РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 450/2008 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2008 година
за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 26, 95, 133 и 135 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Общността е основана на митнически съюз. Препоръчително е, както в интерес на икономическите оператори, така и на митническите органи в рамките на Общността, съществуващото митническо законодателство да бъде обединено в Митнически кодекс на общността (наричан по-долу „Кодексът“). Като се основава на концепцията за вътрешен пазар, Кодексът следва да включва общите правила и процедури, които осигуряват прилагането на тарифните и другите мерки на общите политики, въведени на общностно равнище във връзка с търговията със стоки между Общността и страни или територии извън митническата територия на Общността, като се отчитат изискванията на тези общи политики. Митническото законодателство следва да се приведе в по-добро съответствие с разпоредбите, свързани със събиране на вземания при внос, без да се променя обхватът на действащото данъчно законодателство.
(2)
Съгласно Съобщение на Комисията относно защитата на финансовите интереси на общността и Плана за действие 2004-2005 г. е уместно да се адаптира правната рамка за защита на финансовите интереси на Общността.
(3)
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (3) бе основан на интеграция на митническите процедури, прилагани отделно в съответните държави-членки през 80-те години на 20 век. Този регламент е многократно и съществено изменян след въвеждането му с оглед решаване на специфични проблеми като защитата на добросъвестността или отчитане на изискванията по отношение на сигурността. Важните промени в правната обстановка, които настъпиха през последните години на Общностно и на международно равнище, такива като изтичането срока на действие на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и влизането в сила на Договорите за присъединяване от 2003 г. и от 2005 г., а също и измененията на Международната конвенция за опростяване и уеднаквяване на митническите процедури (наричана по-долу „ревизираната Конвенция от Киото“), присъединяването на Общността към която бе одобрено с Решение 2003/231/ЕО на Съвета (4), налагат допълнителни промени в Кодекса. Настъпи моментът за рационализиране на митническите процедури и отчитане на факта, че електронните декларации и обработка са правилото, а декларациите и обработката на хартиен носител са изключението. Поради тези причини не е достатъчно по-нататъшно изменение на Кодекса; необходима е цялостна преработка.
(4)
Подходящо е в Кодекса да се въведе правна рамка за прилагането на определени разпоредби от митническото законодателство относно търговията със стоки между части от митническата територия, за която се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (5) и части от тази територия, за която тези разпоредби не се прилагат, или относно търговията между части от територията, за които тези разпоредби не се прилагат. Като се има предвид фактът, че въпросните стоки са общностни стоки, както и финансовата същност на въпросните мерки в тази вътреобщностна търговия, е оправдано въвеждането, посредством мерки за прилагане, на подходящо опростяване на митническите формалности, които да се прилагат за тези стоки.
(5)
Улесняването на законната търговия и борбата с измамите изискват опростени, бързи и стандартни митнически процедури и процеси. В тази връзка, и съгласно Съобщение на Комисията относно опростена и безхартиена среда за митниците и търговията, е уместно да се опрости митническото законодателство, да се позволи използването на съвременни средства и технологии и да се насърчи еднаквото прилагане на митническото законодателство и на съвременни подходи за митнически контрол, което ще допринесе за осигуряване на основата за ефективни и опростени процедури за митническо оформяне. Митническите процедури следва да бъдат слети или хармонизирани и броят им да бъде сведен до тези, които са икономически обосновани, с оглед повишаване конкурентоспособността на бизнеса.
(6)
Завършването на вътрешния пазар, намаляването на бариерите пред международната търговия и инвестиции и нарасналата необходимост от гарантиране на сигурността и безопасността на външните граници на Общността трансформираха ролята на митническите органи и ги превърнаха в централна част от веригата на доставки и в катализатор на конкурентоспособността на страните и фирмите в процеса на мониторинг и управление на международната търговия. Следователно в тази връзка митническото законодателство следва да отразява новата икономическа реалност и новата роля и мисия на митническите органи.
(7)
Използването на информационни и комуникационни технологии, както предвижда бъдещо решение на Европейския парламент и на Съвета относно безхартиена среда за митниците и търговията, е ключов елемент в осигуряването на улеснения за търговията, и същевременно на ефективност на митническия контрол, като по този начин се намалят разходите за осъществяване на стопанска дейност и рискът за обществото. В тази връзка е необходимо Кодексът да установи правна рамка, в която може да бъде приложено това решение, по-специално правният принцип, че всички митнически и търговски сделки се обработват по електронен път и че във всяка една държава-членка информационните и комуникационни системи за митнически операции предлагат еднакви улеснения на икономическите оператори.
(8)
Такова използване на информационни и комуникационни технологии следва да е придружено от хармонизирано и стандартизирано прилагане на митническия контрол от държавите-членки, за да се гарантира равностойно ниво на митнически контрол в цялата територия на Общността, така че да не възникне антиконкурентно поведение в различните входни и изходни пунктове.
(9)
В интерес на улесняването на стопанската дейност и едновременно с това за осигуряване на необходимото ниво на контрол на стоките, които се въвеждат във или извеждат от митническата територия на Общността, е желателно митническите органи и другите агенции, които участват в този контрол, като полиция, гранична полиция, ветеринарни органи и органи по опазването на околната среда, да предават помежду си информацията, предоставена от икономическите оператори, при отчитане на съответните разпоредби за защита на данните, както и контролът от различните органи да бъде съгласуван, така че икономическият оператор да е необходимо да предостави информацията само веднъж, а стоките да бъдат контролирани от тези органи по едно и също време и на едно и също място.
(10)
В интерес на улесняването на някои видове стопанска дейност, всички лица следва да продължат да имат право да бъдат представлявани пред митническите органи. Въпреки това, вече не трябва да съществува възможност държава-членка да запазва със закон това право на представителство. Освен това, представител пред митническите органи, който отговаря на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор, следва да има право да предоставя своите услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
(11)
Икономическите оператори, които отговарят на критериите за съответствие с митническите изисквания и са надеждни като „одобрени икономически оператори“ следва да могат да се възползват максимално от широката употреба на опростяването и, като се отчетат аспектите на сигурност и безопасност, от намаленото равнище на митнически контрол. Също така те могат да се възползват от статута на одобрен за „митническо опростяване“ икономически оператор или статуса на одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор. Може да им бъде предоставен единият или другия статус, или и двата заедно.
(12)
Всички решения, т.е. официалните актове, издавани от митническите органи, отнасящи се до митническото законодателство и които пораждат правно действие по отношение на едно или няколко лица, включително обвързващата информация, издавана от тези органи, следва да бъдат предмет на едни и същи правила. Всички такива решения следва да бъдат валидни в рамките на Общността и следва да могат да бъдат анулирани, изменяни, освен когато е предвидено друго, или отменяни поради несъответствие с митническото законодателство или неговото тълкуване.
(13)
В съответствие с Хартата за основните права на Европейския съюз е необходимо в допълнение към правото на обжалване на всяко решение, взето от митническите органи, да се предвиди правото на всяко лице да бъде изслушано преди вземането на решение, което би го засегнало неблагоприятно.
(14)
Рационализирането на митническите процедури в рамките на електронна среда изисква споделяне на отговорностите между митническите органи на отделните държави-членки. Необходимо е да се гарантира подходящо ниво на ефективни, възпиращи и пропорционални санкции в рамките на вътрешния пазар.
(15)
За да се осигури баланс между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна, митническите органи следва да получат широки контролни правомощия, а икономическите оператори - право на обжалване.
(16)
За да се намали рискът за Общността, за нейните граждани и за нейните търговски партньори, хармонизираното прилагане на митническия контрол от държавите-членки следва да се основава на обща рамка за управление на риска и електронна система за нейното прилагане. Създаването на рамка за управление на риска, която да е обща за всички държави-членки, не следва да възпрепятства държавите-членки да контролират стоките посредством проверки на случаен принцип.
(17)
Необходимо е да се установят факторите, на чиято основа се прилагат вносните или износните мита и други мерки във връзка с търговията на стоки. Уместно е също така да бъдат установени ясни разпоредби за издаване на доказателства за произход от Общността, когато изискванията на търговията налагат това.
(18)
За да се избегнат трудности при определянето на правното основание, на което е възникнало митническо задължение, е желателно е да се обединят в една група всички случаи на възникване на вносно митническо задължение, различни от възникването вследствие на представяне на митническа декларация за допускане за свободно обращение или поставяне под режим временен внос с частично освобождаване. Същото следва да се отнася и за случаите на възникване на износно митническо задължение.
(19)
Тъй като новата роля на митническите органи предполага споделяне на отговорностите и сътрудничество между вътрешните и граничните митнически учреждения, в мнозинството от случаите митническото задължение следва да възникне на мястото, където е установен длъжникът, тъй като митническото учреждение, под чиито компетенции се намира това място, може най-добре да осигури надзор на дейностите на съответното лице.
(20)
Освен това, съгласно ревизираната Конвенция от Киото е уместно да се предвидят по-малък брой случаи, при които се изисква административно сътрудничество между държавите-членки за установяване на мястото, където е възникнало митническото задължение, и за събиране на митата.
(21)
Правилата за специалните процедури следва да позволят използване на едно обезпечение за всички категории специални процедури, като това обезпечение следва да бъде пълно и да покрива множество сделки.
(22)
За да се осигури по-добра защита на финансовите интереси на Общността и на държавите-членки, обезпечението следва да покрива недекларираните или неправилно декларирани стоки, включени в пратката или в декларацията, за която то се осигурява. По същата причина поетото от поръчителя задължение следва да покрива размера на вносните или износни мита, чието плащане става изискуемо вследствие на последващ контрол.
(23)
За да се гарантират финансовите интереси на Общността и на държавите-членки и за да се пресекат измамните действия, се препоръчват подходящи разпоредби, включващи поетапни мерки за прилагане на общо обезпечение. Когато има повишен риск от измами, следва да се допуска временна забрана за използването на общото обезпечение, при отчитане на конкретната ситуация на засегнатите икономическите оператори.
(24)
Уместно е да се има предвид добросъвестността на съответното лице в случаите, когато митническото задължение е възникнало от неспазване на митническото законодателство и да се сведе до минимум въздействието на небрежността от страна на длъжника.
(25)
Необходимо е да се приеме принципът за начина на определяне на статуса на общностни стоки, обстоятелствата, свързани със загубата на такъв статус, и да се предвиди база за определяне на случаите, в които този статус остава непроменен в случаите, когато стоките напускат временно територията на Общността.
(26)
Уместно е, в случаите когато икономическият оператор е предоставил предварително необходимата информация относно допустимостта на стоките за целите на контрола, основаващ се на риска, да се гарантира, че в тези случаи по правило се гарантира бързо даване на разрешение за вдигане на стоките. Контролът на финансовата и търговската политика следва да се осъществява на първо място от митническите учреждения, които са компетентни по отношение на помещенията на икономическия оператор.
(27)
Разпоредбите за митническите декларации за поставяне на стоките под митнически режим следва да се модернизират и рационализират, по-специално да се въведе изискването митническите декларации по правило да се изготвят в електронна форма и да се предвиди само един вид опростена декларация.
(28)
Тъй като ревизираната Конвенция от Киото насърчава подаването, регистрацията и проверката на митническата декларация преди пристигането на стоките, както и разделянето на мястото на подаване на декларацията от физическото местоположение на стоките, уместно е да се предвиди централизирано оформяне на мястото, където е установен икономическият оператор. Централизираното оформяне следва да включва възможността за използване на опростени декларации, отлагане на датата на подаване на пълна декларация и необходимите документи, периодична декларация и отсрочено плащане.
(29)
За да се подпомогне осигуряването на неутрални условия за конкуренция в рамките на Общността, е уместно да се предвидят на равнище на Общността правила за унищожаване на стоки или разпореждане с тях по друг начин от страна на митническите органи, които въпроси преди това са изисквали уреждане в националното законодателство.
(30)
Уместно е да се предвидят общи и прости правила за специалните режими (транзит, складиране, специална употреба или преработване), допълнени от малка група правила за всяка категория специален режим, с цел улесняване на оператора в избора на правилния режим, избягване на грешки и намаляване на броя на последващите събирания и възстановявания.
(31)
Следва да се улесни даването на разрешение за няколко специални режима с едно обезпечение и едно митническо учреждение, осъществяващо надзор, и следва да има прости правила относно възникването на митническото задължение в тези случаи. Основният принцип следва да бъде, че стоките, поставени под специален режим, или произведените от тях продукти се облагат към момента на възникване на митническото задължение. Въпреки това в случаите, когато това е икономически оправдано, следва да се предвиди също така облагане на стоките към момента на поставянето им под специален режим. Същите принципи следва да се прилагат за обичайните операции.
(32)
С оглед на засилените мерки по отношение на сигурността, въведени в Кодекса съгласно Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. за изменение на Регламент (ЕИО) № 2913/92 за създаване на Митнически кодекс на Общността (6), въвеждането на стоките в свободни зони следва да стане митнически режим, а стоките следва да бъдат обект на митнически контрол при въвеждането и по отношение на документите.
(33)
С оглед на това, че намерението за реескпорт вече не е необходимо, режимът активно усъвършенстване по системата с отложено плащане следва да се обедини с обработката под митнически контрол, а режимът активно усъвършенстване по системата с възстановяване следва да бъде изоставен. Този единен режим активно усъвършенстване следва да включва и унищожаването с изключение на случаите, в които то се извършва от митниците или под техен надзор.
(34)
Мерките във връзка със сигурността по отношение на общностни стоки, изведени от митническата територия на Общността, следва да се прилагат в еднаква степен за реекспорта на необщностни стоки. Едни и същи основни правила следва да се прилагат за всички видове стоки, с възможност за изключения там, където е необходимо, например за стоки, които само преминават транзитно през митническата територия на Общността.
(35)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат съгласно Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(36)
Уместно е да се предвиди приемането на мерки за прилагане на настоящия кодекс. Тези мерки следва да бъдат приети в съответствие с процедурите по управление и регулиране, предвидени в членове 4 и 5 от Решение 1999/468/ЕО.
(37)
По-специално, Комисията следва да бъде оправомощена да определя условията и критериите, необходими за ефективното прилагане на настоящия кодекс. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент или да допълнят настоящия регламент с добавяне на нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(38)
С цел да се гарантира ефективност на процеса на вземане на решения, е подходящо да се разгледат въпросите, свързани с подготовката на позицията, която да бъде взета от Общността в комитетите, работните групи и групите от експерти, създадени по силата на международни споразумения в областта на митническото законодателство.
(39)
За да се опрости и рационализира митническото законодателство, много разпоредби, които понастоящем се съдържат в автономни актове на Общността, бяха включени в Кодекса за целите на прозрачността.
Затова следва да бъдат отменени следните регламенти, заедно с Регламент (ЕИО) № 2913/92:
Регламент (ЕИО) № 3925/91 на Съвета от 19 декември 1991 г. относно премахване на контрола и формалностите за кабинен и ръчен багаж на лица, предприемащи полети в границите на Общността, и на багажа на лица, предприемащи морски пътувания в границите на Общността (8) и Регламент (ЕО) № 1207/2001 на Съвета от 11 юни 2001 г. относно процедурите, улесняващи издаването или съставяне в Общността на доказателства за произход и издаване на някои разрешения на одобрени износители по реда на разпоредбите за преференциална търговия между Европейската общност и определени страни (9).
(40)
Тъй като целите на настоящия регламент, и по-специално уреждането на правила и процедури, приложими за стоки, въведени на или изведени от митническата територия на Общността, за да се осигури ефективно функциониране на Митническия съюз като централен стълб на вътрешния пазар, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат по-добре да бъдат постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство и мисия на митници и определения
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Раздел 2
Митническо представителство
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Раздел 5
Санкции
Раздел 6
Обжалване
Раздел 7
Контрол на стоки
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация такси и разходи
ГЛАВА 3
Превръщане на валути и срокове
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Раздел 2
Преференциален произход
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Раздел 2
Износно митническо задължение
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или сществуващо митническо задължение
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на мита и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Раздел 2
Плащане на размера на вносни или износни мита
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължиние
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
ГЛАВА 2
Пристигане на стоки
Раздел 1
Въвеждане на стоки на митническата територия на Общността
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Раздел 3
Формалности след представяне
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
ДЯЛ V
ОБЩИ ПРАВИЛА ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Раздел 5
Други опростявания
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Раздел 2
Вдигане
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращание
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Раздел 3
Мерки за прилагане
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Раздел 2
Общностен транзит
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Временно складиране
Раздел 3
Митническо складиране
Раздел 4
Свободни зони
ГЛАВА 4
Специфична употреба
Раздел 1
Временен внос
Раздел 2
Специфична употреба
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по митническия кодекс
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ
ТАБЛИЦИ НА СЪОТВЕТСТВИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент създава Митнически кодекс на Общността, наричан по-долу „Кодексът“, който урежда общите правила и процедури, приложими за стоки, въвеждани или извеждани от митническата територия на Общността.
Без да се засягат международното право и конвенции и законодателството на Общността в други области, Кодексът се прилага еднакво в рамките на митническата територия на Общността.
2. Някои разпоредби на митническото законодателство могат да се прилагат извън митническата територия на Общността в рамките на законодателство, уреждащо специфични области или на международни конвенции.
3. Определени разпоредби на митническото законодателство, включително опростяванията, които то предвижда, се прилагат за търговията със стоки между части от митническата територия на Общността, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО и части на тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или за търговията между части от тази територия, в които тези разпоредби не се прилагат.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи разпоредбите, предвидени в първата алинея и опростените формалности за тяхното прилагане, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4. Тези мерки също така отчитат специалните обстоятелства, отнасящи се до търговията със стоки, в която участва само една държава-членка.
Член 2
Мисия на митническите органи
Митническите органи отговарят основно за надзора на външната търговия на Общността, с което допринасят за лоялна и отворена търговия, за изпълнението на външните аспекти на вътрешния пазар и на общата търговска политика и други общи политики на Общността по отношение на търговията, както и за общата сигурност на веригата на доставките. Митническите органи въвеждат мерки, особено такива, насочени към:
а)
защита на финансовите интереси на Общността и нейните държави-членки;
б)
защита на Общността от нелоялна и незаконна търговия при подпомагане на законната стопанска дейност;
в)
гарантиране на сигурността и безопасността на Общността и нейните жители и на опазването на околната среда, където е уместно в тясно сътрудничество с други органи;
г)
поддържане на подходящ баланс между митническия контрол и улесняването на законната търговия.
Член 3
Митническа територия
1. Митническата територия на Общността включва следните територии, в това число техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство:
-
територията на Кралство Белгия,
-
територията на Република България,
-
територията на Чешката република,
-
територията на Кралство Дания с изключение на Фарьорските острови и Гренландия,
-
територията на Федерална република Германия с изключение на остров Хелголанд и територията на Бьосинген (Договор от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Швейцарската конфедерация),
-
територията на Република Естония,
-
територията на Ирландия,
-
територията на Република Гърция,
-
територията на Кралство Испания с изключение на Сеута и Мелила,
-
територията на Френската република с изключение на Нова Каледония, Майот, Сен Пиер и Микелон, острови Уолис и Футуна, Френска Полинезия и френските южни и антарктически територии,
-
територията на Италианската република с изключение на общините Ливиньо и Кампионе д’Италия и националните води на езерото Лугано, които се намират между брега и политическата граница на зоната между Понте Треса и Порто Черезио,
-
територията на Република Кипър съгласно разпоредбите на Договора за присъединяване от 2003 г.,
-
територията на Република Латвия,
-
територията на Република Литва,
-
територията на Великото херцогство Люксембург,
-
територията на Република Унгария,
-
територията на Малта,
-
територията на Кралство Нидерландия в Европа,
-
територията на Република Австрия,
-
територията на Република Полша,
-
територията на Португалската република,
-
територията на Румъния,
-
територията на Република Словения,
-
територията на Словашката република,
-
територията на Република Финландия,
-
територията на Кралство Швеция,
-
територията на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и Англо-нормандските острови и остров Ман.
2. Следните територии, включително техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство, които се намират извън територията на държавите-членки, се считат за част от митническата територия на Общността, като се имат предвид сключените и приложими за тях конвенции и договори:
а)
ФРАНЦИЯ
Територията на Княжество Монако съгласно Митническата конвенция, подписана в Париж на 18 май 1963 г. (Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република) от 27 септември 1963 г., стр. 8679);
б)
КИПЪР
Територията на суверенните базови зони на Обединеното кралство Акротири и Декелия, определени съгласно Договора относно създаването на Република Кипър, подписан в Никозия на 16 август 1960 г. (Серия договори на Обединеното кралство, № 4 (1961) Cmnd. 1252).
Член 4
Определения
За целите на настоящия кодекс се прилагат следните определения.
1.
„митнически органи“ са митническите администрации на държавите-членки, които отговарят за прилагането на митническото законодателство, както и всички други органи, оправомощени съгласно националното законодателство да прилагат определени митнически разпоредби;
2.
„митническо законодателство“ е законодателството, съставено от:
а)
Кодексът и разпоредбите, приети на Общностно равнище, а където е уместно - на национално ниво за неговото прилагане;
б)
Общата митническа тарифа;
в)
законодателството относно системата на Общността за митнически освобождавания;
г)
международните споразумения, които съдържат митнически разпоредби, доколкото са приложими в Общността;
3.
„митнически контрол“ означава специфични действия, извършвани от митническите органи, за да осигурят правилното прилагане на митническото и друго законодателство, уреждащо въвеждането, напускането, транзита, трансфера, складирането и специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, както и наличието и движението на необщностни стоки и стоки, поставени в режим за специфична употреба;
4.
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и всяко сдружение на лица, което не е юридическо лице, но с призната правоспособност да извършва правни действия съгласно общностното или националното право;
5.
„икономически оператор“ е лице, което в рамките на своята стопанска дейност участва в дейности, обхванати от митническото законодателство;
6.
„митнически представител“ означава всяко лице, посочено от друго лице да изпълнява действията и формалностите, изисквани съгласно митническото законодателство във взаимоотношенията му с митническите органи;
7.
„риск“ е вероятността да настъпи събитие с оглед въвеждането, напускането, транзита, трансфера или специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и държави или територии извън тази територия, и наличието на стоки, които нямат общностен статус, което би имало един от следните резултати:
а)
би попречило на правилното прилагане на общностни или национални мерки;
б)
би изложило на опасност финансовите интереси на Общността и на нейните държави-членки;
в)
би застрашило сигурността и безопасността на Общността и нейните жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите;
8.
„митнически формалности“ са всички операции, които трябва да бъдат извършени от съответните лица и от митническите органи с цел спазване на митническото законодателство;
9.
„обобщено деклариране“ (обобщена декларация за въвеждане и обобщена декларация за напускане) е действието, с което едно лице информира митническите органи по установените форми и начини, преди или в момента на събитието, че стоките ще бъдат въведени във или изведени от митническата територия на Общността;
10.
„митническо деклариране“ е действието, с което едно лице изразява по установените форми и начини желанието си за поставяне под определен митнически режим на дадена стока, като посочва при необходимост специфичните разпоредби, които следва да бъдат приложени;
11.
„декларатор“ е лицето, което подава обобщена декларация или уведомление за реекспорт или извършва митническо деклариране от свое име, или лицето, за сметка на което се извършва това деклариране;
12.
„митнически режим“ е всеки един от следните режими, под които могат да бъдат поставени стоките съгласно настоящия кодекс:
а)
допускане за свободно обращение;
б)
специални режими;
в)
износ;
13.
„митническо задължение“ е задължението на лице да заплати размера на вносните или износни мита, приложими за определени стоки съгласно действащото митническо законодателство;
14.
„длъжник“ е всяко лице, което е отговорно за заплащане на митническото задължение;
15.
„вносни мита“ са митата, дължими при внасянето на стоки;
16.
„износни мита“ са митата, дължими при изнасянето на стоки;
17.
„митнически статус“ е статусът на стоките като общностни или необщностни стоки;
18.
„общностни стоки“ са стоки, които попадат в една от следните категории:
а)
стоки, които са изцяло получени на митническата територия на Общността и които не съдържат в себе си стоки, внесени от страни или територии извън митническата територия на Общността. Стоките, които са изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим на външен транзит, складиране, временен внос или активно усъвършенстване в случаите, определени съгласно член 101, параграф 2, буква в);
б)
стоките, въведени на митническата територия на Общността от държави или територии извън тази територия и допуснати за свободно обращение;
в)
стоките, получени или произведени в границите на митническата територия на Общността само от стоките по буква б) или от стоките по букви а) и б);
19.
„необщностни стоки“ са стоките, различни от посочените в точка 18, или стоки, които са загубили своя статус на общностни стоки;
20.
„управление на риска“ е системното идентифициране на риска и прилагането на всички необходими мерки за ограничаване излагането на риск. Това включва дейности като събиране на данни и информация, анализ и оценка на риска, предписване и предприемане на действия и редовен мониторинг и преглед на този процес и резултатите от него въз основа на международни, общностни и национални източници и стратегии;
21.
„вдигане на стоки“ е действието, чрез което митническите органи предоставят стоките за целите, предвидени от митническия режим, под който стоките са поставени;
22.
„митнически надзор“ е цялостната дейност на митническите органи за осигуряване спазването на митническото законодателство, а където е уместно - спазването и на други разпоредби, приложими за стоките, предмет на тази дейност;
23.
„възстановяване“ е връщането на платени вносни или износни мита;
24.
„опрощаване“ е освобождаването от задължението за заплащане на неплатени вносни или износни мита;
25.
„обработени продукти“ са стоки, поставени под режим усъвършенстване, които са били подложени на операции по усъвършенстване;
26.
„лице, установено на митническата територия на Общността“ е:
а)
в случаите на физически лица, всяко лице, чието обичайно местопребиваване се намира на митническата територия на Общността;
б)
в случаите на юридически лица или сдружение на лица, всяко лице, чието седалище, централно управление или трайно установяване се намира на митническата територия на Общността;
27.
„представяне на стоки пред митническите органи“ е уведомлението на митническите органи за пристигането на стоки в митническото учреждение или във всяко друго място, определено или одобрено от митническите органи и разположението на тези стоки за митнически контрол;
28.
„държател на стоки“ е лицето, което е собственик на стоките, или лицето, което има подобно право на разпореждане с тях или което има физически контрол върху тях;
29.
„титуляр на режима“ е лицето, което извършва митническото деклариране или за сметка на което е извършено митническото деклариране, или лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията на това лице по отношение на определен митнически режим;
30.
„мерки на търговската политика“ са нетарифните мерки, установени като част от общата търговска политика под формата на разпоредби на Общността, уреждащи международната търговия със стоки;
31.
„операции по усъвършенстване“ означава всяко едно от следното:
а)
изработката на стоки, включително тяхното монтиране или комплектоване или сглобяване с други стоки;
б)
обработката на стоки;
в)
унищожаването на стоки;
г)
поправката на стоки, включително възстановяването им и поставянето им в изправност;
д)
използването на стоки, които не се съдържат в обработените продукти, но позволяват или улесняват производството им, дори ако се изразходват изцяло или частично в процеса (спомагателни производствени средства);
32.
„рандеман“ е количеството или процентът обработени продукти, получени от усъвършенстването на определено количество стоки, поставени под режим усъвършенстване;
33.
„съобщение“ е известие в установен формат, съдържащо данни, предадени от едно лице, учреждение или орган на друг(о) посредством информационна технология и компютърни мрежи.
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Член 5
Обмен и съхранение на данни
1. Изискваният съгласно митническото законодателство обмен на данни, придружаващи документи, решения и уведомления между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи, както и съхраняването на тези данни съгласно митническото законодателство, се осъществява чрез техники за електронна обработка на данни.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки дефинират случаите и условията, при които вместо електронния обмен на данни може да се използва обмен на хартиен носител или обмен чрез други средства, при отчитане по-специално на:
а)
възможността за временен отказ на компютърните системи на митническите органи;
б)
възможността за временен отказ на компютърните системи на икономическия оператор;
в)
международните конвенции и споразумения, предвиждащи използването на документи на хартиен носител;
г)
пътниците, които нямат пряк достъп до компютърни системи и не могат да предоставят електронна информация;
д)
практическите изисквания за извършване на декларирането устно или посредством друго действие.
2. Ако не е изрично предвидено друго в митническото законодателство, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, които установяват:
а)
съобщенията, които митническите учреждения следва да обменят помежду си съгласно изискванията за прилагане на митническото законодателство;
б)
общ пакет данни и формат на съобщенията, които следва да се обменят съгласно митническото законодателство.
Данните, посочени в буква б) от първа алинея, съдържат необходимите подробни данни за анализ на риска и правилното прилагане на митническия контрол, като се използват, където е уместно, международни стандарти и търговски практики.
Член 6
Защита на данните
1. Цялата информация, придобита от митническите органи в процеса на изпълнение на техните задължения, която е поверителна по своя характер или се предоставя на поверителна основа, е обект на задължението за пазене на професионална тайна. С изключение на предвиденото в член 26, параграф 2, тази информация не се разкрива от митническите органи без изричното разрешение на лицето или органа, който я е предоставил.
Тази информация може да се разкрива без разрешение в случаите, когато митническите органи са задължени или упълномощени да направят това съгласно действащите разпоредби, особено в областта на защита на данните или във връзка със съдебни производства.
2. Съобщаването на поверителни данни на митническите органи и на други компетентни органи от държавите или териториите извън митническата територия на Общността се разрешава само в рамките на международно споразумение, гарантиращо достатъчна степен на защита на данните.
3. Информацията се разкрива или съобщава при пълно спазване на действащите разпоредби за защита на данните.
Член 7
Обмен на допълнителна информация между митническите органи и икономическите оператори
1. Митническите органи и икономическите оператори могат да обменят всякаква информация, която не се изисква изрично по митническото законодателство, по-специално с цел взаимно сътрудничество за определяне и противодействие на риска. Този обмен може да става съгласно писмено споразумение и може да включва достъп на митническите органи до компютърните системи на икономическите оператори.
2. Освен ако двете страни не са се договорили друго, всяка информация, предоставена от едната на другата страна в процеса на сътрудничеството по параграф 1, е поверителна.
Член 8
Предоставяне на информация от митническите органи
1. Всяко лице може да поиска от митническите органи информация относно прилагането на митническото законодателство. Предоставянето на такава информация може да бъде отказано, когато искането не е свързано с дейност по действително предстояща международна търговия със стоки.
2. Митническите органи поддържат редовен диалог с икономическите оператори и другите органи, участващи в международната търговия със стоки. Те насърчават прозрачността, като предоставят по възможност безплатно и по Интернет митническото законодателство, общите административни разпоредби и формулярите за заявления.
Член 9
Предоставяне на информация на митническите органи
1. Всяко лице, което участва пряко или косвено в извършването на митнически формалности или на митнически контрол, предоставя на митническите органи, по тяхно искане и в определените срокове, пълната изискуема документация и информация в подходяща форма и оказва цялото необходимо съдействие за извършването на тези формалности или контрол.
2. Лице, което подава обобщена декларация или митническа декларация, или уведомява, или подава искане за разрешение или за всяко друго решение, е отговорно за:
а)
точността и пълнотата на информацията, предоставена в декларацията, уведомлението или в искането;
б)
автентичността на всички подадени или представени документи;
в)
където е приложимо, изпълнението на всички задължения, свързани с поставянето на въпросните стоки под съответния митнически режим или с извършването на разрешените операции.
Първата алинея се прилага и за предоставянето във всякаква друга форма на всякаква информация, която се изисква от или се представя на митническите органи.
Когато представянето на декларация или уведомление, подаването на искане или предоставянето на информация се извършва от митническия представител на съответното лице, този митнически представител също е обвързан със задълженията, предвидени в първата алинея.
Член 10
Електронни системи
1. Държавите-членки сътрудничат на Комисията с оглед разработването, поддръжката и използването на електронни системи за обмен на информация между митническите учреждения и за общата регистрация и водене на отчетността, особено във връзка със:
а)
икономическите оператори, участващи пряко или косвено в изпълнението на митническите формалности;
б)
исканията и разрешенията, свързани с даден митнически режим или със статуса на одобрен икономически оператор;
в)
искания и специални решения, издадени съгласно член 20;
г)
общо управление на риска по член 25.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи следното:
а)
стандартната форма и съдържание на данните, подлежащи на регистрация;
б)
поддържането на тези данни от митническите органи на държавите-членки;
в)
правилата за достъп до тези данни на:
i)
икономическите оператори,
ii)
други компетентни органи,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Митническо представителство
Член 11
Митнически представител
1. Всяко лице може да определи свой митнически представител.
Това представителство може да бъде пряко, когато митническият представител действа от името и за сметка на друго лице, или косвено, когато митническият представител действа от свое име, но за сметка на друго лице.
Митническият представител трябва да е лице, установено на митническата територия на Общността.
2. Държавите-членки могат да определят в съответствие с правото на Общността условията, при които митническият представител може да предоставя услуги в държавата-членка, в която той е установен. Независимо от това, без да се засяга прилагането на по-малко строги критерии от въпросната държава-членка, митнически представител, който отговаря на критериите, определени в член 14, букви от а) до г), има право да предоставя тези услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
условията, при които изискването по параграф 1, трета алинея, може да бъде отменено;
б)
условията, при които правото по параграф 2 може да бъде предоставено и удостоверено;
в)
всички по-нататъшни мерки за прилагането на настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 12
Овластяване
1. Във взаимоотношенията си с митническите органи митническият представител заявява, че той действа за сметка на лицето, което представлява и посочва дали представителството е пряко или косвено.
Лице, което не декларира, че действа като митнически представител, или което декларира, че действа като такъв, без да е овластен за това, се счита, че действа от свое име и за своя сметка.
2. Митническите органи могат да изискат от всяко лице, което заявява, че действа като митнически представител, да представи доказателства за своето овластяване от представляваното лице.
В съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4, се приемат мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи дерогации от първа алинея.
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Член 13
Искане и разрешение
1. Икономически оператор, който е установен на митническата територия на Общността и който отговаря на условията, предвидени в член 14 и член 15, може да поиска статус на одобрен икономически оператор.
Митническите органи, ако е необходимо след консултации с други компетентни органи, предоставят този статус, който подлежи на наблюдение.
2. Статусът на одобрен икономически оператор се предоставя чрез два вида разрешения: одобрен за „митнически опростявания“ икономически оператор и одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор.
Първият вид разрешение позволява на икономическите оператори да се възползват от някои опростявания съобразно митническото законодателство. Титулярят на втория вид разрешение има право на улеснения, свързани със сигурността и безопасността.
Едно и също лице може да бъде титуляр и на двата вида разрешения едновременно.
3. Статусът на одобрен икономически оператор, при спазване на изискванията по член 14 и член 15, се признава от митническите органи във всички държави-членки, без да се възпрепятства митническият контрол.
4. Въз основа признаването на статуса на одобрен икономически оператор и при условие че са изпълнени изискванията, отнасящи се до конкретен вид опростяване, предвидено в митническото законодателство, митническите органи разрешават на оператора да се възползва от това опростяване.
5. Предоставянето на статус на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено съгласно условията, предвидени по член 15, параграф 1, буква ж).
6. Одобреният икономически оператор уведомява митническите органи за всички обстоятелства, възникнали след предоставянето на този статус, които могат да повлияят неговото продължаване или съдържание.
Член 14
Предоставяне на статус
Критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор са следните:
а)
доказателства за спазване на данъчните и митнически изисквания;
б)
наличие на ефективна система за управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
в)
доказана платежоспособност;
г)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от предвидените в митническото законодателство опростявания съгласно член 13, параграф 2;
д)
съответни стандарти за сигурност и безопасност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от улесненията по отношение на митническия контрол, свързани със сигурността и безопасността съгласно член 13, параграф 2.
Член 15
Мерки за прилагане
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент посредством допълването му, установяващи правила по отношение на:
а)
предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
случаите, в които се извършва преглед на статуса на одобрен икономически оператор;
в)
даване на разрешения за използването на опростявания от одобрените икономически оператори;
г)
определяне на компетентния митнически орган за даване на такъв статус и разрешения;
д)
вида и обхвата на улесненията, които могат да бъдат предоставени на одобрен икономически оператор във връзка с митническия контрол, отнасящ се до сигурността и безопасността;
е)
консултация със и предоставяне на информация на други митнически органи;
ж)
условията, при които предоставянето на статуса на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено;
з)
условията, при които изискването за установяване на митническата територия на Общността може да не бъде приложено при определени категории одобрени икономически оператори, при отчитане по-специално на международни споразумения,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Тези мерки вземат предвид следното:
а)
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3;
б)
професионалното участие в дейностите, обхванати от митническото законодателство;
в)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност;
г)
качеството на икономическия оператор като титуляр на международно признат сертификат, издаден на основата на съответни международни договорености.
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Член 16
Общи разпоредби
1. Когато едно лице поиска от митническите органи да вземат решение, свързано с прилагането на митническото законодателство, то трябва да представи цялата информация, изисквана от тези органи, за да могат те да вземат това решение.
Решение може също да бъде поискано от, и взето по отношение на няколко лица, съгласно условията, предвидени в митническото законодателство.
2. Освен ако митническото законодателство не предвижда друго, решението, посочено в параграф 1, се взима и заявителят се уведомява своевременно, но не по-късно от четири месеца, считано от датата, на която митническите органи са получили цялата информация, изисквана от тях, за да могат да вземат това решение.
Когато обаче митническите органи не могат да се произнесат в определения срок, те уведомяват заявителя за това преди изтичането на срока, като посочват причините и необходимия им допълнителен срок за вземане на исканото решение.
3. Освен ако в решението или в митническото законодателство не е предвидено друго, решението поражда последици от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил. С изключение на случаите, предвидени в член 24, параграф 2, приетите решения са изпълними от митническите органи, считано от тази дата.
4. Преди да вземат решение, което би засегнало неблагоприятно лицето или лицата, до които е адресирано, митническите органи съобщават на съответното лице или лица мотивите, на които ще се основава решението и им предоставят възможност да изразят своето становище в определен срок, считано от датата на съобщаването.
След изтичане на този срок съответното лице се уведомява в подходяща форма за решението, което трябва да бъде мотивирано. Решението трябва да посочва възможността за обжалване, предвидена по член 23.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите и условията, при които първа алинея от параграф 4 не се прилага;
б)
срокът, посочен в първа алинея на параграф 4,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
6. Без да се засягат разпоредбите, установени в други области и определящи случаите и условията, при които решенията са недействителни или губят законна сила, митническите органи, издали решението, могат по всяко време да го обезсилят, изменят или отменят, когато то не съответства на митническото законодателство.
7. Освен в случаите, в които митническите органи действат като правораздавателни органи, разпоредбите на параграфи 3, 4 и 6 от настоящия член и на членове 17, 18 и 19 се прилагат и за решения, взети от митническите органи, без съответното лице да е отправило предварително искане за това, и по-специално за уведомяването за митническо задължение, както е предвидено в член 67, параграф 3.
Член 17
Валидност на решенията за цялата Общност
Освен когато е поискано или посочено друго, решенията, взети от митническите органи на основание или във връзка с прилагането на митническото законодателство, са валидни на цялата митническа територия на Общността.
Член 18
Обезсилване на благоприятни решения
1. Митническите органи обезсилват решение, което е благоприятно за адресата, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
решението е издадено въз основа на невярна или непълна информация;
б)
заявителят е знаел или е трябвало да знае, че информацията е невярна или непълна;
в)
решението би било различно, ако информацията е била правилна и пълна.
2. Адресатът на това решение се уведомява за неговото обезсилване.
3. Обезсилването поражда действие от датата, на която първоначалното решение е породило действие, освен ако в решението не е посочено друго, в съответствие с митническото законодателство.
4. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, в съответствие с процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 19
Отмяна и изменение на благоприятни решения
1. Благоприятно решение се отменя или изменя когато, в случаите различни от посочените в член 18, едно или повече от условията, установени за издаването му, не са били изпълнени или вече не се изпълняват.
2. Освен когато е посочено друго в митническото законодателство, благоприятно решение с няколко адресата може да бъде отменено само по отношение на лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение.
3. Адресатът на решението се уведомява за неговата отмяна или изменение.
4. По отношение на отмяната или изменението на решението се прилага член 16, параграф 3.
В изключителни случаи обаче и когато законните интереси на адресата на решението налагат това, митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, съгласно процедурата по управление посочена в член 184, параграф 3.
