borgenärerna, förklarade Tyskland att den ansökan om en förlängning av lånegarantierna fram till 2007, som hade lämnats in för alla eventualiteters skull, inte skulle behövas.
(85)
Vad gäller beviljandet av det andra stödet i form av en garanti för lånet på 112 miljoner euro, står Tyskland fast vid sin uppfattning att även denna garanti utgjorde ett undsättningsstöd i den mening som avses i gemenskapens riktlinjer.
(86)
Tyskland förklarar att lånen uteslutande användes för att finansiera åtgärder på tjänsteleverantörsområdet, som exempelvis åtgärder riktade mot kunder för att förbättra avgiftsstrukturen, anpassning av försäljningskostnader och åtgärder för att minska de löpande personalkostnaderna. Dessa åtgärder skall ha tjänat till att upprätthålla den löpande verksamheten och minska likviditetsbehovet under undsättningsfasen. Utan dessa åtgärder skulle likviditetsbehovet fram till mars 2003 ha varit 110 miljoner högre.
(87)
Därutöver förelåg det vid tidpunkten för beviljandet av de ifrågavarande stöden ännu ingen heltäckande omstruktureringsplan och det skulle inte ha varit möjligt att utveckla någon sådan på den korta tid som fanns till förfogande.
(88)
Om det är så att kommissionen inte instämmer med denna bedömning av sakförhållandena, ansöker Tyskland om att situationen avhjälps genom att den andra lånegarantin godkänns som omstruktureringsstöd, på grundval av den omstruktureringsplan som senare lämnades till kommissionen. Enligt Tysklands uppfattning uppvägs den eventuella snedvridning av konkurrensen som kan uppstå genom det statligt garanterade lånet av det faktum att MobilCom i enlighet med omstruktureringsplanen drar sig ur UMTS-marknaden och affärsområdet för fasta nät/Internet.
IV. SYNPUNKTER FRÅN TREDJE PART
1. Synpunkter från MobilCom
(89)
MobilCom tillbakavisar i sitt svar på inledandet och utvidgningen av det formella förfarandet tvivlen på att det beviljade stödet är förenligt med den gemensamma marknaden.
(90)
MobilCom anför som argument att konkurrensen på marknaden för mobiltelefonitjänster skulle ha avstannat om inte MobilCom hade hållit sig kvar på marknaden. Mobiltelefonmarknaden domineras av nätinnehavarna som sammanlagt innehar nästan 70 % av marknadsandelarna, varav cirka 52 % faller under de båda stora dominerande företagen T-Mobile och Vodafone. Om MobilCom hade försvunnit från marknaden skulle Debitel närmast ha fått en monopolställning bland de tjänsteleverantörsföretag som inte förfogar över ett eget nät. Debitel skulle därigenom inte längre ha haft pressen på sig att skaffa fram billiga avgifter och erbjuda dessa till sina kunder. Tjänsteleverantörsföretagens roll som katalysatorer för priskonkurrens mellan nätinnehavarna skulle därigenom ha försvagats avsevärt och den tyska mobiltelefonimarknadens oligopolistiska struktur skulle ha stärkts ytterligare.
(91)
Vidare hävdar MobilCom att den statliga garantin inte har medfört någon snedvridning av konkurrensen och att den har begränsats till ett absolut minimum. Garantin omfattade sammanlagt endast 80 % av lånesumman. De medel som ställdes till förfogande var helt och hållet avsedda för genomförandet av omstruktureringsplanen och strikt begränsade till kostnaderna för omstruktureringen av tjänsteleverantörsområdet. Var och en av de åtgärder som beskrivs i omstruktureringsplanen är helt och hållet nödvändig för att företagets överlevnad på lång sikt skall kunna garanteras. MobilCom kommenterade i detta sammanhang åter utförligt omstruktureringsplanens kostnadsuppställningar och lyfte fram de enskilda kostnadsposterna.
(92)
Mobilcom påpekar även att konkurrenterna kunde dra nytta av omstruktureringsplanen, eftersom Mobilcom enligt den skulle dra sig tillbaka från all verksamhet som inte direkt hade anknytning till kärnverksamheten även om denna skulle kunna backas upp genom dessa sidoverksamheter, som framför allt driften av UMTS-nät.
(93)
Dessutom förväntades inga som helst negativa effekter för konkurrenterna, eftersom man inom ramen för omstruktureringen av tjänsteleverantörsområdet planerade betydande kapacitetsminskningar även där. Genom främst personalnedskärningarna och stängningen av ett antal driftsställen skulle MobilComs möjligheter att värva nya kunder inskränkas rejält.
(94)
Under diskussionerna mellan Tyskland och kommissionen den 9 och den 21 januari 2004, i vilka även företrädare för MobilCom deltog, preciserade MobilCom sina skriftliga inlagor genom att bekräfta att företaget fortfarande höll fast vid den uppfattning om det rådande rättsläget som också Tyskland företrädde, nämligen att det beviljade andra stödet utgjorde ett undsättningsstöd snarare än ett omstruktureringsstöd. Frågan om lämpliga kompenserande åtgärder vore därför överflödig.
2. Synpunkter från Talkline GmbH & Co KG
(95)
Talkline GmbH & Co KG (nedan ”Talkline”) är i sin egenskap av tjänsteleverantör inom mobiltelefoni en direkt konkurrent till MobilCom. Talkline framhåller att företaget precis som andra direkta konkurrenter under de senaste två åren hade varit tvunget att anpassa sig till de rådande marknadsvillkoren och att man hade genomdrivit en ny inriktning av verksamheten på egen bekostnad och utan hjälp av statligt stöd.
(96)
Talkline hävdar till att börja med att det andra lånet med statlig garanti var ett omstruktureringsstöd för MobilCom och inte ett undsättningsstöd. Omstruktureringen av företaget hade redan inletts i november, innan det andra lånet beviljades.
(97)
Företaget anser dessutom att de snedvridande effekterna på konkurrensen genom stöden till MobilCom skall ha varit särskilt allvarliga. Utan tillräcklig kompensation skall de stöd som beviljades var enligt Talkline inte ha varit förenliga med den gemensamma marknaden.
(98)
Talklines argument för att de snedvridande effekterna på konkurrensen skall ha varit särskilt allvarliga bygger för det första på att garantin skall ha gjort det möjligt för MobilCom att upprätthålla sin verksamhet i oförminskad omfattning samtidigt som en snabb och fullständig omstrukturering kunde genomföras. MobilCom hade visserligen tappat marknadsandelar under omstruktureringsfasen, men företagets närvaro på marknaden var ändå kännbar för konkurrenterna.
(99)
För det andra gjorde de statligt garanterade lånen att MobilCom lyckades göra sin kundbas lönsam. Efter det att MobilCom hade rensat sin kundbas hade företaget växt i ungefär samma omfattning som marknaden, men lönsamheten i företagets kundstruktur lär ha varit oproportionellt stor.
(100)
Dessutom hade MobilCom tack vare lånen kunnat uppskjuta den aviserade försäljningen av det fasta nätet till Freenet.de AG och den därmed sammanhängande partiella avyttringen av sitt aktieinnehav, så att företaget hade kunnat dra dubbel nytta av den förväntade kursuppgången. Man hade inte bara använt kapitaltillskottet för att betala av lånet, utan även för att göra nyinvesteringar i mobiltelefoniverksamheten, eftersom avyttringen av 20 % av aktierna i september 2003 efter fullständig återbetalning av lånet hade tillfört MobilCom ytterligare likvida medel på nära 60 miljoner euro.
(101)
Talkline tvivlar dessutom på att det verkligen var nödvändigt att bevilja den andra garantin. MobilCom förfogade vid denna tid redan över avsevärda anläggningstillgångar, av vilka Talkline särskilt framhåller aktieinnehavet i Freenet.de AG. Avyttringen av 20 % av aktierna i Freenet (3,75 miljoner aktier), som inte genomfördes förrän i september 2003, skulle redan i november 2002 med dåvarande aktiekurs på cirka fem euro ha inbringat företaget minst 18,75 miljoner euro. Om hela aktieinnehavet (13,65 miljoner aktier) hade avyttrats skulle det vid denna tidpunkt ha inbringat företaget likvida medel i storleksordningen 68 miljoner euro, och därmed troligen gjort det överflödigt att ta upp ett nytt lån, särskilt ett med statlig garanti. Då har man byggt sina beräkningar på börskursen snarare än på det verkliga substansvärdet i Freenet.de AG, som enligt styrelserna i såväl MobilCom som Freenet.de AG anses ligga betydligt högre.