Член 20
Решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. При официално искане митническите органи издават решения, отнасящи се до обвързваща тарифна информация, наричани по-долу „решения ОТИ“, или решения, отнасящи се до обвързваща информация за произход, наричани по-долу „решения ОИП“.
Такова искане се отхвърля, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
в случай, че искането се отправя или е отправено, към същото или към друго митническо учреждение, от титуляря на решение или за негова сметка по отношение на същите стоки, а за решения ОИП - при същите обстоятелства, определящи придобиването на произход;
б)
в случай, че искането не е свързано с намерение за използване на решение ОТИ или ОИП, или друго намерение за ползване на митнически режим.
2. Решенията ОТИ или ОИП са обвързващи само по отношение на тарифното класиране или определянето на произхода на стоките.
Решенията са обвързващи за митническите органи спрямо титуляря на решението само по отношение на стоките, за които митническите формалности са извършени след датата, на която решението поражда действие.
Решенията са обвързващи за титуляря на решението спрямо митническите органи, като пораждащи последици от датата, на която титулярят получи или се счита, че е получил уведомление за решението.
3. Решенията ОТИ или ОИП са валидни за срок от три години, считано от датата, на която решението поражда действие.
4. За прилагането на решение ОТИ или ОИП в контекста на конкретен митнически режим титулярят трябва да може да докаже, че:
а)
за решение ОТИ, декларираните стоки съответстват във всяко едно отношение на тези, описани в решението;
б)
за решение ОИП, въпросните стоки и обстоятелствата, определящи придобиването на произход, съответстват във всяко едно отношение на стоките и обстоятелствата, описани в решението.
5. Чрез дерогация от член 16, параграф 6 и член 18 решенията ОТИ или ОИП се обезсилват, ако са издадени въз основа на невярна или непълна информация на заявителите.
6. Решенията ОТИ или ОИП се отменят съгласно член 16, параграф 6 и член 19.
Те не подлежат на изменение.
7. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за прилагането на параграфи 1 до 5 от настоящия член.
8. Без да се засягат разпоредбите на член 19, мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които, и моментът, от който решение ОТИ или ОИП престава да бъде валидно;
б)
условията, при които, и срокът, в който решение по буква а) може да продължи да бъде използвано по отношение на обвързващи договори, основаващи се на решението и сключени преди изтичането на срока на неговата валидност;
в)
условията, при които Комисията може да издава решения, съдържащи искане държавите-членки да отменят или изменят решение, отнасящо се до обвързваща информация и предоставящо различна обвързваща информация в сравнение с други решения относно същия предмет,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се приемат други решения, свързани с обвързваща информация, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Санкции
Член 21
Прилагане на санкции
1. Всяка държава-членка предвижда санкции за неспазване на митническото законодателство на Общността. Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Когато се прилагат административни санкции, те могат да бъдат, inter alia, в една от следните две форми, или и в двете:
а)
налагане на парична глоба от митническите органи, включително, където е уместно, прилагане на споразумение вместо налагане на наказание;
б)
отмяната, спирането или изменението на разрешение, чийто титуляр е съответното лице.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията не по-късно от шест месеца от датата на прилагане на настоящия член, както е определено в съответствие с член 188, параграф 2, действащите национални разпоредби, според предвиденото в параграф 1, и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Раздел 6
Обжалване
Член 22
Решения, взети от правораздавателен орган
Членове 23 и 24 не се прилагат за жалби, подадени с оглед обезсилването, отмяната или изменението на решение, отнасящо се до прилагането на митническото законодателство, взето от правораздавателен орган или от митническите органи, когато действат като правораздавателни органи.
Член 23
Право на обжалване
1. Всяко лице има право да обжалва решения на митническите органи, отнасящи се до прилагането на митническото законодателство, които го засягат пряко и лично.
Всяко лице, подало искане до митническите органи за издаване на решение и което лице не е получило решение по искането си в рамките на срока, посочен в член 16, параграф 2, също има право на обжалване.
2. Правото на обжалване може да се упражни най-малко на две нива:
а)
първоначално - пред митническите органи или правораздавателен или друг орган, определени за тази цел от държавите-членки;
б)
впоследствие - пред по-висша независима инстанция, която може да бъде правораздавателен орган или еквивалентен специализиран орган съгласно действащите разпоредби в държавите-членки.
3. Жалбата трябва да се подаде в държавата-членка, където е взето или поискано решението.
4. Държавите-членки осигуряват процедура на обжалване, която позволява бързо потвърждение или поправка на решенията, взети от митническите органи.
Член 24
Спиране на изпълнението
1. Подаването на жалбата не спира изпълнението на обжалваното решение.
2. Въпреки това, митническите органи спират изцяло или частично изпълнението на такова решение, когато имат основателно съмнение относно съответствието на обжалваното решение с разпоредбите на митническото законодателство, или когато съществува опасност да бъде нанесена непоправима вреда на заинтересованото лице.
3. В случаите, посочени в параграф 2, когато обжалваното решение има за последица плащане на вносни или износни мита, спирането на изпълнението се извършва само при предоставяне на обезпечение, освен ако въз основа на документирана оценка бъде установено, че учредяването на такова обезпечение би довело до сериозни икономически или социални затруднения за длъжника.
Комисията може да приеме мерки за прилагане на първата алинея от настоящия параграф съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 7
Контрол на стоки
Член 25
Видове митнически контрол
1. Митническите органи могат да извършват всички видове митнически контрол, които те считат за необходими.
Видовете митнически контрол се състоят по-специално от проверка на стоките, вземане на проби, проверка на данните в декларацията и съществуването и автентичността на документи, проверка на отчетността на икономическите оператори и други записи, проверка на превозни средства, проверка на багаж и други стоки, пренасяни от или върху лица, както и извършване на служебни проучвания и други подобни действия
2. Митническият контрол, различен от проверките на случаен принцип, се основава главно на анализа на риска чрез техники за електронна обработка на данни с цел идентифициране и оценка на риска, както и разработване на необходимите мерки за предотвратяване на риска, на база на критерии, разработени на национално, общностно и, доколкото съществува, на международно равнище.
Държавите-членки в сътрудничество с Комисията разработват, поддържат и използват обща рамка за управление на риска, която се основава на обмен на информация за риска и за анализ на риска между митническите администрации и установява, inter alia, общи критерии за оценка на риска, контролни мерки и приоритетни области за контрол.
Контролът, основан на такава информация и критерии, се извършва независимо от другия контрол, извършван съгласно параграфи 1 и 2 или съгласно другите действащи разпоредби.
3. Без да се засягат разпоредбите на параграф 2 от настоящия член, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане, установяващи следното:
а)
обща рамка за управление на риска;
б)
общи критерии и приоритетни области за контрол;
в)
информация за риска и за анализа на риска, която да се обменя между митническите администрации.
Член 26
Сътрудничество между органите
1. Когато контролиращи органи, различни от митническите органи, следва да извършват контрол, различен от митническия контрол, по отношение на едни и същи стоки, митническите органи в тясно сътрудничество с тези други органи полагат усилия за извършването на този контрол винаги, когато е възможно, по същото време и на същото място, където се извършва митническият контрол (едно спиране), като митническите органи имат координираща роля в постигането на тази цел.
2. В контекста на предвидения по настоящия раздел контрол, когато това е необходимо за минимизиране на риска и борба с измамите, митническите органи и другите компетентни органи могат да обменят помежду си и с Комисията получените данни във връзка с въвеждането, напускането, транзита, преместването, складирането и специфична употребата на стоки, включително пощенски трафик, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, наличието и движението в рамките на митническата територия на Общността на необщностни стоки и стоки за специфична употреба, както и резултатите от всеки извършен контрол. Митническите органи и Комисията могат също да обменят помежду си такива данни с цел осигуряване на еднаквото прилагане на митническото законодателство на Общността.
Член 27
Последващ контрол
Митническите органи могат, след вдигане на стоките и с оглед установяване истинността на данните, съдържащи се в обобщената декларация или митническата декларация, да извършват контрол на документите и данните за операциите с въпросните стоки или за предходни или последващи търговски операции с тези стоки. Тези органи могат да извършват и проверка на стоките и/или да вземат проби, ако това все още е възможно за тях.
Този контрол може да се извърши в помещенията на държателя на стоките или на негов представител, както и при всяко друго лице, което във връзка със стопанската си дейност участва пряко или косвено в операциите, или при всяко друго лице, което притежава тези документи и данни за търговски цели.
Член 28
Вътреобщностни полети и морски пътувания
1. Митнически контрол или формалности по отношение на придружавания и кабинния багаж на лица, които предприемат вътреобщностен полет или вътреобщностно морско пътуване, се извършва само ако митническото законодателство предвижда такъв контрол или формалности.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга някое от следните:
а)
проверки за сигурност и безопасност;
б)
проверки, свързани със забрани или ограничения.
3. Съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член, които определят случаите и условията, при които може да се прилага митнически контрол и формалности към:
а)
кабинния и придружаван багаж на:
i)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което пристига от летище извън Общността и което след кацане на летище в Общността продължава полета си към друго летище в Общността;
ii)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което извършва кацане на летище в Общността преди да продължи впоследствие към летище извън Общността;
iii)
лица, ползващи морски услуги, предоставяни на същия плавателен съд и включващи последователни етапи от отплаване от, акостиране на или завършване в пристанище извън Общността;
iv)
лица на борда на развлекателни плавателни съдове или на туристически и търговски въздухоплавателни средства;
б)
кабинен и придружаван багаж:
i)
пристигащ в летище на Общността на борда на въздухоплавателно средство, идващо от летище извън Общността и трансферирано на това летище в Общността на друго въздухоплавателно средство, продължаващо по вътрешен полет в Общността,
ii)
натоварен в летище на Общността на въздухоплавателно средство по вътрешен полет в Общността за трансфериране на друго летище в Общността на въздухоплавателно средство, чието направление е летище извън Общността.
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация; такси и разходи
Член 29
Съхраняване на документи и друга информация
1. За целите на митническия контрол заинтересованите лица съхраняват документите и информацията, посочена в член 9, параграф 1, за срок не по-кратък от три календарни години, на всякакъв носител, достъпен и приемлив за митническите органи.
За стоки, допуснати за свободно обращение при обстоятелства, различни от тези по трета алинея, или за стоки, декларирани за износ, този срок започва да тече от края на годината, в която са приети митническите декларации за допускане за свободно обращение или за износ.
За стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, този срок започва да тече от края на годината, в която тези стоки престават да подлежат на митнически надзор.
За стоки, поставени под друг митнически режим, този срок започва да тече от края на годината, в която митническият режим е завършен.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 68, параграф 4, когато при митническия контрол във връзка с митническо задължение се установи, че съответното вземане под отчет следва да се поправи и заинтересованото лице е уведомено за това, документите и информацията се съхраняват за срок от три години след изтичане на срока, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Когато е подадена жалба или е започнато съдебно производство, документите и информацията трябва да се съхраняват за срока, предвиден в параграф 1 от настоящия член или до приключване на процедурата по обжалване или на съдебното производство, в зависимост от това, кое е последното.
Член 30
Такси и разходи
1. Митническите органи не налагат такси за извършването на митнически контрол или за друга форма на прилагане на митническото законодателство в рамките на официалното работно време на компетентните митнически учреждения.
Въпреки това митническите органи могат да налагат такси или покриване на разходите за предоставяне на специфични услуги, по-специално:
а)
присъствие на митнически служители извън официалното работно време или на място извън митническите учреждения, при поискване;
б)
анализи или експертни доклади относно стоки и пощенски такси за връщане на стоките на заявителя, по-специално по отношение на решения, взети съгласно член 20, или предоставянето на информация в съответствие с член 8, параграф 1;
в)
проверка на стоките или вземане на проби от тях с цел проверка, или унищожаване на стоките, когато са направени разходи, различни от тези за ангажиране на митнически служители;
г)
когато поради характера на стоките или потенциалния риск се налагат извънредни мерки по контрола.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за прилагането на втора алинея от параграф 1, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Превръщане на валута и срокове
Член 31
Превръщане на валута
1. Компетентните органи публикуват и/или предоставят в Интернет приложимия обменен курс, ако се налага превръщане на валута по една от следните причини:
а)
когато елементите, използвани за определяне на митническата стойност на стоките, са изразени във валута, различна от тази на държавата-членка, където се определя митническата стойност;
б)
когато за определяне на тарифното класиране на стоките и размера на вносните и износните мита, включително стойностните прагове в Митническата тарифа на Общността, се прилага стойността на еврото в национални валути.
2. Стойността на еврото в национални валути, която се прилага в рамките на митническото законодателство, когато превръщането на валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, се определя най-малко веднъж годишно.
3. Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 32
Срокове
1. Когато в митническото законодателство е определен период, дата или срок, нито периодът може да бъде удължаван или съкращаван, нито датата или срокът - изменяни, освен ако това не е изрично предвидено в съответните разпоредби.
2. Освен когато изрично не е предвидено друго в митническото законодателство на Общността, се прилагат правилата за периоди, дати и срокове, установени в Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета от 3 юни 1971 г. за определяне на правилата, приложими за периоди, дати и срокове (10).
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВАТА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
Член 33
Обща митническа тарифа
1. Дължимите вносни и износни мита се основават на Общата митническа тарифа.
Другите мерки, установени от общностни разпоредби за специфични области, свързани с търговията със стоки, се прилагат, ако е уместно, съгласно тарифното класиране на стоките.
2. Общата митническа тарифа включва:
а)
Комбинираната номенклатура на стоки, установена в Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (11);
б)
всяка друга номенклатура, която се основава частично или изцяло на Комбинираната номенклатура, или която добавя подразделения към нея и която е установена от общностни разпоредби, уреждащи специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
конвенционалните или нормални автономни мита, които се прилагат за стоки, включени в Комбинираната номенклатура;
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Общността е сключила с определени страни или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива страни или територии;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии;
е)
автономни мерки, които предвиждат намаляване или премахване на мита за определени стоки;
ж)
благоприятното тарифно третиране, установено за определени стоки поради естеството им или специфичната им употреба, в рамките на мерките по букви в) до е) или з);
з)
други тарифни мерки, предвидени в законодателството на Общността в областта на селското стопанство, търговията или друга област.
3. Когато съответните стоки отговарят на условията, включени в мерките по букви г) до ж) от параграф 2, мерките, посочени в тези разпоредби, се прилагат по искане на декларатора вместо предвидените в буква в) от посочения параграф. Искането може да бъде подадено и със задна дата, при условие че се изпълняват сроковете и условията, установени в съответната мярка или в кодекса.
4. Когато прилагането на мерките по букви г) до ж) от параграф 2 или освобождаването от мерките, посочени в буква з) от него, е ограничено до определен обем от вноса или износа, прилагането или освобождаването се прекратява в случая на тарифни квоти веднага щом се достигне определеният обем на вноса или износа.
При тарифни плафони прилагането се прекратява с правен акт на Общността.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1 и 4 от настоящия член съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 34
Тарифно класиране на стоки
1. За целите на прилагането на Общата митническа тарифа, „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
2. За прилагането на нетарифни мерки „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура или от всяка друга номенклатура, която е установена от общностни разпоредби и която се основава изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или добавя подразделения към нея, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
3. Подпозицията или по-нататъшното подразделение, определени съгласно параграфи 1 и 2, се използват за прилагане на мерките, отнасящи се за тази подпозиции.
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Член 35
Обхват
Членове 36, 37 и 38 установяват правилата за определяне на непреференциалния произход на стоките за целите на прилагането на:
а)
Общата митническа тарифа с изключение на мерките по член 33, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, различни от тарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области във връзка с търговията със стоки;
в)
други общностни мерки, отнасящи се до произхода на стоките.
Член 36
Придобиване на произход
1. Стоките, изцяло получени в една-единствена държава или територия, се счита, че произхождат от тази държава или територия.
2. Стоките, чието производство включва участието на повече от една държава или територия, се счита, че произхождат от държавата или територията, в която са претърпели последната си съществена трансформация.
Член 37
Доказателство за произход
1. Когато в митническата декларация съгласно митническото законодателство е посочен произход, митническите органи могат да изискат от декларатора да докаже произхода на стоките.
2. Когато се представя доказателство за произход съгласно митническото законодателство или други общностни разпоредби, уреждащи специфични области, митническите органи имат право в случаи на основателно съмнение да поискат всякакво допълнително доказателство, за да се уверят, че посоченият произход отговаря на правилата, установени в съответните общностни разпоредби.
3. Когато изискванията на търговията налагат това, в рамките на Общността може да бъде издаден документ, доказващ произхода на стоките.
Член 38
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на членове 36 и 37 съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Преференциален произход
Член 39
Преференциален произход на стоките
1. За да се ползват от мерките по член 33, параграф 2, буква г) или д) или от нетарифни преференциални мерки, стоките трябва да отговарят на условията на правилата за преференциален произход по параграфи от 2 до 5 от настоящия член.
2. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в споразуменията, които Общността е сключила с определени държави или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива държави или територии, правилата за преференциален произход се уреждат в тези споразумения.
3. За стоки, които се ползват от преференциални мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или по отношение на групи такива държави или територии, различни от посочените в параграф 5, Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, установяващи правилата за преференциален произход.
4. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, приложими за търговията между митническата територия на Общността и Сеута и Мелила, посочени в протокол 2 към Договора за присъединяване от 1985 г., правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 9 от същия протокол.
5. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в преференциалните споразумения в полза на отвъдморските държави и територии, асоциирани с Общността, правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 187 от Договора.
6. Комисията приема мерките, необходими за прилагането на правилата, посочени в параграфи 2 до 5 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
Член 40
Обхват
Митническата стойност на стоките за целите на прилагане на Общата митническа тарифа и нетарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области, отнасящи се до търговията със стоки, се определя в съответствие с членове 41 до 43.
Член 41
Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност
1. Базата за митническата стойност на стоки е договорната стойност, тоест платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с мерките, приети съгласно член 43.
2. Действително платената или подлежаща на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача, или купувачът да плати на трета страна в полза на продавача, за внасяните стоки и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3. Договорната стойност се прилага, ако са изпълнени следните условия:
а)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или ползване на стоките от купувача, различни от някое от следните:
i)
ограниченията, наложени или изисквани по силата на закон или от публичните власти в Общността;
ii)
ограничения, засягащи географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани;
iii)
ограничения, които не влияят значително върху митническата стойност на стоките;
б)
продажбата или цената не са подчинени на условия или съображения, чиято стойност по отношение на подлежащите на остойностяване стоки не може да бъде определена;
в)
никоя част от прихода от всяка последваща препродажба, последващо отстъпване на правото за разпореждане или на ползване на стоките от купувача не се връща пряко или косвено на продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция в съответствие с мерките, приети съгласно член 43;
г)
купувачът и продавачът не са свързани или връзката не е повлияла върху цената.
Член 42
Вторични методи за определяне на митническата стойност
1. Когато митническата стойност на стоките не може да се определи съгласно член 41, тя се определя, като се прилагат последователно букви от а) до г) от параграф 2 на настоящия член, докато се стигне до първата от тези букви, по която може да се определи митническата стойност на стоките.
Редът на прилагане на букви в) и г) е обратен, ако деклараторът поиска това.
2. Митническата стойност, определена в резултат на прилагането на параграф 1, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
в)
стойността, основаваща се на единичната цена, по която се продава на митническата територия на Общността най-голямото сборно количество от внасяните стоки или от внесени идентични или сходни стоки на лица, които не са свързани с продавачите;
г)
изчислената стойност.
3. Когато митническата стойност не може да се определи по параграф 1, тя се определя въз основа на наличните данни на митническата територия на Общността чрез разумни способи, съответстващи на принципите и общите разпоредби на:
а)
споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
б)
член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
в)
настоящата глава.
Член 43
Мерки за прилагане
Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки, установяващи:
а)
елементите, които за целите на определяне на митническата стойност трябва да бъдат добавени или могат да бъдат изключени от действително платената или подлежаща на плащане цена, при определяне на митническата стойност;
б)
елементите, които ще бъдат използвани за определяне на изчислената стойност;
в)
методът на определяне на митническата стойност в конкретни случаи, и по отношение на стоките, за които е възникнало митническо задължение след прилагане на специален режим;
г)
всички допълнителни условия, разпоредби и правила, необходими за прилагането на членове 41 и 42.
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Член 44
Допускане за свободно обращение и временен внос
1. Вносно митническо задължение възниква при поставяне на необщностни стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, под един от следните митнически режими:
а)
допускане за свободно обращение, включително съгласно разпоредбите за специфична употреба;
б)
временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство длъжник е и лицето, за чиято сметка е извършено митническото деклариране.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, изисквана за декларацията, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 45
Специални разпоредби по отношение на стоки без произход
1. Когато по отношение на стоки без произход, използвани в производството на продукти, за които се издава или съставя доказателство за произход в рамките на преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии, се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита, вносното митническо задължение възниква по отношение на тези стоки без произход при приемане на уведомлението за реекспорт на съответните продукти.
2. При възникване на митническо задължение съгласно параграф 1, размерът на вносните мита, съответстващ на задължението, се определя при същите условия, както в случай на митническо задължение, което би възникнало при приемане на същата дата на митническа декларация за допускане за свободно обращение на стоките без произход, използвани за производството на съответните продукти, с цел завършване на режим активно усъвършенстване.
3. Параграфи 2 и 3 от член 44 се прилагат mutatis mutandis. Въпреки това по отношение на необщностни стоки, посочени в член 179, длъжникът е лицето, което подава уведомлението за реекспорт. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се подава уведомлението, също е длъжник.
Член 46
Митническо задължение, възникващо в резултат на неизпълнение
1. Вносно митническо задължение за стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, възниква при неизпълнение на което и да е от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността или за тяхното отклоняване от митнически надзор или за движението, усъвършенстването, складирането, временния внос или разпореждането с тези стоки на тази територия;
б)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за специфичната употребата на стоки на митническата територия на Общността;
в)
условие, свързано с поставянето на необщностни стоки под митнически режим или за освобождаване от мита или за намаляване на ставките на вносните мита поради специфична употребата на стоките.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който задължението, чието неизпълнение поражда митническото задължение, не се изпълнява или престава да се изпълнява;
б)
в момента на приемане на митническа декларация за поставяне на стоки под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията за поставянето на стоките под този режим или за освобождаването от мита или за предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките, не е било изпълнено.
3. В случаите по букви а) и б) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответните задължения;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни задължението, или е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението;
в)
лицето, което е придобило или държи въпросните стоки и което е знаело или е трябвало да знае в момента на придобиването или получаването на стоките, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено.
4. В случаите по буква в) от параграф 1 длъжникът е лицето, от което се изисква да изпълни условията, уреждащи поставянето на стоките под митнически режим или декларирането им за този режим, или освобождаването от мита или предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките.
Когато е съставена митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, или на митническите органи е предоставена изискваната съгласно митническото законодателство информация, свързана с условията за поставянето на стоките под митнически режим, и това води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, необходима за декларацията, и което е знаело или е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 47
Приспадане на размер на платени вносни мита
1. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, размерът на вносни мита, платен при допускането на стоките за свободно обращение, се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Първата алинея се прилага mutatis mutandis, когато митническото задължение възниква по отношение на остатъци и отпадъци, получени от унищожаването на такива стоки.
2. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, платеният при частичното освобождаване размер на вносните мита се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Раздел 2
Износно митническо задължение
Член 48
Износ и пасивно усъвършенстване
1. Износно митническо задължение възниква при поставянето на стоките, подлежащи на облагане с износни мита, под режим износ или режим пасивно усъвършенстване.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите износни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и е знаело или е следвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 49
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. За стоки, подлежащи на облагане с износни мита, износното митническо задължение възниква при неизпълнение на едно от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за напускането на стоките;
б)
условията, при които е разрешено напускането на стоките извън митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който стоките действително напуснат митническата територия на Общността без митническа декларация;
б)
в момента, в който стоките достигнат местоназначение, различно от това, за което е разрешено тяхното напускане на митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита;
в)
при невъзможност на митническите органи да определят момента по буква б), в момента, в който изтича срокът, определен за представяне на доказателство, че условията за предоставяне на това освобождаване са изпълнени.
3. В случаите по буква а) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, от което се е изисквало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че съответното задължение не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни това задължение;
в)
лицето, което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението, и което е знаело или е трябвало да знае, че е трябвало да бъде подадена митническа декларация, а не е била подадена такава.
4. В случаите по буква б) от параграф 1 длъжник е лицето, от което се изисква да изпълни условията, при които е било разрешено напускането на стоките от митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
Член 50
Забрани и ограничения
1. Вносното или износното митническо задължение възниква и когато се отнася за стоки, които са обект на каквато и да е забрана или ограничение при внасяне или изнасяне.
2. Въпреки това, митническо задължение не възниква:
а)
при неправомерно въвеждане на митническата територия на Общността на подправени парични знаци;
б)
при въвеждането на митническата територия на Общността на наркотични и психотропни вещества, различни от тези, които, с оглед използването им за медицински или научни цели, са предмет на строг надзор от компетентните органи.
3. За целите на санкциите, приложими към митническите нарушения, митническото задължение се счита за възникнало, когато правото на държава-членка предвижда, че санкциите се определят въз основа на мита или на наличието на митническо задължение.
Член 51
Повече от един длъжник
Когато за размера на вносни или износни мита, за едно митническо задължение има повече от един длъжник, те са солидарно отговорни за заплащането на целия размер на това задължение.
Член 52
Общи правила за изчисляване на размера на вносни и износни мита
1. Размерът на вносните или износните мита се определя въз основа на правилата за изчисляване на митата, приложими към съответните стоки към момента на възникване на митническото задължение по отношение на тези стоки.
2. Когато не е възможно да се определи точно моментът на възникване на митническото задължение, се взема предвид моментът, в който митническите органи установят, че стоките са в ситуация, при която възниква митническо задължение.
Въпреки това, когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение е възникнало в момент, преди този, в който са установили това, митническото задължение се счита за възникнало в най-ранния момент, за който това може да бъде установено.
Член 53
Специални правила за изчисляване на размера на вносните мита
1. Когато по отношение на стоки, поставени под митнически режим на митническата територия на Общността, са направени разходи за складиране или за обичайните операции по тези стоки, такива разходи или увеличаването на стойността не се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита, в случай че деклараторът представи задоволително доказателство за тези разходи.
Въпреки това, митническата стойност, количеството, естеството и произходът на използваните в операциите необщностни стоки се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита.
2. Когато тарифното класиране на стоки, поставени под митнически режим, се променя в резултат на обичайните операции на митническата територия на Общността, по искане на декларатора се прилага първоначалното тарифно класиране на стоките, поставени под този режим.
3. Когато възниква митническо задължение по отношение на обработени продукти, получени под режим активно усъвършенстване, по искане на декларатора размерът на вносните мита, съответстващ на това задължение, се определя въз основа на тарифното класиране, митническата стойност, количеството, естеството и произхода на стоките, поставени под режим активно усъвършенстване, към момента на приемането на митническата декларация за тези стоки.
4. Когато митническото законодателство предвижда благоприятно тарифно третиране на дадена стока или пълно или частично освобождаване от вносни или износни мита съгласно член 33, параграф 2, букви от г) до ж), членове от 130 до 133, или членове от 171 до 174, или съгласно Регламент (ЕИО) № 918/83 на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на режима на Общността за митнически освобождавания (12), това благоприятно третиране или освобождаването се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение съгласно членове 46 или 49 от настоящия регламент, при условие че пропускът, довел до възникването на митническо задължение, не съставлява опит за измама.
Член 54
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
правилата за изчисляване на размера на вносните или износни мита, приложими за стоките;
б)
други специални правила за специфични режими;
в)
дерогации от членове 52 и 53, по-специално за да се предотврати заобикаляне на тарифните мерки, посочени в член 33, параграф 2, буква з),
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 55
Място на възникване на митническото задължение
1. Митническото задължение възниква на мястото, където се подава митническата декларация или уведомлението за реекспорт, посочено в членове 44, 45 и 48, или където се подава допълнителната декларация по член 110, параграф 3.
Във всички останали случаи митническото задължение възниква на мястото, където са настъпили събитията, довели до неговото възникване.
Когато не е възможно да се определи това място, митническото задължение възниква на мястото, където митническите органи установят, че стоките се намират в ситуация, при която е възникнало митническо задължение.
2. Когато стоките са поставени под митнически режим, който не е приключен, и мястото не може да се определи в срока съгласно втора или трета алинея на параграф 1, митническото задължение възниква на мястото, където стоките са поставени под съответния режим или са въведени на митническата територия на Общността под този режим.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи срока по първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение би могло да е възникнало на няколко места, за място на възникване на митническото задължение се приема мястото, където то е възникнало за първи път.
4. Ако митническите органи установят, че съгласно член 46 или член 49 е възникнало митническо задължение в друга държава-членка и размерът на вносните и износните мита, съответстващ на това задължение, е по-малък от 10 000 EUR, се приема, че митническото задължение е възникнало в държавата-членка, в която е установено неговото възникване.
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
Член 56
Общи разпоредби
1. Ако не е предвидено друго, настоящата глава се прилага за обезпечения на възникнали митнически задължения, както и на такива, които биха могли да възникнат.
2. Митническите органи могат да изискат учредяване на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващ на митническо задължение. Доколкото съответните разпоредби го предвиждат, изискваното обезпечение може да покрива и вземания, предвидени в други действащи разпоредби.
3. Когато митническите органи изискват учредяване на обезпечение, това обезпечение трябва да бъде предоставено от длъжника или от лицето, което може да стане длъжник. Митническите органи могат да разрешат също обезпечението да бъде учредено от друго лице вместо от лицето, от което то се изисква.
4. Без да се засяга член 64, митническите органи изискват учредяване само на едно обезпечение по отношение на конкретни стоки или конкретна декларация.
Обезпечението, учредено за конкретна декларация, независимо дали декларацията е вярна, се прилага за размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания, по отношение на всички стоки, обхванати от тази декларация или вдигнати въз основа на нея.
Ако обезпечението не е било освободено, то може също така да се използва, в рамките на обезпечения размер, за събиране на вносни или износни мита и други вземания, станали дължими в резултат на последващ контрол на тези стоки.
5. По искане на лицето по параграф 3 от настоящия член, митническите органи могат да разрешат съгласно член 62, параграфи 1 и 2, учредяването на общо обезпечение за покриване размера на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение по отношение на две или повече операции, декларации или митнически режими.
6. Държавите, регионални и местни органи на управление и други органи, уредени от публичното право, са освободени от учредяване на обезпечение за дейностите им като публични органи.
7. Митническите органи могат да не изискват учредяването на обезпечение, когато размерът на вносните или износни мита, които трябва да бъдат обезпечени, не надхвърля статистическия праг за декларации, установен съгласно член 12 от Регламент (ЕО) № 1172/95 на Съвета от 22 май 1995 г. относно статистиките за търговията със стоки между Общността и нейните държави-членки и трети страни (13).
8. Обезпечението, прието или одобрено от митническите органи, е валидно на цялата митническа територия на Общността за целта, за която е учредено.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
-
условия за прилагането на настоящия член,
-
случаи, различни от посочените в параграф 6 от настоящия член, в които не се изисква обезпечение,
-
изключения от параграф 8 от настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 57
Задължително обезпечаване
1. Когато се предвижда задължително учредяване на обезпечение, в съответствие с правилата, установени в параграф 3, митническите органи определят размера на това обезпечение, който е равен на точния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, в случай че този размер може със сигурност да бъде определен в момента, в който обезпечението се изисква.
Когато не е възможно да се определи точният размер, обезпечението се определя в размер, равен на най-високия определен от митническите органи размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, които са възникнали или биха могли да възникнат.
2. Без да се засяга член 62, при учредено общо обезпечение на размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания, чийто размер се променя във времето, размерът на това обезпечение трябва да бъде определен така, че във всеки момент да покрива пълния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания.
3. Комисията приема мерки за прилагането на параграф 1 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 58
Незадължително обезпечаване
Когато не се предвижда задължително учредяване на обезпечение, такова обезпечение се изисква от митническите органи в случай, че преценят, че в предвидения срок плащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на възникналото митническо задължение или на други вземания, не е сигурно. Размерът на обезпечението се определя от митническите органи, така че той да не превишава размера, определен съгласно член 57.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които обезпечението е незадължително, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 59
Учредяване на обезпечение
1. Обезпечението може да бъде учредено чрез:
а)
депозит в пари или друго платежно средство, приети от митническите органи като равностойно на депозита в пари, в евро или във валутата на държавата-членка, в която се изисква обезпечението;
б)
поемане на ангажимент от поръчител;
в)
друг вид обезпечение, което дава същата сигурност, че размерът на вносни или износни мита, съответстващ на митническото задължение и на други вземания, ще бъде платен.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи формите на обезпечението, предвидени в буква в) от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Обезпечението под формата на депозит в пари или плащане, считано за равностойно на депозита в пари, се учредява в съответствие с действащите разпоредби в държавата-членка, където се изисква това обезпечение.
Член 60
Избор на обезпечение
Лицето, което е длъжно да учреди обезпечение, е свободно да избира вида му от посочените в член 59, параграф 1.
Въпреки това, митническите органи имат право да откажат да приемат избрания вид обезпечение, когато то е несъвместимо с правилното функциониране на съответния митнически режим.
Митническите органи имат право да изискват избраният вид на обезпечението да не може да бъде променян през определен период от време.
Член 61
Поръчител
1. Поръчителят, посочен в член 59, параграф 1, буква б), трябва да бъде трето лице, установено на митническата територия на Общността. Той трябва да бъде одобрен от митническите органи, които изискват обезпечението, освен когато този поръчител е кредитна институция, финансова институция или застрахователно дружество, акредитиран в Общността съгласно действащите общностни разпоредби.
2. Поръчителят се ангажира в писмена форма да заплати обезпечения размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и на другите вземания.
3. Митническите органи имат право да откажат да одобрят предложения поръчител или предложения вид обезпечение, когато преценят, че поръчителят или обезпечението не обезпечава по сигурен начин в рамките на предписания период плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващи на митническото задължение и на другите вземания.
Член 62
Общо обезпечение
1. Разрешението съгласно член 56, параграф 5 се дава само на лица, които отговарят на следните условия:
а)
да са установени на митническата територия на Общността;
б)
при дейността са се съобразявали с изискванията на данъчния и митническия режим;
в)
да са ползвали редовно съответните митнически режими или е известно на митническите органи, че те са в състояние да изпълнят задълженията си във връзка с тези режими.
2. Когато се учредява общо обезпечение за митнически задължения и други вземания, които биха могли да възникнат, даден икономически оператор може да получи разрешение за ползване на намален размер на общо обезпечение или за освобождаване от обезпечение, при условие че отговаря на следните критерии:
а)
добра система на управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
б)
доказана платежоспособност.
3. Комисията приема мерки, уреждащи процедурата за издаване на разрешения по параграфи 1 и 2 от настоящия член, съгласно процедурата по член 184, параграф 4.
Член 63
Допълнителни разпоредби във връзка с използването на обезпечения
1. В случаите, в които митническо задължение би могло да възникне в рамките на специални режими, се прилагат параграфи 2 и 3.
2. Освобождаването от обезпечение, разрешено съгласно член 62, параграф 2, не се прилага за стоки, по отношение на които съществува повишен риск от измама.
3. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за:
а)
прилагането на параграф 2 от настоящия член;
б)
временна забрана на ползването на намален размер на общо обезпечение, посочено в член 62, параграф 2;
в)
като извънредна мярка при специални обстоятелства, временна забрана на ползването на общо обезпечение по отношение на стоките, за които е установено, че са обект на измама в голям размер, докато са били под общо обезпечение.
Член 64
Допълнително или заместващо обезпечение
Когато митническите органи установят, че представеното обезпечение не осигурява или вече не е надеждно или достатъчно да осигури заплащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания в предвидените срокове, те изискват от някое от лицата, посочени в член 56, параграф 3, по избор на същото това лице, или допълнително обезпечение, или заместването на първоначалното обезпечение с ново.
Член 65
Освобождаване на обезпечението
1. Митническите органи освобождават обезпечението незабавно след като митническото задължение или задължението за плащане на други вземания бъде погасено или не може да възникне отново.
2. Когато митническото задължение или задължението за плащане на други вземания е частично погасено или може да възникне само за част от сумата, която е била обезпечена, учреденото обезпечение се освобождава частично по искане на заинтересованото лице, освен когато тази сума не оправдава това.
3. Комисията може да приеме, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане на настоящия член.
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на вземания и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Член 66
Определяне на размера на вносни или износни мита
1. Размерът на дължимите вносни или износни мита се определя от митническите органи, отговорни за мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение, съгласно член 55, веднага щом тези органи разполагат с необходимата информация.
2. Без да се засяга член 27, митническите органи имат право да приемат размера на дължимите вносни или износни мита, определен от декларатора.
Член 67
Уведомяване за митническото задължение
1. Длъжникът се уведомява за митническото задължение в предвидената форма на мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение в съответствие с член 55.
Уведомяването, посочено в първата алинея, не се извършва:
а)
когато до окончателното определяне на размера на вносните или износни мита е въведена временна мярка на търговската политика под формата на мито;
б)
когато размерът на дължимите вносни или износни мита превишава размера, определен въз основа на решението, издадено съгласно член 20;
в)
когато първоначалното решение да не се извършва уведомяване за митническото задължение или да се извърши със съобщаване на размера на вносните или износни мита, по-малък от дължимия размер на вносни или износни мита, е взето въз основа на общи разпоредби, които впоследствие са обявени за недействителни със съдебно решение;
г)
когато митническото законодателство освобождава митническите органи от изискването да уведомят за митническото задължение.
Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на буква г) от втората алинея на настоящия параграф.
2. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита е равен на размера, вписан в митническата декларация, вдигането на стоките от митническите органи е равностойно на уведомяване на длъжника за митническото задължение.
3. Когато не се прилага параграф 2 от настоящия член, длъжникът се уведомява за митническото задължение в срок от четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на дължимите вносни или износни мита.
Член 68
Краен срок за митническо задължение
1. След изтичане на тригодишен срок от датата, на която е възникнало митническото задължение, длъжникът не се уведомява за митническото задължение.
2. Когато митническото задължение възниква в резултат на действие, което в момента на извършването е било основание за започване на наказателно преследване, тригодишният срок, определен в параграф 1, се удължава на десет години.
3. При подаване на жалба по смисъла на член 23 сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от момента на подаване на жалбата и по време на процедурата по обжалването.
4. Когато задължението за заплащане на митническо задължение става отново изискуемо съгласно член 79, параграф 5, сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от датата на подаване на искането за възстановяване или опрощаване на мита съгласно член 84 до издаването на решение по възстановяването или опрощаването.
Член 69
Вземане под отчет
1. Митническите органи, посочени в член 66, в съответствие с националното законодателство, вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита, определен в съответствие със същия член.
Първата алинея не се прилага в случаите, определени в член 67, параграф 1, втора алинея.
Митническите органи могат да не вземат под отчет размерите на вносни или износни мита, които съгласно член 68 съответстват на митническото задължение, за което длъжникът вече не може да бъде уведомен.
2. Държавите-членки определят практическите правила за вземане под отчет на размерите на вносните или износни мита. Правилата могат да се различават според това дали митническите органи, предвид условията, при които е възникнало митническото задължение, имат сигурността, че посочените размери ще бъдат платени.
Член 70
Момент на вземане под отчет
1. Когато възникне митническо задължение при приемане на митническа декларация за стоки за митнически режим, различен от временния внос с частично освобождаване от вносни мита, или чрез друго действие със същите правни последици както при приемането на декларацията, митническите органи вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита в срок от четиринадесет дни след като е разрешено вдигането на стоките.
Въпреки това, при условие че плащането на митническото задължение е било обезпечено, общият размер на вносните или износни мита за стоките, чието вдигане е разрешено на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, но не по-дълъг от 31 дни, може да бъде взет под отчет само с едно вписване в счетоводните документи в края на срока. Това вземане под отчет трябва да се извърши в рамките на четиринадесет дни след изтичане на определения срок.
2. Когато стоките могат да бъдат вдигнати при определени условия, които уреждат или определянето на размера на дължимите вносни или износни мита или тяхното събиране, вземането под отчет се извършва до четиринадесет дни след деня, в който е определен размерът на дължимите вносни или износни мита или е уточнено задължението за плащане на тези мита.
Въпреки това, когато митническото задължение се отнася до временна мярка на търговската политика под формата на мито, вземането под отчет на размера на дължимите вносни или износни мита се извършва не по-късно от два месеца след датата на публикуване на регламента, установяващ окончателната мярка на търговската политика, в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Когато митническо задължение възникне при условия, които не се обхващат от параграф 1, размерът на дължимите вносни или износни мита се взема под отчет до четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на въпросните вносни или износни мита и да вземат решение.
4. Параграф 3 се прилага mutatis mutandis по отношение на размера на вносните или износни мита, които следва да бъдат събрани или които остава да бъдат събрани, когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е бил взет под отчет съгласно параграфи 1, 2 и 3, или е бил определен и взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
5. Сроковете за вземане под отчет, посочени в параграфи 1, 2 и 3, не се прилагат при непредвидими обстоятелства или в случаи на непреодолима сила.
Член 71
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правила за вземане под отчет, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Плащане размера на вносни или износни мита
Член 72
Общи срокове за плащане и спиране на срока за плащане
1. Длъжникът заплаща размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, за което е уведомен съгласно член 67, в определения от митническите органи срок.
Без да се засяга член 24, параграф 2, този срок не може да надвишава десет дни от уведомяването на длъжника за размера на митническото задължение. В случай на обобщено вземане под отчет съгласно условията, посочени в член 70, параграф 1, втора алинея, срокът се определя по такъв начин, че да не позволи на длъжника да получи по-дълъг срок за плащане от този, който би получил, ако се е ползвал от отсрочване на плащането съгласно член 74.
Митническите органи могат да разрешат удължаване на срока по молба на длъжника също така и когато размерът на дължимите вносни или износни мита е бил определен в процеса на последващ контрол по член 27. Без да се засяга член 77, параграф 1, това удължаване не може да надвишава необходимото на длъжника време за предприемане на подходящите мерки, за да изпълни задълженията си.
2. Когато длъжникът ползва някое от улесненията за плащане, посочени в членове 74 до 77, плащането се извършва в срока или сроковете, посочени в рамките на тези улеснения.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията за спиране на срока за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение в следните случаи:
а)
при подаване на искане за опрощаване на мита, направено съгласно член 84;
б)
когато стоките следва да бъдат конфискувани, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46 и има няколко длъжника,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Мерките следва да установяват по-специално срока на спиране, като се отчита разумно необходимото време за приключване на всички формалности или за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение.
Член 73
Плащане
1. Плащането се извършва в брой или по друг подобен начин с погасяващ ефект, включително чрез прихващане съгласно националното законодателство.
2. Плащането може да се извърши от трето лице вместо длъжника.
3. Длъжникът може да плати целия размер на вносни или износни мита или част от него, без да чака изтичането на срока, който му е определен за плащане.
Член 74
Отсрочване на плащането
Без да се засяга член 79, по искане на заинтересованото лице и при учредяване на обезпечение, митническите органи разрешават отсрочване на плащането на дължимите мита по един от следните начини:
а)
отделно за всеки размер на вносни или износни мита, взет под отчет при условията на член 70, параграф 1, първа алинея или член 70, параграф 4;
б)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет при условията, определени в първата алинея от член 70, параграф 1, по време на определения от митническите органи период, който не може да бъде по-дълъг от 31 дни;
в)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет с едно вписване съгласно втората алинея от член 70, параграф 1.
Член 75
Срокове за отсрочване на плащането
1. Срокът за отсрочване на плащането по член 74 е 30 дни.
2. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква а), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който е извършено уведомяването на длъжника за митническото задължение.
3. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква б), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича периодът за обобщаване. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в периода за обобщаване.
4. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква в), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича определеният период за вдигането на въпросните стоки. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в съответния период.
5. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са с нечетен брой дни, броят на дните, с които се намалява 30-дневния срок, е равен на половината от по-малкото четно число.
6. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са календарни седмици, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносни или износни мита, по отношение на които плащането е било отсрочено, да се извърши най-късно в петък на четвъртата седмица, следваща въпросната календарна седмица.
Когато тези срокове са календарни месеци, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносните или износни мита, по отношение на който плащането е било отсрочено, да се извърши не по-късно от шестнадесетия ден от месеца, следващ въпросния календарен месец.
Член 76
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за отсрочване на плащането в случаите, когато митническата декларация е опростена съгласно член 109, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 77
Други улеснения за плащане
1. Митническите органи могат да разрешат на длъжника улеснения за плащане, различни от отсрочване на плащането, при условие учредяване на обезпечение.
Когато улесненията се разрешават по първата алинея, върху размера на вносните или износни мита се начислява лихва. Лихвеният процент е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс един процентен пункт.
За държава-членка, която не участва в третия стадий на икономическия и валутен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
2. Митническите органи могат да не изискват обезпечение или да не начисляват лихва, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че това би довело до сериозни икономически или социални затруднения.
3. Комисията може да приеме съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на параграфи 1 и 2.
Член 78
Принудително събиране и лихва за забава
1. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е платен в определения срок, митническите органи осигуряват плащането на този размер, като използват всички възможности, които са им предоставени от правото на държавата-членка.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за гарантиране на плащането от поръчители в рамките на специален режим, се приемат в съответствие с процедура по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Върху размера на неизплатените вносни или износни мита се начислява лихва за забава, считано от датата на изтичане на определения срок до датата на плащане.
Лихвеният процент за забава е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс два процентни пункта.
За държава-членка, която не участва в третия етап на икономическия и паричен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
3. Когато е извършено уведомяване за митническо задължение съгласно член 67, параграф 3, лихвата за забава се начислява върху размера на вносните или износни мита, считано от датата на възникване на митническото задължение до датата на извършване на уведомяването.
Процентът на лихвата за забава се определя съгласно параграф 2.
4. Митническите органи могат да не събират лихва за забава, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че нейното събиране би му създало сериозни икономически или социални затруднения.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, по отношение на срокове и размери, в които митническите органи имат право да отменят събирането на лихва за забава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
Член 79
Възстановяване и опрощаване
1. Съгласно условията, предвидени в настоящия раздел, размерите на вносни или износни мита, при условие че размерът, подлежащ на възстановяване или опрощаване превишава определена сума, се възстановява или опрощава на следните основания:
а)
надвзети суми на вносни или износни мита;
б)
дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора;
в)
грешка на компетентните органи;
г)
в интерес на справедливостта.
Освен това, когато размерът на вносни или износни мита е заплатен и съответната митническа декларация се анулира съгласно член 114, този размер се възстановява.
2. При спазване на правилата относно компетентността за вземане на решение, когато служебно митническите органи установят в сроковете, посочени в член 84, параграф 1, че размерът на вносните или износни мита подлежи на възстановяване или опрощаване съгласно членове 80, 82 или 83, те пристъпват по своя собствена инициатива към възстановяване или опрощаване.
3. Не се разрешава възстановяване или опрощаване, когато ситуацията, довела до уведомяване за митническо задължение, е в резултат на въвеждане в заблуждение от страна на длъжника.
4. Възстановяването не е основание за изплащане на лихви от съответните митнически органи.
Въпреки това, лихва се изплаща, когато решение за разрешаване на възстановяване не е изпълнено в срок от три месеца от датата, на която това решение е било взето, освен ако неизпълнението в определения срок е било извън контрола на митническите органи.
В този случай лихвата се плаща от датата на изтичане на тримесечния период до датата на възстановяване. Лихвеният процент се определя съгласно член 77.
5. Когато компетентният орган неоснователно е разрешил възстановяването или опрощаването, първоначалното митническо задължение става отново изискуемо, доколкото не е изтекъл срокът по член 68.
В този случай лихвите, изплатени по силата на параграф 4, втора алинея, трябва да бъдат възстановени от лицето.
Член 80
Възстановяване и опрощаване на надвзети вносни или износни мита
Възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита се извършва, доколкото размерът, съответстващ на първоначално съобщеното митническото задължение, превишава дължимия размер или длъжникът е бил уведомен за митническото задължение противно на разпоредбите на член 67, параграф 1, буква в) или г).
Член 81
Дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора
1. Възстановяване или опрощаване на размера на вносните мита се извършва, ако уведомяването за митническо задължение се отнася за стоки, отказани от вносителя, тъй като към момента на вдигането са били дефектни или не са съответствали на условията на договора, по който са внесени.
За дефектни стоки се считат и повредените стоки преди вдигането им.
2. Възстановяване или опрощаване на вносни мита се разрешава, при условие че стоките не са били използвани с изключение на такава първоначална употреба, която вероятно е била необходима за установяване на дефектите им или несъответствието им с договора, и при условие че стоките са били изнесени извън митническата територия на Общността.
3. Вместо да бъдат изнасяни, по искане на заинтересованото лице, митническите органи разрешават поставянето на стоките под режим активно усъвършенстване, включително унищожаване, или под режим външен транзит, митническо складиране или свободна зона.
Член 82
Възстановяване или опрощаване поради грешка на компетентните органи
1. В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 83, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита се извършва когато, в резултат на допусната от страна на компетентните органи грешка, първоначално съобщената сума за митническото задължение е била по-малка от дължимата сума, ако са изпълнени следните условия:
а)
длъжникът, според обстоятелствата, не би могъл да открие тази грешка;
б)
длъжникът е действал добросъвестно.
2. Когато преференциалното третиране на стоките се предоставя на базата на система за административно сътрудничество, включваща органите на държава или територия извън митническата територия на Общността, ако издаденият от тези органи сертификат се окаже с невярно съдържание, това представлява грешка, която не би могла да бъде открита по смисъла на буква а) от параграф 1.
Издаването на сертификат с невярно съдържание обаче не представлява грешка, когато сертификатът е бил издаден на базата на невярно представяне на фактите от страна на износителя, с изключение на случаите когато е очевидно, че органите, издали сертификата, са знаели или е трябвало да знаят, че стоките не отговарят на необходимите условия за ползване на преференциално третиране.
Счита се, че длъжникът е действал добросъвестно, когато е в състояние да докаже, че през периода на въпросните търговски операции е положил дължимата грижа, за да се увери, че са спазени всички условия за преференциалното третиране.
Длъжникът не може да се позове на добросъвестност, ако Комисията е публикувала в Официален вестник на Европейския съюз становище, сигнализиращо за основателни съмнения по отношение на правилното прилагане на преференциалния режим от държавата или територията бенефициер.
Член 83
Възстановяване и опрощаване в интерес на справедливостта
В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 82, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита в интерес на справедливостта се извършва, когато митническото задължение е възникнало при особени обстоятелства, които не се дължат на въвеждане в заблуждение или явна небрежност от страна на длъжника.
Член 84
Процедура за възстановяване и опрощаване
1. Искания за възстановяване или опрощаване съгласно член 79 се подават в компетентното митническо учреждение в следните срокове:
а)
в случай на надвзети мита, на грешка от страна на компетентните органи или в интерес на справедливостта - преди изтичането на три години, считано от датата на уведомяването за митническото задължение;
б)
в случай на дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора - преди изтичането на една година от датата на уведомяването за митническото задължение;
в)
в случай на анулиране на митническа декларация - в срока, определен в правилата, приложими за анулиране.
Сроковете, определени в първа алинея, букви а) и б), се удължават, когато заявителят представи доказателство, че поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила е бил възпрепятстван да представи искането си в определения срок.
2. При обжалване по член 23 на уведомлението за митническо задължение съответният срок, определен в параграф 1, първа алинея на настоящия член, се спира, считано от датата на подаване на жалбата, за срока на производството по обжалване.
Член 85
Мерки за прилагане
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на настоящия раздел. Тези мерки установяват в частност случаите, в които Комисията решава съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, дали възстановяването или опрощаването на размера на вносните или износните мита е основателно.
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
Член 86
Погасяване
1. Без да се засягат член 68 и действащите разпоредби за несъбиране на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение при обявена със съдебно решение несъстоятелност на длъжника, вносното или износно митническото задължение се погасява по някой от следните начини:
а)
чрез плащане на размера на вносните или износните мита;
б)
чрез опрощаване на размера на вносните или износните мита - при условията на параграф 4;
в)
когато за стоки, декларирани за митнически режим, пораждащ задължението за плащане на мита, митническата декларация е анулирана;
г)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са отнети;
д)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са задържани и по същото време или впоследствие са отнети;
е)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни и износни мита, са унищожени под митнически надзор или изоставени в полза на държавата;
ж)
когато липсата на стоките или неизпълнението на задълженията, произтичащи от митническото законодателство, е резултат от пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на стоките по причина, свързана с естеството на стоките, или поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, или е вследствие на нареждане на митническите органи; за целите на тази точка стоките се считат за безвъзвратно загубени, когато употребата им е станала невъзможна за когото и да е;
з)
когато митническото задължение е възникнало съгласно членове 46 или 49 и са изпълнени следните условия:
i)
нарушението, породило възникването на митническото задължение, не е имало значително въздействие върху правилното прилагане на съответния митнически режим и не е представлявало опит за измама;
ii)
всички необходими формалности за уреждане на положението на стоките са извършени впоследствие;
и)
когато стоките, допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносните мита поради специфичната им употребата, са били изнесени с разрешението на митническите органи;
й)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 45 и формалностите, извършени с цел получаване на преференциално тарифно третиране съгласно този член, са отменени;
к)
когато съгласно условията на параграф 5 от настоящия член, митническото задължение е възникнало по член 46 и са представени задоволителни за митническите органи доказателства, че стоките не са били използвани или изразходвани, а са били изнесени от митническата територия на Общността.
2. В случай на отнемане съгласно параграф 1, буква г), за целите на санкциите, приложими към митнически нарушения, митническото задължение не се счита за погасено, когато съгласно правото на държава-членка се предвижда, че митата или съществуването на митническо задължение представляват основа за определяне на санкции.
3. Когато съгласно параграф 1, буква ж) се погасява митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните митата поради специфичната им употреба, остатъците и отпадъците, получени при унищожаването на стоките, се считат за необщностни стоки.
4. Когато за едно митническо задължение има повече от един длъжник за плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение и е разрешено опрощаване, митническото задължение се погасява само по отношение на лицето или лицата, на които е разрешено опрощаването.
5. В случаите, посочени в параграф 1, буква к), митническото задължение не се погасява по отношение на лице или лица, направили опит за измама.
6. Когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46, то се погасява по отношение на лице, чието поведение не е представлявало опит за измама и което е допринесло в борбата с измамите.
7. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
Член 87
Задължение за подаване на обобщена декларация за въвеждане
1. Стоките, въведени на митническата територия на Общността, се обхващат от обобщена декларация за въвеждане, с изключение на временно внесени транспортни средства и транспортни средства с превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране в тази територия.
2. Ако митническото законодателство не предвижда друго, обобщената декларация за въвеждане се подава в компетентното митническо учреждение преди въвеждането на стоките в митническата територия на Общността.
Вместо подаването на обобщена декларация за въвеждане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщената декларация за въвеждане в компютърната система на икономическия оператор.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, различни от посочените в параграф 1 от настоящия член, при които изискването за обобщена декларация за въвеждане може да не бъде спазено или да бъде адаптирано, както и условията, при които това може да бъде направено;
б)
крайният срок за подаване или предоставяне на обобщена декларация за въвеждане преди стоките да бъдат въведени на митническата територия на Общността;
в)
правилата за изключенията от и промените на крайния срок, посочен в буква б);
г)
правилата за определяне на компетентното митническо учреждение, пред което се подава или представя обобщената декларация за въвеждане и където следва да се извърши анализ на риска и контрол при въвеждане, основаващ се на риска,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки за определени видове превоз на стоки, видове транспорт или икономически оператори;
в)
международните споразумения, съдържащи специални разпоредби по отношение на сигурността.
Член 88
Подаване и отговорно лице
1. Обобщената декларация за въвеждане се подава с използването на техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите данни за обобщена декларация за въвеждане.
Митническите органи при извънредни обстоятелства могат да приемат обобщени декларации за въвеждане на хартиен носител, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както прилаганото при обобщени декларации за въвеждане, изготвени чрез техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
2. Обобщената декларация за въвеждане се подава от лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността или което поема отговорността за превозването на стоките на тази територия.
3. Въпреки задължението на лицето, посочено в параграф 2, обобщената декларация за въвеждане може да бъде подадена от едно от следните лица:
а)
вносителя или получателя, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в параграф 2;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
4. Когато обобщената декларация за въвеждане се подава от лице, различно от оператора на транспортното средство, с което стоките са въведени на митническата територия на Общността, операторът подава в съответното митническо учреждение уведомление за пристигане под формата на манифест, експедиционна бележка или товарен списък с изискваната информация за идентифициране на всички транспортирани стоки, които следва да бъдат обхванати от обобщена декларация за въвеждане.
Комисията приема мерки, регламентиращи информацията, която трябва да се съдържа в уведомлението за пристигане, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Параграф 1 се прилага, mutatis mutandis, за уведомлението за пристигане, посочена в първа алинея от настоящия параграф.
Член 89
Промяна на обобщена декларация за въвеждане
1. По искане на лицето, което подава обобщена декларация за въвеждане, се разрешава то да промени данни в тази обобщена декларация за въвеждане, след като тя е била подадена.
Въпреки това, такива промени не се допускат след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщена декларация за въвеждане, че те възнамеряват да прегледат стоките;
б)
са установили, че въпросните данни са неверни;
в)
митническите органи са разрешили преместването на стоките от мястото, където те са били представени.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от параграф 1, буква в) от настоящия член, за определяне по-специално на:
а)
критериите за установяване на основанията за промени след преместване;
б)
елементите данни, които могат да бъдат променени;
в)
срокът след преместване, в който може да бъде разрешена промяна,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 90
Митническа декларация, заменяща обобщена декларация за въвеждане
Компетентното митническо учреждение може да освободи от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на крайния срок, цитиран в член 87, параграф 3, първа алинея, буква б), е подадена митническа декларация. В този случай митническата декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента, в който митническата декларация е приета в съответствие с член 112, тя има статус на обобщена декларация за въвеждане.
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на Общността
Член 91
Митнически надзор
1. От момента на въвеждането им в митническата територия на Общността стоките са под митнически надзор и могат да подлежат на митнически контрол. Където е приложимо, те се подчиняват на такива забрани и ограничения, които са оправдани на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето на хората и на животните, защитата на растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрол на въвеждането в Общността на прекурсори за производство на наркотици, на стоки, нарушаващи права на интелектуална собственост и пари в брой, които влизат в Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и на мерки на търговската политика.
Стоките остават под митнически надзор, докато е необходимо, за да се определи митническият им статус и не се преместват от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Без да се засяга член 166, общностните стоки не подлежат на митнически надзор след като бъде установен митническият им статус.
Необщностните стоки остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статус или до реекспортирането им или унищожаването им.
2. Държателят на стоките под митнически надзор може по всяко време, с разрешение на митническите органи, да провери стоките или да взема проби, особено за да определи тарифното класиране, митническата стойност или митническия статус на стоките.
Член 92
Превозване до определеното място
1. Лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността, ги превозва незабавно, по определен от митническите органи маршрут, и съгласно техните разпореждания, ако има такива, до определеното от митническите органи митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от тези органи, или до свободна зона.
В свободна зона стоките се въвеждат директно по море или по въздух, или ако се въвеждат по земя, без да преминават през друга част от митническата територия на Общността, когато свободната зона граничи със сухоземна граница между държава-членка и трета държава.
Стоките се представят на митническите органи в съответствие с член 95.
2. Лице, което поема задължение за превоза на стоки след въвеждането им на митническата територия на Общността, е отговорно за изпълнение на задължението, установено в параграф 1.
3. Стоки, които въпреки че се намират извън митническата територия на Общността, могат да бъдат обект на митнически контрол от митническите органи на държава-членка в резултат на сключено споразумение със съответната страна или територия извън митническата територия на Общността, се третират по същия начин както стоките, въведени на митническата територия на Общността.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител или стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
5. Параграф 1 не се прилага за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без да спират в тази територия.
Член 93
Вьтреобщностни въздушни и морски превози
1. Членове от 87 до 90, член 92, параграф 1, и членове от 94 до 97 не се прилагат за стоки, които временно напускат митническата територия на Общността, докато се придвижват по море или по въздух между две точки в тази територия, при условие че превозът се извършва по директен маршрут и от въздушни или редовни корабни линии без да спират извън митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи специални разпоредби за въздушни и редовни корабни линии, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 94
Превоз при специални обстоятелства
1. Когато, поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, задължението, установено в член 92, параграф 1, не може да бъде изпълнено, лицето, обвързано с това задължение, или друго действащо за негова сметка лице, уведомява незабавно митническите органи. Когато стоките не са унищожени напълно в резултат на непредвидимите обстоятелства или непреодолимата сила, митническите органи се уведомяват и за точното им местонахождение.
2. Когато кораб или въздухоплавателно средство по смисъла на член 92, параграф 5 е принуден поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила да акостира или да се приземи временно на митническата територия на Общността, лицето, което е въвело плавателното или въздухоплавателното средство, или всяко друго лице, действащо за негова сметка, ако няма възможност да изпълни задължението по член 92, параграф 1, информира незабавно за това митническите органи.
3. Митническите органи определят мерките за осъществяване на митническия надзор на стоките, посочени в параграф 1, или на плавателното или на въздухоплавателното средство, както и на стоките, които се намират на това средство, при обстоятелствата, посочени в параграф 2, и където е уместно - мерките за осигуряване на превоза им до митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от митническите органи.
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоките
Член 95
Представяне на стоки пред митническите органи
1. Стоките, които се въвеждат в митническата територия на Общността, се представят незабавно при пристигането им в определеното митническо учреждение или на друго място, определено или одобрено от митническите органи, или в свободната зона, от:
а)
лицето, което е въвело стоките на митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което е въвело стоките на тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките след тяхното въвеждане на митническата територия на Общността.
2. Независимо от задълженията на лицето, посочено в параграф 1, стоките могат да се представят вместо това от:
а)
всяко лице, което незабавно поставя стоките под митнически режим;
б)
титулярят на разрешението за управление на складовите съоръжения или всяко лице, което извършва дейност в свободна зона.
3. Лицето, което представя стоките, се позовава на обобщената декларация за въвеждане или митническата декларация, подадена по отношение на стоките.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител, стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или всеки друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
Член 96
Разтоварване и проверка на стоките
1. Стоките могат да се разтоварват или претоварват от превозните средства, на които се намират, само с разрешението на митническите органи на места, определени или одобрени от тези органи.
Въпреки това, разрешение не се изисква при непосредствена опасност, налагаща незабавно цялостно или частично разтоварване на стоките. В този случай митническите органи се информират незабавно.
2. Митническите органи могат да изискват по всяко време разтоварване и разопаковане на стоките, за да извършват проверка на стоките, да вземат проби или за проверка на превозните средства, на които се намират стоките.
3. Стоките, представени на митническите органи, не могат да бъдат премествани от мястото, където са били представени, без разрешението от митническите органи.
Раздел 3
Формалности след представяне
Член 97
Задължение за поставяне на необщностни стоки под митнически режим
1. Без да се засягат членове 125 до 127, необщностни стоки, представени пред митническите органи, се поставят под митнически режим.
2. Ако не е предвидено друго, деклараторът може да избира митническия режим, под който иска да постави стоките, съгласно условията за този режим, независимо от тяхното естество или количество, или тяхната страна на произход, държава на изпращане или на получаване.
Член 98
Стоки, които се считат за поставени под временно складиране
1. С изключение на случаите, когато стоките са поставени незабавно под митнически режим, за който е приета митническата декларация, или са поставени в свободна зона, необщностните стоки, представени пред митническите органи, се считат за поставени под временно складиране съгласно член 151.
2. Без да се засяга задължението по член 87, параграф 2 и изключенията или освобождаването от задължение, предвидени с мерките, приети съгласно член 87, параграф 3, когато се установи, че необщностни стоки, представени пред митническите органи, не са обхванати от обобщена декларация за въвеждане, държателят на стоките незабавно подава такава декларация.
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
Член 99
Допускане на стоки, пристигащи под транзит
Член 92, с изключение на параграф 1, първа алинея от него, и членове от 95 до 98 не се прилагат при въвеждане на стоки на митническата територия на Общността, когато стоките вече са поставени под режим транзит.
Член 100
Разпоредби, приложими за необщностни стоки след завършване на режим транзит
Членове 96, 97 и 98 се прилагат за необщностни стоки, които се превозват под режим транзит, след като тези стоки се представят пред получаващото митническо учреждение на митническата територия на Общността в съответствие с правилата за транзит.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
Член 101
Презумпция за митнически статус на общностни стоки
1. Без да се засяга член 161, всички стоки на митническата територия на Общността се презюмират, че имат митнически статус на общностни стоки, освен когато е установено, че те не са общностни стоки.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, в които презумпцията, посочена в параграф 1 от настоящия член, не се прилага;
б)
средствата, чрез които може да се установи митническия статус на общностни стоки;
в)
случаите, при които стоките, изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим външен транзит, режим складиране, режим временен внос или режим активно усъвършенстване,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 102
Загуба на митническия статус на общностни стоки
Общностните стоки придобиват статус на необщностни стоки в следните случаи:
а)
когато са изведени извън митническата територия на Общността, доколкото не се прилагат разпоредбите за вътрешен транзит или мерките, установени съгласно член 103;
б)
когато са били поставени под режим външен транзит, складиране или активно усъвършенстване, доколкото това е разрешено от митническото законодателство;
в)
когато са били поставени под режим специфична употреба и впоследствие са изоставени в полза на държавата, или са унищожени и са останали отпадъци;
г)
когато декларацията за допускане на стоките за свободно обращение е анулирана след вдигане на стоките съгласно мерките, приети в съответствие с втората алинея на член 114, параграф 2.
Член 103
Общностни стоки, които временно напускат митническата територия
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които общностни стоки могат да се превозват, без да са поставени под митнически режим, между две точки на митническата територия на Общността и временно извън тази територия без промяна на техния митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 104
Митническо деклариране на стоки и митнически надзор на общностни стоки
1. Всички стоки, предназначени да бъдат поставени под митнически режим, с изключение на режим свободна зона, подлежат на митническо деклариране за конкретния режим.
2. Общностни стоки, декларирани за износ, вътрешен общностен транзит или пасивно усъвършенстване, са под митнически надзор от момента на приемането на декларацията, посочена в параграф 1, до напускането им от митническата територия на Общността или изоставянето им в полза на държавата, или унищожаването им, или до анулирането на митническата декларация.
Член 105
Компетентни митнически учреждения
1. Освен когато в законодателството на Общността е предвидено друго, държавите-членки определят местоположението и компетенциите на различните митнически учреждения на тяхната територия.
Държавите-членки определят подходящо официално работно време на тези учреждения, като отчитат естеството на обмена и на стоките и митническите режими, под които стоките трябва да бъдат поставени, така че да не се възпрепятстват и нарушават потоците на международния обмен.
2. Комисията, в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за определяне на ролята и отговорностите на компетентните митнически учреждения, като определя ролята на компетентните митнически учреждения, и по-специално на:
а)
митническите учреждения за въвеждане, внос, износ или напускане;
б)
митническите учреждения, извършващи формалностите за поставяне на стоки под митнически режим;
в)
митническите учреждения, издаващи разрешения и извършващи надзор върху митническите режими.
Член 106
Централизирано оформяне
1. Митническите органи могат да разрешат на дадено лице да подаде във или предостави на митническото учреждение, което е компетентно за мястото, където е установено лицето, митническа декларация за стоки, които са представени на митническите органи в друго митническо учреждение. В този случай митническото задължение се счита за възникнало в митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация.
2. Митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, извършва формалностите по проверка на декларацията, по събиране на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и по разрешаване вдигането на стоките.
3. Митническото учреждение, където са представени стоките, без да нарушава осъществявания контрол по отношение на сигурността и безопасността, извършва всяка проверка, която обосновано е поискана от митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, и разрешава вдигането на стоките, като взема предвид информацията, получена от това учреждение.
4. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила за:
а)
даването на разрешението, посочено в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които е дадено разрешението;
г)
определянето на компетентния за даване на разрешение митнически орган;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, при необходимост;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, по-специално по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за приключване на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
по отношение на буква в), когато участват повече от една държава-членка, спазването от заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор,
-
по отношение на буква г), мястото, където се намира или е достъпна основната отчетност на заявителя, за митнически цели, за улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
Член 107
Видове митническо деклариране
1. Митническите декларации се подават чрез техники за електронна обработка на данни. Митническите органи могат да разрешат митническата декларация да е под формата на вписване в отчетността на декларатора, при условие че митническите органи имат достъп до тези данни в електронната система на декларатора и че са изпълнени изискванията за необходимия обмен на такива данни между митническите учреждения.
2. Когато митническото законодателство предвижда това, митническите органи могат да приемат митническа декларация на хартиен носител или митническа декларация, направена устно или чрез друго действие, с което стоките могат да бъдат поставени под митнически режим.
3. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Член 108
Съдържание на декларацията и придружаващи документи
1. Митническите декларации следва да съдържат всички данни, необходими за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани. Митническите декларации, изготвени чрез техники за електронна обработка на данни, се подписват с електронен подпис или друго средство за удостоверяване на автентичността. Декларациите на хартиен носител се подписват собственоръчно.
Комисията приема мерки, определящи спецификациите, на които трябва да отговарят декларациите, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
2. Придружаващите документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, уреждащи митническия режим, за който стоките са декларирани, се предоставят на митническите органи при подаването на декларацията.
3. Когато митническата декларация се подава чрез техника за електронна обработка на данни, митническите органи могат да позволят придружаващите документи също да бъдат подадени чрез използването на тази техника. Митническите органи могат да приемат, вместо подаването на тези документи, осигурен достъп до съответните данни в компютърната система на икономическия оператор.
Въпреки това, по искане на декларатора митническите органи могат да позволят тези документи да бъдат предоставени след вдигане на стоките.
4. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 2 и 3 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Член 109
Опростена декларация
1. Митническите органи разрешават на всяко лице, при положение че са изпълнени условията, предвидени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, да постави стоките под митнически режим въз основа на опростена декларация, която може да не съдържа някои от изискваните данни и придружаващите документи, посочени в член 108.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се предоставя разрешението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Комисията може да приеме мерки, по отношение на спецификациите, на които трябва да отговарят опростените декларации, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 110
Допълнителна декларация
1. В случай на опростена декларация, съгласно член 109, параграф 1, деклараторът представя допълнителна декларация, която съдържа допълнителните данни за попълването на митническата декларация за съответния митнически режим.
Допълнителната декларация може да има общ, периодичен или рекапитулативен характер.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Допълнителната декларация и опростената декларация, посочени в член 109, параграф 1, се считат за единен и неделим инструмент, който поражда действие от датата на приемане съгласно член 112 на опростената декларация.
Когато опростената декларация е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията поражда действие от датата, на която стоките са вписани в отчетността.
3. Мястото, където се подава допълнителната декларация в съответствие с разрешението, за целите на член 55, се счита за място, където е била подадена митническата декларация.
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Член 111
Лице, което подава декларация
1. Без да се засяга член 110, параграф 1, митническа декларация може да бъде изготвена от всяко лице, което може да представи или да осигури наличието на всички документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките са декларирани. Това лице трябва също да може да представи или да осигури представянето пред компетентното митническо учреждение на съответните стоки.
Въпреки това, когато приемането на митническата декларация води до определени задължения за дадено лице, декларирането трябва да бъде извършено от това лице или от негов представител.
2. Деклараторът трябва да е установен на митническата територия на Общността. Независимо от това, не се изисква да са установени на територията на Общността следните декларатори:
-
лица, които подават декларация за транзит или временен внос,
-
лица, които декларират стоки в редки случаи, при положение че митническите органи считат това за оправдано.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които изискванията, предвидени в параграф 2, могат да бъдат отменени, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 112
Приемане на декларация
1. Декларациите, които отговарят на условията, предвидени в настоящата глава, се приемат незабавно от митническите органи, при положение че стоките, за които се отнасят, са представени пред митническите органи или са на разположение по задоволителен за тези органи начин за извършване на митнически контрол.
Когато декларацията е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията се счита за приета в момента на вписването на стоките в отчетността. Без да се засягат законовите задължение на декларатора или осъществяването на контрол по отношение на сигурността и безопасността, митническите органи могат да не изискват стоките да бъдат представени или предоставени на разположение за митнически контрол.
2. Без да се засяга член 110, параграф 2 или втора алинея от параграф 1 от настоящия член, когато митническата декларация се подава в митническо учреждение, различно от учреждението, пред което са представени стоките, декларацията се приема, когато учреждението, пред което са представени стоките, потвърди, че те са на разположение за митнически контрол.
3. Освен когато е предвидено друго, за дата на прилагане на разпоредбите за митническия режим, за който стоките са декларирани, и за всички други вносни или износни формалности се счита датата на приемането на митническата декларация от митническите органи.
4. Комисията приема мерки, определящи подробни правила за прилагането на настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 113
Поправка на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи могат да разрешат извършването на една или повече поправки на данните в митническата декларация, след като тя вече е била приета. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
2. Не се допускат поправки, когато искането е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
установили, че въпросните данни са неверни;
в)
разрешили вдигането на стоките.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от параграф 2 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 114
Анулиране на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи анулират приетата декларация в следните случаи:
а)
когато са убедени, че стоките незабавно ще бъдат поставени под друг митнически режим;
б)
когато са убедени, че поради особени обстоятелства поставянето на стоките под митническия режим, за който са декларирани, вече не е оправдано.
Въпреки това, когато митническите органи са информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките, искането за анулиране на декларацията може да бъде прието само след извършване на проверката.
2. Декларацията не се анулира след вдигането на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Други опростявания
Член 115
Улесняване съставянето на митнически декларации за стоки, попадащи под обхвата на различни тарифни подпозиции
Когато една пратка съдържа стоки, които попадат под различни тарифни подпозиции, и обработката на всяка от тези стоки в съответствие с техните тарифни подпозиции за целите на съставянето на митническата декларация би довела до непропорционална тежест на работата и разходите спрямо дължимите вносни мита, митническите органи могат, по искане на декларатора, да приемат, че вносните мита се начисляват върху цялата пратка на база на тарифните подпозиции за стоките, които са с най-високата ставка на вносни или износни мита.
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 116
Опростяване на митническите формалности и контрол
1. Митническите органи могат да разрешат опростявания на митническите формалности и контрол, различни от предвидените в раздел 3 от настоящата глава.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила относно:
а)
даване на разрешенията, посочени в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешенията и условията, при които тяхното използване следва да се наблюдава от митническите органи;
в)
условията, при които се дават разрешенията;
г)
условията, при които на икономическия оператор може да се разреши да извършва определени митнически формалности, които по принцип следва да се извършват от митническите органи, включително самостоятелно определяне на вносните и износните мита и осъществяване на проверки под митнически надзор;
д)
определянето на компетентния митнически орган за даване на разрешение;
е)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
ж)
условията, при които разрешенията могат да бъдат спрени или отменени;
з)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение прилагането на митническия контрол;
и)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
митническите формалности, които следва да се изпълнят, и митническите проверки, които трябва да се извършат за целите на сигурността и безопасността по отношение на стоките, въведени на или напускащи територията на Общността,
-
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3,
-
по отношение на буква г), когато участва повече от една държава-членка, заявителят изпълнява критериите за предоставянето на статус на одобрен икономически оператор съгласно член 14,
-
по отношение на буква д), мястото, където се намират или е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Член 117
Проверка на митническата декларация
За целите на проверката на точността на данните, съдържащи се в митническа декларация, която митническите органи са приели, те могат:
а)
да извършат проверка на декларацията и на всички придружаващи документи;
б)
да изискат от декларатора да представи други документи;
в)
да извършат проверка на стоките;
г)
да вземат проби за анализ или за подробно изследване на стоките.
Член 118
Проверка на стоките и вземане на проби от тях
1. Транспортирането на стоките до местата, където трябва да се извършат проверки и където да се вземат проби, включително и всички операции, необходими за извършването на проверки или вземането на проби, се извършва от декларатора или на негова отговорност. Направените разходи са за сметка на декларатора.
2. Деклараторът или негов представител имат право да присъстват при проверката на стоките и вземането на пробите. Митническите органи, когато имат достатъчно основания, могат да изискват деклараторът или негов представител да присъстват при проверката на стоките или при вземането на пробите или да осигурят необходимото съдействие за улесняването на проверката или вземането на проби.
3. Когато пробите са взети в съответствие с действащите разпоредби, митническите органи не дължат обезщетения, свързани с тях, но поемат разходите за техния анализ или изследване.
Член 119
Проверка и вземане на проби за част от стоки
1. Когато обект на проверката или вземането на проби са само част от стоките, обхванати от митническа декларация, резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на пробите са валидни за цялото количество стоки, обхванати от тази декларация.
Въпреки това, деклараторът може да поиска допълнителна проверка или вземане на проби от стоките, когато счита, че резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на взетите проби не са валидни за останалата част от декларираните стоки. Искането се удовлетворява, при условие че стоките не са вдигнати или, ако са вдигнати, деклараторът докаже, че не са били променяни по никакъв начин.
2. За прилагането на параграф 1, когато с една митническа декларация са декларирани повече от една стоки, данните за всяка стока се считат за отделна декларация.
3. Комисията приема съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, мерки, установяващи процедурата, която се прилага в случай на разлика в резултатите от проверките по параграф 1 от настоящия член.
Член 120
Резултати от проверката
1. Резултатите от проверката на митническата декларация се използват за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките се поставят.
2. Когато митническата декларация не е проверена, параграф 1 се прилага въз основа на данните, съдържащи се в декларацията.
3. Резултатите от проверката, направена от митническите органи, имат еднаква доказателствена сила на цялата митническа територия на Общността.
Член 121
Мерки за идентификация
1. Митническите органи или, където е уместно, икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, вземат необходимите мерки за идентифициране на стоките, когато това се изисква, за да се осигури спазването на разпоредбите на митническия режим, за който съответните стоки са декларирани.
Тези мерки за идентифициране имат еднакво правно действие на цялата митническа територия на Общността.
2. Средства за идентифициране, поставени върху стоките или върху превозните средства, могат да бъдат премахвани или унищожавани само от митническите органи или от икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, освен ако в случай на непредвидими обстоятелства или непреодолима сила премахването или унищожаването им е наложително с цел опазване на стоките или превозните средства.
Член 122
Мерки за прилагане
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия раздел съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Вдигане
Член 123
Вдигане на стоки
1. Без да се засяга член 117, когато са изпълнени условията за поставяне на стоките под даден режим и ако те не са обект на ограничения или забрани, митническите органи разрешават вдигането им, след като данните в митническата декларация са проверени или са приети без проверка.
Първата алинея се прилага и когато проверката по член 117 не може да бъде завършена в разумни срокове и повече не се изисква стоките да бъдат представени за целите на проверката.
2. Вдигането на стоките се разрешава едновременно за всички стоки, обхванати от една и съща декларация.
За целите на първа алинея, когато с една митническа декларация са декларирани няколко стоки, данните, отнасящи се за всяка стока, се считат за отделна митническа декларация.
3. Когато стоките са представени в митническо учреждение, различно от това, в което е приета митническата декларация, съответните митнически органи обменят необходимата информация за разрешаване на вдигането на стоките, без да се засяга извършването на необходимия контрол.
Член 124
Вдигане, което зависи от плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение или учредяването на обезпечение
1. Когато поставянето на стоките под митнически режим поражда митническо задължение, вдигането на стоките се разрешава само ако размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, е платен или е обезпечен.
Въпреки това, без да се засяга трета алинея, първа алинея не се прилага за временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
Когато съгласно разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват учредяване на обезпечение, за тези стоки се разрешава поставяне под митническия режим само след учредяване на обезпечението.
2. Комисията може да приеме мерки, установяващи изключенията от първа и трета алинея на параграф 1 от настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
Член 125
Унищожаване на стоки
Когато имат достатъчно основания за това, митническите органи могат да изискат унищожаването на представените пред тях стоки и да информират за това държателя на стоките. Разходите по унищожаването са за сметка на държателя на стоките.