(102)
Om kommissionen kommer fram till att den statliga garantin för det andra lånet var ett godtagbart omstruktureringsstöd, så kan detta enligt Talklines uppfattning godkännas endast om Tyskland vidtar ytterligare lämpliga kompenserande åtgärder i linje med punkt 35 ff i gemenskapsriktlinjerna.
(103)
De åtgärder som har anförts av Tyskland räcker enligt Talkline inte till för att utjämna de negativa effekterna av stöden. Kapacitetsminskningarna inom området mobiltelefoni och den därmed sammanhängande åtstramningen av kundbasen skall framför allt ha varit ett sätt för MobilCom att göra sig av med olönsamma kundrelationer. Denna minskning måste därför anses ha gjorts av ekonomiska skäl och kan inte accepteras som motprestation.
(104)
Utträdet ur marknaderna för fasta nät och Internet har inte genomförts till fullo. Därutöver utgör avyttringen av Freenet-aktierna genom sin effekt på konkurrensen på mobiltelefonimarknaden endast en omfördelning av kapital. Åtgärden kan därmed inte bara anses vara värdelös som motprestation för eventuella snedvridningar av konkurrensen, utan den leder t.o.m. till att snedvridningen ökar ytterligare, eftersom MobilCom direkt investerade vinsten från försäljningen av Freenet-aktierna i tjänsteleverantörsområdet.
(105)
Att UMTS-verksamheten lades på is var en ekonomisk nödvändighet och lämpar sig därför inte heller som kompenserande åtgärd för snedvridningar av konkurrensen på mobiltelefonimarknaden. De som drog nytta av utträdet var endast de återstående licensinnehavarna på UMTS-marknaden, som nu har en direkt konkurrent mindre.
(106)
Talkline föreslår slutligen en rad möjliga åtgärder som skulle kunna utjämna de snedvridningar av konkurrensen som enligt företaget har uppstått. Dessa åtgärder omfattar en proportionell ”försäljning” av kunder till konkurrenterna, en viss tids stängning av onlineförsäljning och andra direkta försäljningskanaler och utträde som tjänsteleverantör från UMTS-marknaden (s.k. Enhanced Service Providing) under en viss tid.
3. Synpunkter från en tredje part som har begärt att få vara anonym
(107)
Kommissionen fick även en inlaga från en annan konkurrent, som också är verksam som renodlad tjänsteleverantör, utan egen nätstruktur.
(108)
Även denna konkurrent ansluter sig till uppfattningen att de erbjudna motprestationerna är otillräckliga för att den nödvändiga kapacitetsbegränsningen inom MobilComs kärnverksamhet skall kunna uppnås. MobilCom vill koncentrera sin verksamhet på kunderna i mellansegmentet och det högsta segmentet. Företaget kan således behålla sin marknadsposition trots att man minskar antalet kunder, eftersom inriktningen på de mest lönsamma kunderna innebär minskade kostnader och ökad omsättning.
(109)
Med de villkor som för närvarande råder på marknaden, som kännetecknas av mognad, mindre genomsnittlig omsättning per kund och krympande vinstmarginaler, har alla företag som uppträder som tjänsteleverantörer målet att ompositionera sig på samma sätt som MobilCom har gjort. Med hjälp av stöd som inte står till förfogande för direkta konkurrenter, har MobilCom kunnat skaffa sig en konkurrensfördel inom det mest värdefulla och mest begärliga kundsegmentet. Den tyska staten har därmed stött MobilComs omstrukturering på direkt bekostnad av företagets konkurrenter, vilket utan ytterligare kompenserande åtgärder är oacceptabelt.
V. TYSKLANDS REAKTION PÅ SYNPUNKTERNA FRÅN BERÖRDA PARTER
(110)
När det gäller frågan om hur nödvändigt det andra stödet var, förklarar Tyskland i sin reaktion på synpunkterna från tredje part att den likviditet som behövdes för att MobilCom skulle kunna fortsätta sin löpande affärsverksamhet var förbrukad i mitten av november 2002. Om inte lånet från KfW-konsortiet hade beviljats skulle MobilCom omedelbart tvingats inleda insolvensförfaranden. Enligt vad styrelsen för MobilCom räknar med skulle ett insolvensförfarande på kort sikt leda till att företaget förlorade en betydande andel av sina kundrelationer, med påföljd att en omstrukturering av MobilCom efter ett insolvensförfarande inte längre skulle ha varit möjlig.
(111)
Tyskland påpekar vidare att även France Télécom i samband med att medlingsförhandlingarna inleddes i slutet av september 2002 hela tiden tydligt hade klargjort att företaget endast var berett att åta sig att befria MobilCom från dess skyldigheter i samband med UMTS om det kunde säkerställas att MobilCom inte behövde inleda insolvensförhandlingar inom de insolvensrättsliga tidsfristerna för överklagande. Därför hade France Télécom innan förhandlingarna inleddes krävt att få ett sakkunnigutlåtande om en positiv överlevnadsprognos för MobilComs återstående affärsområden, samt garantier från tredje part om den finansiering som krävdes för en framgångsrik sanering av företaget. Lånet på 112 miljoner euro från KfW-konsortiet fyllde denna funktion och var följaktligen ett villkor för att förlikningsavtalet skulle gå igenom. France Télécom hade dessutom krävt att den nödvändiga krediten skulle stå till förfogande under minst 18 månader. Genom att avtala löptiden för lånet och garantin till den 20 maj 2004 rättade man sig enligt Tyskland efter detta krav.
(112)
Tyskland deklarerade även att den statliga garantin var nödvändig för att lånet skulle kunna beviljas. Genom låneavtalet med KfW-konsortiet var MobilCom skyldigt att lämna alla säkerheter som företaget hade tillgång till. Dessa räckte dock inte till för att KfW-konsortiet skulle ställa de nödvändiga finansiella medlen till företagets förfogande. I stället vidhöll konsortiebankerna, trots att den federala regeringen med alla medel försökte få dem att öka sitt risktagande, sitt krav på en säkerhet som täckte 80 % av lånebeloppet genom en garanti från staten och delstaten Schleswig-Holstein. Utan denna offentliga risktäckning skulle ingen av bankerna ha varit beredd att ställa finansiella medel till förfogande för MobilCom, vilket hade lett till att företaget skulle ha hamnat i en insolvenssituation.
(113)
Beträffande huruvida stödet var begränsat till ett nödvändigt minimum förklarade Tyskland att MobilCom i låneavtalet med KfW-konsortiet hade åtagit sig att allt tillflöde av nettointäkter från avyttringar av väsentliga delar av företagets materiella eller finansiella tillgångar skulle användas till att betala av lånet och därmed samtidigt den statliga garantin. Dessutom hade MobilCom åtagit sig att genomföra en snabb försäljning av avdelningarna för fasta nät och Internet. MobilCom inledde också avtalsenligt utan dröjsmål arbetet med att avyttra dessa delar av verksamheten, liksom även UMTS-tillgångarna och lyckades genomföra denna försäljning så snabbt och framgångsrikt att de återstående lånen kunde betalas tillbaka i förtid och den statliga garantin därmed också kunde återkallas.
(114)
Med försäljningen av avdelningen för fasta nät, UMTS-tillgångarna och i ett senare skede millenieaktierna, kunde utnyttjandet av lånet gradvis minskas och slutligen kunde det betalas av helt och hållet i samband med avyttringen den 17 september 2003 av en aktiepost till Freenet.de AG. Därmed togs den statliga garantin i praktiken bara i anspråk för ungefär hälften av KfW-lånets egentliga löptid.
(115)
En ännu snabbare avyttring av tillgångar och därmed återbetalning av de statligt garanterade lånen skulle inte ha varit genomförbar. Detta gällde både försäljningen av avdelningen för fasta nät som avtalades redan i mars 2003, avyttringen av UMTS-tillgångarna som blev klar i maj 2003 och för försäljningen av MobilCom-aktierna som inte godkändes förrän i april 2003 av den s.k. Treuhand-företrädaren Dr Dieter Thoma, som inte hade några ledningsbefogenheter gentemot MobilCom, utan genom sitt Treuhand-avtal med Gerhard Schmid och Millenium var tvungen att eftersträva att uppnå ett så högt försäljningspris som möjligt.
(116)
Detsamma gällde enligt Tyskland försäljningen av Freenet-aktierna. Den tyska aktiebolagslagen föreskriver nämligen att styrelsen i företagets och dess aktieägares intressen är skyldig att förhindra att bolagets tillgångar avyttras under sitt egentliga värde. Tyskland förklarar i detalj att en snabb försäljning vid den dåvarande tidpunkten endast hade kunnat genomföras via börsen. Freenet-aktiens dåvarande låga aktiekurs på cirka fem euro (hela andelens börsvärde skulle ha motsvarat 68 miljoner euro) skulle förmodligen ha sjunkit ytterligare vid en snabb försäljning av 76,1 % av Freenet-aktierna. Dessutom skulle styrelsegrupperna ha motsatt sig en försäljning i november 2002, eftersom France Télécoms bolagsstämma vid den tidpunkten ännu inte hade godkänt förlikningsavtalet.
(117)
Enligt Tyskland fanns det inga handlingsalternativ för MobilCom, om företaget skulle kunna hålla sig kvar på marknaden. Ett insolvensförfarande skulle endast ligga i konkurrenternas intresse om de utan vidare kunde överta MobilComs stamkunder. En splittring av MobilCom-koncernen genom insolvens vore dock enligt Tyskland inte motiverad. I stället fanns det särskilda argument med anknytning till konkurrens, infrastruktur, och arbetsmarknad som talade för beviljandet av den statliga garantin.
(118)
Dessutom vidhöll Tyskland till att börja med sin uppfattning att kompenserande åtgärder redan hade vidtagits i stor utsträckning, nämligen främst genom avyttringen av affärsområdet UMTS och verksamheten inom fasta nät, genom MobilComs minskning från kvalificerad majoritet i Freenet.de AG till ett begränsat aktieinnehav, samt stängningen av driftsställena Hallbermoos och Karlstein. Under direkta samtal i januari 2004 diskuterade kommissionen dock tänkbara ytterligare kompenserande åtgärder med Tyskland, framför allt att MobilComs onlinebutiker skulle stängas för en begränsad tid på sju månader, vilket Tyskland från början gick med på. I april 2004 meddelade Tyskland emellertid att man inte slutgiltigt kunde godkänna kravet på en stängning av onlinebutikerna.
VI. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDERNA
(119)
Enligt artikel 87.1 i EG-fördraget är, om inte annat föreskrivs i fördraget, stöd som ges av en medlemsstat eller med statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(120)
Kommissionen konstaterar att Tysklands ansökan om att kunna bevilja en förlängning av de statliga garantierna för lånen fram till 2007 inte längre är relevant, eftersom lånen var helt återbetalda och garantibevisen återlämnade till garantigivarna den 22 september 2003. Kommissionen behöver alltså inte längre fatta beslut om denna ansökan.
(121)
Den 21 januari 2003 godkände kommissionen den statliga garantin för lånet på 50 miljoner euro som undsättningsstöd på grundval av gemenskapens riktlinjer. Detta stöd behöver därmed inte bedömas på nytt.
1. Stöd i form av statlig garanti för lånet på 112 miljoner euro
(122)
I fråga om den statliga garantin på 80 % för det lån på 112 miljoner euro som beviljades den 20 november, anser kommissionen det vara styrkt att det härvid rör sig om stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
(123)
Garantin beviljades av förbundsrepubliken Tysklands finansministerium samt delstaten Schleswig-Holsteins ministerium för ekonomi, teknologi och trafik, dvs. två offentliga myndigheter. Den utgör således statliga medel.
(124)
Statliga garantier faller i allmänhet inom tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget, om ingen marknadsmässig premie betalas och om handeln mellan medlemsstaterna påverkas. (15)
(125)
Kommissionen anser att den avgift som togs ut för den statliga garantin inte var marknadsanpassad. Tyskland har meddelat att MobilComs avgift till förbundsstaten uppgick till 0,8 % per år. Därutöver skulle företaget för varje lån betala en uppläggningsavgift på 25 000 euro. Till delstaten Schleswig-Holstein fick MobilCom betala en garantiavgift på 1 % per år och en handläggningsavgift på 25 564 euro. Några ytterligare uppgifter om avgifternas risk- respektive marknadsanpassning lämnas dock inte av Tyskland. I stället betraktar Tyskland även garantin för det andra lånet som stöd. Mot denna bakgrund, och med tanke på den svåra ekonomiska situation som MobilCom vid denna tidpunkt befann sig i och det faktum att företaget var konkursmässigt, har kommissionen kommit till slutsatsen att avgifterna inte återspeglade den risk som förbundsstaten och delstaten tog genom att ställa garantier för lånet, och det kan konstateras att ingen privat investerare i en marknadsekonomi hade ställt upp med en garanti på dessa villkor.
(126)
Genom garantin fick MobilCom således en selektiv fördel, som företaget inte hade fått under normala marknadsförhållanden. Framför allt förbättrades därmed företagets lånemöjligheter. Tack vare garantin kunde företaget MobilCom, som befann sig i finansiell kris, skaffa sig lån till villkor som inte överensstämde med vare sig dess ekonomiska läge eller med den risk som normalt skulle ha övertagits av långivaren om ett lån beviljades till ett företag i en jämförbar ekonomisk situation utan en statlig garanti. Under normala marknadsförhållanden är det få banker som skulle neka företag lån, om kapitalinsatsen omfattas av en statlig garanti.
(127)
Garantin kan även påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. MobilCom tillhandahåller andra generationens mobiltelefonitjänster via GSM i hela Tyskland. Den lånegaranti som ställdes av Tyskland förbättrade MobilComs marknadsposition och kunde således inverka negativt på andra operatörer på marknaden för andra generationens mobiltelefonitjänster. Garantin bidrog även till att säkra MobilComs marknadsposition på EU-nivå, eftersom den medförde att möjligheterna för leverantörer från andra medlemsstater att bygga upp eller utvidga sin verksamhet i Tyskland begränsades. På telekommunikationsmarknaden inom gemenskapen råder intensiv konkurrens mellan operatörerna i de olika medlemsstaterna. Många (befintliga eller potentiella) konkurrenter till MobilCom på marknaden för andra generationens mobiltelefonitjänster är företag med huvudkontor i andra medlemsstater (t.ex. O2, E-Plus, Vodafone D2, Talkline och Debitel).
(128)
Den beviljade statliga garantin utgör därför statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
(129)
Själva lånet som omfattades av garantin innehåller enligt kommissionens mening inga inslag av stöd utöver garantin. Genom garantin omfattades lånet av marknadsmässig säkerhet. Även den ränta som MobilCom fick betala för lånet på 112 miljoner euro (2,5 % per år via EURIBOR) kan anses vara jämförbar med de räntor som tas ut från sunda företag och underskrider inte kommissionens referensränta. (16)
2. Förenlighet med den gemensamma marknaden
(130)
I artikel 87 i EG-fördraget finns ett antal undantag från huvudregeln om att statligt stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden. Undantagen i artikel 87.2 skulle kunna motivera stödens förenlighet med den gemensamma marknaden. Stödåtgärden är dock varken av social karaktär och ges till enskilda konsumenter (punkt a) eller till för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser (punkt b) och det är inte heller fråga om ett stöd som ges till näringslivet i vissa delar av Förbundsrepubliken Tyskland (enligt punkt c). Ytterligare undantag är möjliga enligt artikel 87.3 a och c i EG-fördraget (regionala aspekter), men de är inte tillämpbara i detta sammanhang, eftersom stödet till MobilCom inte har beviljats för att underlätta utvecklingen av en viss näringsverksamhet. Inte heller undantagsbestämmelserna enligt artikel 87.3 b och d är tillämpliga. De gäller genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse, som att främja kultur och bevara kulturarvet.