Член 126
Мерки, които следва да бъдат предприети от митническите органи
1. Митническите органи предприемат всички необходими мерки за разпореждане със стоките, включително отнемане и продажба или унищожаване, в следните случаи:
а)
когато едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността, не е изпълнено или стоките са били отклонени от митнически надзор;
б)
когато не може да се даде разрешение за вдигане на стоките по коя да е от следните причини:
i)
проверката на стоките не е могла да започне или завърши в определения от митническите органи срок по причини, които се дължат на декларатора;
ii)
не са предоставени документите, необходими за поставянето на стоките под искания митнически режим или за разрешаване на вдигането им под този режим;
iii)
в зависимост от обстоятелствата, не са заплатени или обезпечени в определения срок дължимите вносни или износни мита;
iv)
стоките са обект на забрани или ограничения;
в)
когато стоките не са преместени в разумни срокове след вдигането им;
г)
когато след вдигането им се установи, че не са били изпълнени условията за такова вдигане;
д)
когато стоките са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Необщностни стоки, които са изоставени в полза на държавата, са задържани или са отнети, се считат за поставени под режим временно складиране.
Член 127
Изоставяне
1. Необщностни стоки и стоки под режим специфична употреба могат, въз основа на предварително разрешение от митническите органи, да бъдат изоставени в полза на държавата от титуляря на режима или, в зависимост от случая, от държателя на стоките.
2. Изоставянето не води до разходи за държавата. Разходите по унищожаването или разпореждането по друг начин със стоките са за сметка на титуляря на режима или, в зависимост от случая, на държателя на стоките.
Член 128
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
Член 129
Обхват и ефект
1. Необщностните стоки, предназначени за пазара на Общността или за лична употреба или за потребление в границите на Общността, се допускат за свободно обращение.
2. Допускането за свободно обращение включва следното:
а)
събирането на дължимите вносни мита;
б)
събирането при необходимост на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им;
в)
прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап;
г)
изпълнение на другите формалности, предвидени при внасянето на стоките.
3. Допускането за свободно обращение придава на необщностните стоки митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Член 130
Обхват и ефект
1. Необщностни стоки, които, след като са били първоначално изнесени като общностни стоки извън митническата територия на Общността, бъдат върнати в нея и декларирани за допускане за свободно обращение в рамките на срок от три години, се освобождават от вносни мита по искане на заинтересованото лице.
2. При особени обстоятелства срокът от три години, посочен в параграф 1, може да бъде удължен.
3. Когато връщаните стоки преди износа им от митническата територия на Общността са били допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносното мито поради специфичната им употреба, освобождаването по параграф 1 се разрешава само ако тези стоки се допускат за свободно обращение за същата специфична употреба.
Когато специфичната употреба, за която въпросните стоки се допускат за свободно обращение, вече не е същата, размерът на дължимите вносни мита се намалява с размера, заплатен при първоначалното им допускане за свободно обращение. Когато последният е по-голям от дължимия за допускането на върнатите стоки за свободно обращение, не се разрешава възстановяване.
4. Когато общностни стоки са загубили статуса си на общностни стоки съгласно член 102, буква б) и впоследствие са допуснати за свободно обращение, параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis.
5. Освобождаване от вносни мита се разрешава само за стоки, които се реимпортират в същото състояние, в което те са изнесени.
Член 131
Случаи, в които не се разрешава освобождаване от вносни мита
Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, не се разрешава в следните случаи:
а)
за стоки, изнесени извън митническата територия на Общността в рамките на режим пасивно усъвършенстване, с изключение на случаите, когато:
i)
стоките се намират в състоянието, в което са изнесени;
ii)
правилата, приети съгласно член 134, позволяват това;
б)
за стоки, които са се възползвали от мерките на общата селскостопанска политика, включващи износ на тези стоки от митническата територия на Общността, освен когато правилата, приети съгласно член 134, позволяват това.
Член 132
Стоки, които са били поставени първоначално под режим активно усъвършенстване
1. Член 130 се прилага mutatis mutandis за обработени продукти, които първоначално са били реекспортирани от митническата територия на Общността след режим активно усъвършенстване.
2. По искане на декларатора и при условие че той представи необходимата информация, размерът на вносните мита за стоките по параграф 1 от настоящия член се определя съгласно член 53, параграф 3. Датата на приемане на уведомлението за реекспорт се счита за дата на допускане за свободно обращение.
3. Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, се разрешава за обработени продукти, които са били изнесени съгласно член 142, параграф 2, буква б), само при условие че се изключи възможността за поставяне на стоки под режим активно усъвършенстване.
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Член 133
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Без да се засяга член 36, параграф 1, при допускането им за свободно обращение се освобождават от вносни мита:
а)
продуктите на морския риболов и другите продукти, извлечени от териториалното море на държава или територия извън митническата територия на Общността от кораби, които са регистрирани или са под отчет единствено в държава-членка и плават под неин флаг;
б)
продукти, получени от продуктите, посочени в буква а), на борда на кораби фабрики, отговарящи на условията, предвидени в тази буква.
Раздел 3
Мерки за прилагане
Член 134
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 135
Обхват
Стоките могат да бъдат поставени под всеки един от следните специални режими:
а)
транзит, който включва външен и вътрешен транзит;
б)
складиране, който включва временно складиране, митническо складиране и свободни зони;
в)
употреба за специфични цели, който включва временен внос и специфична употреба;
г)
усъвършенстване, който включва активно и пасивно усъвършенстване.
Член 136
Разрешение
1. Разрешение от митническите органи се изисква за:
-
използването на режими активно или пасивно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба,
-
управлението на складови съоръжения за временно складиране или митническо складиране на стоки, с изключение на случаите, когато оператор на складовите съоръжения е самият митнически орган.
Условията, при които се допуска използването на един или повече от режимите, посочени по-горе, или управлението на складови съоръжения, се определят в разрешението.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
даването на разрешението, предвидено в параграф 1;
б)
случаите, в които се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които се дава разрешението;
г)
идентификация на компетентния митнически орган за даване на разрешението;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат следното:
а)
по отношение на буква в) от първата алинея, когато участва повече от една държава-членка, спазването от страна на заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
по отношение на буква г) от първата алинея, мястото, където се намира и е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
3. Освен когато митническото законодателство предвижда друго, разрешението, посочено в параграф 1, се дава само на следните лица:
а)
лица, установени на митническата територия на Общността;
б)
лица, които осигуряват необходимото за правилното протичане на операциите, и в случаите, в които може да възникне митническо задължение или други вземания във връзка със стоките, поставени под специален режим, учредяват обезпечение съгласно член 56;
в)
в случай на временен внос или режим активно усъвършенстване лицето, което използва или нарежда използването на стоките, или което извършва или нарежда извършването на операции по усъвършенстването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогации от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Освен когато е предвидено друго и в допълнение към параграф 3, разрешението, посочено в параграф 1, се издава само когато са изпълнени следните условия:
а)
митническите органи са в състояние да извършват митнически надзор без да се налага въвеждане на административни изисквания, несъответстващи на икономическата нужда от ползване на режима;
б)
когато разрешението за съответния режим на усъвършенстване няма да засегне неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността (икономически условия).
Счита се, че съществените интереси на производителите в Общността не са засегнати неблагоприятно по смисъла на буква б) от първа алинея, освен когато съществуват доказателства за противното или когато митническото законодателство предвижда, че икономическите условия се считат за изпълнени.
При наличие на доказателства, че има вероятност да бъдат засегнати неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността, се извършва проверка на икономическите условия съгласно член 185.
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки относно:
а)
извършването на проверка на икономическите условия;
б)
определянето на случаите, в които има вероятност да се засегнат основните интереси на производителите в Общността, като се отчитат мерките, предвидени в търговската и селскостопанската политика;
в)
определянето на случаите, в които икономическите условия се считат за изпълнени.
5. Титулярят на разрешението уведомява митническите органи за всяка промяна, настъпила след издаването му, която може да повлияе върху продължаване на действието му или съдържанието му.
Член 137
Отчетност
1. С изключение на режим транзит или където митническото законодателство предвижда друго, титулярят на разрешението, титулярят на режима и всички лица, извършващи дейности по складиране, изработка или усъвършенстване на стоки или покупко-продажба на стоки в свободни зони, трябва да водят отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Тази отчетност трябва да позволява на митническите органи да осъществяват надзор на съответния режим, особено по отношение на идентифицирането на стоките, поставени под този режим, техния митнически статус и тяхното придвижване.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 138
Приключване на режим
1. В случаите, различни от режим транзит и без да се засяга член 166, специален режим се приключва, когато стоките, поставени под този режим, или обработените продукти се поставят под следващ митнически режим, напуснали са митническата територия на Общността или са унищожени, без да са останали отпадъци, или са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Режим транзит се приключва от митническите органи, когато те са в състояние да установят, на основание сравнение на данните, с които разполага отправното митническо учреждение, с тези, с които разполага получаващото митническо учреждение, че режимът е завършил редовно.
3. Митническите органи вземат всички необходими мерки с цел да уредят ситуацията със стоките, по отношение на които режимът не е приключен съгласно предвидените условия.
Член 139
Прехвърляне на права и задължения
Правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, могат, при определени от митническите органи условия, да бъдат прехвърляни изцяло или частично на други лица, които изпълняват условията, предвидени за съответния режим.
Член 140
Придвижване на стоки
1. Стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона, могат да бъдат придвижени между различни места на митническата територия на Общността, доколкото това е предвидено в разрешението или съгласно разпоредбите на митническото законодателство.
2. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 141
Обичайни операции
Стоките, поставени под режим митническо складиране или усъвършенстване, или в свободна зона, могат да бъдат подложени на обичайни операции, предназначени да осигурят тяхното запазване, подобряване на търговския им вид или качество или подготвянето им за разпространение или препродажба.
Член 142
Еквивалентни стоки
1. Еквивалентни стоки са общностни стоки, които се складират, използват или усъвършенстват вместо стоките, поставени под специален режим.
При режим пасивно усъвършенстване еквивалентни стоки са необщностни стоки, които се усъвършенстват вместо общностни стоки, поставени под режим пасивно усъвършенстване.
Еквивалентните стоки трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като стоките, които заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогация от трета алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Митническите органи разрешават, при условие че се гарантира правилното изпълнение на режима, особено по отношение на митническия надзор:
а)
използването на еквивалентни стоки под специален режим, различен от режим транзит, временен внос и временно складиране;
б)
при режим активно усъвършенстване, изнасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди внасянето на стоките, които те заместват;
в)
при режим пасивно усъвършенстване, внасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди изнасянето на стоките, които те заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които митническите органи имат право да разрешат използването на еквивалентни стоки, поставени под режим временен внос, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Използването на еквивалентни стоки не се позволява в следните случаи:
а)
когато се извършват само обичайни операции под режим активно усъвършенстване, съгласно определеното в член 141;
б)
когато се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита по отношение на стоки без произход, използвани в производството на обработени продукти, поставени под режим активно усъвършенстване, за които е издадено или съставено доказателство за произход съгласно преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии; или
в)
когато това би довело до неоснователно облагодетелстване от вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи други случаи, в които не могат да се използват еквивалентни стоки, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. В случаите, посочени в параграф 2, буква б) от настоящия член, и когато обработените продукти биха подлежали на облагане с износни мита, ако не са били изнесени в контекста на режим активно усъвършенстване, титулярят на разрешението учредява обезпечение с цел гарантиране плащането на митата, в случай че необщностните стоки не бъдат внесени в срока, посочен в член 169, параграф 3.
Член 143
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на режимите, предвидени в настоящия дял, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Външен и вътрешен транзит
Член 144
Външен транзит
1. Под режим външен транзит необщностни стоки могат да бъдат превозвани от едно до друго място на митническата територия на Общността, без те да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки следва да се поставят под режим външен транзит, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Превозването на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим външен общностен транзит;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР, при условие че превозването:
i)
е започнало или трябва да завърши извън митническата територия на Общността, или
ii)
се извършва между две точки на митническата територия на Общността, като се преминава през територията на държава или територия извън митническата територия на Общността;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
4. Външният транзит се прилага, без да се засягат разпоредбите на член 140.
Член 145
Вътрешен транзит
1. Под режим вътрешен транзит и при условията, предвидени в параграфи 2 и 3, общностни стоки могат да бъдат превозвани от една до друга точка на митническата територия на Общността, като се преминава през територия извън митническата територия на Общността, без това да променя митническия статус на стоките.
2. Превозът на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим вътрешен общностен транзит, при условие че такава възможност е предвидена от международно споразумение;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
3. В случаите, посочени в параграф 2, букви от б) до е), стоките запазват статуса си на общностни стоки само когато този статус е установен при определени условия и чрез средства, предвидени в разпоредбите на митническото законодателство.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията и средствата, чрез които може да се определи този митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Общностен транзит
Член 146
Задължения на титуляря на режим общностен транзит и на превозвача и получателя на стоките, превозвани под режим общностен транзит
1. Титулярят на режим общностен транзит е отговорен за:
а)
представянето на стоките в непроменено състояние и на изискваната информация на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за идентифициране на стоките;
б)
спазването на митническите разпоредби за режима;
в)
учредяването на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, предвидени в други действащи разпоредби, които биха могли да възникнат за стоките, освен ако разпоредбите на митническото законодателство не предвиждат друго.
2. Задълженията на титуляря на режима са изпълнени и режимът транзит завършва, когато стоките, поставени под режима, и изискваната информация са на разположение в получаващото митническо учреждение в съответствие с митническото законодателство.
3. Превозвач или получател на стоки, който приема стоки и знае, че те се превозват под режим общностен транзит, също така е отговорен за представянето на стоките в непроменено състояние на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране.
Член 147
Стоки, преминаващи през територия на страна извън митническата територия на Общността под режим външен общностен транзит
1. Режимът външен общностен транзит се прилага за стоки, преминаващи през територия извън митническата територия на Общността, при условие че:
а)
такава възможност е предвидена в международно споразумение;
б)
превозът през тази територия се извършва с един превозен документ, съставен на митническата територия на Общността.
2. В случаите, посочени в параграф 1, буква б), действието на режим външен общностен транзит се спира, докато стоките се намират извън митническата територия на Общността.
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 148
Обхват
1. Под режим складиране на митническата територия на Общността могат да бъдат складирани необщностни стоки, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в другите релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Общностни стоки могат да бъдат поставени под режим митническо складиране или режим свободна зона в съответствие с митническото законодателство или други общностни разпоредби в специфични области, или с цел възползване от решение, даващо право на възстановяване или опрощаване на вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки могат да се поставят под режим митническо складиране или режим свободна зона, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 149
Отговорности на титуляря на разрешението или на режима
1. Титулярят на разрешението и титулярят на режима отговарят за:
а)
осигуряването стоките под режим временно складиране или митническо складиране да не се отклоняват от митнически надзор;
б)
изпълнението на задълженията, произтичащи от складирането на стоки, под режим временно складиране или митническо складиране;
в)
спазването на конкретните условия, уточнени в разрешението за управление на митнически склад или на съоръжения за временно складиране.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато разрешението е за обществен митнически склад, в него може да се предвиди, че отговорността по параграф 1, буква а) или б), се поема само от титуляря на режима.
3. Титулярят на режима е отговорен за изпълнението на задълженията, произтичащи от поставянето на стоките под режим временно складиране или митническо складиране.
Член 150
Продължителност на режим складиране
1. Времето, през което стоките могат да останат под режим складиране, е неограничено.
2. Въпреки това, митническите органи могат да определят срок, преди изтичането на който трябва да бъде приключен режим складиране в следните случаи:
а)
когато складовите съоръжения се управляват от митническите органи и могат да се използват от всяко лице за временно складиране на стоки по член 151;
б)
при изключителни обстоятелства, особено когато видът и естеството на стоките могат, при дългосрочно складиране, да представляват заплаха за здравето на хората, животните или растенията или за околната среда.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи случаите, посочени в параграф 2, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Временно складиране
Член 151
Поставяне на стоки под режим временно складиране
1. Когато не са декларирани за друг митнически режим, следните необщности стоки се считат за декларирани за режим временно складиране от държателя на стоките в момента на представянето им пред митническите органи:
а)
стоки, въведени на митническата територия на Общността, различни от стоки, въведени директно в свободна зона;
б)
стоки, въведени от свободна зона в друга част от митническата територия на Общността;
в)
стоки, за които е завършен режим външен транзит.
Митническата декларация се счита за подадена и приета от митническите органи в момента на представяне на стоките пред митническите органи.
2. Обобщената декларация за въвеждане или заместващият я транзитен документ представлява митническа декларация за режим временно складиране.
3. Митническите органи могат да изискат от държателя на стоките да учреди обезпечение с цел осигуряване на плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, които могат да възникнат съгласно предвиденото в други действащи разпоредби
4. В случай че по някаква причина стоките не могат да бъдат поставени или не могат да останат под режим временно складиране, митническите органи предприемат незабавно всички необходими мерки за уреждане на положението на стоките. Членове от 125 до 127 се прилагат mutatis mutandis.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 152
Временно складирани стоки
1. Стоки под режим временно складиране се складират само на разрешените за временно складиране места.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 91, параграф 2, стоките под режим временно складиране могат да бъдат обект само на такива операции, предназначени да осигурят запазването им в непроменено състояние, без да се променят първоначалният им вид или техническите им характеристики.
Раздел 3
Митническо складиране
Член 153
Складиране в митнически складове
1. Под режим митническо складиране необщностните стоки могат да бъдат складирани в помещения или на други места, одобрени за този режим от митническите органи и под митнически надзор, наричани по-долу „митнически складове“.
2. Митническите складове могат да се ползват за складиране на стоки от всички лица (обществен митнически склад) или за складиране на стоки от титуляря на разрешение за митническо складиране (частен митнически склад).
3. Стоките, поставени под режим митническо складиране, могат да бъдат временно извадени от митническия склад. С изключение на случаите на непреодолима сила, изваждането на стоките трябва да бъде разрешено предварително от митническите органи.
Член 154
Общностни стоки, специфична употреба и дейности по усъвършенстване
1. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат в митнически склад:
а)
складиране на общностни стоки;
б)
усъвършенстване на стоки, поставени под режим активно усъвършенстване или специфична употреба, при спазване на условията на тези режими.
2. В случаите, посочени в параграф 1, стоките не се считат за поставени под режим митническо складиране.
Раздел 4
Свободни зони
Член 155
Определяне на свободни зони
1. Държавите-членки могат да определят части от митническата територия на Общността като свободни зони.
Държавите-членки определят точно територията и входните и изходните пунктове на всяка свободна зона.
2. Свободните зони са оградени.
Границите и входните и изходните пунктове на свободните зони подлежат на митнически надзор.
3. Лицата, стоките и транспортните средства, които влизат във или напускат свободната зона, могат да бъдат обект на митнически контрол.
Член 156
Сгради и дейности в свободните зони
1. За строителство на сгради в свободна зона се изисква предварително одобрение от митническите органи.
2. Съобразно митническото законодателство в свободните зони се разрешават всякакви дейности с промишлен или търговски характер, или извършването на услуги. За извършването на тези дейности митническите органи се уведомяват предварително.
3. Митническите органи могат да наложат забрани или ограничения на дейностите, посочени в параграф 2, предвид естеството на стоките, предмет на тези дейности, или от изискванията на митническия надзор или изискванията за сигурност и безопасност.
4. Митническите органи могат да забранят упражняването на дейност в свободните зони на лица, които не осигуряват необходимите гаранции за изпълнение на разпоредбите, предвидени в митническото законодателство.
Член 157
Представяне на стоки и поставянето им под режим
1. Стоки, въведени в свободна зона, се представят пред митническите органи и подлежат на предвидените митнически формалности в случаите, когато:
а)
са въведени директно в свободната зона от място извън митническата територия на Общността;
б)
са били поставени под митнически режим, който е завършен или приключен с поставянето им под режим свободна зона;
в)
са поставени под режим свободна зона с цел възползване от решение за възстановяване или опрощаване на вносни мита;
г)
тези формалности са предвидени в законодателство, различно от митническото законодателство.
2. Не е необходимо да се представят пред митническите органи стоки, въведени в свободна зона при обстоятелства, различни от посочените в параграф 1.
3. Без да се засяга член 158, стоките, въведени в свободна зона, се считат за поставени под режим свободна зона:
а)
в момента на въвеждането им в свободната зона, освен ако вече не са били поставени под друг митнически режим;
б)
в момента на завършване на режим транзит, освен ако не се поставят незабавно под следващ митнически режим.
Член 158
Общностни стоки в свободни зони
1. Общностните стоки могат да се въвеждат, складират, придвижват, използват, усъвършенстват или изразходват в свободна зона. В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. По искане на заинтересованото лице митническите органи удостоверяват митническия статус като общностни стоки на следните стоки:
а)
общностни стоки, въведени в свободна зона;
б)
общностни стоки, претърпели операции по усъвършенстване в свободна зона;
в)
стоки, допуснати за свободно обращение в свободна зона.
Член 159
Необщностни стоки в свободни зони
1. Необщностни стоки в свободна зона могат да бъдат допуснати за свободно обращение или поставени под режим активно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба при условията, предвидени за тези режими.
В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. Без да се засягат разпоредбите, приложими за доставки или за продоволствено складиране, и доколкото съответният режим го позволява, параграф 1 от настоящия член не изключва използването или изразходването на стоки, които при допускане за свободно обращение или временен внос не биха подлежали на вносни мита или на мерки, предвидени по общата селскостопанска или търговска политики.
В случай на такова използване или изразходване не се изисква митническа декларация за допускане за свободно обращение или за временен внос.
Въпреки това, такава декларация се изисква, когато тези стоки са обект на тарифни квоти или плафони.
Член 160
Извеждане на стоки от свободна зона
Без да се засяга законодателството в области, различни от митническата, стоките в свободна зона могат да бъдат изнесени или реекспортирани извън митническата територия на Общността или въведени в друга част на митническата територия на Общността.
Членове 91 до 98 се прилагат mutatis mutandis за стоки, въведени в други части на митническата територия на Общността.
Член 161
Митнически статус
При извеждане на стоки от свободна зона и въвеждането им в останалата част от митническата територия на Общността или поставянето им под митнически режим, те се считат за необщностни стоки, освен когато митническият им статус на общностни стоки е установен чрез удостоверението, посочено в член 158, параграф 2, или чрез друг документ за статус, предвиден в митническото законодателство на Общността.
Въпреки това, за целите на прилагането на износни мита и на лицензите за износ, или на мерки по контрол на износа, предвидени в общата селскостопанска или търговска политика, тези стоки се считат за общностни стоки, освен ако се установи, че те нямат митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Член 162
Обхват
1. Под режим временен внос на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани с пълно или частично освобождаване от вносни мита необщностни стоки, предназначени да бъдат реекспортирани, и без да подлежат на:
а)
други вземания, както е предвидено в други релевантни действащи разпоредби;
б)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането във или напускането на стоки от митническата територия на Общността.
2. Режимът временен внос може да се използва единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
стоките не са предназначени да претърпят каквато и да е промяна, освен нормална амортизация при тяхното използване;
б)
възможно е да се гарантира, че стоките, поставени под този режим, могат да бъдат идентифицирани, освен когато предвид естеството на стоките или тяхното използване, отсъствието на мерки за идентифициране няма да доведе до злоупотреби с режима или, в случая по член 142, когато може да се провери изпълнението на условията, установени по отношение на еквивалентни стоки;
в)
титулярят на режима е установен извън митническата територия на Общността, освен където е предвидено друго в разпоредбите на митническото законодателство;
г)
изискванията за пълно или частично освобождаване от мита са изпълнени съгласно митническото законодателство на Общността.
Член 163
Срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос
1. Митническите органи определят срока, в който стоките, поставени под режим временен внос, трябва да се реекспортират или да бъдат поставени под следващ митнически режим. Този срок трябва да бъде достатъчен за постигане на целта на разрешеното ползване.
2. Максималният срок, през който стоките могат да останат под режим временен внос за същата цел и под отговорността на същия титуляр на разрешението, е 24 месеца, дори и когато режимът е приключен чрез поставяне на стоките под друг специален режим и впоследствие са поставени отново под режим временен внос.
3. Когато, при изключителни обстоятелства, разрешеното използване не може да се осъществи в сроковете, предвидени в параграфи 1 и 2, митническите органи могат, при надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението, да удължават тези срокове в разумни граници.
Член 164
Случаи, обхванати от режим временен внос
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които може да се използва режимът временен внос и може да се предостави пълно или частично освобождаване от вносни мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки се приемат с оглед на международните споразумения, както и на естеството и използването на стоките.
Член 165
Размер на вносните мита при временен внос с частично освобождаване от вносни мита
1. Размерът на вносните мита за стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, се определя на 3 % от размера на вносните мита, които биха били дължими за тези стоки, ако на датата на поставяне под режим временен внос те бяха допуснати за свободно обращение.
Този размер се дължи за всеки месец или част от месец, през който стоките са под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Размерът на вносните мита не превишава размера на митата, които биха били дължими, ако стоките бяха допуснати за свободно обращение на датата, на която са били поставени под режим временен внос.
Раздел 2
Специфична употреба
Член 166
Режим специфична употреба
1. Под режим специфична употреба могат да се допускат за свободно обращение стоки, освободени от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба. Стоките остават под митнически надзор.
2. Митническият надзор за режим специфична употреба завършва:
а)
когато стоките са използвани за цели, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалени ставки на митата;
б)
когато стоките са изнесени, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато стоките са използвани за цели, различни от предвидените за освобождаване от мита или намалени ставки на митата и са платени приложимите вносни мита.
3. Когато се изисква рандеман, член 167 се прилага mutatis mutandis за режим специфична употреба.
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 167
Рандеман
С изключение на случаите, в които рандеманът е определен в законодателство на Общността, уреждащо специфични области, митническите органи определят или рандеман, или осреднен рандеман за операцията по усъвършенстване, или, когато е приложимо, посочват метода за определянето му.
Рандеманът или осредненият рандеман се определя на базата на действителните обстоятелства, при които се извършва или трябва да се извърши операцията. При необходимост този рандеман може да бъде съответно променен по реда на членове 18 и 19.
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Член 168
Обхват
1. Без да се засяга член 142, под режим активно усъвършенстване на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани необщностни стоки в една или повече операции по усъвършенстване, без тези стоки да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки във или от митническата територия на Общността.
2. Режим активно усъвършенстване може да се използва в случаи, различни от поправка или разрушаване само когато, без да се засяга използването на спомагателни производствени средства, стоките, поставени под този режим, могат да се идентифицират в обработените продукти.
В случаите по член 142 режимът може да се използва, когато е възможно да се провери изпълнението на условията, определени за еквивалентни стоки.
3. В допълнение към параграфи 1 и 2 режимът активно усъвършенстване може да се използва и за стоки, които:
а)
трябва да претърпят операции, осигуряващи съответствието им с техническите изисквания за допускането им за свободно обращение;
б)
трябва да претърпят обичайни операции в съответствие с член 141.
Член 169
Срок за приключване
1. Митническите органи определят срока, в който режимът активно усъвършенстване се приключва съгласно член 138.
Този срок започва да тече от датата, на която необщностните стоки са поставени под режима, като се отчита времето, необходимо за извършване на операциите по усъвършенстване и за приключване на режима.
2. Митническите органи могат да продължат в разумни граници срока, определен съгласно параграф 1, при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
В разрешението може да се определи, че срок, който започва да тече през определен календарен месец, тримесечие или шестмесечие, изтича съответно на последния ден на следващите календарен месец, тримесечие или шестмесечие.
3. При предварителен износ в съответствие с член 142, параграф 2, буква б), митническите органи определят срока, в който необщностните стоки трябва да бъдат декларирани за режима. Този срок започва да тече от датата на приемане на декларацията за износ на обработените продукти, получени от съответните еквивалентни стоки.
Член 170
Временен реекспорт за последващо усъвършенстване
При разрешение от митническите органи, някои или всички стоки, поставени под режим активно усъвършенстване, или обработените продукти, могат да бъдат временно реекспортирани с цел последващо усъвършенстване извън митническата територия на Общността, в съответствие с условията, определени за режим пасивно усъвършенстване.
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
Член 171
Обхват
1. Под режим пасивно усъвършенстване общностни стоки могат да се изнасят временно от митническата територия на Общността, за да се подложат на операции по усъвършенстване. Получените от тези стоки обработени продукти могат да бъдат допуснати за свободно обращение с пълно или частично освобождаване от вносни мита по искане на титуляря на разрешението или на друго лице, установено на митническата територия на Общността, ако това лице е получило съгласието на титуляря на разрешението и са изпълнени условията на разрешението.
2. Пасивно усъвършенстване не се разрешава за следните общностни стоки:
а)
износът на които води до възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
които преди износа са били допуснати за свободно обращение с освобождаване от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба, докато не се изпълнят целите на специфичната употреба, освен когато тези стоки трябва да бъдат поправени;
в)
чийто износ води до предоставяне на възстановявания при износ;
г)
за които, в рамките на общата селскостопанска политика при изнасяне, се предоставя финансово предимство, различно от възстановяванията по буква в).
3. В случаите извън предвидените в членове 172 и 173 и при ad valorem мита, размерът на вносните мита се изчислява на база на разходите за операциите по усъвършенстване, извършени извън митническата територия на Общността.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за такова изчисление и правилата при наличие на специфични мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Митническите органи определят срока, в който временно изнесените стоки трябва да бъдат реимпортирани на митническата територия на Общността под формата на обработени продукти и допуснати за свободно обращение, за да могат да се възползват от пълно или частично освобождаване от вносни мита. Митническите органи могат да продължат в разумни граници определения срок при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
Член 172
Безплатно поправени стоки
1. Пълно освобождаване от вносни мита се предоставя, когато се докаже пред митническите органи, че поправката на стоките е извършена безплатно поради наличието на договорно или законово гаранционно задължение или производствен или материален дефект.
2. Параграф 1 не се прилага, когато производственият или материалният дефект на стоката е взет предвид при първото ѝ допускане за свободно обращение.
Член 173
Система за стандартен обмен
1. Системата на стандартния обмен позволява заместването на обработен продукт с внесен продукт, наричан по-долу „заместващ продукт“, при условията на параграфи от 2 до 5.
2. Митническите органи разрешават прилагането на система за стандартен обмен, когато операцията по усъвършенстването се състои в поправка на дефектни общностни стоки, които не попадат в обхвата на мерките по общата селскостопанска политика или на специфичните разпоредби, приложими за определени стоки, получени при преработката на селскостопански продукти.
3. Заместващите продукти трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като дефектните стоки, ако тези стоки са били поправени.
4. Когато дефектните стоки са употребявани преди износа, заместващите продукти също трябва да са били употребявани.
Въпреки това, митническите органи имат право да отменят изискването, посочено в първа алинея, ако заместващият продукт е доставен безплатно или поради договорно или законово гаранционно задължение, или поради производствен или материален дефект.
5. Разпоредбите, приложими за обработените продукти, се прилагат и за заместващите продукти.
Член 174
Предварително внасяне на заместващи продукти
1. Митническите органи разрешават, при определени от тях условия и по искане на заинтересованото лице, заместващите продукти да бъдат внесени преди дефектните стоки да бъдат изнесени.
При предварително внасяне на заместващ продукт се учредява обезпечение за размера на вносното мито, който би следвало да се плати, ако дефектните стоки не се изнесат съгласно параграф 2.
2. Дефектните стоки трябва да бъдат изнесени в срок от два месеца от датата на приемане от митническите органи на декларацията за допускане за свободно обращение на заместващите продукти.
3. Когато поради изключителни обстоятелства дефектните стоки не могат да бъдат изнесени в срока по параграф 2, митническите органи могат да продължават този срок в разумни граници при надлежно обосновано искане от заинтересованото лице.
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
Член 175
Задължение за подаване на предварителна декларация за заминаване
1. Стоките, предназначени да напускат митническата територия на Общността, се обхващат от предварителна декларация за заминаване, която се подава или предоставя на компетентното митническо учреждение, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността.
Въпреки това, първата алинея не се прилага за стоки, превозвани на транспортни средства, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране на тази територия.
2. Предварителната декларация за заминаване е в една от следните форми:
а)
съответната митническа декларация, когато стоки, напускащи митническата територия на Общността, са поставени под митнически режим, за целите на който се изисква митническа декларация;
б)
уведомление за реекспорт съгласно член 179;
в)
обобщена декларация за напускане, посочена в член 180, когато не се изисква нито митническа декларация, нито уведомление за реекспорт.
3. Предварителната декларация за заминаване съдържа най-малко данните, необходими за обобщената декларация за напускане.
Член 176
Мерки, установяващи определени подробности
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, по отношение на:
а)
случаите и условията, при които стоките, напускащи митническата територия на Общността, не подлежат на предварителна декларация за заминаване;
б)
условията, при които може да не се изисква предварителна декларация за заминаване или тя да бъде променена;
в)
крайния срок, в който следва да се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността;
г)
изключенията и вариантите по отношение на срока, посочен в буква в);
д)
определянето на компетентното митническо учреждение, в което се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване и където се извършва анализ на риска и контрол, основаващ се на риска, при износ и напускане,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки към определени видове стокообмен, транспорт или икономически оператори;
в)
международни споразумения, предвиждащи специални разпоредби за сигурност.
Член 177
Митнически надзор и формалности при напускане
1. Стоките, напускащи митническата територия на Общността, са под митнически надзор и могат да бъдат предмет на митнически контрол. Където е уместно, митническите органи могат в съответствие с приетите мерки по параграф 5 да определят маршрута, който следва да се използва и срока, в който стоките трябва да напуснат митническата територия на Общността.
2. Стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се представят на митническите органи в митническото учреждение, компетентно за мястото, където стоките напускат митническата територия на Общността, и се подчиняват на прилагането на формалностите за напускане, които, в зависимост от случая, включват:
а)
възстановяване или опрощаване на вносни мита или плащане на възстановявания при износ;
б)
събиране на износни мита;
в)
формалностите, изисквани за други вземания, съгласно действащи разпоредби;
г)
прилагането на забрани и ограничения, на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето и живота на хората, животните и растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрола по отношение на прекурсори, използвани при производство на наркотици, стоки, които са в нарушение на определени права върху интелектуална собственост и на пари в брой, които напускат Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и мерки на търговската политика.
3. Стоки, напускащи митническата територия на Общността, се представят на митническите органи от едно от следните лица:
а)
лицето, което изнася стоките от митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което изнася стоките от тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките преди износа им от митническата територия на Общността.
4. Напускането се разрешава, при условие че въпросните стоки напускат митническата територия на Общността в същото състояние, в което са били при приемането на предварителната декларация за заминаване.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
Член 178
Общностни стоки
1. Общностните стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се поставят под режим износ.
2. Параграф 1 не се прилага за следните стоки:
а)
стоки, поставени под режим специфична употреба или пасивно усъвършенстване;
б)
стоки, поставени под режим вътрешен транзит или които временно напускат митническата територия на Общността в съответствие с член 103.
3. Комисията приема мерки, установяващи износните формалности, приложими за стоки, поставени под режим износ, режим специфична употреба или режим пасивно усъвършенстване, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 179
Необщностни стоки
1. Необщностни стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, подлежат на уведомление за реекспорт, което се подава в компетентното митническо учреждение и на износните формалности.
2. Членове от 104 до 124 се прилагат mutatis mutandis за уведомлението за реекспорт.
3. Параграф 1 не се прилага за:
а)
стоки, поставени под режим външен транзит, които само преминават през митническата територия на Общността;
б)
стоки, които се претоварват в свободна зона или се реекспортират директно оттам;
в)
стоки под режим временно складиране, които се реекспортират директно от одобрено съоръжение за временно складиране.
Член 180
Обобщена декларация за напускане
1. Когато не се изисква митническа декларация или уведомление за реекспорт за стоките, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се подава обобщена декларация за напускане пред компетентното митническо учреждение в съответствие с член 175.
2. Обобщената декларация за напускане се изготвя чрез техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите за обобщената декларация за напускане данни.
3. Митническите органи могат да приемат обобщени декларации за напускане на хартиен носител при извънредни обстоятелства, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както това, прилагано при обобщени декларации за напускане, изготвени чрез използване на техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
Вместо подаването на обобщена декларация за напускане митническите органи могат да приемат подаване на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщена декларация в компютърната система на икономическия оператор.
4. Обобщената декларация за напускане се подава от едно от следните лица:
а)
лицето, което извежда стоките или което поема отговорността за превоза на стоките извън митническата територия на Общността;
б)
износителят или изпращачът на стоките, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в буква а);
в)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
Член 181
Промяна на обобщената декларация за напускане
На декларатора се разрешава по негово искане да промени една или повече данни в обобщената декларация за напускане след нейното подаване.
Въпреки това, не са възможни промени, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщената декларация, че възнамеряват да проверят стоките;
б)
са установили, че съответните данни са неверни;
в)
вече са разрешили преместването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от втора алинея от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
Член 182
Временен износ
1. Без да се засяга член 171, общностите стоки могат да бъдат временно изнесени от митническата територия на Общността и да се възползват от освобождаване от износни мита, при условие че бъдат реимпортирани.
2. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по Митническия кодекс
Член 183
Допълнителни мерки за прилагане
1. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема правила за оперативна съвместимост на електронните митнически системи на държавите-членки, както и за съответните общностни компоненти за подобряване на сътрудничеството на основа на електронен обмен на данни между митническите органи, между митническите органи и Комисията и между митническите органи и икономическите оператори.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които Комисията може да взема решения, изискващи от държави-членки да отменят или изменят решение, различно от предвидените в член 20, параграф 8, буква в), взето в рамките на митническото законодателство, което се отклонява от подобни решения на други компетентни органи и с това застрашава еднаквото прилагане на митническото законодателство;
б)
други необходими мерки за прилагане, включително за поети от Общността ангажименти и задължения във връзка с международни споразумения, изискващи адаптиране на разпоредбите на Кодекса;
в)
други случаи и условия, при които е възможно опростяване на прилагането на настоящия кодекс,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 184
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по Митническия кодекс, наричан по-долу „комитета“.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, установен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи от 1 до 4, и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Член 185
Други въпроси
Комитетът може да разглежда всички въпроси, свързани с митническото законодателство, повдигнати от неговия председател, или по инициатива на Комисията или по искане на представител на държава-членка, които се отнасят по-конкретно до:
а)
всички проблеми, възникващи във връзка с прилагането на митническото законодателство,
б)
всяка позиция, която да бъде взета от Общността в комитети, работни групи и групи от експерти, създадени по силата на международни споразумения, във връзка с митническото законодателство.
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
Член 186
Отмяна
Регламенти (ЕИО) № 3925/91, (ЕИО) № 2913/92 и (ЕО) № 1207/2001 се отменят.
Позоваването на отменените регламенти се счита за позоваване на настоящия регламент и се чете съгласно таблиците за съответствие, представени в приложението.
Член 187
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 188
Прилагане
1. Втора алинея от член 1, параграф 3; втора алинея от член 5, параграф 1; първа алинея от член 5, параграф 2; член 10, параграф 2; член 11, параграф 3; втора алинея от член 12, параграф 2; член 15; член 16, параграф 5; член 18, параграф 4; член 19, параграф 5; член 20, параграф 7; член 20, параграф 8; член 20, параграф 9; втора алинея от член 24, параграф 3; член 25, параграф 3; член 28, параграф 3; член 30, параграф 2; член 31, параграф 3; член 33, параграф 5; член 38; член 39, параграф 3; член 39, параграф 6; член 43; член 54; втора алинея от член 55, параграф 2; член 56, параграф 9; член 57, параграф 3; втора алинея от член 58; втора алинея от член 59, параграф 1; член 62, параграф 3; член 63, параграф 3; член 65, параграф 3; трета алинея от член 67, параграф 1; член 71; първа алинея от член 72, параграф 3; член 76; член 77, параграф 3; втора алинея от член 78, параграф 1; член 78, параграф 5; член 85; член 86, параграф 7; първа алинея от член 87, параграф 3; втора алинея от член 88, параграф 4; член 89, параграф 2; член 93, параграф 2; член 101, параграф 2; член 103; член 105, параграф 2; първа алинея от член 106, параграф 4; член 107, параграф 3; втора алинея от член 108, параграф 1; член 108, параграф 4; член 109, параграф 2; член 109, параграф 3; трета алинея от член 110, параграф 1; член 111, параграф 3; член 112, параграф 4; член 113, параграф 3; втора алинея от член 114, параграф 2; втора алинея от член 115; първа алинея от член 116, параграф 2; член 119, параграф 3; член 122; член 124, параграф 2; член 128; член 134; първа алинея от член 136, параграф 2; втора алинея от член 136, параграф 3; четвърта алинея от член 136, параграф 4; член 137, параграф 2; член 140, параграф 2; четвърта алинея от член 142, параграф 1; втора алинея от член 142, параграф 2; втора алинея от член 142, параграф 3; член 143; член 144, параграф 2; втора алинея от член 145, параграф 3; втора алинея от член 148, параграф 2; член 150, параграф 3; член 151, параграф 5; първа алинея от член 164; втора алинея от член 171, параграф 3; член 176, параграф 1; член 177, параграф 5; член 178, параграф 3; трета алинея от член 181; член 182, параграф 2; член 183, параграф 1, и член 183, параграф 2, се прилагат от 24 юни 2008 г.
2. Всички останали разпоредби се прилагат след влизане в сила на разпоредбите за прилагане, които са приети на основание на членовете, посочени в параграф 1. Разпоредбите за прилагане влизат в сила най-рано на 24 юни 2009 г.
Независимо от влизането в сила на разпоредбите за прилагане, разпоредбите на настоящия регламент, посочени в настоящия параграф, започват да се прилагат не по-късно от 24 юни 2013 г.
3. Член 30, параграф 1 се прилага от 1 януари 2011 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2008 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 450/2008
av den 23 april 2008
om fastställande av en tullkodex för gemenskapen (Moderniserad tullkodex)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 26, 95, 133 och 135,
med beaktande av kommissionens förslag,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
av följande skäl:
(1)
Gemenskapen bygger på en tullunion. Gällande tullagstiftning bör samlas i en tullkodex för gemenskapen (nedan kallad kodexen), vilket ligger i både de ekonomiska aktörernas och gemenskapens tullmyndigheters intresse. Med utgångspunkt i den inre marknadens principer bör kodexen innehålla de allmänna regler och förfaranden som behövs för att säkerställa genomförandet av på gemenskapsnivå införda tulltaxebestämmelser och andra bestämmelser inom ramen för gemensam politik som har anknytning till handeln med varor mellan gemenskapen och länder och territorier utanför gemenskapens tullområde, varvid behoven hos denna gemensamma politik bör beaktas. Tullagstiftningen bör bli bättre anpassad till bestämmelserna om uppbärandet av importavgifter, utan att de gällande skattereglernas räckvidd ändras.
(2)
I enlighet med meddelandet från kommissionen beträffande skyddet av gemenskapernas ekonomiska intressen och handlingsplanen för 2004-2005 är det lämpligt att den rättsliga ramen för skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen anpassas.
(3)
Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (3) hade som syfte att integrera tullförfaranden som hade tillämpats separat i var och en av medlemsstaterna under 1980-talet. Sedan den infördes har den förordningen upprepade gånger ändrats avsevärt, i syfte att ta itu med specifika problem som skyddet av god tro eller beaktandet av säkerhetskrav. Kodexen behöver ändras ytterligare till följd av viktiga lagstiftningsändringar under de senaste åren, både på gemenskapsnivå och på internationell nivå, exempelvis med anledning av att fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen har upphört att gälla, att 2003 och 2005 års anslutningsakter trädde i kraft och att internationella konventionen om förenkling och harmonisering av tullförfaranden (nedan kallad den reviderade Kyotokonventionen), till vilken gemenskapen anslutit sig, vilket godkändes genom rådets beslut 2003/231/EG (4), har ändrats. Det är nu tid att effektivisera tullförfarandena och ta hänsyn till det faktum att elektronisk deklaration och behandling nu är huvudregeln och att pappersbaserad deklaration och behandling är undantaget. Av alla dessa skäl räcker det inte med ytterligare ändringar av den nuvarande kodexen. Det behövs i stället en fullständig översyn.
(4)
Det är lämpligt att i kodexen införa en rättslig ram för tillämpningen av vissa bestämmelser i tullagstiftningen på handeln med varor mellan de delar av tullområdet på vilka bestämmelserna i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (5) tillämpas och de delar av gemenskapens tullområde där de bestämmelserna inte tillämpas, eller på handeln mellan de delar av gemenskapens tullområde där de bestämmelserna inte tillämpas. Med tanke på att de berörda varorna är gemenskapsvaror och på den skattemässiga arten av de åtgärder som det gäller i denna handel inom gemenskapen är det motiverat att genom genomförandeåtgärder införa lämpliga förenklingar av de tullformaliteter som ska tillämpas på dessa varor.
(5)
För att underlätta legitim handel och bekämpa bedrägeri krävs det enkla, snabba och standardiserade förfaranden och arbetsmetoder. I linje med meddelandet från kommissionen om en enkel och papperslös miljö för tullen och handeln är det följaktligen lämpligt att förenkla tullagstiftningen, vilket möjliggör användning av moderna verktyg och tekniker, samt att ytterligare främja en enhetlig tillämpning av tullagstiftningen och modernare tillvägagångssätt vid tullkontrollen, vilket bidrar till att skapa en grundval för effektiva och enkla klareringsförfaranden. Tullförfaranden bör slås samman eller anpassas till varandra, och antalet förfaranden bör minskas så att bara de ekonomiskt berättigade förfarandena kvarstår, i syfte att öka näringslivets konkurrenskraft.
(6)
Genom fullbordandet av den inre marknaden, minskningen av hindren för internationell handel och internationella investeringar och det ökade behovet av säkerhet och skydd vid gemenskapens yttre gränser har tullmyndigheterna fått en ny roll och blivit en viktig del inom leveranskedjan och, genom sin roll när det gäller att övervaka och hantera internationell handel, en faktor som starkt kan påverka länders och företags konkurrenskraft. Tullagstiftningen bör därför återspegla den nya ekonomiska verkligheten och tullmyndigheterna nya roll och arbetsuppgifter.
(7)
Användningen av informations- och kommunikationsteknik enligt rådets och Europaparlamentets beslut om en enkel och papperslös miljö för tullen och handeln är av grundläggande betydelse för att underlätta handeln och samtidigt sörja för effektiva tullkontroller, vilket både minskar företagens kostnader och riskerna för samhället. Det är därför nödvändigt att i kodexen införa den rättsliga ram inom vilken det beslutet kan genomföras, särskilt den rättsliga principen att alla tull- och handelstransaktioner hanteras elektroniskt och att systemen för informations- och kommunikationsteknik på tullområdet erbjuder de ekonomiska aktörerna samma möjligheter i varje medlemsstat.
(8)
Denna användning av informations- och kommunikationsteknik bör åtföljas av harmoniserade och standardiserade tullkontroller från medlemsstaternas sida för att säkerställa en likvärdig nivå av tullkontroll i hela gemenskapen som inte ger upphov till beteenden vid gemenskapens olika infarts- och utfartsställen som motverkar konkurrensen.
(9)
I syfte att underlätta företagsamhet och samtidigt sörja för att varor som förs in i eller ut ur gemenskapens tullområde kontrolleras tillräckligt är det önskvärt att, med beaktande av relevanta bestämmelser om uppgiftsskydd, de uppgifter som lämnas av ekonomiska aktörer utbyts mellan tullmyndigheterna och med andra organ som är involverade i denna kontroll, såsom polis, gränskontrolltjänstemän och veterinär- och miljöskyddsmyndigheter, och att de olika myndigheternas kontroller harmoniseras så att de ekonomiska aktörerna bara behöver lämna uppgifterna en gång och så att varorna kontrolleras av dessa myndigheter vid samma tidpunkt och på samma plats.
(10)
I syfte att underlätta vissa typer av affärsverksamhet bör varje person fortfarande ha rätt att utse ett ombud för sina kontakter med tullmyndigheterna. Det bör emellertid inte längre vara möjligt för en medlemsstat att genom egen lagstiftning förbehålla sig denna rätt att utse ombud. Dessutom bör ett tullombud som uppfyller kriterierna för att beviljas ställning som godkänd ekonomisk aktör ha rätt att tillhandahålla sina tjänster i en annan medlemsstat än den där han är etablerad.
(11)
Pålitliga ekonomiska aktörer som efterlever bestämmelserna bör som ”godkända ekonomiska aktörer” få möjlighet att i största möjliga utsträckning använda förenklingar och, med beaktande av säkerhets- och skyddsaspekter, omfattas av mindre krävande tullkontroller. Dessa kan därför åtnjuta ställning som godkänd ekonomisk aktör ”avseende förenklad tulldeklaration” eller ställning som godkänd ekonomisk aktör ”avseende säkerhet och skydd”. De kan beviljas ställning som någon av dessa, eller båda.
(12)
Alla beslut, dvs. officiella åtgärder av tullmyndigheterna som avser tillämpningen av tullagstiftningen och som har rättslig verkan för en eller flera personer, inbegripet bindande besked som utfärdas av sådana myndigheter, bör omfattas av samma regler. Alla sådana beslut bör vara giltiga i hela gemenskapen och bör kunna upphävas, ändras (om inget annat föreskrivs) eller återkallas om de inte är förenliga med tullagstiftningen eller med tolkningen av sådan lagstiftning.
(13)
I enlighet med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna är det nödvändigt att föreskriva att alla personer har rätt att överklaga varje beslut som fattas av tullmyndigheterna och att varje person har rätt att bli hörd innan ett beslut fattas som skulle beröra honom eller henne negativt.
(14)
En effektivisering av tullförfarandena i en elektronisk miljö förutsätter att tullmyndigheterna från olika medlemsstater delar på ansvaret. Det är nödvändigt att säkerställa effektiva, avskräckande och proportionella påföljder på lämplig nivå på hela den inre marknaden.
(15)
För att säkra en jämn avvägning mellan å ena sidan tullmyndigheternas behov av att säkerställa en korrekt tillämpning av tullagstiftningen, å andra sidan de ekonomiska aktörernas rätt till rättvis behandling, bör tullmyndigheterna få omfattande kontrollbefogenheter och de ekonomiska aktörerna få rätt att överklaga.
(16)
För att minimera risken för gemenskapen och dess medborgare och handelspartner bör en harmoniserad tillämpning av tullkontroller från medlemsstaternas sida baseras på en gemensam ram för riskhantering och på ett elektroniskt system för dess tillämpning. Inrättandet av en för alla medlemsstater gemensam ram för riskhantering bör inte hindra dem från att kontrollera varor genom slumpvisa kontroller.
(17)
Det är nödvändigt att fastställa de faktorer på grundval av vilka import- eller exporttullar och andra åtgärder avseende varuhandel tillämpas. Det bör även införas klara och tydliga bestämmelser för utfärdandet av ursprungsintyg i gemenskapen, när detta krävs för handeln.
(18)
Det är önskvärt att sammanföra alla de fall där en tullskuld uppkommer vid import, utom när tullskulden uppkommit efter uppvisande av en tulldeklaration för övergång till fri omsättning eller tillfällig införsel med partiell tullbefrielse, så att man undviker svårigheter vid fastställandet av den rättsliga grunden för tullskuldens uppkomst. Samma bestämmelser bör gälla när en tullskuld uppkommer vid export.
(19)
Eftersom tullmyndigheternas nya roll innebär ett delat ansvar och samarbete mellan tullkontoren inne i länderna och tullkontoren vid gränserna, bör tullskulden i flertalet fall anses uppkomma på den plats där gäldenären är etablerad, eftersom det tullkontor som är behörigt för denna plats är bäst skickat att övervaka den berörda personens verksamhet.
(20)
Vidare bör det, i linje med den reviderade Kyotokonventionen, föreskrivas ett begränsat antal fall där administrativt samarbete mellan medlemsstaterna krävs för att fastställa på vilken plats en tullskuld uppkommit och för att uppbära tull.
(21)
Reglerna för särskilda förfaranden bör möjliggöra att en enhetsgaranti kan användas för alla kategorier av särskilda förfaranden och att denna garanti är samlad och täcker flera transaktioner.
(22)
För att bättre skydda gemenskapens och medlemsstaternas ekonomiska intressen bör en garanti täcka odeklarerade eller felaktigt deklarerade varor i en sändning eller deklaration för vilka den ställs. Av samma skäl bör borgensmannens åtagande också täcka beloppet av de import- eller exporttullar som förfaller till betalning efter det att kontroller efter frigörandet av varor har utförts.
(23)
För att skydda gemenskapens och medlemsstaternas ekonomiska intressen och förebygga bedrägerier bör det fastställas bestämmelser om gradvisa åtgärder när det gäller att tillämpa en samlad garanti. I sådana fall där det finns en ökad risk för bedrägerier bör det, med beaktande av de berörda ekonomiska aktörernas särskilda situation, vara möjligt att tillfälligt förbjuda användningen av en samlad garanti.
(24)
När en tullskuld uppkommer på grund av att tullagstiftningen inte efterlevts bör den berörda personens goda tro beaktas, och verkningarna av vårdslöshet från gäldenärens sida bör minimeras.
(25)
Det är nödvändigt att fastställa principerna för hur man fastställer varors status som gemenskapsvaror och de omständigheter under vilka denna status förloras, samt en grund för att avgöra när denna status kvarstår i de fall varor temporärt lämnar gemenskapens tullområde.
(26)
När en ekonomisk aktör i förväg har lämnat de uppgifter som krävs för riskbaserade kontroller av huruvida varor kan godtas bör ett snabbt frigörande av varorna vara huvudregeln. Skatterelaterade och handelspolitiska kontroller bör i första hand utföras av det tullkontor som är behörigt för den ekonomiska aktörens anläggningar.
(27)
Regler om tulldeklarationer och om att hänföra varor till ett tullförfarande bör moderniseras och effektiviseras och i synnerhet bör det föreskrivas att tulldeklarationer som regel upprättas elektroniskt och att det endast ska finnas en typ av förenklad deklaration.
(28)
Eftersom det enligt den reviderade Kyotokonventionen är att föredra att tulldeklarationen inges, registreras och kontrolleras innan varorna ankommer och att den plats där deklarationen inges inte är den plats där varorna fysiskt befinner sig är det lämpligt att föreskriva en centraliserad klarering på den plats där den ekonomiska aktören är etablerad. En centraliserad klarering bör inbegripa möjligheten att använda förenklade deklarationer, att skjuta upp den dag då en fullständig deklaration och nödvändiga handlingar måste uppvisas, att lämna periodiska deklarationer och att få anstånd med betalningen.
(29)
För att bidra till säkerställandet av neutrala konkurrensvillkor i hela gemenskapen bör det på gemenskapsnivå fastställas regler om tullmyndigheternas förstöring eller bortskaffande på annat sätt av varor. Sådana regler har hittills krävt nationell lagstiftning.
(30)
Det bör fastställas gemensamma och enkla regler för de särskilda förfarandena (transitering, särskild användning och förädling), kompletterade av en mindre regeluppsättning för varje kategori av särskilt förfarande, för att göra det enkelt för den ekonomiska aktören att välja rätt förfarande, undvika fel och minska antalet uppbörder och återbetalningar efter frigörandet av varorna.
(31)
Beviljandet av tillstånd till att flera särskilda förfaranden omfattas av en enhetsgaranti och ett enda övervakningstullkontor bör underlättas, och i dessa fall bör det finnas enkla regler om uppkomst av tullskuld. Grundprincipen bör vara att de varor som hänförs till ett särskilt förfarande, eller de produkter som tillverkas av dem, värderas vid den tidpunkt då tullskulden uppkommer. Om det är ekonomiskt motiverat bör det emellertid också vara möjligt att varorna värderas vid den tidpunkt då de hänförs till ett särskilt förfarande. Samma principer bör gälla i fråga om vanliga former av hantering.
(32)
Med hänsyn till det ökade antal säkerhetsrelaterade åtgärder som införts i kodexen genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 648/2005 av den 13 april 2005 om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (6) bör uppläggning av varor i frizoner bli ett tullförfarande, och dessa varor bör omfattas av tullkontroller vid införseln och med avseende på bokföringen.
(33)
Eftersom det inte längre krävs en avsikt att återexportera, bör förfarandet för aktiv förädling (suspensionssystemet) slås samman med förfarandet för bearbetning under tullkontroll och förfarandet för aktiv förädling (restitutionssystemet) avskaffas. Detta enda förfarande för aktiv förädling bör även omfatta förstöring av varor, utom när förstöringen utförs av tullen eller under tullens övervakning.
(34)
Säkerhetsrelaterade åtgärder som avser gemenskapsvaror som förs ut ur gemenskapens tullområde bör också gälla återexport av icke-gemenskapsvaror. Samma grundläggande regler bör gälla för alla typer av varor, med möjlighet till undantag vid behov, exempelvis i fråga om varor som endast transiteras genom gemenskapens tullområde.
(35)
De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (7).
(36)
Det bör fastställas bestämmelser om antagande av åtgärder för genomförande av denna kodex. Dessa åtgärder bör antas i enlighet med det föreskrivande förfarande och det förvaltningsförfarande som föreskrivs i artiklarna 4 och 5 i beslut 1999/468/EG.
(37)
Kommissionen bör särskilt ges befogenhet att fastställa villkoren och kriterierna för effektiv tillämpning av denna kodex. Eftersom dessa bestämmelser har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning eller att komplettera den genom tillägg av nya icke väsentliga delar, måste de antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll som avses i artikel 5a i beslut 1999/468/EG.
(38)
För att säkerställa en effektiv beslutsprocess bör frågor som rör utarbetandet av en ståndpunkt som gemenskapen intar i kommittéer, arbetsgrupper och paneler som inrättas genom eller enligt internationella avtal rörande tullagstiftning undersökas.
(39)
I syfte att förenkla och rationalisera tullagstiftningen och för att uppnå större klarhet har ett antal bestämmelser som för närvarande finns i självständiga gemenskapsrättsakter införts i kodexen.
Därför bör följande förordningar samt förordning (EEG) nr 2913/92 upphöra att gälla:
Rådets förordning (EEG) nr 3925/91 av den 19 december 1991 om avskaffande av de kontroller och formaliteter som gäller för handbagage och incheckat bagage som tillhör personer som reser med flyg inom gemenskapen, samt för bagage som tillhör personer som reser med fartyg inom gemenskapen (8) och rådets förordning (EG) nr 1207/2001 av den 11 juni 2001 om förfaranden för att i enlighet med bestämmelserna om förmånshandel mellan Europeiska gemenskapen och vissa länder underlätta utfärdande eller upprättande i gemenskapen av ursprungsintyg och utfärdande av vissa tillstånd för ekonomiska aktörer att fungera (9).
(40)
Eftersom målen med denna förordning, nämligen att fastställa de regler och förfaranden som är tillämpliga på varor som förs in i eller ut ur gemenskapens tullområde för att tullunionen ska kunna fungera effektivt som ett centralt fundament för den inre marknaden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, och de därför bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:
INNEHÅLLSFÖRTECKNING
AVDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
KAPITEL 1
Tullagstiftningens tillämpningsområde, tullens uppgifter och definitioner
KAPITEL 2
Personers rättigheter och skyldigheter enligt tullagstiftningen
Avsnitt 1
Tillhandahållande av information
Avsnitt 2
Ombud i tullfrågor
Avsnitt 3
Godkänd ekonomisk aktör
Avsnitt 4
Beslut med stöd av tullagstiftningen
Avsnitt 5
Påföljder
Avsnitt 6
Överklaganden
Avsnitt 7
Kontroll av varor
Avsnitt 8
Bevarande av dokument och andra uppgifter; avgifter och kostnader
KAPITEL 3
Valutaomräkning och tidsfrister
AVDELNING II
FAKTORER SOM SKA LÄGGAS TILL GRUND FÖR TILLÄMPNINGEN AV IMPORT- ELLER EXPORTTULLAR OCH ANDRA ÅTGÄRDER BETRÄFFANDE VARUHANDEL
KAPITEL 1
Gemensamma tulltaxan och varors klassificering enligt tulltaxan
KAPITEL 2
Varors ursprung
Avsnitt 1
Icke förmånsberättigande ursprung
Avsnitt 2
Förmånsberättigande ursprung
KAPITEL 3
Varors värde för tulländamål
AVDELNING III
TULLSKULD OCH GARANTIER
KAPITEL 1
Uppkomst av en tullskuld
Avsnitt 1
Tullskuld vid import
Avsnitt 2
Tullskuld vid export
Avsnitt 3
Bestämmelser som gäller både tullskuld vid import och tullskuld vid export
KAPITEL 2
Garanti för en potentiell eller befintlig tullskuld
KAPITEL 3
Uppbörd och betalning av tull och återbetalning och eftergift av import- och exporttullbeloppet
Avsnitt 1
Fastställande av import- eller exporttullbeloppet, underrättelse om tullskuld och bokföring
Avsnitt 2
Betalning av import- eller exporttullbeloppet
Avsnitt 3
Återbetalning och eftergift av import- eller exporttullbelopp
KAPITEL 4
Upphörande av tullskuld
AVDELNING IV
INFÖRSEL AV VAROR I GEMENSKAPENS TULLOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk införseldeklaration
KAPITEL 2
Varors ankomst
Avsnitt 1
Införsel av varor i gemenskapens tullområde
Avsnitt 2
Anmälan, lossning och undersökning av varor
Avsnitt 3
Formaliteter efter anmälan av varors ankomst
Avsnitt 4
Varor som befordras inom ramen för ett förfarande för transitering
AVDELNING V
ALLMÄNNA REGLER OM TULLSTATUS, HÄNFÖRANDE AV VAROR TILL ETT TULLFÖRFARANDE, KONTROLL, FRIGÖRANDE OCH BORTSKAFFANDE AV VAROR
KAPITEL 1
Varors tullstatus
KAPITEL 2
Hänförande av varor till ett tullförfarande
Avsnitt 1
Allmänna bestämmelser
Avsnitt 2
Standardiserade tulldeklarationer
Avsnitt 3
Förenklade tulldeklarationer
Avsnitt 4
Bestämmelser som gäller alla tulldeklarationer
Avsnitt 5
Andra förenklingar
KAPITEL 3
Kontroll och frigörande av varor
Avsnitt 1
Kontroll
Avsnitt 2
Frigörande
KAPITEL 4
Bortskaffande av varor
AVDELNING VI
ÖVERGÅNG TILL FRI OMSÄTTNING OCH BEFRIELSE FRÅN IMPORTTULLAR
KAPITEL 1
Övergång till fri omsättning
KAPITEL 2
Befrielse från importtullar
Avsnitt 1
Återinförda varor
Avsnitt 2
Havsfiske och produkter som hämtats ur havet
Avsnitt 3
Genomförandeåtgärder
AVDELNING VII
SÄRSKILDA FÖRFARANDEN
KAPITEL 1
Allmänna bestämmelser
KAPITEL 2
Transitering
Avsnitt 1
Extern och intern transitering
Avsnitt 2
Gemenskapstransitering
KAPITEL 3
Lagring
Avsnitt 1
Gemensamma bestämmelser
Avsnitt 2
Tillfällig lagring
Avsnitt 3
Tullagerförfarandet
Avsnitt 4
Frizoner
KAPITEL 4
Särskild användning
Avsnitt 1
Tillfällig införsel
Avsnitt 2
Användning för särskilda ändamål
KAPITEL 5
Förädling
Avsnitt 1
Allmänna bestämmelser
Avsnitt 2
Aktiv förädling
Avsnitt 3
Passiv förädling
AVDELNING VIII
VARORS AVGÅNG FRÅN GEMENSKAPENS TULLOMRÅDE
KAPITEL 1
Varor som lämnar tullområdet
KAPITEL 2
Export och återexport
KAPITEL 3
Befrielse från exporttullar
AVDELNING IX
TULLKODEXKOMMITTÉ OCH SLUTBESTÄMMELSER
KAPITEL 1
Tullkodexkommitté
KAPITEL 2
Slutbestämmelser
BILAGA
JÄMFÖRELSETABELL
AVDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
KAPITEL 1
Tullagstiftningens tillämpningsområde, tullens uppgifter och definitioner
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. Genom denna förordning fastställs en tullkodex för gemenskapen (nedan kallad kodexen) som fastställer de allmänna regler och förfaranden som ska tillämpas på varor som förs in i eller ut ur gemenskapens tullområde.
Utan att det påverkar tillämpningen av internationell rätt, internationella konventioner eller gemenskapslagstiftning på andra områden ska kodexen tillämpas enhetligt inom hela gemenskapens tullområde.
2. Vissa av tullagstiftningens bestämmelser kan tillämpas utanför gemenskapens tullområde inom ramen för lagstiftning på särskilda områden eller internationella konventioner.
3. Vissa av bestämmelserna i tullagstiftningen, inbegripet de förenklingar som föreskrivs i denna, ska tillämpas på handeln med varor mellan de delar av gemenskapens tullområde på vilka bestämmelserna i direktiv 2006/112/EG tillämpas och de delar av gemenskapens tullområde där de bestämmelserna inte tillämpas, eller på handeln mellan de delar av gemenskapens tullområde där de bestämmelserna inte tillämpas.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den genom de bestämmelser som avses i första stycket och förenklade formaliteter för deras genomförande ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4. I dessa åtgärder ska även särskilda omständigheter som gäller handel med varor som berör endast en medlemsstat beaktas.
Artikel 2
Tullmyndigheternas uppgifter
Tullmyndigheterna ska ha det primära ansvaret för att övervaka gemenskapens internationella handel och därigenom bidra till rättvis och öppen handel, till genomförandet av de externa aspekterna av den inre marknaden, den gemensamma handelspolitiken och annan gemensam politik på gemenskapsnivå som har betydelse för handeln och till säkerhet i hela leveranskedjan. Tullmyndigheterna ska inrätta åtgärder med särskilt följande syften:
a)
Att skydda gemenskapens och dess medlemsstaters ekonomiska intressen.
b)
Att skydda gemenskapen från illojal och olaglig handel samtidigt som legitim affärsverksamhet får stöd.
c)
Att säkerställa gemenskapens och dess invånares säkerhet och skydd, samt för skyddet av miljön, vid behov i nära samarbete med andra myndigheter.
d)
Att bevara en lämplig balans mellan tullkontroll och underlättande av laglig handel.
Artikel 3
Tullområde
1. Gemenskapens tullområde ska omfatta följande territorier, inbegripet deras territorialvatten, inre vatten och luftrum:
-
Konungariket Belgiens territorium.
-
Republiken Bulgariens territorium.
-
Republiken Tjeckiens territorium.
-
Konungariket Danmarks territorium, utom Färöarna och Grönland.
-
Förbundsrepubliken Tysklands territorium, utom ön Helgoland och området Büsingen (avtal av den 23 november 1964 mellan Tyskland och Schweiz).
-
Republiken Estlands territorium.
-
Irlands territorium.
-
Republiken Greklands territorium.
-
Konungariket Spaniens territorium, utom Ceuta och Melilla.
-
Republiken Frankrikes territorium, utom Nya Kaledonien, Mayotte, Saint-Pierre och Miquelon, Wallis- och Futunaöarna, Franska Polynesien samt de franska sydliga och antarktiska områdena.
-
Republiken Italiens territorium, utom kommunerna Livigno och Campione d’Italia och de italienska delar av Luganosjön som är belägna mellan stranden och den politiska gränsen för området mellan Ponte Tresa och Porto Ceresio.
-
Republiken Cyperns territorium, i enlighet med 2003 års anslutningsakt.
-
Republiken Lettlands territorium.
-
Republiken Litauens territorium.
-
Storhertigdömet Luxemburgs territorium.
-
Republiken Ungerns territorium.
-
Maltas territorium.
-
Konungariket Nederländernas territorium i Europa.
-
Republiken Österrikes territorium.
-
Republiken Polens territorium.
-
Republiken Portugals territorium.
-
Rumäniens territorium.
-
Republiken Sloveniens territorium.
-
Republiken Slovakiens territorium.
-
Republiken Finlands territorium.
-
Konungariket Sveriges territorium.
-
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands territorium inklusive Kanalöarna och Isle of Man.
2. Följande utanför medlemsstaternas territorier belägna territorier, inklusive deras territorialvatten, inre vatten och luftrum, ska med beaktande av de konventioner och fördrag som är tillämpliga på dem anses utgöra en del av gemenskapens tullområde:
a)
FRANKRIKE
Furstendömet Monacos territorium, som det definieras i den tullkonvention som undertecknades i Paris den 18 maj 1963 (Journal officiel de la République française (Frankrikes officiella tidning) av den 27 september 1963, s. 8679).
b)
CYPERN
Förenade kungarikets suveräna basområden Akrotiris och Dhekelias territorium, som det definieras i fördraget om upprättandet av Republiken Cypern, undertecknat i Nicosia den 16 augusti 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Artikel 4
Definitioner
I denna kodex gäller följande definitioner:
1.
tullmyndigheter: de tullförvaltningar i medlemsstaterna som ansvarar för tillämpningen av tullagstiftningen samt alla andra myndigheter som enligt nationell lagstiftning har befogenhet att tillämpa viss tullagstiftning.
2.
tullagstiftning: det regelverk som utgörs av följande:
a)
Kodexen och de bestämmelser för att genomföra den som antagits på gemenskapsnivå och, i tillämpliga fall, på nationell nivå.
b)
Gemensamma tulltaxan.
c)
Den lagstiftning som fastställer ett gemenskapssystem för tullbefrielser.
d)
Internationella avtal som innehåller tullbestämmelser, i den mån de är tillämpliga i gemenskapen.
3.
tullkontroller: särskilda åtgärder som vidtas av tullmyndigheterna för att säkerställa en korrekt tillämpning av tullagstiftningen och annan lagstiftning om införsel, utförsel, transitering, flyttning, lagring och användning för särskilda ändamål av varor som befordras mellan gemenskapens tullområde och andra territorier, och om förekomst och rörelse inom tullterritoriet av icke-gemenskapsvaror och varor som omfattas av förfarandet för användning för särskilda ändamål.
4.
person: en fysisk eller juridisk person eller en sammanslutning av personer som enligt gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftning tillerkänns rättskapacitet utan att vara juridisk person.
5.
ekonomisk aktör: en person som i sin näringsverksamhet är involverad i verksamhet som omfattas av tullagstiftningen.
6.
tullombud: varje person som av en annan person har utsetts att genomföra de åtgärder och formaliteter som enligt tullagstiftningen erfordras vid den förres kontakter med tullmyndigheter.
7.
risk: sannolikheten för att det i samband med införsel, utförsel, transitering, flyttning eller användning för särskilda ändamål av varor som befordras mellan gemenskapens tullområde och länder eller territorier som är belägna utanför det området eller i samband med förekomst av varor som inte har gemenskapsstatus inträffar en händelse som skulle få ett eller flera av följande resultat:
a)
Den skulle förhindra att gemenskapsåtgärder eller nationella åtgärder tillämpas korrekt.
b)
Den skulle äventyra gemenskapens och dess medlemsstaters ekonomiska intressen.
c)
Den skulle innebära ett hot mot säkerhet och skydd för gemenskapen och dess invånare, mot människors, djurs och växters hälsa, mot miljön eller mot konsumenter.
8.
tullformaliteter: all verksamhet som genomförs av berörda personer och av tullmyndigheterna för att följa tullagstiftningen.
9.
summarisk deklaration (summarisk införseldeklaration och summarisk utförseldeklaration): den handling genom vilken en person anger före eller vid tidpunkten för händelsen för tullmyndigheterna, i föreskriven form och på föreskrivet sätt, att varor ska föras in i eller ut ur gemenskapens tullområde.
10.
tulldeklaration: den handling genom vilken en person i föreskriven form och på föreskrivet sätt anger ett önskemål om att hänföra varor till ett visst tullförfarande, i tillämpliga fall med uppgift om vilka eventuella specifika arrangemang som önskas.
11.
deklarant: den person som upprättar en summarisk deklaration eller en anmälan om återexport eller en tulldeklaration i eget namn eller den person i vars namn en sådan deklaration upprättas.
12.
tullförfarande: vart och ett av följande förfaranden till vilka varor får hänföras i enlighet med denna kodex:
a)
Övergång till fri omsättning.
b)
Särskilda förfaranden.
c)
Export.
13.
tullskuld: en persons skyldighet att erlägga den importtull eller den exporttull som gäller för särskilda varor enligt gällande tullagstiftning.
14.
gäldenär: varje person som är skyldig att betala en tullskuld.
15.
importtullar: tullar som ska betalas vid import av varor.
16.
exporttullar: tullar som ska betalas vid export av varor.
17.
tullstatus: varornas status som gemenskapsvaror eller icke-gemenskapsvaror.
18.
gemenskapsvaror: varor som tillhör någon av följande kategorier:
a)
Varor som i sin helhet har framställts i gemenskapens tullområde och i vilka det inte införlivats varor som importerats från länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde. Varor som i sin helhet har framställts i gemenskapens tullområde ska inte ha tullstatus som gemenskapsvaror om de har framställts av varor som hänförs till förfarandet för extern transitering, ett förfarande för lagring, förfarandet för tillfällig införsel eller förfarandet för aktiv förädling i de fall som fastställs i enlighet med artikel 101.2 c.
b)
Varor som förts in på gemenskapens tullområde från länder eller territorier belägna utanför detta tullområde och som övergått till fri omsättning.
c)
Varor som har framställts i gemenskapens tullområde, antingen endast av varor som avses i b eller av varor som avses i a och b.
19.
icke-gemenskapsvaror: andra varor än de som avses i punkt 18 eller varor som har förlorat sin tullstatus som gemenskapsvaror.
20.
riskhantering: systematisk riskidentifiering och genomförande av alla åtgärder som krävs för att begränsa riskexponering. I detta ingår t.ex. insamling av uppgifter och information, riskanalys och riskbedömning, föreskrifter om och vidtagande av åtgärder samt regelbunden övervakning och översyn av denna process och dess resultat, baserat på internationella och nationella källor och strategier, gemenskapskällor och gemenskapsstrategier.
21.
frigörande av varor: den åtgärd genom vilken tullmyndigheterna gör varor tillgängliga för de ändamål som föreskrivs enligt det tullförfarande som de har hänförts till.
22.
tullövervakning: varje allmän åtgärd som vidtas av tullmyndigheterna i syfte att sörja för att tullagstiftningen och, i förekommande fall, andra bestämmelser som gäller varor som omfattas av sådana åtgärder, iakttas.
23.
återbetalning: återbetalning av alla import- eller exporttullar som har betalats.
24.
eftergift: befrielse från skyldigheten att betala import- eller exporttullar som inte har betalats.
25.
förädlade produkter: varor som har hänförts till ett förfarande för förädling och som har genomgått förädlingsprocesser.
26.
person etablerad i gemenskapens tullområde:
a)
Beträffande fysiska personer, varje person som har sin vanliga vistelseort i gemenskapens tullområde.
b)
Beträffande juridiska personer och sammanslutningar av personer, varje person som har sitt säte, sitt huvudkontor eller ett fast etableringsställe i gemenskapens tullområde.
27.
anmälan till tullen av varors ankomst: en anmälan till tullmyndigheterna om att varor har ankommit till tullkontoret eller till någon annan plats som anvisats eller godkänts av tullmyndigheterna och om att varorna är tillgängliga för tullkontroller.
28.
innehavare av varor: den person som äger varorna eller har en liknande förfoganderätt över dem eller har fysisk kontroll över dem.
29.
person som är ansvarig för förfarandet: den person som upprättar tulldeklarationen eller för vars räkning tulldeklarationen upprättas eller den person till vilken den personens rättigheter och skyldigheter i fråga om ett tullförfarande har överförts.
30.
handelspolitiska åtgärder: icke-tariffära åtgärder som inom ramen för den gemensamma handelspolitiken har införts i form av gemenskapsbestämmelser för internationell handel med varor.
31.
förädlingsprocesser: var och en av följande processer:
a)
Behandling av varor, inbegripet uppsättning eller montering av varorna eller anpassning av varorna till andra varor.
b)
Förädling av varor.
c)
Förstöring av varor.
d)
Reparation av varor, inklusive återställande och justering av varor.
e)
Användning av varor som inte ingår i de förädlade produkterna men som möjliggör eller underlättar produktionen av dessa produkter, även om de helt eller delvis förbrukas i processen (produktionstillbehör).
32.
avkastningsgrad: den kvantitet eller procentsats förädlade produkter som erhålls vid förädling av en bestämd kvantitet varor som hänförts till ett förfarande för förädling.
33.
meddelande: ett meddelande i föreskrivet format innehållande uppgifter som överförs från en person, ett kontor eller en myndighet till en annan person, ett annat kontor eller en annan myndighet med hjälp av informationsteknik och datornät.
KAPITEL 2
Personers rättigheter och skyldigheter enligt tullagstiftningen
Avsnitt 1
Tillhandahållande av information
Artikel 5
Utbyte och lagring av uppgifter
1. Alla utbyten av uppgifter, åtföljande dokument, beslut och anmälningar mellan tullmyndigheterna och mellan ekonomiska aktörer och tullmyndigheterna som krävs enligt tullagstiftningen och lagring av de uppgifter som krävs enligt tullagstiftningen ska ske med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag från första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
I dessa bestämmelser ska det fastställas i vilka fall och på vilka villkor papperstransaktioner eller andra transaktioner får användas i stället för elektroniskt förmedlade utbyten av uppgifter, med beaktande särskilt av följande:
a)
Möjligheten av ett tillfälligt fel i tullmyndigheternas datorsystem.
b)
Möjligheten av ett tillfälligt fel i den ekonomiska aktörens datorsystem.
c)
Internationella konventioner och avtal i vilka användning av handlingar i pappersform föreskrivs.
d)
Resande personer utan direkt tillgång till datorsystem och utan möjligheter att lämna elektronisk information.
e)
Praktiska krav enligt vilka deklarationer ska göras muntligen eller med hjälp av någon annan handling.
2. Om inget annat särskilt föreskrivs i tullagstiftningen ska kommissionen i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder som fastställer
a)
meddelanden som ska utbytas mellan tullkontor för att tillgodose behoven inom ramen för tillämpningen av tullagstiftningen och om hur utbytet ska gå till.
b)
En gemensam uppsättning uppgifter som ska ingå i de meddelanden som utbyts enligt tullagstiftningen samt datameddelandenas format.
De uppgifter som avses i första stycket b ska innehålla de upplysningar som krävs för riskanalys och korrekt tillämpning av tullkontroller och i förekommande fall ska internationella standarder och handelsbruk följas.
Artikel 6
Dataskydd
1. Alla uppgifter som tullmyndigheterna erhåller vid utövandet av sin verksamhet och som är av konfidentiell natur eller tillhandahålls på konfidentiell grund ska omfattas av kravet på tystnadsplikt. De får inte röjas av de behöriga myndigheterna utan uttryckligt tillstånd av den person eller myndighet som tillhandahållit dem, utom i de fall som föreskrivs i artikel 26.2.
Sådana uppgifter får dock röjas utan tillstånd om tullmyndigheterna är skyldiga eller bemyndigade att göra detta enligt gällande bestämmelser, särskilt beträffande uppgiftsskydd, eller i samband med rättsliga förfaranden.
2. Konfidentiella uppgifter får meddelas tullmyndigheterna och andra behöriga myndigheter i länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde endast inom ramen för ett internationellt avtal som säkerställer en lämplig nivå på uppgiftsskyddet.
3. Om uppgifter röjs eller meddelas ska det ske i full överensstämmelse med gällande bestämmelser om uppgiftsskydd.
Artikel 7
Utbyte av ytterligare uppgifter mellan tullmyndigheter och ekonomiska aktörer
1. Tullmyndigheter och ekonomiska aktörer får ha ett utbyte av uppgifter som inte särskilt föreskrivs i tullagstiftningen, särskilt om det sker inom ramen för ömsesidigt samarbete för att identifiera och motverka risk. Ett sådant utbyte får ske enligt ett skriftligt avtal och får inbegripa rätt för tullmyndigheterna att få tillträde till de ekonomiska aktörernas datorsystem.
2. Alla uppgifter som en part tillhandahåller den andra parten inom ramen för det samarbete som avses i punkt 1 ska vara konfidentiella, såvida parterna inte överenskommit något annat.
Artikel 8
Uppgifter från tullmyndigheterna
1. Varje person får begära uppgifter av tullmyndigheterna om tillämpningen av tullagstiftningen. En sådan begäran får avslås om den inte gäller en verksamhet som avser internationell varuhandel och som är faktiskt förestående.
2. Tullmyndigheterna ska ha en regelbunden dialog med ekonomiska aktörer och andra myndigheter som är involverade i internationell varuhandel. De ska främja öppenhet genom att göra tullagstiftningen och allmänna förvaltningsbeslut och ansökningshandlingar fritt tillgängliga, där så är möjligt kostnadsfritt, och via Internet.