(131)
De enda återstående undantagsbestämmelserna är således de som föreskrivs i artikel 87.3 c och de gemenskapsriktlinjer som stödjer sig på denna artikel. Kommissionen anser att andra gemenskapsriktlinjer, t.ex. de som avser forskning och utveckling, små och medelstora företag eller stöd för sysselsättning och utbildning, inte är användbara i detta sammanhang. Om villkoren i gemenskapens riktlinjer är uppfyllda, kan möjligen undsättnings- och omstruktureringsstöd bidra till utvecklingen av viss näringsverksamhet, utan att handeln påverkas (punkt 20 i gemenskapens riktlinjer) och följaktligen anses vara förenligt med den gemensamma marknaden.
a) Bedömning av det andra stödet som omstruktureringsstöd
(132)
Efter en grundlig prövning har kommissionen kommit fram till att det andra stödet, i motsats till vad Tyskland och det stödmottagande företaget anser, utgör omstruktureringsstöd och inte undsättningsstöd.
(133)
Enligt gemenskapsriktlinjerna är undsättningsstöd till sin natur av övergående karaktär. Det är till för att ett företag i svårigheter skall kunna fortsätta sin verksamhet så länge som behövs för att en omstrukturerings- eller likviditetsplan skall kunna utarbetas. Stödets storlek skall begränsas till vad som är nödvändigt för företagets överlevnad fram till dess att omstruktureringsplanen är färdig (exempelvis täckning av lönekostnaderna eller löpande råvaruinköp).
(134)
En omstrukturering däremot bygger på en realistisk, sammanhängande och långtgående plan för att återställa ett företags långsiktiga lönsamhet. Särskilt viktiga inslag är omorganisation och rationalisering av företagets verksamhetsgrenar, vilket i allmänhet innebär att företaget drar sig tillbaka från olönsamma områden och att de verksamhetsområden som åter kan bli konkurrenskraftiga omstruktureras. Den affärsmässiga omstruktureringen måste i regel åtföljas av en finansiell omstrukturering.
(135)
Kommissionen anser inte att den andra garantin uppfyller villkoren för ett undsättningsstöd. Det statligt garanterade lånet var inte uteslutande till för att finansiera löpande kostnader inbegripet löpande förbättringar i syfte att driva företagets verksamhet vidare under en begränsad tid fram till att en omstruktureringsplan hade utarbetats.
(136)
Enligt Tysklands uppgifter skall MobilCom snarare med hjälp av det statligt garanterade lånet på 112 miljoner euro (88,3 miljoner euro) ha varit i stånd att genomföra en rad åtgärder i syfte att omorganisera det förlusttyngda tjänsteleverantörsområdet. Åtgärdspaketet syftade därvid uppenbarligen till att orsakerna till de långvariga förlusterna inom detta affärsområde skulle undanröjas för gott.
(137)
Framför allt användes det statligt garanterade lånet till att med kort varsel säga upp 850 heltidsanställda på tjänsteleverantörsområdet, en åtgärd som skulle vidtas för att minska den höga personalintensiteten inom detta segment, vilket enligt omstruktureringsplanen var en viktig orsak till att verksamheten gick med förlust.
(138)
En annan stor del av kostnaderna gällde uppsägning eller återkallande av olönsamma avtal och överföring av de kunder som hade värvats för det egna UMTS-nätet till normala avgifter som tas ut av tjänsteleverantörer. Genom denna rensning av kundbasen och omställningen av avgifterna skulle man se till att kundrelationerna blev lönsamma på lång sikt och att den negativa utvecklingen av bruttovinstmarginalerna stoppades en gång för alla.
(139)
De båda driftsställena Karlstein och Hallbergmoos, som hade tillkommit i och med företagets förvärv av D-Plus Telecommunications GmbH (Karlstein) och Cellway Kommunikationsdienste (Hallbergmoos) hade uppgått i MobilCom-koncernen lades därefter ned och hela försäljnings- och kundservicestrukturen koncentrerades till huvudkontoret Büdelsdorf och driftsstället i Erfurt. Därigenom genomförde MobilCom enligt egna uppgifter en anpassning som sedan länge hade varit nödvändig, men som hittills hade kommit i skymundan genom fokuseringen på avvecklingen av UMTS-verksamheten.
(140)
För kommissionen står det därmed klart att det åtgärdspaket som finansierades genom den statligt garanterade krediten framför allt hade strukturella verkningar, som var inriktade på att säkra tjänsteleverantörsområdets och företagets långsiktiga lönsamhet och inte uteslutande tjänade till att hålla företaget vid liv fram till dess att en omstruktureringsplan kunde utarbetas. Strukturella åtgärder kan inte finansieras med statligt undsättningsstöd. Kommissionen har därför kommit fram till att den andra garantin utgjorde ett omstruktureringsstöd i den mening som avses i gemenskapsriktlinjerna.
(141)
Kommissionen utgår därvid även från att åtgärderna på tjänsteleverantörsområdet bygger på en fungerande plan för att återställa företagets långsiktiga lönsamhet. Därmed tillbakavisar kommissionen uttryckligen Tysklands invändning att det vid tiden för beviljandet av det statligt garanterade lånet ännu inte förelåg någon omstruktureringsplan.
(142)
Redan i september 2002 fattade företagsledningen genom omröstning med små marginaler tillsammans med styrelsen beslut om de viktiga hörnstenarna i saneringsstrategin för företaget. (17) Det stod då för MobilCom utom allt tvivel att UMTS-projektet var ogenomförbart utan medverkan från France Télécom och därmed måste läggas ned.
(143)
Företagsledningen lade även fram ett omfattande saneringsprogram för tjänsteleverantörsområdet inom mobiltelefoni, som redan då som centrala inslag hade en minskning av antalet anställda i kärnverksamheten med 850, koncentration av försäljnings- och kundserviceverksamheten från fem platser till huvudkontoret i Büdelsdorf och driftsstället i Erfurt, samt sänkning av kostnaderna för att värva nya kunder (bland annat genom stängning av olönsamma MobilCom-butiker).
(144)
Detta saneringsprogram, som i grund och botten var identiskt med det omstruktureringsprogram som lades fram inför kommissionen i mars 2003, granskades av revisionsföretaget Deloitte & Touche. Detta företag kom i en rapport från den 25 oktober 2002 fram till att man på den korta tid som stod till förfogande och uppdragets art inte helt och hållet säkert kunde ta ställning till huruvida omstruktureringsplanen för MobilCom-koncernen ”fullständigt omfattade alla svagheter”. Man ansåg dock att man hade tagit hänsyn till de ”viktigaste svagheterna” och redovisat dessa i rapporten. Totalt sett föreföll de åtgärder som ingick i omstruktureringsplanen lämpliga för att undanröja de svagheter som ditintills hade fastställts och göra det möjligt för MobilCom-koncernen att på ett till två års sikt nå positiva resultat.
(145)
För kommissionen står det därmed tillräckligt klart att det senast i november 2002 fanns en komplett omstruktureringsplan för företaget, som inte bara låg till grund för KfW-konsortiets lånebeslut, utan även för de åtgärder som påbörjades i november för att omorganisera tjänsteleverantörsområdet. Att France Télécom vid denna tidpunkt ännu inte slutgiltigt hade godkänt förlikningsavtalet ändrar ingenting. Om medlingsöverenskommelsen inte hade trätt i kraft skulle MobilCom under alla förhållanden ha begärts i konkurs. Bedömningen av möjligheterna till att sanera företaget byggde från början på villkoret att skulderna i hög grad skulle kunna betalas av och en förutsättning för detta var därmed att en effektiv överenskommelse skulle komma till stånd. MobilCom inledde för sin del i enlighet med detta åtgärderna utan dröjsmål, utan att invänta det slutliga godkännandet från France Télécoms bolagsstämmma.
(146)
En annan avgörande faktor för kommissionens beslut om att betrakta det andra stödet som ett omstruktureringsstöd var att det statligt garanterade lånet till att börja med beviljades för en löptid på 18 månader, fram till den 20 maj 2004. Garantin var visserligen från början begränsad till den 15 mars 2003. Denna tidsfrist skulle dock förlängas automatiskt om en omstruktureringsplan kunde läggas fram för kommissionen innan den löpte ut. Enligt punkt 23 i gemenskapsriktlinjerna måste undsättningsstöd i form av garantier vara knutna till lån, vars återbetalningstid inte överstiger tolv månader från och med sista låneutbetalningen till företaget. Så var inte fallet i det föreliggande ärendet.