Artikel 9
Uppgifter till tullmyndigheterna
1. Varje person som direkt eller indirekt är involverad i fullgörandet av tullformaliteter eller i tullkontroller ska, på tullmyndigheternas begäran och inom föreskriven tid, tillhandahålla dessa myndigheter alla nödvändiga dokument och uppgifter i lämplig form, och ge dem all nödvändig hjälp för att fullgöra dessa formaliteter eller kontroller.
2. En person som inger en summarisk deklaration eller tulldeklaration, inbegripet en förenklad deklaration, en anmälan eller en ansökan om ett tillstånd eller något annat beslut ska ansvara för följande:
a)
Att de uppgifter som lämnas i deklarationen, i anmälan eller i ansökan är riktiga och fullständiga.
b)
Att de dokument som inges eller görs tillgängliga är äkta.
c)
I tillämpliga fall, att alla skyldigheter när det gäller hänförande av de berörda varorna till det berörda tullförfarandet eller genomförande av de godkända transaktionerna är fullgjorda.
Första stycket ska också gälla tillhandahållande av alla de uppgifter i all annan form som krävs av eller lämnas till tullmyndigheterna.
Om deklarationen eller anmälan inges, ansökan lämnas eller uppgifter tillhandahålls av ett tullombud för den berörda personen, ska även tullombudet iaktta de skyldigheter som anges i första stycket.
Artikel 10
Elektroniska system
1. Medlemsstaterna ska samarbeta med kommissionen när det gäller att utveckla, underhålla och använda elektroniska system för utbyte av information mellan olika tullkontor och för gemensam registrering och gemensamt underhåll av register som särskilt rör följande:
a)
Ekonomiska aktörer som direkt eller indirekt är involverade i fullgörandet av tullformaliteter.
b)
Ansökningar och tillstånd som avser ett tullförfarande eller status som godkänd ekonomisk aktör.
c)
Ansökningar och särskilda beslut som medges i enlighet med artikel 20.
d)
Gemensam riskhantering enligt artikel 25.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
standardformat för och standardinnehåll i de uppgifter som ska registreras,
b)
medlemsstaternas tullmyndigheters bevarande av uppgifterna,
c)
regler för åtkomst till dessa uppgifter gällande
i)
ekonomiska aktörer,
ii)
andra behöriga myndigheter,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 2
Ombud i tullfrågor
Artikel 11
Tullombud
1. Varje person får utse ett tullombud.
Detta ombudskap får vara direkt, varvid tullombudet ska agera i en annan persons namn och för dennes räkning, eller indirekt, varvid tullombudet ska agera i eget namn men för en annan persons räkning.
Ett tullombud ska vara etablerat i gemenskapens tullområde.
2. Medlemsstaterna får i enlighet med gemenskapslagstiftningen fastställa villkor på vilka ett tullombud får tillhandahålla tjänster in den medlemsstat där han är etablerad. Utan att det påverkar den berörda medlemsstatens tillämpning av mindre stränga kriterier ska emellertid ett tullombud som uppfyller kriterierna i led a-d i artikel 14 ha rätt att tillhandhålla sådana tjänster i en annan medlemsstat än den där han är etablerad.
3. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, särskilt de som fastställer
a)
villkor för att dispens från det krav som avses i punkt 1 tredje stycket får beviljas,
b)
villkor för att den rättighet som avses i punkt 2 får förlänas och bevisas,
c)
varje annan åtgärd för genomförandet av denna artikel,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 12
Fullmakt
1. Vid sina kontakter med tullmyndigheterna ska tullombud uppge att de agerar för huvudmannens räkning och ange om ombudskapet i tullfrågor är direkt eller indirekt.
Personer som inte uppger att de agerar som tullombud eller som uppger att de agerar som tullombud utan att ha fullmakt att göra detta, ska anses agera i eget namn och för egen räkning.
2. Tullmyndigheterna får kräva att den som uppger sig agera som tullombud styrker att han har fullmakt från den person han företräder.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och som fastställer undantag från första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 3
Godkänd ekonomisk aktör
Artikel 13
Ansökan och godkännande
1. En ekonomisk aktör som är etablerad i gemenskapens tullområde och uppfyller villkoren i artiklarna 14 och 15 får ansöka om status som godkänd ekonomisk aktör.
Tullmyndigheterna ska, vid behov efter samråd med andra behöriga myndigheter, bevilja denna status, som ska underkastas övervakning.
2. En godkänd ekonomisk aktörs status ska utgöras av två typer av godkännande: godkänd ekonomisk aktör avseende ”förenklad tulldeklaration” och godkänd ekonomisk aktör avseende ”säkerhet och skydd”.
Den första typen av godkännande ska göra det möjligt för ekonomiska aktörer att åtnjuta vissa förenklingar i enlighet med tullagstiftningen. Enligt den andra typen av godkännande ska dess innehavare ha rätt till vissa lättnader i fråga om säkerhet och skydd.
Båda typerna av godkännanden kan innehas samtidigt.
3. Om inte annat följer av artiklarna 14 och 15 ska status som godkänd ekonomisk aktör erkännas av tullmyndigheterna i alla medlemsstater, utan att detta påverkar tillämpningen av tullkontroller.
4. På grundval av erkännandet av status som godkänd ekonomisk aktör och under förutsättning att kraven för en särskild form av förenkling enligt tullagstiftningen har uppfyllts ska tullmyndigheterna låta aktören omfattas av denna förenkling.
5. Status som godkänd ekonomisk aktör får upphävas för viss tid eller återkallas i enlighet med de villkor som fastställs enligt artikel 15.1 g.
6. Den godkända ekonomiska aktören ska underrätta tullmyndigheterna om alla förhållanden som inträder efter det att status beviljats och som kan påverka dess fortsatta giltighet eller innehåll.
Artikel 14
Beviljande av status
Kriterierna för att bevilja status som godkänd ekonomisk aktör ska innefatta följande:
a)
Uppgifter om den sökandes tidigare efterlevnad av tull- och skattemässiga krav.
b)
Ett tillfredsställande system för affärsbokföring och, vid behov, bokföring av transporter, som möjliggör lämpliga tullkontroller.
c)
Erkänd solvens.
d)
Praktiska normer i fråga om kunskaper eller yrkeskvalifikationer som direkt avser den verksamhet som utförs, i enlighet med artikel 13.2 i de fall då en godkänd ekonomisk aktör vill utnyttja de lättnader som föreskrivs i enlighet med tullagstiftningen.
e)
Lämpliga säkerhets- och skyddsnormer, i enlighet med artikel 13.2 i de fall då en godkänd ekonomisk aktör vill utnyttja lättnader i fråga om tullkontroller som rör säkerhet och skydd.
Artikel 15
Genomförandeåtgärder
1. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer regler om
a)
beviljande av status som godkänd ekonomisk aktör,
b)
de fall där översynen av status som godkänd ekonomisk aktör utförs,
c)
beviljande av tillstånd för godkända ekonomiska aktörer att använda förenklingar,
d)
vilken tullmyndighet som är behörig att bevilja sådan status och sådana tillstånd,
e)
den form och omfattning av lättnader som kan beviljas godkända ekonomiska aktörer när det gäller säkerhets- och skyddsrelaterade tullkontroller,
f)
samråd med och tillhandahållande av uppgifter till andra tullmyndigheter,
g)
de förutsättningar under vilka status som godkänd ekonomisk aktör får upphävas för viss tid eller återkallas,
h)
de förutsättningar under vilka kravet på etablering i gemenskapens tullområde får frångås för vissa kategorier av godkända ekonomiska aktörer, med beaktande särskilt av internationella avtal,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
2. I dessa åtgärder ska följande beaktas:
a)
De regler som antas enligt artikel 25.3.
b)
Yrkesmässig medverkan vid verksamhet som omfattas av tullagstiftningen.
c)
Praktiska normer i fråga om kunskaper eller yrkeskvalifikationer som direkt avser den verksamhet som utförs.
d)
Ekonomiska aktörer som innehavare av något internationellt erkänt intyg som utfärdats på grundval av tillämpliga internationella avtal.
Avsnitt 4
Beslut med stöd av tullagstiftningen
Artikel 16
Allmänna bestämmelser
1. En person som begär att tullmyndigheterna ska fatta ett beslut som rör tillämpningen av tullagsstiftningen ska tillhandahålla alla uppgifter som dessa myndigheter behöver för att kunna fatta det beslutet.
Ett beslut får även begäras av och fattas avseende flera personer, i enlighet med villkoren i tullagstiftningen.
2. Om inget annat föreskrivs i tullagstiftningen ska ett beslut enligt punkt 1 fattas och meddelas den sökande utan dröjsmål och senast inom fyra månader från den dag då tullmyndigheterna mottar all den information som dessa myndigheter behöver för att kunna fatta detta beslut.
Om tullmyndigheterna inte kan iaktta denna tidsfrist, ska de underrätta den sökande om detta innan tiden gått ut, ange skälen till överskridandet och ange den ytterligare tid som de bedömer nödvändig för att kunna fatta ett beslut med anledning av begäran.
3. Om inget annat föreskrivs i beslutet eller tullagstiftningen, ska beslutet börja gälla från och med den dag då den sökande mottar beslutet eller ska anses ha mottagit det. Utom i de fall som avses i artikel 24.2 ska fattade beslut kunna verkställas av tullmyndigheterna från och med den dagen.
4. Innan tullmyndigheterna fattar ett beslut som skulle vara negativt för den eller de personer som det är riktat till, ska de meddela på vilka grunder de avser att grunda sitt beslut till den eller de berörda personerna, som ska ges möjlighet att framföra sin ståndpunkt inom en föreskriven tid från och med den dag då meddelandet skedde.
När den tiden löpt ut ska den berörda personen i lämplig form meddelas beslutet, som ska innehålla en beskrivning av de grunder på vilka det grundar sig. Beslutet ska innehålla en hänvisning till rätten att överklaga enligt artikel 23.
5. Åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
i vilka fall och på vilka villkor punkt 4 första stycket inte ska gälla,
b)
den tid som avses i punkt 4 första stycket,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
6. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelser på andra områden som anger de fall där och de förutsättningar under vilka beslut är ogiltiga eller förlorar sin giltighet, får de tullmyndigheter som utfärdat ett beslut när som helst upphäva, ändra eller återkalla beslutet om det inte är förenligt med tullagstiftningen.
7. Utom när en tullmyndighet agerar som en rättslig myndighet ska bestämmelserna i punkterna 3, 4 och 6 i denna artikel och artiklarna 17, 18, och 19 också gälla beslut som tullmyndigheterna fattar utan en föregående begäran från den berörda personen och särskilt den underrättelse om tullskuld som anges i artikel 67.3.
Artikel 17
Besluts giltighet i hela gemenskapen
Om inget annat begärs eller föreskrivs, ska de beslut som tullmyndigheterna fattar och som grundar sig på eller rör tillämpningen av tullagstiftningen vara giltiga i hela gemenskapens tullområde.
Artikel 18
Upphävande av förmånliga beslut
1. Tullmyndigheterna ska upphäva ett beslut som är till fördel för den person till vilken det riktas, om följande villkor är uppfyllda:
a)
Beslutet utfärdades på grundval av felaktiga eller ofullständiga uppgifter.
b)
Den sökande visste eller borde rimligen ha vetat att uppgifterna var felaktiga eller ofullständiga.
c)
Beslutet skulle ha varit annorlunda om uppgifterna hade varit korrekta och fullständiga.
2. Den person till vilken beslutet riktas ska underrättas om att det upphävts.
3. Upphävandet ska börja gälla från och med den dag då det ursprungliga beslutet började gälla, om inget annat föreskrivs i beslutet i enlighet med tullagstiftningen.
4. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.3 anta åtgärder för genomförande av denna artikel, särskilt i fråga om beslut som riktas till flera personer.
Artikel 19
Återkallelse och ändring av förmånliga beslut
1. Ett förmånligt beslut ska återkallas eller ändras i andra fall än de som avses i artikel 18 om ett eller flera av de villkor som fastställts för dess utfärdande inte var uppfyllda eller inte längre uppfylls.
2. Om inget annat föreskrivs i tullagstiftningen får ett förmånligt beslut som riktas till flera personer återkallas endast i fråga om en person som inte fullgör en skyldighet som gäller inom ramen för beslutet.
3. Den person till vilken beslutet riktas ska underrättas om dess återkallelse eller ändring.
4. Artikel 16.3 ska gälla vid återkallelse eller ändring av ett beslut.
Emellertid får tullmyndigheterna i undantagsfall och om berättigade intressen för den person som beslutet riktas till så kräver skjuta upp den dag då återkallelsen eller ändringen börjar gälla.
5. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.3 anta åtgärder för genomförande av denna artikel, särskilt i fråga om beslut som riktas till flera personer.
Artikel 20
Beslut som avser bindande besked
1. Tullmyndigheterna ska på en formell begäran utfärda beslut som rör bindande klassificeringsbesked eller beslut som rör bindande ursprungsbesked.
En sådan begäran ska avslås i någon av följande situationer:
a)
Om ansökan upprättas eller redan har upprättats vid samma eller ett annat tullkontor av innehavaren av ett beslut avseende samma varor eller för denna persons räkning och, när det gäller ett beslut om bindande ursprungsbesked, enligt samma omständigheter som avgör visst ursprung.
b)
Om ansökan inte hänför sig till något avsett utnyttjande av beslutet om bindande klassificeringsbesked eller beslutet om bindande ursprungsbesked eller avsedd användning av ett tullförfarande.
2. Beslut om bindande klassificeringsbesked eller om bindande ursprungsbesked ska vara bindande endast i fråga om en varas klassificering enligt tulltaxan eller bestämning av en varas ursprung.
Dessa beslut ska vara bindande för tullmyndigheterna och gentemot innehavaren av beslutet endast i fråga om varor för vilka tullformaliteterna fullgörs efter den dag då beslutet får verkan.
Besluten ska vara bindande för innehavaren av beslutet och gentemot tullmyndigheterna med verkan först från och med den dag då den berörda personen mottar eller anses ha mottagit underrättelse om beslutet.
3. Beslut om bindande klassificeringsbesked eller om bindande ursprungsbesked ska vara giltiga i tre år från och med den dag då beslutet får verkan.
4. När det gäller en ansökan om ett beslut om bindande klassificeringsbesked eller om bindande ursprungsbesked i samband med ett visst tullförfarande ska innehavaren av beslutet kunna styrka följande:
a)
När det gäller ett beslut om bindande klassificeringsbesked, att de deklarerade varorna i alla avseenden motsvarar de varor som beskrivs i beslutet.
b)
När det gäller ett beslut om bindande ursprungsbesked, att de berörda varorna och de omständigheter som avgör visst ursprung i alla avseenden motsvarar de varor och omständigheter som beskrivs i beslutet.
5. Med avvikelse från artikel 16.6 och artikel 18 ska beslut om bindande klassificeringsbesked eller om bindande ursprungsbesked upphävas om de grundas på felaktiga eller ofullständiga uppgifter från de sökande.
6. Beslut om bindande klassificeringsbesked eller om bindande ursprungsbesked ska återkallas i enlighet med artikel 16.6 och artikel 19.
De får inte ändras.
7. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av punkterna 1-5 i denna artikel.
8. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 19 ska åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
de förutsättningar under vilka och den tidpunkt när ett beslut om bindande klassificeringsbesked eller om bindande ursprungsbesked upphör att gälla,
b)
de förutsättningar under vilka och den tidsperiod under vilken ett beslut enligt a fortfarande får användas beträffande bindande affärskontrakt som baseras på beslutet och ingås innan det upphör att gälla,
c)
de villkor på vilka kommissionen får utfärda beslut som kräver att medlemsstaterna återkallar eller ändrar ett beslut som rör bindande besked and lämnar annan bindande information jämfört med andra beslut i samma ärende,
antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
9. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer på vilka villkor andra beslut som rör bindande besked ska utfärdas ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 5
Påföljder
Artikel 21
Tillämpning av påföljder
1. Varje medlemsstat ska fastställa påföljder för överträdelser av gemenskapens tullagstiftning. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande.
2. Om administrativa påföljder tillämpas får de bland annat ha en av följande former, eller båda:
a)
En penningavgift som tas ut av tullmyndigheterna, inbegripet, vid behov, en betalning som gäller i stället för en straffrättslig påföljd.
b)
Återkallelse, upphävande för viss tid eller ändring av ett tillstånd som innehas av den berörda personen.
3. Medlemsstaterna ska inom sex månader från tillämpningsdagen för denna artikel, som fastställs i enlighet med artikel 188.2, till kommissionen anmäla de nationella bestämmelser som är i kraft med stöd av punkt 1 och ska utan dröjsmål anmäla alla senare ändringar av dem.
Avsnitt 6
Överklaganden
Artikel 22
Beslut fattade av en rättslig myndighet
Artiklarna 23 och 24 ska inte tillämpas på överklaganden som inges i syfte att upphäva, återkalla eller ändra ett beslut rörande tillämpningen av tullagstiftningen som fattas av en rättslig myndighet eller av tullmyndigheter som agerar som rättsliga myndigheter.
Artikel 23
Rätt att överklaga
1. Varje person ska ha rätt att överklaga beslut som fattats av tullmyndigheterna när det gäller tillämpningen av tullagstiftningen om beslutet eller påföljden berör personen direkt och personligen.
Varje person som hos tullmyndigheterna gjort en framställning om ett beslut och inte fått ett beslut med anledning av framställningen inom den tidsfrist som avses i artikel 16.2 ska också ha rätt att överklaga.
2. Rätten att överklaga får utövas i åtminstone två instanser:
a)
I första instans, vid tullmyndigheterna eller en rättslig myndighet eller ett annat organ som utsetts för det ändamålet av medlemsstaterna.
b)
I andra instans, vid ett högre oberoende organ, som kan vara en rättslig myndighet eller ett likvärdigt specialiserat organ, enligt gällande bestämmelser i medlemsstaterna.
3. Överklagandet ska inges i den medlemsstat där beslutet har fattats eller där framställningen om beslutet har ingivits.
4. Medlemsstaterna ska se till att förfarandet för överklaganden gör det möjligt att skyndsamt bekräfta eller rätta till beslut som fattats av tullmyndigheterna.
Artikel 24
Uppskjutande av genomförandet
1. Ett överklagande får inte medföra att genomförandet av det ifrågasatta beslutet skjuts upp.
2. Tullmyndigheterna ska dock helt eller delvis skjuta upp genomförandet av ett sådant beslut, om de har goda skäl att anta att det ifrågasatta beslutet är oförenligt med tullagstiftningen eller om det är fara att den person som har överklagat kan vållas irreparabel skada.
3. I de fall som avses i punkt 2, om det ifrågasatta beslutet innebär att import- eller exporttullar ska betalas, ska uppskjutandet av beslutet förutsätta att det ställs en garanti, såvida det inte på grundval av en dokumenterad bedömning fastställs att en sådan garanti sannolikt skulle åsamka gäldenären allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter.
Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av första stycket i denna punkt.
Avsnitt 7
Kontroll av varor
Artikel 25
Tullkontroller
1. Tullmyndigheterna får genomföra alla de tullkontroller som de anser nödvändiga.
Tullkontrollerna kan särskilt bestå i att undersöka varor, utföra provtagning, kontrollera uppgifter i deklarationer, kontrollera att dokument finns och är äkta, granska ekonomiska aktörers räkenskaper och annan bokföring eller undersöka transportmedel, bagage och andra varor som personer för med sig eller bär på sig samt utföra officiella undersökningar och andra liknande handlingar.
2. Andra tullkontroller än slumpvisa kontroller ska främst baseras på riskanalys som görs med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik i syfte att, på grundval av kriterier som utarbetats på nationell nivå, gemenskapsnivå och, i förekommande fall, internationell nivå, identifiera och bedöma risker och utarbeta nödvändiga motåtgärder.
Medlemsstaterna ska i samarbete med kommissionen utveckla, underhålla och använda en gemensam ram för riskhantering som grundar sig på utbyte av riskinformation och riskanalys mellan tullförvaltningar och genom vilken det bl.a. fastställs gemensamma kriterier för riskbedömning, kontrollåtgärder och prioriterade kontrollområden.
Kontroller som grundar sig på sådan information och sådana kriterier ska utföras utan att det påverkar andra kontroller som utförs i enlighet med punkterna 1 och 2 eller med andra gällande bestämmelser.
3. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2 i denna artikel ska kommissionen i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta genomförandeåtgärder rörande följande:
a)
Gemensam ram för riskhantering.
b)
Gemensamma kriterier och prioriterade kontrollområden.
c)
Vilken riskinformation och riskanalys som ska utbytas mellan tullförvaltningarna.
Artikel 26
Samarbete mellan myndigheter
1. Om andra kontroller än tullkontroller ska genomföras av andra behöriga myndigheter än tullmyndigheterna i fråga om samma varor, ska tullmyndigheterna i nära samarbete med dessa andra myndigheter, anstränga sig för att få dessa kontroller utförda om möjligt vid samma tidpunkt och på samma plats som tullkontrollerna (”one-stop-shop”), varvid tullmyndigheterna ska ha den samordnande rollen för att uppnå detta.
2. Inom ramen för de kontroller som avses i detta avsnitt och om det är nödvändigt för att minimera risker och bekämpa bedrägerier, får tullmyndigheterna och andra behöriga myndigheter med varandra och med kommissionen utbyta uppgifter som mottas om införsel, utförsel, transitering, flyttning, lagring och användning för särskilda ändamål av varor, inbegripet posttrafik, som befordras mellan gemenskapens tullområde och andra territorier, om förekomst och rörelse inom tullterritoriet av icke-gemenskapsvaror och varor som omfattas av förfarandet för användning för särskilda ändamål samt om resultaten av eventuella kontroller. Tullmyndigheterna och kommissionen får också utbyta sådana uppgifter med varandra i syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning av gemenskapens tullagstiftning.
Artikel 27
Kontroll efter frigörande
Tullmyndigheterna får, efter det att de frigjort varorna och för att försäkra sig om att uppgifterna i den summariska deklarationen eller tulldeklarationen är riktiga, kontrollera de dokument och uppgifter som avser transaktionerna för varorna eller de tidigare eller efterföljande kommersiella transaktioner som berör varorna. Tullmyndigheterna får också undersöka dessa varor och/eller ta prover av varorna om det fortfarande är möjligt för dem att göra detta.
Denna kontroll får genomföras på plats hos innehavaren av varorna eller dennes företrädare eller hos varje annan person som av yrkesmässiga skäl är direkt eller indirekt inblandad i dessa transaktioner eller hos varje annan person som innehar dessa dokument och uppgifter i kommersiellt syfte.
Artikel 28
Flygningar och sjöförbindelser inom gemenskapen
1. Tullkontroller eller tullformaliteter ska utföras för handbagage och lastrumsbagage som tillhör personer som antingen reser med flyg inom gemenskapen eller reser med fartyg inom gemenskapen, endast då tullagstiftningen föreskriver sådana kontroller eller formaliteter.
2. Punkt 1 ska tillämpas utan att någondera av följande åsidosätts:
a)
Säkerhets- och skyddskontroller.
b)
Kontroller med anledning av förbud eller restriktioner.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser för tillämpning av denna artikel och fastställa de fall och villkor där tullkontrollerna och formaliteterna kan tillämpas på följande:
a)
Handbagage och lastrumsbagage för personer som
i)
reser med flyg som kommer från en flygplats utanför gemenskapen och som efter en mellanlandning på en flygplats i gemenskapen fortsätter till en annan flygplats i gemenskapen,
ii)
reser med flyg som mellanlandar på en flygplats i gemenskapen innan de fortsätter till en flygplats utanför gemenskapen,
iii)
använder en sjöfartsservice som tillhandahålles av samma fartyg och som innehåller flera etapper med avresa, uppehåll eller slutdestination i hamnar utanför gemenskapen,
iv)
är ombord på en fritidsbåt och ett turist- eller affärsflygplan.
b)
Handbagage och lastrumsbagage som
i)
anländer till en flygplats i gemenskapen ombord på ett flygplan som kommer från en flygplats utanför gemenskapen och på denna flygplats flyttas över till ett annat flygplan som flyger vidare inom gemenskapen,
ii)
lastas vid en flygplats i gemenskapen på ett flygplan som flyger inom gemenskapen för transferering vid en annan flygplats inom gemenskapen till ett flygplan vars destination är en flygplats utanför gemenskapen.
Avsnitt 8
Bevarande av dokument och andra uppgifter; avgifter och kostnader
Artikel 29
Bevarande av dokument och andra uppgifter
1. Den berörda personen ska för tullkontrolländamål bevara de dokument och uppgifter som avses i artikel 9.1 under minst tre kalenderår, med alla medel som är tillgängliga för och godkända av tullmyndigheterna.
För varor som övergår till fri omsättning under andra omständigheter än dem som avses i tredje stycket eller varor som deklareras för export ska tiden löpa från utgången av det år under vilket tulldeklarationen för övergång till fri omsättning eller exportdeklarationen godtas.
För varor som övergår till fri omsättning tullfritt eller till nedsatt importtullsats på grund av deras användning för särskilda ändamål ska tiden löpa från utgången av det år under vilket varorna upphör att vara föremål för tullövervakning.
För varor som hänförs till ett annat tullförfarande ska tiden löpa från utgången av det år under vilket tullförfarandet i fråga upphör.
2. Om en tullkontroll beträffande en tullskuld visar att bokföringsposten i fråga måste rättas och om den berörda personen har underrättats om detta, ska dokumenten och uppgifterna, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 68.4, bevaras tre år efter utgången av den tid som fastställs i punkt 1 i denna artikel.
Om ett överklagande har ingivits eller om ett domstolsförfarande har inletts, ska dokumenten och uppgifterna bevaras under den tid som föreskrivs i punkt 1 eller tills överklagandeförfarandet eller domstolsförfarandet har slutförts, beroende på vilket som infaller senare.
Artikel 30
Avgifter och kostnader
1. Tullmyndigheterna får inte ta ut avgifter för tullkontroller eller annan tillämpning av tullagstiftningen som äger rum under de behöriga tullkontorens officiella öppettider.
Tullmyndigheterna får emellertid ta ut avgifter eller ersättning för särskilda tjänster, särskilt följande:
a)
Tullpersonals närvaro, på begäran, under annan tid än officiell kontorstid eller på annan plats än i tullens lokaler.
b)
Analyser eller expertutlåtanden avseende varor samt postavgifter för att återlämna varor till en sökande, särskilt när det är fråga om beslut som fattas enligt artikel 20 eller tillhandahållande av uppgifter enligt artikel 8.1.
c)
Undersökning eller provtagning av varor för kontrolländamål eller förstöring av varor, om andra kostnader än kostnader för att ta tullpersonal i anspråk uppstår.
d)
Exceptionella kontrollåtgärder som är nödvändiga till följd av varornas beskaffenhet eller en potentiell risk.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer åtgärder för genomförande av punkt 1 andra stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll som avses i artikel 184.4.
KAPITEL 3
Valutaomräkning och tidsfrister
Artikel 31
Valutaomräkning
1. De behöriga myndigheterna ska offentliggöra och/eller göra tillgänglig på Internet den växelkurs som ska tillämpas när en valutaomräkning krävs i ett av följande två fall:
a)
Faktorer som används för att fastställa varors tullvärde uttrycks i en annan valuta än den som används i den medlemsstat där tullvärdet fastställs.
b)
Ett motvärde i nationell valuta till euro behövs i syfte att fastställa varors klassificering enligt tulltaxan och beloppet av import- och exporttull inklusive värdetrösklar i den gemensamma tulltaxan.
2. För valutaomräkning som krävs av andra orsaker än de som avses i punkt 1 ska det inom ramen för tillämpning av tullagstiftningen användas ett motvärde i nationell valuta till euro som ska fastställas minst en gång per år.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om genomförande av denna artikel.
Artikel 32
Tidsfrister
1. Om en tid, dag eller tidsfrist är fastställd i tullagstiftningen, får denna tid inte förlängas eller förkortas och denna dag eller tidsfrist får inte skjutas upp eller tidigareläggas såvida inte detta särskilt föreskrivs i de berörda bestämmelserna.
2. De regler som är tillämpliga på tider, dagar eller tidsfrister enligt rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister (10) ska tillämpas utom när det finns andra särskilda bestämmelser om detta i gemenskapens tullagstiftning.
AVDELNING II
FAKTORER SOM SKA LÄGGAS TILL GRUND FÖR TILLÄMPNINGEN AV IMPORT- ELLER EXPORTTULLAR OCH ANDRA ÅTGÄRDER BETRÄFFANDE VARUHANDEL
KAPITEL 1
Gemensamma tulltaxan och varors klassificering enligt tulltaxan
Artikel 33
Gemensamma tulltaxan
1. Import- och exporttullar som ska betalas ska grunda sig på Gemensamma tulltaxan.
Andra åtgärder som föreskrivs i gemenskapsbestämmelser på särskilda områden som rör varuhandeln ska i förekommande fall tillämpas enligt varornas klassificering enligt tulltaxan.
2. Gemensamma tulltaxan ska omfatta följande:
a)
Den kombinerade nomenklaturen för varor enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (11).
b)
Varje annan nomenklatur som helt eller delvis bygger på den kombinerade nomenklaturen eller som lägger ytterligare underuppdelningar till denna och som har upprättats genom gemenskapsbestämmelser på särskilda områden med tanke på tillämpningen av tulltaxeåtgärder som rör varuhandeln.
c)
Avtalsenliga eller normala autonoma tullar som ska tillämpas på varor som omfattas av den kombinerade nomenklaturen.
d)
Bestämmelser om förmånstull som anges i avtal som gemenskapen har ingått med vissa länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde eller med grupper av sådana länder eller territorier.
e)
Bestämmelser om förmånstull som antagits ensidigt av gemenskapen beträffande vissa länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde eller beträffande grupper av sådana länder eller territorier.
f)
Autonoma åtgärder som för vissa varor föreskriver en nedsättning av tull eller tullfrihet vid import.
g)
Gynnsam tullbehandling som fastställts för vissa varor på grund av deras beskaffenhet eller användning för särskilda ändamål inom ramen för de åtgärder som avses i c-f eller h.
h)
Andra tulltaxebestämmelser som anges i jordbrukslagstiftning, handelslagstiftning eller annan gemenskapslagstiftning.
3. Om de berörda varorna uppfyller villkoren i bestämmelserna enligt punkt 2 d-g, ska bestämmelserna i de leden på deklarantens begäran gälla i stället för dem som avses i punkt 2 c. En ansökan om detta får inges i efterhand, under förutsättning att tillämpliga tidsfrister och villkor enligt den berörda bestämmelsen eller kodexen efterlevs.
4. Om en tillämpning av de bestämmelser som avses i punkt 2 d-g eller befrielse från de bestämmelser som avses i punkt 2 h är begränsad till en viss import- eller exportvolym, ska, i fråga om tullkvoter, tillämpningen eller befrielsen upphöra så snart som den fastställda import- eller exportvolymen uppnås.
I fråga om tulltak ska tillämpningen upphöra genom en gemenskapsrättsakt.
5. Kommissionen ska i enlighet med det förvaltningsförfarande som avses i artikel 184.3 anta åtgärder för genomförandet av punkterna 1 och 4 i denna artikel.
Artikel 34
Varors klassificering enligt tulltaxan
1. Vid tillämpning av Gemensamma tulltaxan ska ”klassificering enligt tulltaxan” av varor innebära att man fastställer enligt vilket undernummer eller enligt vilken ytterligare underuppdelning av den kombinerade nomenklaturen dessa varor ska klassificeras.
2. Vid tillämpning av icke-tariffära åtgärder ska ”klassificering enligt tulltaxan” av varor innebära att man fastställer enligt vilket undernummer eller enligt vilken ytterligare underuppdelning av den kombinerade nomenklaturen, eller av varje annan nomenklatur som har upprättats genom gemenskapsbestämmelser och som helt eller delvis grundar sig på den kombinerade nomenklaturen eller lägger ytterligare underuppdelningar till denna, dessa varor ska klassificeras.
3. Det undernummer eller den ytterligare underuppdelning som fastställs enligt punkterna 1 och 2 ska användas för tillämpningen av åtgärder som är knutna till det undernumret.
KAPITEL 2
Varors ursprung
Avsnitt 1
Icke-förmånsberättigande ursprung
Artikel 35
Räckvidd
I artiklarna 36, 37 och 38 fastställs regler för att bestämma icke-förmånsberättigande ursprung för varor vid tillämpning av följande:
a)
Gemensamma tulltaxan, med undantag av de åtgärder som avses i artikel 33.2 d och e.
b)
Andra åtgärder än tulltaxeåtgärder, som fastställs genom gemenskapsbestämmelser på särskilda områden som rör varuhandeln.
c)
Andra gemenskapsåtgärder som rör varors ursprung.
Artikel 36
Förvärv av ursprung
1. Varor som är helt framställda i ett enda land eller territorium ska anses ha sitt ursprung i det landet eller territoriet.
2. Varor vars tillverkning skett inom mer än ett land eller territorium ska anses ha sitt ursprung i det land eller territorium där de genomgick den sista väsentliga bearbetningen.
Artikel 37
Ursprungsbevis
1. Om ursprung har angivits i tulldeklarationen i enlighet med tullagstiftningen, får tullmyndigheterna begära att deklaranten styrker varornas ursprung.
2. Om bevisning för varors ursprung uppvisas i enlighet med tullagstiftningen eller annan gemenskapslagstiftning på särskilda områden, får tullmyndigheterna i fall av rimliga tvivel begära ytterligare bevisning som är nödvändig för att säkerställa att ursprungsbeteckningen överensstämmer med reglerna i tillämplig gemenskapslagstiftning.
3. Ett dokument som styrker ursprung får utfärdas i gemenskapen, när detta krävs för handeln.
Artikel 38
Genomförandeåtgärder
Kommissionen ska i enlighet med det förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av artiklarna 36 och 37.
Avsnitt 2
Förmånsberättigande ursprung
Artikel 39
Förmånsberättigande ursprung för varor
1. För att varor ska kunna omfattas av de åtgärder som avses i artikel 33.2 d eller e eller av icke-tariffära förmånsåtgärder ska de uppfylla de regler om förmånsberättigande ursprung som avses i punkterna 2-5 i denna artikel.
2. För varor som omfattas av förmånsåtgärder enligt avtal som gemenskapen har ingått med vissa länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde eller med grupper av sådana länder eller territorier ska regler om förmånsberättigande ursprung fastställas i dessa avtal.
3. För varor som omfattas av förmånsåtgärder som antagits ensidigt av gemenskapen beträffande vissa länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde eller beträffande grupper av sådana länder eller territorier, andra än de varor som avses i punkt 5, ska kommissionen i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta regler om förmånsberättigande ursprung.
4. För varor som omfattas av förmånsåtgärder för handel mellan gemenskapens tullområde och Ceuta och Melilla och som anges i protokoll nr 2 till 1985 års anslutningsakt, ska regler om förmånsberättigande ursprung antas i enlighet med artikel 9 i det protokollet.
5. För varor som omfattas av förmånsåtgärder i enlighet med förmånsordningar för utomeuropeiska länder och territorier som är associerade med gemenskapen ska regler om förmånsberättigande ursprung antas i enlighet med artikel 187 i fördraget.
6. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta de åtgärder som krävs för att genomföra de regler som avses i punkterna 2-5 i denna artikel.
KAPITEL 3
Varors värde för tulländamål
Artikel 40
Tillämpningsområde
Varors tullvärde ska för tillämpningen av Gemensamma tulltaxan och icke-tariffära åtgärder som fastställs i gemenskapsbestämmelser på särskilda områden som rör varuhandeln fastställas i enlighet med artiklarna 41-43.
Artikel 41
Fastställande av tullvärde grundat på transaktionsvärde
1. Det grundläggande värdet för tullvärdet av varor ska vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt betalats eller ska betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, vid behov justerat enligt bestämmelser som antas i enlighet med artikel 43.
2. Det pris som faktiskt betalats eller ska betalas ska utgöras av hela den betalning som gjorts eller ska göras av köparen till säljaren eller av köparen till en tredje part eller till förmån för säljaren för de importerade varorna och inkluderar alla betalningar som gjorts eller ska göras som ett villkor för försäljningen av den importerade varan.
3. Transaktionsvärdet ska tillämpas på följande villkor:
a)
Att köparen fritt får förfoga över eller använda varorna utan andra inskränkningar än någon av följande inskränkningar:
i)
restriktioner som införs eller krävs enligt lag eller av de offentliga myndigheterna i gemenskapen,
ii)
begränsningar av det geografiska område inom vilket varorna får återförsäljas,
iii)
restriktioner som inte avsevärt påverkar varornas tullvärde.
b)
Att försäljningen eller priset inte är beroende av något villkor eller någon ersättning som inte kan åsättas ett bestämt värde med avseende på de varor som ska värderas.
c)
Att förtjänsten från en av köparen genomförd återförsäljning eller användning eller ett av köparen genomfört annat förfogande över varorna inte till någon del direkt eller indirekt tillfaller säljaren, om inte en lämplig justering kan göras enligt bestämmelser som antas i enlighet med artikel 43.
d)
Att köparen och säljaren inte är varandra närstående eller att förhållandet dem emellan inte påverkar priset.
Artikel 42
Metoder som ska användas i andra hand för fastställande av tullvärde
1. Om tullvärdet av varor inte kan fastställas enligt artikel 41, ska det fastställas genom att punkt 2 a, b, c och d i denna artikel genomgås i ordningsföljd fram till och med det första led enligt vilket tullvärdet av varor kan fastställas.
Punkterna c och d får, på begäran av deklaranten, tillämpas i omvänd ordning.
2. Det tullvärde som fastställs enligt punkt 1 ska motsvara följande:
a)
Transaktionsvärdet av identiska varor som sålts för export till gemenskapens tullområde och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som ska värderas.
b)
Transaktionsvärdet av liknande varor som sålts för export till gemenskapens tullområde och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som ska värderas.
c)
Ett värde som grundas på det pris per enhet till vilket de importerade varorna eller identiska eller liknande importerade varor säljs inom gemenskapens tullområde i den största sammanlagda kvantiteten till personer som inte är säljarna närstående.
d)
Det beräknade värdet.
3. Om tullvärdet inte kan fastställas enligt punkt 1, ska det fastställas på grundval av tillgängliga uppgifter i gemenskapens tullområde genom användning av rimliga metoder som är förenliga med principerna och de allmänna bestämmelserna i följande texter:
a)
Avtalet om tillämpning av artikel VII i allmänna tull- och handelsavtalet.
b)
Artikel VII i allmänna tull- och handelsavtalet.
c)
Detta kapitel.
Artikel 43
Genomförandeåtgärder
Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om följande:
a)
Vilka kostnadsposter som vid fastställandet av tullvärdet ska läggas till eller får dras av från det pris som faktiskt betalats eller ska betalas, eller som kan uteslutas.
b)
Kostnadsposter som ska användas för att bestämma det beräknade värdet.
c)
Metod att fastställa tullvärdet i särskilda fall och med avseende på varor för vilka en tullskuld har uppkommit efter användningen av det särskilda förfarandet.
d)
Varje nödvändigt ytterligare villkor, bestämmelser eller regler som är nödvändiga för tillämpning av artiklarna 41 och 42.
AVDELNING III
TULLSKULD OCH GARANTIER
KAPITEL 1
Uppkomst av en tullskuld
Avsnitt 1
Tullskuld vid import
Artikel 44
Övergång till fri omsättning och tillfällig införsel
1. En tullskuld vid import ska uppkomma genom att icke-gemenskapsvaror som belagts med importtullar hänförs till något av följande tullförfaranden:
a)
Övergång till fri omsättning, inbegripet bestämmelserna om varor med särskilt användningsområde.
b)
Tillfällig införsel med partiell befrielse från importtullar.
2. Tullskulden ska uppkomma vid den tidpunkt då tulldeklarationen godtas.
3. Deklaranten ska vara gäldenär. Vid indirekt ombudskap ska också den person för vars räkning tulldeklarationen görs vara gäldenär.
Om en tulldeklaration för ett av de förfaranden som anges i punkt 1 upprättas på grundval av uppgifter som leder till att importtullar helt eller delvis inte tas ut, ska den person som har lämnat de för deklarationen nödvändiga uppgifterna och som visste eller som rimligen borde ha vetat att dessa uppgifter var felaktiga också vara gäldenär.