(147)
Sammanfattningsvis rör det sig således om ett andra stöd i form av ett omstruktureringsstöd, som kommissionen kan godkänna endast om villkoren i gemenskapsriktlinjerna är uppfyllda.
b) Förenlighet med riktlinjerna för omstrukturering
(148)
Enligt gemenskapsriktlinjerna befinner sig ett ”företag i svårigheter” om det inte med egna finansiella medel eller med medel från ägare/aktieägare eller långivare kan hejda förluster som utan ingripanden från de offentliga myndigheterna leder till att företaget med största sannolikhet försätts i konkurs på kort eller medellång sikt (punkt 4 i gemenskapsriktlinjerna). Typiska symptom för ett företag i svårigheter är bland annat ihållande förluster, minskande kassaflöde, ett sjunkande värde, som kan gå ned till noll, på nettotillgångarna och en situation, där företaget inte är i stånd att genomföra en sanering med egna medel eller med medel från ägare/aktieägare eller långivare (punkt 6 i gemenskapsriktlinjerna).
(149)
Att France Télécom drog sig ur finansieringen av UMTS-verksamheten var för MobilCom liktydigt med att företagets samtliga medel måste likvideras.
(150)
MobilCom-koncernen hade under tredje kvartalet 2002 en förlust före ränte- och skatteutgifter (EBIT) på 2,9 miljarder euro, samtidigt som företagets egna kapital minskade till 606,7 miljoner euro (från 3,769 miljarder euro 2001). Det insolvensförfarande som hotade i september 2002 kunde stoppas endast genom det statligt garanterade likviditetstillskottet i form av ett lån från KfW på 50 miljoner euro.
(151)
Trots att förhandlingarna med France Télécom ledde fram till ett framgångsrikt avtal, genom vilket France Télécom övertog skulderna för UMTS-verksamheten till ett sammanlagt värde på 6,9 miljarder euro plus ränta, uppgick koncernens förlust det fjärde kvartalet 2002 till 289 miljoner euro och överskred därmed fortfarande betydligt de negativa koncernresultaten från tiden före krisen (andra kvartalet 2002: - 172,8 miljoner euro, första kvartalet 2002: - 116,4 miljoner euro, fjärde kvartalet 2001: - 91,9 miljoner euro).
(152)
På grundval av de likviditetsöversikter som finns till förfogande kan kommissionen även sluta sig till att MobilCom-koncernens negativa kassaflödesutveckling inte heller i november 2002 hade kunnat stoppas i efterhand. De likviditetsreserver som hade funnits till förfogande var uttömda redan i september 2002. Genom undsättningsstödet kunde endast det kortsiktiga löpande likviditetsbehovet täckas och den omedelbart hotande insolvensen avvärjas.
(153)
Tyskland kunde därtill visa att den löpande förlusten utan de omorganiseringsåtgärder som aviserades i omstruktureringsplanen i mars 2003 sannolikt skulle ha varit ytterligare 110 miljoner euro högre. Denna förlust skulle enligt tyska uppgifter inte längre ha gått att finansiera med bankmedel.
(154)
Kommissionen kom även fram till slutsatsen att MobilCom inte heller med befintliga egna medel hade kunnat täcka det finansieringsbehov som fanns i november 2002.
(155)
Som redan nämnts var alla likviditetsreserver vid denna tidpunkt uttömda. Kommissionen måste även på grundval av den information som finns till förfogande sluta sig till att den (partiella) avyttring av Freenet-aktierna som hade aviserats i omstruktureringsplanen för att betala av de statligt garanterade lånen, vilket slutligen genomfördes i september 2003, inte hade varit möjlig på kort sikt.
(156)
Tyskland har på ett övertygande sätt visat att en försäljning av Freenet-aktierna på grund av de befintliga skuldåtagandena gentemot långivarna inom ramen för UMTS-projektet inte skulle ha varit genomförbar innan förlikningsavtalet var undertecknat i november 2002. En försäljning hade inte gått att genomföra utan godkännande från de långivare, som vid denna tidpunkt fortfarande förfogade över Freenet-aktierna som säkerhet. Med tanke på de höga skulderna på UMTS-området skulle långivarbankerna inte ha gått med på en försäljning. Dessutom skulle inkomsterna från en sådan försäljning endast ha gått att använda till att betala av skulderna för UMTS-projektet.
(157)
Kommissionen har inte heller sett några tecken på att några investerare skulle ha varit intresserade av att överta aktier i MobilCom AG under den akuta krisen andra halvåret 2002. Inte heller denna väg att tillföra medel stod således öppen för MobilCom.
(158)
Tyskland har dessutom på ett tillräckligt övertygande sätt visat att bankkonsortiet utan den statliga garantin inte skulle ha ställt lånet på 112 miljoner euro till förfogande, eftersom risken bedömdes vara hög och de säkerheter som normalt skulle ha krävts av bankerna inte fanns till förfogande i tillräckligt stor utsträckning.
(159)
Tyskland har bland annat lagt fram en handling från den ledande konsortiebanken KfW från den 1 juni 2003, där denna uttalar sig om värdet på de säkerheter som kan ställas till förfogande för lånet på 112 miljoner euro. I avtalet om detta lån åtar sig MobilCom bland annat att som säkerhet ställa alla aktier i samtliga dotter- och holdingbolag i såväl MobilCom AG som MobilCom holding GmbH till förfogande, däribland även aktierna i Freenet.de AG samt alla anspråk på fordringarna genetemot Millenium GmbH och gentemot den tidigare VD: n Gerhard Schmid på sammanlagt 71 miljoner euro. Därutöver skulle alla gängse säkerheter som kunde uppbringas inom företaget ställas till förfogande.
(160)
Värdet på Freenet-aktierna, som var intecknade redan sedan december 2002, var enligt uppgift från KfW inte möjligt att uppskatta på grund av aktiernas stora volatilitet.
(161)
De fordringar gentemot Gerhard Schmid och Millenium GmbH som överläts till bankkonsortiet skulle lösas in genom att Treuhand-företrädaren professor Dieter Thoma skulle sälja dessa aktier till MobilCom före den 31 december 2003. Värderingen av denna säkerhet var beroende av MobilCom-aktiens börskurs. Eftersom aktiekursen beror på MobilComs soliditet, hade KfW enligt uppgift från Tyskland inte heller kunnat tillskriva denna säkerhet något egentligt värde enligt bankens gängse värderingsmetoder.
(162)
Ytterligare säkerheter, som exempelvis den köpprisoption gentemot Freenet.de AG för försäljningen av avdelningen för fasta nät på 35 miljoner euro som senare ställdes som säkerhet, stod vid tidpunkten för lånets beviljande ännu inte till förfogande.
(163)
Kommissionen måste därmed utgå ifrån att garantin på 80 % från staten och delstaten var nödvändig för att bankmässigt kunna motivera beviljandet av lånet på 112 miljoner euro.
(164)
Sammanfattningsvis konstaterar kommissionen att företaget vid tidpunkten för beviljandet av det andra stödet inte var i stånd att utan statliga bidrag genomföra en sanering med egna medel eller med medel från ägare/aktieägare eller långivare. Kommissionen anser det därmed vara tillräckligt utrett, att MobilCom fortfarande i november 2002 befann sig i svårigheter i den mening som avses i gemenskapsriktlinjerna.
(165)
Enligt punkt 30 och följande i gemenskapsriktlinjerna får omstruktureringsstödet beviljas under förutsättning att den omstruktureringsplan genomförs som kommissionen skall ha granskat med hänsyn till hur väl den är lämpad att återställa företagets långsiktiga lönsamhet och beviljat för varje enskilt stöd.
(166)
Kommissionen tvivlade inte på att MobilCom-koncernen skulle kunna saneras efter de framgångsrika förhandlingarna med France Télécom som ledde fram till förlikningsavtalet. Den detaljerade omstruktureringsplan som lades fram inför kommissionen i mars 2003 innehöll en grundlig analys av de strukturella svårigheter som ansågs ligga bakom företagets problem samt ett omfattande åtgärdspaket för att undanröja de svagheter som fastställts. På grundval av en prognos för resultaträkningarna fram till slutet av 2007 och en scenario- och riskanalys kunde kommissionen ansluta sig till uppfattningen att de föreslagna omstruktureringsåtgärderna var förnuftiga, logiska och på det hela taget lämpliga för att göra det möjligt för MobilCom att återställa sin långsiktiga lönsamhet.
(167)
Dessutom hade Deloitte & Touche på uppdrag av MobilCom granskat omstruktureringsplanen och kommit fram till att innehållet sammanföll med de bedömningar som redovisades i revisionsfirmans rapport från den 25 oktober 2002 samt i dess månadsrapporter om saneringsförfarandet.
(168)
Den faktiska utvecklingen visade sedan att förhandsbedömningen hade varit riktig. På tjänsteleverantörsområdet uppvisade MobilCom åter en vinst redan under andra kvartalet 2003 (för första gången på elva kvartal) och genom försäljningen av Freenet-aktierna kunde företaget göra sig av med alla sina skulder i september 2003.
(169)
Enligt punkt 40 i gemenskapsriktlinjerna skall stödbeloppet och stödnivån begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att möjliggöra en omstrukturering. Därför skall de stödmottagande företagen i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel, inbegripet genom försäljning av tillgångar som inte är oundgängliga för företagets överlevnad eller genom extern finansiering på marknadsmässiga villkor.
(170)
Tyskland har enligt kommissionens uppfattning i tillräcklig utsträckning styrkt att omstruktureringsstödet i form av statlig garanti för lånet på 112 miljoner euro var begränsat till vad som var absolut nödvändigt med hänsyn till företagets, aktieägarnas eller koncernens disponibla finansiella medel. MobilCom har under omstruktureringsfasen varken gjort några nyförvärv eller några nya investeringar, som inte var helt nödvändiga för att återställa företagets långsiktiga lönsamhet. Kommissionen anser det dock nödvändigt att binda beviljandet av stödet till vissa villkor, för att oacceptabla snedvridningar av konkurrensen skall kunna undvikas (se punkterna 176 - 189 nedan).
(171)
Vad beträffar återbetalningstiden för det statligt garanterade lånet noterar kommissionen att France Télécom enligt uppgifter från Tyskland krävde en återbetalningstid på minst 18 månader för det statligt garanterade omstruktureringslånet som villkor för det för MobilCom helt avgörande övertagandet av skulderna från UMTS-verksamheten och att en kortare återbetalningstid därför inte skulle ha varit genomförbar utan att äventyra fullgörandet av förlikningsavtalet. Kommissionen anser därför också i detta hänseende att kravet på att stödet skall vara begränsat till vad som är nödvändigt var uppfyllt.
(172)
Vad beträffar det stödmottagande företagets eget bidrag till omstruktureringen konstaterar kommissionen att den statliga garantin täckte endast 80 % av det garanterade lånebeloppet. Det var alltså företaget självt och de långivande bankerna som fick bära risken för resterande 20 %. Dessutom bidrog MobilCom till finansieringen av omstruktureringen genom avyttringen av anläggningstillgångar, vilket redan hade aviserats i omstruktureringsplanen. De första utbetalningarna till följd av försäljningen av det fasta nätet till Freenet för 35 miljoner euro som genomfördes redan i mars 2003 användes således till att betala tillbaka en del av lånet. Återstoden av lånet betalades tillbaka inom mindre än ett år tack vare intäkterna från försäljningen av 20 % av aktierna till Freenet.
(173)
Mot denna bakgrund och med beaktande av att stödet bestod av en lånegaranti och inte av ett icke återbetalningsbart bidrag, har kommissionen kommit fram till att MobilCom har bidragit till omstruktureringen med ett tillräckligt stort tillskott av egna medel i den mening som avses i punkt 40 i gemenskapsriktlinjerna och att stödet var begränsat till vad som var strikt nödvändigt.
(174)
Enligt punkt 35 och följande i gemenskapsriktlinjerna måste åtgärder vidtas för att i största möjliga mån mildra de negativa följderna av stödet för konkurrenterna. Detta villkor tar sig vanligen uttryck i att företaget måste begränsa eller minska sin närvaro på de relevanta marknaderna i en omfattning som skall stå i förhållande till de snedvridande effekterna av stödet och i synnerhet till det relativa inflytande företaget har på sina marknader.
(175)
Kommissionen konstaterar att MobilCom i enlighet med omstruktureringsplanen använde stödet uteslutande för att sanera mobiltelefoni-/tjänsteleverantörsområdet. Stödet har därmed huvudsakligen effekter på marknaden för mobiltelefoni. Enligt kommissionens bedömning påverkas inte marknaderna för fasta nät, taltelefoni och Internetbaserade tjänster, på vilka MobilCom även i framtiden kommer att vara närvarande genom sitt innehav i Freenet.de AG, i nämnvärd utsträckning.
(176)
Kommissionen kommer därför i detta avsnitt att undersöka om stödet har negativa följder för MobilComs konkurrenter på mobiltelefonimarknaden och har inneburit snedvridande effekter som gör att det krävs korrigerande åtgärder.
(177)
Om man betraktar marknaden för mobiltelefonitjänster som helhet så hör MobilCom, med en sammanlagd marknadsandel på 8 % före och runt 6 % efter omstruktureringen till gruppen mindre leverantörer. Det bör vidare noteras att det stödet till MobilCom inte gavs i form av ett bidrag utan i form av en lånegaranti. Det garanterade lånet betalades tillbaka i sin helhet redan den 20 september 2003, vilket var tio månader efter det att det hade betalats ut i november 2002.
(178)
Å andra sidan tillämpade MobilCom under åren före 2002 års kris en prisaggressiv expansionsstrategi, som var helt inriktad på tillväxt inom mobiltelefoni-/tjänsteleverantörssegmentet på bekostnad av lönsamheten. MobilComs fokusering på uteslutande marknadsandelstillväxt skall ses mot bakgrund av företagets planerade utbyggnad av UMTS-nät, eftersom nätoperatörer får ut högre marginaler från sina kunder än rena tjänsteleverantörer.
(179)
Genom att fokusera sin verksamhet på UMTS-området och försöka etablera sig som UMTS-operatör tog MobilCom en stor risk. Denna affärsstrategi misslyckades slutligen, vilket ledde fram till MobilComs akuta svårigheter under andra halvåret 2002. MobilCom drog sig därför ur UMTS-marknaden och lade ned planerna på att etablera sig som nätoperatör. I stället inriktades marknadsföringsstrategin på att bibehålla befintliga lönsamma kunder samt att öka den genomsnittliga omsättningen per månad.
(180)
Tack vare det beviljade stödet behövde MobilCom dock inte helt på egen hand klara av följderna av sin vidlyftiga strategi och samtidigt hade företaget hela tiden vissa fördelar av utvecklingen, exempelvis möjligheterna att i samband med genomgången och saneringen av kundstrukturen kunna falla tillbaka på en större kundkrets. Därför innebar stödet en klar fördel för MobilCom gentemot företagets konkurrenter.
(181)
MobilCom hävdar även att företaget utan det statliga stödet skulle ha varit tvunget att inleda ett insolvensförfarande, vilket med största sannolikhet skulle ha inneburit att det förlorade en stor del av sina beefintliga kunder. Tack vare stödet kunde företaget dock inte bara fortsätta sin affärsverksamhet, utan även fysiskt omorganisera sig, utarbeta en ny marknadsstrategi samt rensa sin kundstruktur för att bli av med de olönsamma kunderna och kunna koncentrera sig på de lönsamma. Resultatet av detta blev att antalet kunder visserligen minskade under omstruktureringsfasen, men bruttovinsten per kund ökade (18).
(182)
Kommissionen tar även med i beräkningen att stödet gjorde att MobilCom vann tid att noggrant förbereda den planerade avyttringen av Freenet-aktierna, så att företaget därigenom skulle kunna få ut ett så högt pris som möjligt som skulle kunna användas för att betala av lånet och tillföra ytterligare likvida medel. Följden blev att MobilCom genom att avyttra bara 20 % av aktierna fick in försäljningsintäkter på 176 miljoner euro. Efter det att återstoden av det statligt garanterade lånet hade betalats av hade MobilCom ytterligare 60 miljoner euro i likvida medel till förfogande från avyttringen för sin affärsverksamhet på tjänsteleverantörsområdet.
(183)
MobilCom drog därvid i samband med omarbetningen av sin marknadsstrategi nytta av det garanterade lånet dels direkt, dels indirekt, genom att garantin möjliggjorde en övergångsfinansiering, så att aktierna i Freenet.de AG kunde säljas vid en senare, mer lämplig tidpunkt. En tidigare försäljning hade sannolikt inbringat ett lägre pris.