Artikel 45
Särskilda bestämmelser för icke-ursprungsvaror
1. Om ett förbud mot restitution av importtull eller tullfrihet vid import gäller för icke-ursprungsvaror som använts vid tillverkningen av produkter för vilka ett ursprungsintyg utfärdats eller upprättats inom ramen för en förmånsordning mellan gemenskapen och vissa länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde eller med grupper av sådana länder eller territorier, ska en tullskuld vid import uppkomma för dessa icke-ursprungsvaror, genom godtagande av en anmälan om återexport för de berörda produkterna.
2. När en tullskuld uppkommer enligt punkt 1, ska beloppet av den importtull som motsvarar denna skuld fastställas på samma villkor som när en tullskuld uppkommer till följd av ett godtagande samma dag av en tulldeklaration för övergång till fri omsättning av icke-ursprungsvaror som använts vid tillverkning av de berörda produkterna vilken inges i syfte att slutföra ett förfarande för aktiv förädling.
3. Artikel 44.2 och 44.3 ska gälla i tillämpliga delar. I fråga om sådana icke-gemenskapsvaror som avses i artikel 179 ska emellertid den person som inger anmälan om återexport vara gäldenär. Vid indirekt ombudskap ska den person för vars räkning anmälan inges också vara gäldenär.
Artikel 46
Tullskuld som uppkommer genom bristande efterlevnad
1. För varor som är underkastade importtull ska en tullskuld vid import uppkomma genom bristande efterlevnad av något av följande:
a)
En skyldighet enligt tullagstiftningen som rör införsel av icke-gemenskapsvaror i gemenskapens tullområde, undandragande från tullövervakning eller befordran, bearbetning, lagring, tillfällig införsel eller bortskaffande av sådana varor inom det området.
b)
En skyldighet enligt tullagstiftningen som rör användning för särskilda ändamål av varor inom gemenskapens tullområde.
c)
Ett villkor som rör hänförande av icke-gemenskapsvaror till ett tullförfarande eller beviljande av tullfrihet eller nedsatt importtullsats på grund av varornas användning för särskilda ändamål.
2. Tullskulden ska anses uppkomma vid någon av följande tidpunkter:
a)
Den tidpunkt då den skyldighet som, genom att den inte uppfylls, ger upphov till tullskulden inte uppfylls eller inte längre är uppfylld.
b)
Den tidpunkt då en tulldeklaration godtas genom vilken varorna hänförs till ett tullförfarande, om det i efterhand fastställs att ett av villkoren för hänförande av varorna till det förfarandet eller för beviljande av tullfrihet eller nedsatt importtullsats på grund av varornas användning för särskilda ändamål i själva verket inte var uppfyllt.
3. I de fall som avses i punkterna 1 a och 1 b ska någon av följande personer vara gäldenär:
a)
Varje person som var skyldig att fullgöra de berörda skyldigheterna.
b)
Varje person som var medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att en skyldighet enligt tullagstiftningen inte var fullgjord och som agerat för den persons räkning som var skyldig att fullgöra skyldigheten eller som medverkat i den handling som ledde till att skyldigheten inte fullgjordes.
c)
Varje person som förvärvat eller tagit hand om varorna i fråga och som vid förvärvet eller mottagandet av varorna var medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att en skyldighet enligt tullagstiftningen inte var fullgjord.
4. I de fall som avses i punkt 1 c ska gäldenären vara den person som är skyldig att uppfylla villkoren för att hänföra varorna till ett tullförfarande, eller för att deklarera de berörda varorna för det förfarandet eller för att tullfrihet eller nedsatt importtullsats på grund av varornas användning för särskilda ändamål ska beviljas.
Om en tulldeklaration för något av de förfaranden som avses i punkt 1 upprättas eller sådana uppgifter som krävs enligt tullagstiftningen beträffande villkoren för att hänföra varor till ett tullförfarande lämnas till tullmyndigheterna och detta leder till att importtullar helt eller delvis inte tas ut, ska också den person som lämnade de uppgifter som krävdes för att upprätta deklarationen och som visste eller rimligen borde ha vetat att dessa uppgifter var felaktiga vara gäldenär.
Artikel 47
Avdrag för redan betalt importtullbelopp
1. Om en tullskuld uppkommit i enlighet med artikel 46.1 för varor som övergått till fri omsättning till nedsatt importtullsats på grund av deras användning för särskilda ändamål, ska det importtullbelopp som betalades när varorna övergick till fri omsättning dras av från det importtullbelopp som motsvarar tullskulden.
Första stycket ska gälla i tillämpliga delar om en tullskuld uppkommit för skrot och avfall från förstöring av sådana varor.
2. Om en tullskuld uppkommit i enlighet med artikel 46.1 för varor som hänförts till ett förfarande för tillfällig införsel med partiell befrielse från importtullar, ska det importtullbelopp som betalats inom ramen för den partiella befrielsen dras av från den importtull som motsvarar tullskulden.
Avsnitt 2
Tullskuld vid export
Artikel 48
Export och passiv förädling
1. En tullskuld vid export ska uppkomma genom att exporttullpliktiga varor hänförs till förfaranden som avser export eller passiv förädling.
2. Tullskulden ska uppkomma vid den tidpunkt då tulldeklarationen godtas.
3. Deklaranten ska vara gäldenär. Vid indirekt ombudskap ska också den person för vars räkning tulldeklarationen görs vara gäldenär.
Om en tulldeklaration upprättas på grundval av uppgifter som leder till att exporttullar helt eller delvis inte tas ut, ska också den person som har lämnat de för deklarationen nödvändiga uppgifterna vara gäldenär, om den personen visste eller rimligen borde ha vetat att dessa uppgifter var felaktiga.
Artikel 49
Tullskuld som uppkommer genom bristande efterlevnad
1. För varor som är exporttullpliktiga ska en tullskuld vid export uppkomma genom bristande efterlevnad av något av följande:
a)
En skyldighet enligt tullagstiftningen som rör utförsel av varor.
b)
De villkor enligt vilka varorna tilläts lämna gemenskapens tullområde med fullständig eller partiell befrielse från exporttullar.
2. Tullskulden ska anses uppkomma vid någon av följande tidpunkter:
a)
Den tidpunkt då varorna faktiskt lämnar gemenskapens tullområde utan någon tulldeklaration.
b)
Den tidpunkt då varorna når en annan bestämmelse än den för vilken de tilläts lämna gemenskapens tullområde med fullständig eller partiell befrielse från exporttullar.
c)
Om tullmyndigheterna inte kan fastställa den tidpunkt som avses i b, den tidpunkt då tidsfristen för att uppvisa bevisning för att villkoren för sådan befrielse är uppfyllda löper ut.
3. I de fall som avses i punkt 1 a ska någon av följande personer vara gäldenär:
a)
Varje person som var skyldig att fullgöra den berörda skyldigheten.
b)
Varje person som var medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att skyldigheten i fråga inte var fullgjord och som agerat för den persons räkning som var skyldig att fullgöra skyldigheten.
c)
Varje person som medverkade i den handling som ledde till att en skyldighet inte fullgjordes och som var medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att en tulldeklaration inte hade ingivits men borde ha ingivits.
4. Gäldenär ska i de fall som avses i punkt 1 b vara den person som är skyldig att fullgöra de villkor enligt vilka varorna tilläts lämna gemenskapens tullområde med fullständig eller partiell befrielse från exporttullar.
Avsnitt 3
Bestämmelser som gäller både tullskuld vid import och tullskuld vid export
Artikel 50
Förbud och restriktioner
1. En tullskuld vid import eller export ska uppkomma även om den gäller varor som är föremål för någon form av förbud eller restriktioner vid import eller export.
2. Emellertid ska ingen tullskuld uppkomma vid något av följande:
a)
Olaglig införsel i gemenskapens tullområde av falsk valuta.
b)
Införsel på gemenskapens tullområde av annan narkotika och andra psykotropa ämnen än den narkotika och de psykotropa ämnen som noggrant övervakas av de behöriga myndigheterna i syfte att användas för medicinska och vetenskapliga ändamål.
3. Vid tillämpning av påföljder för tullöverträdelser ska en tullskuld dock anses ha uppkommit om tullar eller förekomst av en tullskuld enligt en medlemsstats lagstiftning utgör grund för att fastställa påföljder.
Artikel 51
Flera gäldenärer
Om flera personer är gäldenärer för det import- eller exporttullbelopp som motsvarar en och samma tullskuld ska de solidariskt ansvara för hela denna skuld.
Artikel 52
Allmänna regler för beräkning av import- eller exporttullbelopp
1. Beloppet av import- eller exporttull ska fastställas på grundval av de regler för beräkning av tull som var tillämpliga på de berörda varorna vid den tidpunkt då tullskulden för dem uppkom.
2. Om det inte är möjligt att exakt fastställa den tidpunkt då tullskulden uppkom, ska denna tidpunkt anses vara den tidpunkt då tullmyndigheterna drar slutsatsen att varorna befinner sig i en situation som gör att en tullskuld har uppkommit.
Om de uppgifter som är tillgängliga för tullmyndigheterna gör det möjligt för dem att fastställa att tullskulden uppkom före den tidpunkt då de drog denna slutsats, ska emellertid tullskulden anses ha uppkommit vid den tidigaste tidpunkt då en sådan situation kan konstateras ha förelegat.
Artikel 53
Särskilda regler för beräkning av importtullbelopp
1. Om kostnader för lagring eller vanliga former av hantering har uppstått i gemenskapens tullområde för varor som hänförts till ett tullförfarande, ska dessa kostnader eller ökningen av varornas värde inte beaktas vid beräkningen av beloppet av importtull om deklaranten lämnar tillfredsställande bevisning för dessa kostnader.
Vid beräkningen av importtullbeloppet ska emellertid hänsyn tas till tullvärde, kvantitet, beskaffenhet och ursprung för de icke-gemenskapsvaror som använts i verksamheten.
2. Om klassificeringen enligt tulltaxan av varor som hänförts till ett tullförfarande ändras som ett resultat av vanliga former av hantering inom gemenskapens tullområde, ska på begäran av deklaranten den ursprungliga klassificeringen enligt tulltaxan av de varor som hänförts till förfarandet tillämpas.
3. Om en tullskuld uppkommer för förädlade produkter som framställts enligt förfarandet för aktiv förädling, ska det importtullbelopp som motsvarar denna skuld på begäran av deklaranten fastställas på grundval av klassificeringen enligt tulltaxan av tullvärdet för, kvantiteten av, beskaffenheten hos och ursprunget för de varor som hänfördes till förfarandet för aktiv förädling när tulldeklarationen för dessa varor godtogs.
4. Om det i tullagstiftning föreskrivs gynnsam tullbehandling för varor, befrielse från import- eller exporttullar eller fullständig eller partiell tullfrihet vid import eller export, i enlighet med artikel 33.2 d-g, artiklarna 130-133, artiklarna 171-174 eller enligt rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse (12), ska denna gynnsamma tullbehandling, befrielse eller tullfrihet också tillämpas när en tullskuld uppkommer enligt artikel 46 eller 49 i denna förordning, förutsatt att den underlåtenhet som medförde att tullskulden uppkom inte var uppsåtlig.
Artikel 54
Genomförandeåtgärder
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
regler för beräkning av beloppen av de import- eller exporttullar som ska tillämpas på varor,
b)
ytterligare särskilda regler för särskilda förfaranden,
c)
undantag från artiklarna 52 och 53, särskilt för att undvika att de tullbestämmelser som avses i artikel 33.2 h kringgås,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 55
Plats för uppkomst av tullskuld
1. En tullskuld ska anses uppkomma på den plats där den tulldeklaration eller anmälan om återexport som avses i artiklarna 44, 45 och 48 inges eller där den kompletterade deklaration som avses i artikel 110.3 ska inges.
I alla andra fall ska platsen för uppkomst av tullskuld vara den plats där de omständigheter uppstår som förorsakar skulden.
Om det inte är möjligt att fastställa den platsen, ska tullskulden anses ha uppkommit på den plats där tullmyndigheterna drar slutsatsen att varorna befinner sig i en situation som gör att en tullskuld har uppkommit.
2. Om varorna har hänförts till ett tullförfarande som inte har avslutats, och om platsen inte kan fastställas inom en viss tidsperiod genom tillämpning av punkt 1 andra eller tredje stycket, ska tullskulden anses ha uppkommit på den plats där varorna hänfördes till det berörda förfarandet eller infördes i gemenskapens tullområde enligt det förfarandet.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer den tidsperiod som avses i första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
3. Om de uppgifter som är tillgängliga för tullmyndigheterna gör det möjligt för dem att fastställa att tullskulden kan ha uppkommit på flera platser, ska tullskulden anses ha uppkommit på den plats där den först uppkom.
4. Om en tullmyndighet fastställer att en tullskuld har uppkommit enligt artikel 46 eller artikel 49 i en annan medlemsstat och det import- eller exporttullbelopp som motsvarar denna skuld är lägre än 10 000 EUR, ska tullskulden anses ha uppkommit i den medlemsstat där fastställandet gjordes.
KAPITEL 2
Garanti för en potentiell eller befintlig tullskuld
Artikel 56
Allmänna bestämmelser
1. Detta kapitel ska gälla garantier för både tullskulder som har uppkommit och tullskulder som kan uppkomma, om inget annat föreskrivs.
2. Tullmyndigheterna får kräva att säkerhet ska ställas för att säkra betalning av det import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld. När de tillämpliga bestämmelserna så föreskriver, får den erforderliga garantin också omfatta andra avgifter som är föreskrivna i andra gällande tillämpliga bestämmelser.
3. När tullmyndigheterna kräver att en garanti ställs ska den krävas av gäldenären eller den person som kan komma att bli gäldenär. De får även medge att garantin ställs av en annan person än den person från vilken den avkrävs.
4. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 64 ska tullmyndigheterna kräva endast en garanti för bestämda varor eller en bestämd deklaration.
En garanti som ställs för en bestämd deklaration ska gälla för det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden och andra avgifter för alla de varor som omfattas av eller frigörs på grundval av den deklarationen, oavsett om deklarationen är korrekt eller inte.
Om garantin inte har frigjorts får den, inom det säkrade beloppet, också användas för betalning av import- eller exporttullbelopp och andra avgifter som ska betalas efter en kontroll efter frigörandet av dessa varor.
5. På begäran av den person som avses i punkt 3 får tullmyndigheterna i enlighet med artikel 62.1 och 62.2 ge tillstånd till att en samlad garanti ställs för att täcka det import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld för två eller flera transaktioner, deklarationer eller tullförfaranden.
6. Garanti ska inte krävas av stater, regionala och lokala myndigheter eller andra offentligrättsliga organ i fråga om verksamheter som de bedriver i egenskap av offentliga myndigheter.
7. Tullmyndigheterna får frångå kravet på garanti när det import- eller exporttullbelopp för vilket garanti ska ställas inte överstiger det statistiska tröskelvärde för deklarationer som fastställts i enlighet med artikel 12 i rådets förordning (EG) nr 1172/95 av den 22 maj 1995 om statistik avseende gemenskapens och dess medlemsstaters varuhandel med icke-medlemsstater (13).
8. En garanti som godtagits eller godkänts av tullmyndigheterna ska gälla i hela gemenskapens tullområde för det ändamål för vilket den ställts.
9. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
-
villkoren för genomförandet av denna artikel,
-
i vilka fall, andra än de som fastställs i punkt 6 i denna artikel, ingen garanti ska krävas,
-
undantag från punkt 8 i denna artikel,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 57
Obligatorisk garanti
1. Om det är obligatoriskt att ställa en garanti och om inte annat följer av de regler som antas enligt punkt 3, ska tullmyndigheterna fastställa garantibeloppet till en nivå som motsvarar det exakta import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden och övriga avgifter, om detta belopp med säkerhet kan fastställas vid den tidpunkt då garantin krävs.
Om det inte är möjligt att fastställa det exakta beloppet, ska garantin fastställas till det högsta belopp som tullmyndigheterna uppskattar att det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden och övriga avgifter uppgår till eller kan komma att uppgå till.
2. Om en samlad garanti ställs för det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulder och övriga avgifter vars belopp varierar i storlek över tiden, ska, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 62, garantibeloppet fastställas till en sådan nivå att det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulderna och övriga avgifter alltid är täckta.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av punkt 1 i denna artikel.
Artikel 58
Valfri garanti
Om det är valfritt att ställa en garanti, ska tullmyndigheterna ändå kräva att en garanti ställs när de är osäkra på huruvida det import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld och övriga avgifter kommer att betalas inom föreskriven tid. Dessa myndigheter ska då fastställa garantibeloppet till en nivå som inte överstiger den nivå som avses i artikel 57.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer när en garanti är valfri ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 59
Ställande av en garanti
1. En garanti får ställas på något av följande sätt:
a)
I form av en kontant deposition eller något annat betalningsmedel som av tullmyndigheterna erkänns som likvärdigt med en kontant deposition, som görs i euro eller i valutan för den medlemsstat där garantin krävs.
b)
I form av ett åtagande från en borgensman.
c)
I någon annan form som ger likvärdig säkerhet för att det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden och andra avgifter kommer att betalas.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer formen av garanti enligt led c i första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
2. En garanti i form av en kontant deposition eller en betalning som bedöms vara likvärdig med en kontant deposition ska ställas enligt gällande bestämmelser i den medlemsstat där garantin krävs.
Artikel 60
Val av garanti
Den person som ska ställa en garanti får fritt välja mellan de former av garantier som fastställs i artikel 59.1.
Tullmyndigheterna får dock vägra att godta den valda formen av garanti, om den inte är förenlig med ett korrekt genomförande av det berörda tullförfarandet.
Tullmyndigheterna får kräva att den valda formen av garanti ska bibehållas under en bestämd tid.
Artikel 61
Borgensman
1. Borgensmannen enligt artikel 59.1 b ska vara en tredje person som är etablerad i gemenskapens tullområde. Borgensmannen ska godkännas av de tullmyndigheter som kräver en garanti, såvida borgensmannen inte utgörs av ett kreditinstitut, finansiellt institut eller försäkringsföretag med ackreditering i gemenskapen i enlighet med gällande gemenskapsbestämmelser.
2. Borgensmannen ska skriftligen åta sig att betala det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskuldbeloppet och de övriga avgifter för vilka en garanti ställs.
3. Tullmyndigheterna kan vägra att godkänna den föreslagna borgensmannen eller formen av garanti, om det inte förefaller säkert att borgensmannen eller garantin inom den föreskrivna tiden kan säkerställa betalning av det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden och övriga avgifter.
Artikel 62
Samlad säkerhet
1. Det tillstånd som avses i artikel 56.5 ska endast beviljas personer som uppfyller följande villkor:
a)
De är etablerade inom gemenskapens tullområde.
b)
De har uppfyllt tull- och skattemässiga krav.
c)
De använder sig regelbundet av de berörda tullförfarandena eller är för tullmyndigheterna kända som personer som har förmåga att fullgöra sina skyldigheter i fråga om dessa förfaranden.
2. I de fall där en samlad garanti ska ställas för tullskulder och övriga avgifter som kan uppkomma, får en ekonomisk aktör använda en samlad garanti till ett nedsatt belopp eller beviljas undantag från skyldigheten att ställa en garanti, förutsatt att åtminstone följande villkor är uppfyllda:
a)
Ett tillfredsställande system för affärsbokföring och, vid behov, bokföring av transporter, som möjliggör lämpliga tullkontroller.
b)
Erkänd solvens.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om förfarandet för beviljande av tillstånd enligt punkterna 1 och 2 i denna artikel.
Artikel 63
Ytterligare bestämmelser om användningen av garantier
1. I de fall där en tullskuld kan uppkomma inom ramen för särskilda förfaranden ska punkterna 2 och 3 gälla.
2. Ett undantag från skyldigheten att ställa en garanti som beviljats enligt artikel 62.2 ska inte gälla varor som anses innebära ökad risk för bedrägeri.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder om
a)
genomförande av punkt 2 i denna artikel,
b)
tillfälligt förbud mot att använda en samlad garanti till ett nedsatt belopp enligt artikel 62.2,
c)
tillfälligt förbud, som en undantagsåtgärd under särskilda omständigheter, mot att använda en samlad garanti för varor som fastställts vara föremål för bedrägeri i stor omfattning när en samlad garanti använts.
Artikel 64
Ytterligare garanti eller ersättningsgaranti
Om tullmyndigheterna fastställer att den ställda garantin inte säkerställer eller inte längre klart eller i tillräcklig omfattning säkerställer betalning inom föreskriven tid av det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden och andra avgifter, ska de kräva att någon av de personer som avses i artikel 56.3 efter eget val antingen ställer en ytterligare garanti eller ersätter den ursprungliga garantin med en ny garanti.
Artikel 65
Frisläppande av garantin
1. Tullmyndigheterna ska omedelbart frisläppa garantin, när tullskulden eller betalningsskyldighet avseende andra avgifter har upphört eller inte längre kan uppkomma.
2. När tullskulden eller betalningsskyldighet avseende andra avgifter delvis har upphört eller endast kan uppkomma i fråga om en del av det belopp för vilket en garanti har ställts, ska en motsvarande del av garantin frisläppas på begäran av den berörda personen, såvida inte det berörda beloppet gör en sådan åtgärd oberättigad.
3. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av denna artikel.
KAPITEL 3
Uppbörd och betalning av tull och återbetalning och eftergift av import- och exporttullbeloppet
Avsnitt 1
Fastställande av import- eller exporttullbeloppet, underrättelse om tullskuld och bokföring
Artikel 66
Fastställande av import- eller exporttullbeloppet
1. Det import- eller exporttullbelopp som ska betalas ska fastställas av de tullmyndigheter som är behöriga för den plats där tullskulden uppkommer eller anses ha uppkommit i enlighet med artikel 55, så snart som de har nödvändiga uppgifter.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 27 får tullmyndigheterna godta det av deklaranten fastställda import- eller exporttullbelopp som ska betalas.
Artikel 67
Underrättelse om tullskulden
1. Gäldenären ska underrättas om tullskulden på det sätt som anges på den plats där tullskulden har uppkommit eller anses ha uppkommit i enlighet med artikel 55.
Den underrättelse som avses i första stycket ska inte lämnas i följande situationer:
a)
När en provisorisk handelspolitisk åtgärd i form av en import- eller exporttull har införts i avvaktan på ett slutgiltigt fastställande av tullbeloppet.
b)
När import- eller exporttullbeloppet överstiger det som fastställts på grundval av ett beslut i enlighet med artikel 20.
c)
När det ursprungliga beslutet att inte underrätta gäldenären om tullskulden eller att underrätta gäldenären om ett lägre import- eller exporttullbelopp än det import- eller exportbelopp som ska betalas fattades på grundval av allmänna bestämmelser som senare förklarats ogiltiga genom domstolsbeslut.
d)
När tullmyndigheterna enligt tullagstiftningen är befriade från kravet på att underrätta gäldenärer om tullskulden.
Kommissionen ska i enlighet med det förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av andra stycket d.
2. När det import- eller exporttullbelopp som ska betalas är lika med det belopp som har tagits upp i tulldeklarationen ska tullmyndigheternas frigörande av varorna anses likvärdigt med underrättelse till gäldenären om tullskulden.
3. I de fall där punkt 2 i denna artikel inte är tillämplig ska gäldenären underrättas om tullskulden inom fjorton dagar från den dag då tullmyndigheterna är i stånd att fastställa det import- eller exporttullbelopp som ska betalas.
Artikel 68
Preskription av tullskulden
1. Ingen tullskuld ska meddelas gäldenären senare än tre år efter den dag då tullskulden uppkom.
2. När tullskulden har uppkommit på grund av en handling som när den utfördes skulle ha kunnat ge upphov till straffrättsliga förfaranden, ska den treårsperiod som avses i punkt 1 förlängas till tio år.
3. När ett överklagande inges enligt artikel 23 ska de perioder som avses i punkterna 1 och 2 i den här artikeln tills vidare upphöra att löpa från och med den dag då överklagandet inges och så länge som överklagandeförfarandet varar.
4. Om ansvaret för en tullskuld återinförs i enlighet med artikel 79.5 ska de perioder som avses i punkterna 1 och 2 i den här artikeln anses ha upphört att löpa från och med den dag då ansökan om återbetalning eller eftergift lämnats in i enlighet med artikel 84 och fram till och med det att ett beslut om återbetalning eller eftergift fattas.
Artikel 69
Bokföring
1. De tullmyndigheter som avses i artikel 66 ska, i enlighet med den nationella lagstiftningen, i sin bokföring införa de import- eller exporttullbelopp som ska betalas enligt vad som fastställs i enlighet med den artikeln.
Första stycket ska inte gälla sådana fall som avses i artikel 67.1 andra stycket.
Tullmyndigheterna behöver inte bokföra sådana import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld som gäldenären i enlighet med artikel 68 inte längre kan underrättas om.
2. Medlemsstaterna ska fastställa de praktiska förfarandena för bokföring av import- eller exporttullbeloppen. Dessa förfaranden får vara olika beroende på tullmyndigheternas förvissning om huruvida beloppen kommer att betalas eller inte med hänsyn till omständigheterna då tullskulden uppkom.
Artikel 70
Tidpunkt för bokföring
1. Om en tullskuld uppkommer till följd av att en tulldeklaration av varor för ett annat tullförfarande än tillfällig införsel med partiell befrielse från importtullar godtas eller till följd av någon annan åtgärd med samma rättsliga verkan, ska tullmyndigheterna bokföra det import- eller exporttullbelopp som ska betalas inom fjorton dagar efter det att varorna frigjorts.
Om en garanti har ställts får dock hela import- eller exporttullbeloppet för alla varor som frigörs till en och samma person under en tid som fastställs av tullmyndigheterna och som inte får överstiga 31 dagar tas upp som en enda bokföringspost vid slutet av perioden. Sådan bokföring ska ske inom fjorton dagar efter periodens utgång.
2. Om varor får frigöras på vissa villkor som reglerar antingen fastställande eller uttag av det import- eller exporttullbelopp som ska betalas, ska bokföringen äga rum inom fjorton dagar efter den dag då det import- eller exporttullbelopp som ska betalas eller skyldigheten att betala denna tull fastställs.
Om tullskulden avser en provisorisk handelspolitisk åtgärd i form av en tull ska dock det import- eller exporttullbelopp som ska betalas bokföras inom två månader efter den dag då den förordning genom vilken den slutgiltiga handelspolitiska åtgärden fastställs offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
3. Om en tullskuld uppkommer under omständigheter som inte omfattas av punkt 1 ska det import- eller exporttullbelopp som ska betalas bokföras inom fjorton dagar från och med den dag då tullmyndigheterna är i stånd att fastställa import- eller exporttullbeloppet i fråga och fatta ett beslut.
4. Punkt 3 ska gälla i tillämpliga delar i fråga om det import- eller exporttullbelopp som ska uppbäras eller som återstår att uppbära om det import- eller exporttullbelopp som ska betalas inte har bokförts i enlighet med punkterna 1, 2 och 3 eller har fastställts och bokförts till ett lägre belopp än det som ska betalas.
5. De tidsfrister för bokföring som avses i punkterna 1, 2 och 3 ska inte gälla vid oförutsebara omständigheter eller i fall av force majeure.
Artikel 71
Genomförandeåtgärder
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer bokföringsregler ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 2
Betalning av import- eller exporttullbeloppet
Artikel 72
Allmänna tidsfrister för betalning och övervakning av tidsfristen för betalning
1. Import- eller exporttullbelopp motsvarande en tullskuld som gäldenären underrättats om i enlighet med artikel 67 ska betalas av denne inom den tid som föreskrivs av tullmyndigheterna.
Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 24.2 ska tidsfristen inte överskrida tio dagar från och med det att gäldenären underrättats om tullskulden. Vid sammanföring av flera bokföringsposter enligt artikel 70.1 andra stycket ska tidsfristen fastställas så, att gäldenären inte erhåller längre tidsfrist för betalningen än om denne hade beviljats anstånd med betalningen enligt artikel 74.
Tullmyndigheterna får bevilja en förlängning av tidsfristen på begäran av gäldenären, om det import- eller exporttullbelopp som ska betalas har fastställts vid en kontroll efter frigörande enligt artikel 27. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 77.1 ska sådana förlängningar inte överskrida den tid som gäldenären behöver för att vidta lämpliga åtgärder för att fullgöra sina skyldigheter.
2. Om gäldenären är berättigad till någon av de betalningslättnader som fastställs i artiklarna 74-77, ska betalning ske inom den tidsfrist eller de tidsfrister som bestämts för dessa betalningslättnader.
3. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer villkoren för tillfälligt upphävande av tidsfristen för betalning av import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld när
a)
en ansökan om eftergift av tull görs enligt artikel 84,
b)
varor ska förverkas, förstöras eller överlåtas till staten,
c)
tullskulden har uppkommit i enlighet med artikel 46 och det finns flera gäldenärer,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
I dessa åtgärder ska särskilt tiden för det tillfälliga upphävandet fastställas med beaktande av den tid som är rimlig för slutförandet av eventuella formaliteter eller för uppbörden av det import- eller exporttullbelopp som motsvarar tullskulden.
Artikel 73
Betalning
1. Betalning ska ske kontant eller på något annat sätt med liknande betalningseffekt, inbegripet genom justering av ett kreditsaldo i enlighet med nationell lagstiftning.
2. Betalning får göras av en tredje person i gäldenärens ställe.
3. Gäldenären får i vilket fall som helst betala hela eller delar av import- eller exporttullbeloppet utan att invänta utgången av den betalningstidsfrist han eller hon har beviljats.
Artikel 74
Anstånd med betalning
Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 79 ska tullmyndigheterna, på begäran av den berörda personen och förutsatt att en garanti ställts, bevilja anstånd med betalningen av tull på något av följande sätt:
a)
Separat för varje import- eller exporttullbelopp som bokförts i enlighet med artikel 70.1 första stycket eller artikel 70.4.
b)
Gemensamt för alla import- eller exporttullbelopp som bokförts i enlighet med artikel 70.1 första stycket under en period som fastställts av tullmyndigheterna och som inte överstiger 31 dagar.
c)
Gemensamt för alla import- eller exporttullbelopp som tagits upp som en enda bokföringspost i enlighet med artikel 70.1 andra stycket.
Artikel 75
Tidsfrister för betalningar för vilka anstånd har beviljats
1. Den tid för vilken anstånd med betalning beviljas enligt artikel 74 ska vara 30 dagar.
2. När anstånd med betalning beviljas i enlighet med artikel 74 a ska tiden börja löpa dagen efter den dag då gäldenären underrättades om tullskulden.
3. När anstånd med betalning beviljas i enlighet med artikel 74 b ska tiden börja löpa dagen efter den dag då perioden för de sammanförda bokföringsposterna löper ut. Tiden ska minskas med det antal dagar som motsvarar hälften av antalet dagar i perioden för de sammanförda bokföringsposterna.
4. När anstånd med betalning beviljas i enlighet med artikel 74 c ska tiden börja löpa dagen efter utgången av den period som fastställts för frigörande av de berörda varorna. Tiden ska minskas med det antal dagar som motsvarar hälften av antalet dagar i perioden i fråga.
5. Om antalet dagar i de perioder som avses i punkterna 3 och 4 utgör ett ojämnt antal, ska det antal dagar som ska dras av från perioden om 30 dagar enligt dessa punkter motsvara hälften av det närmast lägre jämna antalet.
6. Om de perioder som avses i punkterna 3 och 4 utgör kalenderveckor, får medlemsstaterna föreskriva att det import- eller exporttullbelopp för vilket anstånd med betalning beviljas ska betalas senast på fredagen den fjärde veckan efter kalenderveckan i fråga.
Om dessa perioder utgör kalendermånader, får medlemsstaterna föreskriva att det import- eller exporttullbelopp för vilket anstånd med betalning beviljas ska betalas senast den sextonde dagen i månaden efter kalendermånaden i fråga.
Artikel 76
Genomförandeåtgärder
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer bestämmelser för anstånd med betalning i de fall tulldeklarationen har förenklats enligt artikel 109 ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 77
Andra betalningslättnader
1. Tullmyndigheterna får bevilja gäldenären andra betalningslättnader än anstånd med betalning, på villkor att en garanti ställs.
Om lättnader beviljas i enlighet med första stycket, ska kreditränta debiteras för import- eller exporttullbeloppet. Krediträntesatsen ska vara den räntesats som Europeiska centralbanken har tillämpat vid sin senaste huvudsakliga refinansieringstransaktion som utfördes före den första kalenderdagen av det aktuella halvåret (”referensräntan”) plus en procentenhet.
För en medlemsstat som inte deltar i tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen ska den ovan nämnda referensräntan vara motsvarande ränta som fastställs av dess nationella centralbank. I detta fall ska den referensränta som gällde den första kalenderdagen av det aktuella halvåret tillämpas under de följande sex månaderna.
2. Tullmyndigheterna får frångå kravet på en garanti eller en debitering av kreditränta, om det på grundval av en dokumenterad bedömning av gäldenärens situation fastställs att detta skulle medföra allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter.
3. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av punkterna 1 och 2.
Artikel 78
Åtgärder för att driva in betalning och förfallna skulder
1. Om import- eller exporttullbeloppet inte har betalats inom föreskriven tid, ska tullmyndigheterna säkerställa betalning av det beloppet med alla medel som står till buds enligt den berörda medlemsstatens lagstiftning.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer bestämmelser för att säkra betalning från borgensmän inom ramen för ett särskilt förfarande ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
2. Dröjsmålsränta ska debiteras för import- eller exporttullbeloppet från och med den dag då den föreskrivna perioden löper ut till och med dagen för betalning.
Räntesatsen för förfallna skulder ska vara den räntesats som Europeiska centralbanken har tillämpat vid sin senaste huvudsakliga refinansieringstransaktion som utfördes före den första kalenderdagen av det aktuella halvåret (”referensräntan”) plus två procentenheter.
För en medlemsstat som inte deltar i tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen ska den ovan nämnda referensräntan vara motsvarande ränta som fastställs av dess nationella centralbank. I detta fall ska den referensränta som gällde den första kalenderdagen av det aktuella halvåret tillämpas under de följande sex månaderna.
3. Om underrättelse om en tullskuld har meddelats i enlighet med artikel 67.3, ska dröjsmålsränta debiteras utöver import- eller exporttullbeloppet från och med den dag då tullskulden uppkommit till och med dagen för underrättelsen.
Dröjsmålsräntesatsen ska fastställas i enlighet med punkt 2.
4. Tullmyndigheterna får frångå kravet på att debitera dröjsmålsränta om det på grundval av en dokumenterad bedömning av gäldenärens situation fastställs att en sådan debitering skulle medföra allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter.
5. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer i vilka fall tullmyndigheterna, vad gäller tid och belopp, får avstå från uppbörd av dröjsmålsränta ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 3
Återbetalning och eftergift av import- eller exporttullbelopp
Artikel 79
Återbetalning och eftergift
1. Om inte annat följer av detta avsnitt ska import- eller exporttullbelopp återbetalas eller efterges av följande skäl, förutsatt att det belopp som ska återbetalas eller efterges överstiger en viss nivå:
a)
Import- eller exporttull har tagit ut med ett för stort belopp.
b)
Varorna är defekta eller uppfyller inte villkoren i avtalet.
c)
De berörda myndigheterna har begått ett fel.
d)
Av rättviseskäl.
Dessutom ska, i de fall import- eller exporttullbelopp har betalats och den berörda tulldeklarationen förklarats ogiltig i enlighet med artikel 114, detta belopp återbetalas.
2. Med förbehåll för regler om vem som är behörig att fatta ett beslut ska tullmyndigheterna, när de själva inom de tidsramar som avses i artikel 84.1 upptäcker att ett import- eller exporttullbelopp ska återbetalas eller efterges enligt artikel 80, 82 eller 83, på eget initiativ återbetala eller efterge tullar.
3. Någon återbetalning eller eftergift får inte beviljas när den situation som ledde till underrättelsen om tullskulden är ett resultat av bedrägligt beteende från gäldenärens sida.
4. Vid återbetalning behöver de berörda tullmyndigheterna inte betala ränta.
Ränta ska dock betalas om ett beslut att bevilja återbetalning inte genomförs inom tre månader från den dag då beslutet fattades, såvida inte underlåtenheten att iaktta tidsfristen låg utanför tullmyndigheternas kontroll.
I sådana fall ska ränta betalas från och med den dag då tremånadersperioden löper ut till och med dagen för återbetalning. Räntesatsen ska fastställas i enlighet med artikel 77.
5. Om en behörig myndighet felaktigt har beviljat återbetalning eller eftergift ska skyldigheten att betala den ursprungliga tullskulden återinföras i den mån uppbörden av den inte är förbjuden av tidsmässiga skäl enligt artikel 68.
I sådana fall ska ränta som betalats enligt punkt 4 andra stycket återbetalas.
Artikel 80
Återbetalning och eftergift av import- eller exporttull som har tagits ut med ett för stort belopp
Import- eller exporttullbelopp ska återbetalas eller efterges i den mån det belopp som motsvarar den tullskuld som ursprungligen meddelades överstiger det belopp som skulle betalats eller om gäldenären har underrättats om tullskulden i strid med led c eller d i artikel 67.1.
Artikel 81
Defekta varor eller varor som inte uppfyller villkoren i avtalet
1. Importtullbelopp ska återbetalas eller efterges om underrättelsen om tullskulden avser varor som avvisats av importören därför att de vid tidpunkten för övergången var defekta eller inte uppfyllde villkoren i det avtal som låg till grund för importen.
Defekta varor ska anses innefatta varor som skadats innan de övergick till fri omsättning.
2. Återbetalning eller eftergift av importtullar ska beviljas förutsatt att varorna inte har använts, utom i fråga om en inledande användning som kan ha varit nödvändig för att fastställa att de var defekta eller inte uppfyllde villkoren i avtalet och under förutsättning att de exporteras från gemenskapens tullområde.
3. Istället för att varorna exporteras ska tullmyndigheterna på begäran av den berörda personen tillåta att dessa avsätts enligt ett förfarande för aktiv förädling, inbegripet förstöring, eller extern transitering, lagring i tullen eller placering i frizon.
Artikel 82
Återbetalning eller eftergift till följd av ett fel från de behöriga myndigheternas sida
1. I situationer andra än dem som nämns i artikel 79.1 andra stycket, och i artiklarna 80, 81 och 83, ska ett import- eller exporttullbelopp återbetalas eller efterges, om det belopp som svarar mot den tullskuld som ursprungligen meddelades till följd av ett fel från de behöriga myndigheternas sida är lägre än det belopp som ska betalas, förutsatt att följande villkor är uppfyllda:
a)
Gäldenären kunde inte rimligen ha upptäckt felet.
b)
Gäldenären agerade i god tro.
2. Om varor erhåller förmånsbehandling på grundval av ett system för administrativt samarbete som inbegriper myndigheter i ett land eller territorium som är beläget utanför gemenskapens tullområde, ska ett intyg som utfärdats av dessa myndigheter, om det skulle visa sig vara felaktigt, betraktas som ett fel som inte rimligen kunde ha upptäckts på det sätt som avses i punkt 1 a.
Ett utfärdande av ett felaktigt intyg ska emellertid inte betraktas som ett fel när det grundar sig på felaktiga uppgifter från exportören, utom när det är uppenbart att de utfärdande myndigheterna var eller borde ha varit medvetna om att varorna inte uppfyllde villkoren för förmånsbehandling.
Gäldenärer ska anses vara i god tro om de kan visa att de under den period då den berörda kommersiella verksamheten pågick iakttog noggrannhet när det gäller att försäkra sig om att samtliga villkor för förmånsbehandling var uppfyllda.
Gäldenärer kan dock inte åberopa god tro när kommissionen i Europeiska unionens officiella tidning har offentliggjort ett tillkännagivande om att det finns välgrundade tvivel om huruvida det land eller territorium som omfattas av förmånsordningen tillämpar den korrekt.
Artikel 83
Återbetalning och eftergift av rättviseskäl
I andra situationer än sådana som avses i artikel 79.1 andra stycket och i artiklarna 80, 81 och 82 ska import- eller exporttullbelopp återbetalas eller efterges av rättviseskäl när en tullskuld uppkommit under särskilda omständigheter, vid vilka varken uppsåt eller uppenbar vårdslöshet kan tillskrivas gäldenären.
Artikel 84
Förfarande för återbetalning och eftergift
1. Ansökan om återbetalning eller eftergift i enlighet med artikel 79 ska inges till det berörda tullkontoret inom följande tidsfrister:
a)
När det rör sig om tull som tagits ut till ett för stort belopp, fel av den behöriga myndigheten eller av rättviseskäl, inom tre år från dagen för underrättelse om tullskulden.
b)
När det rör sig om defekta varor eller varor som inte uppfyller villkoren i avtalet, inom ett år från dagen för underrättelse om tullskulden.
c)
När en tulldeklaration förklarats ogiltig, inom den period som anges i de regler som gäller ogiltigförklarande.