(184)
Stödet har således särskilt ogynnsam verkan på de konkurrenter som på grund av marknadens förväntade mognadsgräns under de kommande åren också tvingas inrikta sin affärsstrategi på lönsamma kundsegment, men utan att därvid kunna få hjälp av statligt stöd. Trots att MobilCom har en marknadsandel på under 10 % på den tyska mobiltelefonimarknaden och att det statligt garanterade lånet snabbt betalades tillbaka, har kommissionen därför kommit fram till slutsatsen att att stödet innebar otillbörliga snedvridningar av konkurrensen på den tyska mobiltelefonimarknaden.
(185)
Dessa snedvridningar av konkurrensen är enligt kommissionens mening inte tillräckligt mildrade genom de åtgärder för att minska företagets närvaro på marknaden som Tyskland har anfört, särskilt tillbakadragandet från UMTS-marknaden.
(186)
Tillbakadragandet från UMTS-marknaden kan inte i sig helt utjämna nackdelarna för konkurrenterna till MobilCom, eftersom det i första hand gynnar de återstående licensinnehavarna på UMTS-marknaden, som utgör bara en del av konkurrenterna på marknaden för mobiltelefoni. Tillbakadragandet från affärsområdet för fasta nät och Internet genom att överföra verksamheten inom fasta nät på Freenet och den omvandling från strategiskt deltagande till finansiellt deltagande som enligt Tyskland ägt rum är inte heller någon tillräcklig kompenserande åtgärd för den oskäliga snedvridning av konkurrensen som stödet ger upphov till. Orsaken är att tillbakadragandet främst gynnar operatörer av fasta nät och tillhandahållare av Internettjänster och inte mobiltelefonioperatörer.
(187)
Tyskland åberopar som ytterligare kompenserande åtgärd uppsägningen av 1 850 heltidsanställda, varav 850 på tjänsteleverantörsområdet, samt stängningen av driftsställen. Enligt Tyskland har MobilCom dessutom förlorat kunder och därmed marknadsandelar. I slutet av 2003 hade företaget bara cirka 4,2 miljoner kunder kvar jämfört med 4,9 miljoner kunder när krisen började. Detta har lett till att omsättningen minskat med 7,2 % på tjänsteleverantörsområdet (1,356 miljarder euro 2003 jämfört med 1,487 miljarder euro 2002).
(188)
Kommissionen hänvisar emellertid till att minskningen av antalet arbetsplatser och stängningen av driftsställen enligt omstruktureringsplanen samtidigt var nödvändiga åtgärder för att öka effektiviteten. Den negativa trenden för omsättningens utveckling under omstruktureringsfasen kunde sedermera hejdas. Omsättningen på tjänsteleverantörsområdet uppgick redan under första kvartalet 2004 till 349 miljoner euro jämfört med 321 miljoner euro under första kvartalet 2003. Det skall också konstateras att antalet kunder har stabiliserat sig kring 4,2 miljoner för MobilCom. Under fjärde kvartalet 2003 översteg antalet nya kunder (426 000) antalet förlorade kunder (338 000) under samma period (19). Enligt information från företaget kan man visserligen fortfarande notera en stor benägenhet att byta leverantör på området för avtalskunder, vilket under de två första kvartalen 2004 återigen ledde till en svag minskning av antalet kunder. Totalt sett värvade dock MobilCom klart fler nya avtalskunder under de två första kvartalen 2004 än under motsvarande kvartal 2003. Enligt egna uppgifter hade MobilCom en marknadsandel på 10 % på området för nya kunder under första kvartalet 2004. (20)
(189)
Med beaktande av den oskäliga snedvridningen av konkurrensen som beskrivs i punkterna 175 - 184 drar kommissionen slutsatsen att de åtgärder som Tyskland nämner ännu inte tillräckligt lindrar de negativa effekterna för MobilComs konkurrenter. Vid utformningen av ytterligare kompenserande åtgärder måste dock hänsyn tas till antalet kunder som redan förlorats och den förlorade omsättningen under omstruktureringsfasen samt avståendet från UMTS-affärsverksamheten.
(190)
Kommissionen har gjort klart för Tyskland att ett godkännande av det andra stödet som omstruktureringsstöd inte är förenligt med den gemensamma marknaden. Dessa kompenserande åtgärder bör dock inte få inkräkta alltför kraftigt på MobilComs verksamhet som nätoperatör med hänsyn till den ovannämnda förlusten av kunder och omsättning under omstruktureringen samt tillbakadragandet från UMTS-verksamheten.
(191)
Efter förhandlingar den 9 och 21 januari 2004 mellan företrädare för kommissionen och företrädare för förbundsregeringen, delstaten Schleswig-Holstein och företaget diskuterades andra kompenserande åtgärder, på kommissionens begäran särskilt möjligheten att tillfälligt avbryta direktförsäljningen via Internet av MobilComs mobiltelefonavtal. Tyskland höll fast vid sin rättsuppfattning under dessa samtal, men visade i princip beredvillighet att gå med på att direktförsäljningen via Internet av MobilComs mobiltelefonavtal avbröts tillfälligt för en period på sju månader för att stödet skulle kunna godkännas. I ett meddelande av den 13 februari 2004 tillkännagav Tyskland att MobilCom i princip också var redo att ställa in sin direktförsäljning av MobilComs mobiltelefonavtal under en period av högst sju månader. Meddelandet innehöll dessutom närmare information om hur åtgärden skulle kunna genomföras. På begäran av kommissionen preciserades denna information ytterligare i ett e-postmeddelande från Tyskland den 18 februari 2004.
(192)
I april 2004 meddelade Tyskland emellertid att man inte slutgiltigt kunde godkänna kravet på en stängning av onlinebutikerna. Tyskland hänvisade då till den rättsliga ståndpunkt MobilCom till slut vidhöll. Företaget tvivlade fortfarande på att det var fråga om en omstruktureringsåtgärd. Om kommissionen ändå fann att det är fråga om ett omstruktureringsstöd, skulle det planerade avbrottet i direktförsäljningen via Internet för en sjumånadersperiod vara en orimlig belastning för företaget.
(193)
Som det förklaras utförligt redan i punkterna 132 - 147 anser kommissionen att det andra stödet är ett omstruktureringsstöd. Det förklaras också ovan att kommissionen anser att man i fråga om det aktuella stödet måste vidta fler åtgärder för att kompensera den oskäliga snedvridning av konkurrensen som beviljandet av stödet orsakat.
(194)
Eftersom inget samförstånd nåddes med Tyskland och det berörda företaget om eventuella kompenserande åtgärder, utnyttjar kommissionen möjligheten enligt artikel 7.4 i förordning (EG) nr 659/1999 att som villkor för att godkänna det andra stödet ställa att direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal (betalda med kontantkort och/eller i efterhand) med MobilCom avbryts för en sjumånadersperiod.
(195)
Enligt detta villkor skall Tyskland säkerställa att MobilCom AG och alla dess koncernbolag stänger sina onlinebutiker för direktförsäljning via Internet av MobilComs mobiltelefonavtal för en sjumånadersperiod, så att inga nya mobiltelefonavtal (betalda med kontantkort och/eller i efterhand) kan ingås direkt med MobilCom AG eller med dess koncernbolag. Detta påverkar inte försäljningen av andra leverantörers mobiltelefonavtal via Freenet.de AG.
(196)
Dessutom måste Tyskland säkerställa att också direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom via MobilCom-butikernas webbsidor avbryts så länge onlinebutikerna är stängda och att MobilCom AG och dess koncernbolag inte vidtar några andra åtgärder för att kringgå detta villkor.
(197)
Så länge handeln är avbruten kan kunderna inte ingå nya mobiltelefonavtal (betalda med kontantkort och/eller i efterhand) direkt med MobilCom AG eller dess koncernbolag. Kommissionen påminner uttryckligen om att alla andra tjänster, där syftet inte är att ingå nya mobiltelefonavtal, fortsättningsvis kan tillhandahållas på nätet. Hit hör alla de tjänster som tillhandahålls befintliga kunder (kundtjänster, förlängning av avtal, försäljning av ringsignaler, spel osv.).
(198)
Under den period då handeln är avbruten får kunderna på webbsidorna i fråga upplysas om att det inte är möjligt att ingå ett nytt mobiltelefonavtal på nätet. MobilCom får på sina webbsidor uppge adresserna till försäljningspartner som kan förse kunderna med den tjänst de vill ha. Det skall dock tillses att kunderna inte direkt slussas vidare till en försäljningspartner via en automatisk länk.
(199)
Kommissionen kräver dessutom att Tyskland börjar genomföra åtgärden inom två månader efter det att beslutet har fattats. Någon längre förberedelsefas för genomförandet verkar inte behövas och den skulle äventyra åtgärdens effektivitet, eftersom åtgärden då inte skulle ha något tidsmässigt samband med omstruktureringen av företaget.
(200)
När kommissionen utformade villkoret utgick den från Tysklands ursprungliga förslag.
(201)
Efter att ha gjort en grundlig avvägning av alla omständigheter drog kommissionen slutsatsen att om direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom avbryts, kan det bidra till att tillräckligt utjämna den snedvridning av konkurrensen som inträffat. Enligt egna uppgifter fick MobilCom […]* nya kunder (brutto) år 2003 genom sin direktförsäljning via Internet. Av dessa var […] avtalskunder. Det sammanlagda bruttoantalet nya kunder 2003 uppgick till […]*, varav […]* avtalskunder. Därmed fick MobilCom år 2003 cirka 1 - 1,5 % av alla sina kunder och cirka 2 % av sina avtalskunder via sina onlinebutiker. När det gäller 2004 kan man utgå från att Mobilcom får omkring 2 - 5 % av sina kunder genom sin direktförsäljning via Internet. Eftersom kunderna inte kan ingå nya mobiltelefonavtal (betalda med kontantkort och/eller i efterhand) direkt med MobilCom AG och dess koncernbolag under den period då handeln är avbruten, innebär det att en direktförsäljningskanal som blivit allt viktigare är stängd för MobilCom. För konkurrenterna kan åtgärden få den tillfälliga effekten att kunderna i stället vänder sig till deras webbsidor och där ingår ett avtal.
(202)
Också den tidsfrist på sju månader som fastställts för åtgärden verkar rimlig. Det statligt garanterade lånet beviljades MobilCom i november 2002. Företaget betalade tillbaka lånet i september 2003. Om man dessutom beaktar att det garanterade lånet betalades i form av delbetalningar, den sista i mars 2003, så motsvarar tidsfristen på sju månader den period under vilken MobilCom faktiskt drog nytta av det statligt garanterade lånet under omstruktureringsfasen. För att snedvridningen av konkurrensen skall utjämnas tillräckligt verkar det krävas att onlinebutikerna för direktförsäljning av mobiltelefonavtal med MobilCom också stängs för sju månader.
(203)
Dessutom inser kommissionen inte hur det kan bli en orimlig belastning för företaget om direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal avbryts för en period av sju månader. Tvärtom utgör åtgärden - som i detta fall är nödvändig - enligt kommissionens uppfattning endast ett begränsat ingrepp i företagets affärsverksamhet. Företaget värvar såsom tidigare största delen av sina kunder via MobilCom-butikerna och via självständiga försäljningspartner. Därför berörs inte MobilComs viktigaste försäljningskanaler av att direktförsäljningen via Internet avbryts.
(204)
Man kan inte heller utgå från att alla kunder, som under stängningsfasen faktiskt skulle ha ingått avtal med MobilCom direkt över nätet, skulle ha bestämt sig för en annan (online)leverantör. Snarare kan man vänta sig att en del av dessa kunder kommer att ingå ett avtal med MobilCom via andra försäljningskanaler. Även om alla de kunder som under stängningsfasen skulle vilja ingå ett avtal med MobilCom direkt via Internet vänder sig till andra konkurrenter, verkar antalet förlorade kunder till följd av detta rimligt med tanke på den snedvridning av konkurrensen som uppkommit.
(205)
Dessutom kvarstår möjligheten för befintliga kunder att förlänga sitt avtal via Internet när det löpt ut. Dessutom kan MobilCom tillhandahålla kundtjänster och andra tjänster, som inte syftar till ingående av ett mobiltelefonavtal. Vidare kan MobilCom också under stängningsfasen göra intensiv reklam för sina mobiltelefonprodukter i sina onlinebutiker och lyfta fram särskilt förmånliga produkter som betalas med kontantkort eller i efterhand och som kunderna kan skaffa sig i MobilComs butiker och via övriga återstående försäljningskanaler.
(206)
Kommissionen påpekar att avbrottet i direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom inte befaras leda till någon klar försämring av marknadsstrukturen enligt punkt 38 i gemenskapens riktlinjer. Stängningen av onlinebutikerna är en relativt begränsad kompenserande åtgärd, som på inget sätt äventyrar MobilComs fortbestånd. Därför finns det ingen risk för att en viktig konkurrent försvinner från marknaden eller försvagas kännbart, vilket indirekt skulle stärka de båda marknadsledarna T-Mobile och Vodafone.
(207)
Kommissionen anser att andra kompenserande åtgärder, t.ex. att ”sälja” en viss andel kunder till konkurrenterna och att MobilCom drar sig tillbaka från UMTS-affärsverksamheten i egenskap av tjänsteleverantör för en viss tid, inte är nödvändiga. Kommissionen anser att dessa båda åtgärder inte lämpar sig som kompenserande åtgärder. Att ”sälja” MobilCom-kunder är inte möjligt av juridiska och praktiska skäl. Kommissionen anser att om MobilCom förbjuds att bedriva verksamhet som tjänsteleverantör på UMTS-området under en viss period, hindras innovationen på mobiltelefonmarknaden, vilket inte är i konkurrensens intresse eftersom det begränsar dess dynamik.
VII. SLUTSATS
(208)
Kommissionen konstaterar att den statliga garanti som beviljats för lånet på 112 miljoner euro till MobilCom AG är ett omstruktureringsstöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter i enlighet med artikel 87.3 c i EG-fördraget, om Tyskland uppfyller det i punkterna 195 - 199 närmare beskrivna villkoret om att direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom skall avbrytas. Om detta villkor inte uppfylls, förbehåller sig kommissionen rätten att utnyttja sina befogenheter enligt artiklarna 16 och 23 i förordning (EG) nr 659/1999.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Tyskland beviljat MobilCom AG och MobilCom Holding GmbH i form av den statliga garanti på 80 % som tyska förbundsstaten och delstaten Schleswig-Holstein övertog den 20 november 2002 för det lån på 112 miljoner euro som beviljades företaget av ett bankkonsortium under ledning av Kreditanstalt für Wiederaufbau, är enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget förenligt med den gemensamma marknaden förutsatt att Tyskland uppfyller det villkor som föreskrivs i artikel 2 i detta beslut.
Artikel 2
1. Tyskland skall säkerställa att MobilCom AG och alla dess koncernbolag stänger sina onlinebutiker för direktförsäljning via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom för en period av sju månader, så att inga nya mobiltelefonavtal (betalda med kontantkort och/eller i efterhand) kan ingås direkt med MobilCom AG eller med bolag som hör till koncernen via denna försäljningskanal. Detta påverkar inte försäljningen av andra leverantörers mobiltelefonavtal via Freenet. de AG: s webbsidor.
2. Tyskland skall säkerställa att också direktförsäljningen via Internet av mobiltelefonavtal med MobilCom via MobilCom-butikernas webbsidor avbryts så länge onlinebutikerna är stängda och att MobilCom AG och dess koncernbolag inte vidtar några andra åtgärder för att kringgå villkoret i fråga.
3. Under den i punkt 1 nämnda perioden då handeln är avbruten får kunderna på webbsidorna i fråga upplysas om att det inte är möjligt att ingå något nytt mobiltelefonavtal på nätet. MobilCom får på sina webbsidor uppge adresserna till försäljningspartner som kan förse kunderna med den tjänst de vill ha. Det skall säkerställas att kunderna inte direkt slussas vidare till en försäljningspartner via en automatisk länk.
4. Tyskland skall säkerställa att onlinebutikerna börjar stängas inom två månader efter det att detta beslut har fattats.
Artikel 3
Tyskland skall underrätta kommissionen om när stängningen av onlinebutikerna börjar. Tyskland skall inom den första månaden efter stängningen av onlinebutikerna lägga fram en rapport som innehåller en detaljerad beskrivning av alla de steg som vidtagits för att genomföra åtgärderna. Dessutom skall Tyskland utan dröjsmål underrätta kommissionen om när åtgärderna upphör.
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.
Utfärdat i Bryssel den 14 juli 2004.