De tidsfrister som anges i första stycket a och b ska förlängas om bevisning lämnas av den sökande för att denne hindrats från att lämna sin ansökan inom den föreskrivna tiden till följd av oförutsebara omständigheter eller force majeure.
2. Om ett överklagande inges enligt artikel 23 avseende en underrättelse om tullskuld, ska den period som avses i punkt 1 första stycket i den här artikeln tills vidare upphöra att löpa från och med den dag då överklagandet inges och så länge som överklagandeförfarandet varar.
Artikel 85
Genomförandeåtgärder
Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av detta avsnitt. Dessa åtgärder ska särskilt fastställa i vilka fall kommissionen ska besluta, i enlighet med det förvaltningsförfarande som avses i artikel 184.3, huruvida eftergift eller återbetalning av ett import- eller exporttullbelopp är berättigad.
KAPITEL 4
Upphörande av tullskuld
Artikel 86
Upphörande
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 68 och gällande bestämmelse om de fall när ett import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld inte uppbärs på grund av att gäldenärens insolvens har fastställts på rättslig väg, ska en tullskuld vid import eller export upphöra på något av följande sätt:
a)
Betalning av import- eller exporttullbeloppet.
b)
Om inte annat sägs i punkt 4, genom att import- eller exporttullbeloppet efterges.
c)
Om, i fråga om varor som deklarerats för ett tullförfarande som medför skyldighet att betala tull, tulldeklarationen förklaras ogiltig.
d)
Om varor som omfattas av import- eller exporttullar förverkas.
e)
Om varor som omfattas av import- eller exporttullar beslagtas och samtidigt eller därefter förverkas.
f)
Om varor som omfattas av import- och exporttullar förstörs under tullövervakning eller överlåts till staten.
g)
Om det faktum att varor försvinner eller skyldigheter enligt tullagstiftningen inte fullgörs beror på att dessa varor fullständigt förstörts eller gått helt förlorade som en följd av deras faktiska beskaffenhet, oförutsebara omständigheter eller force majeure, eller till följd av instruktioner från tullmyndigheterna. Vid tillämpningen av detta led ska varor anses som helt förlorade när de har gjorts oanvändbara för var och en.
h)
Om tullskulden uppkommit enligt artikel 46 eller 49 och följande villkor är uppfyllda:
i)
Den underlåtenhet som medförde att en tullskuld uppkom hade ingen avgörande inverkan på det korrekta genomförandet av det berörda tullförfarandet och utgjorde inte ett försök till bedrägeri.
ii)
Alla formaliteter som krävs för att varornas situation ska uppfylla gällande krav fullgörs därefter.
i)
Om varor som övergår till fri omsättning tullfritt eller till nedsatt importtullsats på grund av deras användning för särskilda ändamål har exporterats med tullmyndigheternas tillstånd.
j)
Om tullskulden uppkommit enligt artikel 45 och de formaliteter som fullgjorts för att erhålla förmånlig tullbehandling enligt den artikeln ogiltigförklaras.
k)
Om, med förbehåll för vad som sägs i punkt 5 i denna artikel, tullskulden uppkommit enligt artikel 46 och för tullmyndigheterna tillfredsställande bevisning lämnas för att varorna inte har använts eller förbrukats och har exporterats från gemenskapens tullområde.
2. Vid förverkande av varor enligt punkt 1 d ska tullskulden emellertid, vid tillämpning av påföljder för tullöverträdelser, inte anses ha upphört om tullar eller förekomst av en tullskuld enligt en medlemsstats lagstiftning utgör grund för att fastställa påföljder.
3. Om tullskulden i enlighet med punkt 1 g upphör för varor som övergår till fri omsättning tullfritt eller till nedsatt importtullsats på grund av deras användning för särskilda ändamål, ska allt skrot eller avfall från förstöringen av dem anses vara icke-gemenskapsvaror.
4. Om flera personer ansvarar för betalning av import- eller exporttullbelopp som svarar mot tullskulden och eftergift beviljas, ska tullskulden upphöra bara för den eller de personer som beviljats eftergiften.
5. I de fall som avses i punkt 1 k ska tullskulden inte upphöra för den eller de personer som har försökt agera bedrägligt.
6. Om tullskulden uppkommit enligt artikel 46, ska den upphöra för sådana personer vars beteende inte varit bedrägligt och som bidragit till kampen mot bedrägeri.
7. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om tillämpning av i denna artikel.
AVDELNING IV
INFÖRSEL AV VAROR I GEMENSKAPENS TULLOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk införseldeklaration
Artikel 87
Skyldighet att inge en summarisk införseldeklaration
1. Varor som förs in i gemenskapens tullområde ska omfattas av en summarisk införseldeklaration, med undantag för transportmedel som tillfälligt förs in samt de transportmedel och varor som transporteras på dessa och som endast passerar genom gemenskapens tullområdes territorialvatten eller luftrum utan att göra uppehåll.
2. Om inget annat föreskrivs i tullagstiftningen ska en summarisk införseldeklaration inges till det behöriga tullkontoret innan varorna förs in i gemenskapens tullområde.
Tullmyndigheterna får godta ingivande av en anmälan och tillgång till uppgifterna om summarisk införseldeklaration i den ekonomiska aktörens datasystem i stället för ingivande av den summariska införseldeklarationen.
3. Åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
de fall, förutom de som anges i punkt 1 i denna artikel, i vilka kravet på en summarisk införseldeklaration får frångås eller anpassas, och de förutsättningar under vilka det får frångås eller anpassas,
b)
den tidsfrist inom vilken den summariska införseldeklarationen ska inges eller göras tillgänglig innan varorna förs in i gemenskapens tullområde,
c)
regler för eventuella undantag från och variationer i den tidsfrist som avses i b,
d)
regler för fastställande av det behöriga tullkontor där den summariska införseldeklarationen ska inges eller göras tillgänglig och där riskanalys och riskbaserade införselkontroller ska utföras,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Vid antagandet av dessa bestämmelser ska följande beaktas:
a)
Särskilda omständigheter.
b)
Tillämpningen av dessa bestämmelser på vissa typer av varutransporter, transportsätt eller ekonomiska aktörer.
c)
Internationella avtal med bestämmelser om särskilda säkerhetsarrangemang.
Artikel 88
Ingivande och ansvarig person
1. Den summariska införseldeklarationen ska inges med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik. Kommersiella uppgifter, hamnuppgifter eller transportuppgifter får användas om de innehåller de uppgifter som krävs för en summarisk införseldeklaration.
Tullmyndigheterna får under exceptionella omständigheter godta pappersbaserade summariska införseldeklarationer, förutsatt att samma riskhanteringsnivå tillämpas som för summariska införseldeklarationer som görs med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik och att kraven för att utbyta sådana uppgifter med andra tullkontor kan uppfyllas.
2. Den summariska införseldeklarationen ska inges av den person som för in varorna till gemenskapens tullområde, eller tar på sig ansvaret för varornas transport till detta område.
3. Trots skyldigheterna för den person som avses i punkt 2 får den summariska införseldeklarationen i stället inges av någon av följande personer:
a)
Importören, varumottagaren eller en annan person i vars namn eller för vars räkning den person som avses i punkt 2 agerar.
b)
Varje person som kan anmäla eller låta anmäla varornas ankomst till den behöriga tullmyndigheten.
4. Om den summariska införseldeklarationen inges av någon annan än den som tillhandahåller det transportmedel med vilket varorna förs in i gemenskapens tullområde, ska tillhandahållaren av transportmedlet lämna ett ankomstmeddelande hos det behöriga tullkontoret i form av ett lastcertifikat, en fraktsedel eller en lastspecifikation, som innehåller de uppgifter som krävs för identifiering av samtliga fraktade varor för vilka en summarisk införseldeklaration ska lämnas.
Kommissionen ska, i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2, anta åtgärder som fastställer vilka uppgifter som ska ingå i ankomstmeddelandet.
Punkt 1 ska gälla i tillämpliga delar för det ankomstmeddelande som anges i första stycket i denna punkt.
Artikel 89
Ändring av den summariska införseldeklarationen
1. Om den person som inger den summariska införseldeklarationen så begär, ska denne tillåtas att ändra en eller flera uppgifter i denna deklaration efter det att den har ingivits.
En sådan ändring ska emellertid inte vara möjlig efter det att något av följande inträffat:
a)
Tullmyndigheterna har underrättat den person som ingav den summariska införseldeklarationen om att de avser att undersöka varorna.
b)
Tullmyndigheterna har fastställt att uppgifterna i fråga är felaktiga.
c)
Tullmyndigheterna har givit tillstånd till att varorna förs bort från den plats där de anmäldes.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer undantag från punkt 1 c i denna artikel, särskilt genom fastställande av
a)
kriterier för fastställande av grunder för ändringar efter bortförande,
b)
vilka uppgifter som får ändras,
c)
den tidsfrist efter bortförande inom vilken ändring får tillåtas,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 90
Tulldeklaration som ersätter summarisk införseldeklaration
Det behöriga tullkontoret får frångå kravet på att det ska inges en summarisk införseldeklaration i fråga om varor för vilka en tulldeklaration inges innan den tidsfrist som avses i artikel 87.3 första stycket led b löper ut. I det fallet ska tulldeklarationen innehålla minst de uppgifter som krävs för en summarisk införseldeklaration. Till dess att tulldeklarationen godtas i enlighet med artikel 112 ska den betraktas som en summarisk införseldeklaration.
KAPITEL 2
Varors ankomst
Avsnitt 1
Införsel av varor i gemenskapens tullområde
Artikel 91
Tullövervakning
1. Varor som förs in i gemenskapens tullområde ska, från och med tidpunkten för införseln, omfattas av tullövervakning och får underkastas tullkontroller. I tillämpliga fall ska de bli föremål för förbud och restriktioner som bl.a. grundas på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller behovet att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda miljön, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde och att skydda industriell eller kommersiell äganderätt, inbegripet kontroller avseende narkotikaprekursorer, varumärkesförfalskade varor och kontanter som förs in i gemenskapen samt genomförandet av åtgärder för bevarande och förvaltning av fiskeresurser och handelspolitiska åtgärder.
Varorna ska kvarstå under tullövervakning under den tid som krävs för att fastställa deras tullstatus och får inte undandras sådan övervakning utan tullmyndigheternas tillstånd.
Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 166 får gemenskapsvaror inte omfattas av tullövervakning sedan deras tullstatus fastställts.
Icke-gemenskapsvaror ska kvarstå under tullövervakning till dess att deras tullstatus ändras eller de återexporteras eller förstörs.
2. Innehavaren av varor som befinner sig under tullövervakning får, med tullmyndigheternas tillstånd, när som helst undersöka varorna eller ta prover, särskilt i syfte att fastställa varornas klassificering enligt tulltaxan, deras tullvärde eller tullstatus.
Artikel 92
Transport till avsedd plats
1. Den person som för in varor i gemenskapens tullområde ska utan dröjsmål transportera dem via den rutt som tullmyndigheterna angivit och enligt deras anvisningar, till det tullkontor som utsetts av tullmyndigheterna eller till någon annan plats som de anvisat eller godkänt, eller till en frizon.
Varor som förs in i en frizon ska föras in i den frizonen direkt, antingen sjövägen eller med flyg eller, om det sker landvägen, utan att passera genom någon annan del av gemenskapens tullområde, om frizonen gränsar till landgränsen mellan en medlemsstat och ett tredjeland.
Varorna ska anmälas till tullmyndigheterna i enlighet med artikel 95.
2. Den som tar på sig ansvaret för att transportera varor efter det att de förts in i gemenskapens tullområde ska bli ansvarig för att skyldigheten enligt punkt 1 efterlevs.
3. Varor som, även om de fortfarande befinner sig utanför gemenskapens tullområde, får underkastas tullkontroller av en medlemsstats tullmyndighet till följd av ett avtal med det berörda landet eller territoriet utanför gemenskapens tullområde ska behandlas på samma sätt som varor som förts in i gemenskapens tullområde.
4. Punkt 1 får inte hindra tillämpningen av särskilda bestämmelser om brev, vykort och trycksaker och deras elektroniska motsvarigheter i andra medier eller varor som medförs av resande, varor som transporteras inom gränsområden eller i rörledningar och kablar liksom all övrig trafik av försumbar ekonomisk betydelse, förutsatt att möjligheterna till tullövervakning och tullkontroll därigenom inte äventyras.
5. Punkt 1 ska inte gälla de transportmedel och varor som transporteras på dessa som endast passerar genom gemenskapens tullområdes territorialvatten eller luftrum utan att göra uppehåll.
Artikel 93
Luft- och sjöfartsförbindelser inom gemenskapen
1. Artiklarna 87-90, artikel 92.1 och artiklarna 94-97 ska inte gälla varor som tillfälligt lämnar gemenskapens tullområde under transport mellan två platser inom det området sjövägen eller med flyg, förutsatt att transporten äger rum via en direkt rutt med luftfartsförbindelse eller reguljär sjöfartsförbindelse utan något uppehåll utanför gemenskapens tullområde.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer särskilda bestämmelser för luftfartsförbindelser och reguljära sjöfartsförbindelser ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 94
Transport under särskilda omständigheter
1. Om skyldigheten enligt artikel 92.1 på grund av oförutsebara omständigheter eller force majeure inte kan fullgöras, ska den person som har denna skyldighet eller varje annan person som agerar för dennes räkning utan dröjsmål underrätta tullmyndigheterna om detta. Om de oförutsebara omständigheterna eller force majeure inte leder till att varorna går helt förlorade, ska tullmyndigheterna även underrättas om exakt var de finns.
2. Om ett fartyg eller luftfartyg som omfattas av artikel 92.5 på grund av oförutsebara omständigheter eller force majeure tvingas göra ett tillfälligt uppehåll i en hamn i eller tillfälligt tvingas landa i gemenskapens tullområde och skyldigheten enligt artikel 92.1 inte kan fullgöras, ska den person som fört fartyget eller luftfartyget in i gemenskapens tullområde eller varje annan person som agerar för dennes räkning utan dröjsmål underrätta tullmyndigheterna om detta.
3. Tullmyndigheterna ska besluta vilka åtgärder som ska vidtas för att möjliggöra tullövervakning av de varor som avses i punkt 1, eller av fartyg eller luftfartyg samt de varor som dessa transporterar under de omständigheter som anges i punkt 2, och för att vid behov se till att de i ett senare skede transporteras till ett tullkontor eller någon annan plats som har anvisats eller godkänts av myndigheterna.
Avsnitt 2
Anmälan, lossning och undersökning av varor
Artikel 95
Anmälan till tullen av varors ankomst
1. Införsel av varor till gemenskapens tullområde ska omedelbart vid ankomst anmälas till tullen vid det anvisade tullkontoret eller till någon annan plats som tullmyndigheterna anvisat eller godkänt eller till en frizon av någon av följande personer:
a)
Den person som för in varorna i gemenskapens tullområde.
b)
Den person i vars namn eller för vars räkning den person som för in varorna i gemenskapens tullområde agerar.
c)
Den person som tar på sig ansvaret för att transportera varorna efter det att de förts in i gemenskapens tullområde.
2. Trots skyldigheterna för den person som avses i punkt 1 får i stället någon av följande personer anmäla varornas ankomst till tullen:
a)
Varje person som omedelbart hänför varorna till ett tullförfarande.
b)
Innehavaren av ett tillstånd till drift av lagringsanläggningar eller varje person som bedriver verksamhet i en frizon.
3. Den person som anmäler varornas ankomst ska hänvisa till den summariska införseldeklaration eller tulldeklaration som har ingivits för varorna.
4. Punkt 1 får inte hindra tillämpningen av särskilda bestämmelser om brev, vykort och trycksaker samt elektroniska motsvarigheter till dessa lagrade på andra medier eller varor som medförs av resande, varor som transporteras inom gränsområden eller i rörledningar och kablar liksom all övrig trafik av försumbar ekonomisk betydelse, förutsatt att möjligheterna till tullövervakning och tullkontroll därigenom inte äventyras.
Artikel 96
Lossning och undersökning av varor
1. Varor får lossas eller omlastas från det transportmedel på vilket de transporteras endast med tullmyndigheternas medgivande och på platser som anvisats eller godkänts av dessa myndigheter.
Ett sådant medgivande ska emellertid inte krävas i händelse av en så överhängande fara att det är nödvändigt att omedelbart lossa alla eller en del av varorna. I så fall ska tullmyndigheterna omedelbart underrättas om detta.
2. Tullmyndigheterna får när som helst kräva att varor lossas och packas upp i syfte att undersöka eller ta prover av dem eller undersöka det transportmedel på vilket de transporteras.
3. Varor vars ankomst anmälts till tullen får inte utan tullmyndigheternas medgivande föras bort från den plats där de har anmälts.
Avsnitt 3
Formaliteter efter anmälan av varors ankomst
Artikel 97
Skyldighet att hänföra icke gemenskapsvaror till ett tullförfarande
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 125-127 ska icke-gemenskapsvaror vars ankomst har anmälts till tullen hänföras till ett tullförfarande.
2. Om inget annat föreskrivs ska deklaranten när som helst fritt få välja till vilket tullförfarande varorna ska hänföras, enligt villkoren för det förfarandet, oberoende av varornas beskaffenhet, mängd, ursprungsland, avsändningsland eller bestämmelseland.
Artikel 98
Varor som anses hänförda till tillfällig lagring
1. Utom när varor omedelbart hänförs till ett tullförfarande för vilket en tulldeklaration godtagits eller när varor läggs upp i en frizon, ska icke-gemenskapsvaror vars ankomst anmälts till tullen anses vara hänförda till förfarandet för tillfällig lagring i enlighet med artikel 151.
2. Utan att det påverkar skyldigheten enligt artikel 87.2 och de undantag eller befrielser som införts genom åtgärder som antagits enligt artikel 87.3 ska innehavaren av varorna, om det konstateras att de icke-gemenskapsvaror vars ankomst anmälts till tullen inte omfattas av en summarisk införseldeklaration, omedelbart inge en sådan deklaration.
Avsnitt 4
Varor som befordras inom ramen för ett förfarande för transitering
Artikel 99
Befrielse för varor som ankommer inom ramen för transitering
Artikel 92, med undantag för punkt 1 första stycket, och artiklarna 95-98 ska inte tillämpas när varor som redan omfattas av ett förfarande för transitering förs in i gemenskapens tullområde.
Artikel 100
Bestämmelser om icke-gemenskapsvaror efter det att ett förfarande för transitering har slutförts
Artiklarna 96, 97 och 98 ska tillämpas på icke-gemenskapsvaror, som befordras enligt ett transiteringsförfarande efter det att sådana varors ankomst har anmälts vid bestämmelsetullkontoret i gemenskapens tullområde i enlighet med reglerna om transitering.
AVDELNING V
ALLMÄNNA REGLER OM TULLSTATUS, HÄNFÖRANDE AV VAROR TILL ETT TULLFÖRFARANDE, KONTROLL, FRIGÖRANDE OCH BORTSKAFFANDE AV VAROR
KAPITEL 1
Varors tullstatus
Artikel 101
Antagande om varors tullstatus som gemenskapsvaror
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 161 ska alla varor som befinner sig i gemenskapens tullområde antas ha tullstatus som gemenskapsvaror, såvida det inte fastställs att de inte har tullstatus som gemenskapsvaror.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
de fall i vilka antagandet enligt punkt 1 i denna artikel inte ska gälla,
b)
de sätt på vilka varors tullstatus som gemenskapsvaror kan fastställas,
c)
de fall då varor som i sin helhet har framställts i gemenskapens tullområde inte ska ha tullstatus som gemenskapsvaror om de har framställts av varor som hänförs till förfarandet för extern transitering, ett förfarandet för lagring, förfarandet för tillfällig införsel eller förfarandet för aktiv förädling,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 102
Förlust av varors tullstatus som gemenskapsvaror
Gemenskapsvaror ska bli icke-gemenskapsvaror i följande fall:
a)
När de vid befordran lämnar gemenskapens tullområde, i den mån reglerna om intern transitering eller åtgärder i enlighet med artikel 103 inte är tillämpliga.
b)
När de har hänförts till förfarandet för extern transitering, ett förfarande för lagring eller förfarandet för aktiv förädling, i den mån det är tillåtet enligt tullagstiftningen.
c)
När de har hänförts till ett förfarande för användning för särskilda ändamål och därefter antingen överlåts till staten eller förstörs och endast återstår som avfall.
d)
När deklarationen för övergång av varor till fri omsättning förklaras ogiltig efter frigörandet i enlighet med bestämmelser som antagits med stöd av artikel 114.2 andra stycket.
Artikel 103
Gemenskapsvaror som tillfälligt lämnar gemenskapens tullområde
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer de förutsättningar under vilka gemenskapsvaror utan att omfattas av ett tullförfarande får befordras från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde och tillfälligt lämna detta område utan att deras tullstatus ändras ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
KAPITEL 2
Hänförande av varor till ett tullförfarande
Avsnitt 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 104
Tulldeklaration av varor och tullövervakning av gemenskapsvaror
1. Alla varor som ska hänföras till ett tullförfarande, utom förfarandet för frizoner, ska omfattas av en tulldeklaration som är anpassad till förfarandet i fråga.
2. Gemenskapsvaror som deklareras för export, intern gemenskapstransitering eller passiv förädling ska omfattas av tullövervakning från och med den tidpunkt deklarationen som avses i punkt 1 godtas till och med den tidpunkt de lämnar gemenskapens tullområde eller överlåts till staten eller förstörs eller tulldeklarationen förklaras ogiltig.
Artikel 105
Behöriga tullkontor
1. Utom när annat föreskrivs i gemenskapslagstiftningen ska medlemsstaterna fastställa belägenheten och behörigheten för de olika tullkontor som är belägna på deras territorium.
Medlemsstaterna ska sörja för att officiella öppettider fastställs för dessa kontor och att öppettiderna är rimliga och ändamålsenliga med beaktande av typen av varuflöden, varornas beskaffenhet och det tullförfarande som de hänförs till, så att det internationella varuflödet varken hindras eller snedvrids.
2. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser som definierar de behöriga tullkontorens olika roller och ansvarsområden, särskilt
a)
tullkontor för införsel, import, export eller utförsel,
b)
tullkontor för genomförande av formaliteter för hänförande av varor till ett tullförfarande,
c)
tullkontor för beviljande av tillstånd och övervakning av tullförfaranden.
Artikel 106
Centraliserad klarering
1. Tullmyndigheterna får tillåta en person att till det ansvariga tullkontoret på den ort där han är etablerad inge eller göra tillgänglig en tulldeklaration för varor som anmälts vid ett annat tullkontor. I sådana fall ska tullskulden anses ha uppstått vid det tullkontor där tulldeklarationen ingetts eller gjorts tillgänglig.
2. Det tullkontor där tulldeklarationen ingetts eller gjorts tillgänglig ska vidta nödvändiga formaliteter för att kontrollera riktigheten av uppgifterna i deklarationen, uppbära det import- eller exporttullbelopp som svarar mot eventuella tullskulder samt bevilja frigörande av varorna.
3. Det tullkontor där varorna anmälts ska utan att det påverkar dess egna säkerhets- och skyddskontroller utföra alla undersökningar av dessa om vilka en motiverad begäran lämnas av det kontor där tulldeklaration ingetts eller gjorts tillgänglig och ska tillåta att varorna frigörs med beaktande av den information som erhållits från det tullkontor där tulldeklarationen ingetts eller gjorts tillgänglig.
4. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och som särskilt fastställer regler om
a)
beviljandet av tillstånd enligt punkt 1,
b)
de fall i vilka tillståndet ska ses över,
c)
villkoren för beviljande av tillstånd,
d)
fastställande av vilken tullmyndighet som är behörig att bevilja tillståndet,
e)
samråd med och tillhandahållande av uppgifter till andra tullmyndigheter i tillämpliga fall,
f)
under vilka förhållanden tillståndet kan tillfälligt upphävas eller dras in,
g)
de berörda tullkontorens specifika uppgifter och ansvar, särskilt i fråga om de kontroller som ska genomföras,
h)
form och eventuell tidsfrist för formaliteter,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
I samband med dessa bestämmelser ska följande beaktas:
-
Med avseende på led c, om fler än en medlemsstat är berörd, sökandens uppfyllande av kriterierna enligt artikel 14 för att godkännas som ekonomisk aktör.
-
Med avseende på led d, den plats där sökandens huvudsakliga bokföring för tulländamål förs eller är tillgänglig för att underlätta revisionsbaserade kontroller och där åtminstone en del av den verksamhet som omfattas av tillståndet avses bedrivas.
Artikel 107
Typer av tulldeklarationer
1. Tulldeklarationen ska inges med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik. Tullmyndigheterna får tillåta att tulldeklarationen inges som en registrering i deklarantens bokföring, förutsatt att tullmyndigheterna har tillgång till dessa uppgifter i deklarantens elektroniska system och att villkoren är uppfyllda för nödvändiga utbyten av sådana uppgifter mellan tullkontor.
2. När så föreskrivs i tullagstiftningen, får tullmyndigheterna godta en tulldeklaration i pappersform eller en muntlig tulldeklaration eller någon annan åtgärd genom vilken varor kan hänföras till ett tullförfarande.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av denna artikel.
Avsnitt 2
Standardiserade tulldeklarationer
Artikel 108
Deklarationers och styrkande handlingars innehåll
1. Tulldeklarationer ska innehålla alla de uppgifter som krävs för tillämpningen av bestämmelserna om det tullförfarande för vilket varorna deklareras. Tulldeklarationer som upprättas med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik ska innehålla en elektronisk signatur eller annan typ av autentisering. Deklarationer i pappersform ska vara undertecknade.
Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder som fastställer de specifikationer som tulldeklarationer måste motsvara.
2. De elektroniska eller skriftliga dokument som krävs för tillämpningen av bestämmelserna om det tullförfarande för vilket varorna deklareras ska göras tillgängliga för tullmyndigheterna vid den tidpunkt då deklarationen inges.
3. När en tulldeklaration inges med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik får tullmyndigheterna också tillåta att de styrkande handlingarna också inges med hjälp av sådan teknik. Tullmyndigheterna får godta tillgång till dessa handlingar i den ekonomiska aktörens datasystem, i stället för ett ingivande av dessa handlingar.
På begäran får emellertid tullmyndigheterna tillåta att dessa dokument görs tillgängliga efter det att varorna frigjorts.
4. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av punkterna 2 och 3 i denna artikel.
Avsnitt 3
Förenklade tulldeklarationer
Artikel 109
Förenklad deklaration
1. Under förutsättning att villkoren i punkterna 2 och 3 i denna artikel är uppfyllda, ska tullmyndigheterna tillåta att en person får varor hänförda till ett tullförfarande på grundval av en förenklad deklaration, i vilken vissa av de uppgifter och styrkande dokument som avses i artikel 108 får utelämnas.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer de villkor på vilka det tillstånd som avses i punkt 1 i denna artikel ska beviljas ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
3. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om de specifikationer som de förenklade deklarationerna måste motsvara.
Artikel 110
Kompletterande deklaration
1. När det gäller en förenklad deklaration enligt artikel 109.1 ska deklaranten lämna en kompletterande deklaration som innehåller de ytterligare uppgifter som krävs för att komplettera tulldeklarationen för det berörda tullförfarandet.
Den kompletterande deklarationen får vara av allmän, periodisk eller sammanfattande art.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag till första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
2. Den kompletterande deklarationen och den förenklade deklaration som avses i artikel 109.1 ska anses utgöra en enda, odelbar handling som börjar gälla den dag då den förenklade deklarationen godtas i enlighet med artikel 112.
När den förenklade deklarationen sker genom registrering i deklarantens bokföring och tullmyndigheterna ges tillträde till dessa uppgifter, ska deklarationen börja gälla från och med den dag då varorna registreras i bokföringen.
3. Den plats där den kompletterande deklarationen ska inges i enlighet med tillståndet ska för tillämpningen av artikel 55 anses vara den plats där tulldeklarationen har ingivits.
Avsnitt 4
Bestämmelser som gäller alla tulldeklarationer
Artikel 111
Person som inger en deklaration
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 110.1 får en tulldeklaration upprättas av varje person som kan uppvisa eller göra tillgängliga samtliga de dokument som krävs för tillämpningen av bestämmelserna om det tullförfarande för vilket varorna deklareras. Denna person ska även vara i stånd att anmäla eller låta anmäla varornas ankomst till det behöriga tullkontoret.
Om det faktum att en tulldeklaration godtas innebär att en bestämd person får särskilda skyldigheter, ska deklarationen emellertid upprättas av denna person eller av dennes representant.
2. Deklaranten ska vara etablerad i gemenskapens tullområde. Följande deklaranter behöver emellertid inte vara etablerade inom gemenskapen:
-
Personer som inger en deklaration för transitering eller tillfällig införsel.
-
Personer som tillfälligt deklarerar varor (förutsatt att tullmyndigheterna anser detta berättigat).
3. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och i vilka det fastställs i vilka fall och under vilka förutsättningar kraven i punkt 2 kan frångås, ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 112
Godtagande av deklarationer
1. Deklarationer, som uppfyller villkoren i detta kapitel, ska omedelbart godtas av tullmyndigheterna, förutsatt att de varor som de avser har anmälts till tullen eller görs tillgängliga för kontroll av tullmyndigheterna på ett för tullmyndigheterna tillfredsställande sätt.
Om deklarationen inges som en registrering i deklarantens bokföring och om tullmyndigheterna har tillgång till dessa uppgifter, ska deklarationen anses vara godtagen när varorna är registrerade i bokföringen. Tullmyndigheterna får, utan att det påverkar deklarantens rättsliga skyldigheter eller tillämpningen av säkerhets- och skyddskontroller, frångå kravet att varorna ska anmälas eller göras tillgängliga för tullkontroll.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 110.2 eller punkt 1 andra stycket i denna artikel, och om en tulldeklaration inges till ett annat tullkontor än det kontor där varorna anmälts, ska deklarationen godtas när det kontor där varorna anmälts bekräftar att varorna är tillgängliga för kontroll.
3. Den dag då tullmyndigheterna godtar tulldeklarationen ska, om inget annat föreskrivs, vara den dag som används för tillämpningen av bestämmelserna om det tullförfarande för vilket varorna deklareras och för alla andra import- eller exportformaliteter.
4. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder som fastställer mer detaljerade regler för genomförande av denna artikel.
Artikel 113
Ändring av en deklaration
1. Deklaranten ska på egen begäran tillåtas att ändra en eller flera av uppgifterna i deklarationen efter det att den godtagits av tullen. Ändringen får dock inte göra deklarationen tillämplig på andra varor än dem som den omfattade från början.
2. En ändring får inte tillåtas om den begärs efter det att något av följande inträffat:
a)
Tullmyndigheterna har underrättat deklaranten om att de avser att undersöka varorna.
b)
Tullmyndigheterna har fastställt att uppgifterna i fråga är felaktiga.
c)
Tullmyndigheterna har frigjort varorna.
3. De bestämmelser som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag från punkt 2 c i denna artikel ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 114
Ogiltigförklarande av en deklaration
1. Tullmyndigheterna ska på deklarantens begäran ogiltigförklara en redan godtagen deklaration i följande fall:
a)
När de är förvissade om att varorna omedelbart kommer att hänföras till ett annat tullförfarande.
b)
När de är förvissade om att ett hänförande av varorna till det tullförfarande för vilket de deklarerats på grund av särskilda omständigheter inte längre är berättigat.
Om tullmyndigheterna har underrättat deklaranten om att de avser att undersöka varorna, ska emellertid en begäran om ogiltigförklaring av deklarationen inte bifallas förrän undersökningen ägt rum.
2. Deklarationen får inte ogiltigförklaras efter det att varorna frigjorts.
De bestämmelser som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag från första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 5
Andra förenklingar
Artikel 115
Underlättande av upprättandet av tulldeklarationer för sådana varor som omfattas av olika undernummer i tulltaxan
I de fall en sändning utgörs av varor som omfattas av olika undernummer enligt tulltaxan och behandlingen av var och en av dessa varor i enlighet med dess undernummer enligt tulltaxan vid upprättandet av tulldeklarationen skulle medföra en arbetsbörda och omkostnad som inte står i proportion till de importtullar som kan tas ut, får tullmyndigheterna på deklarantens begäran tillåta att importtullarna tillämpas på hela sändningen på grundval av undernummer enligt tulltaxan för de varor som är föremål för den högsta import- eller exporttullen.
Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av denna artikel.
Artikel 116
Förenklade tullformaliteter och tullkontroller
1. Tullmyndigheterna får ge tillstånd till förenklingar av tullformaliteter och tullkontroller andra än dem som avses i avsnitt 3 i detta kapitel.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och som särskilt fastställer regler om
a)
beviljandet av tillstånd enligt punkt 1,
b)
de fall när en översyn av tillstånden ska göras och under vilka förhållanden användningen av dem ska övervakas av tullmyndigheterna,
c)
villkoren för beviljande av tillstånd,
d)
på vilka villkor en ekonomisk aktör får ges tillstånd att genomföra vissa tullformaliteter som i princip bör genomföras av tullmyndigheterna, inbegripet egen bedömning av import- och exporttull samt att genomföra vissa kontroller under tullövervakning,
e)
fastställande av vilken tullmyndighet som är behörig att bevilja tillstånd,
f)
samråd med och tillhandahållande av uppgifter till andra tullmyndigheter i tillämpliga fall,
g)
under vilka förhållanden tillstånd kan upphävas tillfälligt eller dras in,
h)
de berörda tullkontorens specifika uppgifter och ansvar, särskilt i fråga om de kontroller som ska genomföras,
i)
form och eventuell tidsfrist för formaliteter,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll som avses i artikel 184.4.
I dessa åtgärder ska följande beaktas:
-
De tullformaliteter som ska fullföljas och de tullkontroller som ska göras i säkerhets- och skyddssyfte av varor som förs in till eller lämnar gemenskapens tullområde.
-
De regler som antas enligt artikel 25.3.
-
Med avseende på led d, om fler än en medlemsstat är berörd, ska sökanden ha status som godkänd ekonomisk aktör i enlighet med artikel 14.
-
Med avseende på led e, den plats där sökandens huvudsakliga bokföring för tulländamål förs eller är tillgänglig för att underlätta revisionsbaserade kontroller och där åtminstone en del av den verksamhet som omfattas av tillståndet avses bedrivas.
KAPITEL 3
Kontroll och frigörande av varor
Avsnitt 1
Kontroll
Artikel 117
Kontroll av en tulldeklaration
I syfte att kontrollera riktigheten av uppgifterna i en tulldeklaration som de har godtagit får tullmyndigheterna
a)
granska deklarationen och samtliga styrkande handlingar,
b)
begära att deklaranten uppvisar andra dokument,
c)
undersöka varorna,
d)
ta prover för analys eller för fördjupad undersökning av varorna.
Artikel 118
Undersökning och provtagning av varor
1. Transport av varor till de platser där de ska undersökas och där prover ska tas samt all hantering som är nödvändig för denna undersökning eller provtagning ska utföras av deklaranten eller på dennes ansvar. De kostnader som uppstår ska bäras av deklaranten.
2. Deklaranten ska ha rätt att vara närvarande eller företrädas när varorna undersöks och när prover tas. Om tullmyndigheterna har rimliga skäl härför, får de kräva att deklaranten eller ett ombud för denne är närvarande när varorna undersöks eller prover tas eller att deklaranten ger tullmyndigheterna den hjälp som behövs för att underlätta undersökningen eller provtagningen.
3. Under förutsättning att prover tas i enlighet med gällande bestämmelser ska tullmyndigheterna inte vara skyldiga att betala ersättning som en följd av provtagningen, men de ska bära kostnaderna för analys eller undersökning av proverna.
Artikel 119
Partiell undersökning och provtagning av varor
1. Om endast en del av de varor som omfattas av en tulldeklaration undersöks eller blir föremål för provtagning, ska resultatet av denna partiella undersökning eller av analysen eller undersökningen av proverna anses gälla alla de varor som omfattas av samma deklaration.
Deklaranten får dock begära en ytterligare undersökning eller provtagning av varorna om denne anser att resultatet av den partiella undersökningen eller av analysen eller undersökningen av proverna inte är giltigt för resten av de deklarerade varorna. Denna begäran ska beviljas, förutsatt att varorna inte har frigjorts eller, om de har frigjorts, att deklaranten visar att de inte har ändrats på något sätt.
2. Om en tulldeklaration omfattar två eller flera varuposter ska uppgifterna för var och en av varuposterna vid tillämpningen av punkt 1 anses utgöra en separat deklaration.
3. Kommissionen ska i enlighet med det förvaltningsförfarande som avses i artikel 184.3 anta åtgärder som fastställer det förfarande som ska följas vid olika resultat av undersökningar i enlighet med punkt 1 i denna artikel.
Artikel 120
Resultat av kontrollen
1. De resultat som erhållits vid en kontroll av en tulldeklaration ska användas vid tillämpningen av bestämmelserna om det tullförfarande till vilket varorna hänförs.
2. Om en tulldeklaration inte kontrolleras, ska bestämmelserna i punkt 1 tillämpas på grundval av de uppgifter som lämnats i deklarationen.
3. Resultatet av tullmyndigheternas kontroll ska ha samma bevisvärde i hela gemenskapens tullområde.
Artikel 121
Identifieringsåtgärder
1. Om identifiering krävs för att sörja för att de bestämmelser som gäller för det tullförfarande för vilket varorna deklareras följs, ska tullmyndigheterna eller, i tillämpliga fall, ekonomiska aktörer som bemyndigats för detta ändamål av tullmyndigheterna, vidta de åtgärder som krävs för att identifiera varorna.
Dessa identifieringsåtgärder ska ha samma rättsverkan i hela gemenskapens tullområde.
2. Identifieringsmärken som fästs på varorna eller transportmedlen får avlägsnas eller förstöras endast av tullmyndigheterna eller, med tillstånd från tullmyndigheterna, av ekonomiska aktörer, såvida det inte är nödvändigt att avlägsna eller förstöra dem för att skydda varorna eller transportmedlen till följd av oförutsebara omständigheter eller force majeure.
Artikel 122
Genomförandeåtgärder
Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta åtgärder för genomförande av detta avsnitt.
Avsnitt 2
Frigörande
Artikel 123
Frigörande av varorna
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 117, ska tullmyndigheterna, om villkoren för att hänföra varorna till förfarandet i fråga är uppfyllda och förutsatt att eventuella restriktioner har tillämpats och att varorna inte är föremål för några förbud, frigöra varorna så snart uppgifterna i tulldeklarationen har kontrollerats eller godtagits utan kontroll.
Första stycket ska även gälla om kontroll enligt artikel 117 inte kan slutföras inom rimlig tid och varorna inte längre behöver vara tillgängliga för kontrolländamål.
2. Alla varor som omfattas av samma deklaration ska frigöras på samma gång.
Om en tulldeklaration omfattar två eller flera varuposter ska uppgifterna för var och en av varuposterna vid tillämpningen av första stycket anses utgöra en separat tulldeklaration.
3. Om varornas ankomst anmäls till ett annat tullkontor än det kontor där tulldeklarationen har godtagits, ska de berörda tullmyndigheterna utbyta de uppgifter som krävs för att varorna ska kunna frigöras, utan att det påverkar tillämpliga kontroller.
Artikel 124
Frigörande under förutsättning att det import- eller exporttullbelopp som svarar mot en tullskuld har betalats eller att en garanti ställts
1. Om hänförandet av varorna till ett tullförfarande innebär att en tullskuld uppkommer får varorna endast frigöras om det import- eller exporttullbelopp som svarar mot tullskulden har betalats eller en garanti ställts för detta.
Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i tredje stycket, ska bestämmelserna i första stycket dock inte tillämpas på förfarandet för tillfällig införsel med partiell befrielse från importtullar.
Om tullmyndigheterna, enligt bestämmelserna om det tullförfarande för vilket varorna deklareras, kräver att en garanti ställs, ska dessa varor inte frigöras för det avsedda tullförfarandet förrän en sådan garanti ställts.
2. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om undantag från första och tredje styckena i punkt 1 i denna artikel.
KAPITEL 4
Bortskaffande av varor
Artikel 125
Förstöring av varor
Om tullmyndigheterna har rimliga skäl härför, får de kräva att varor vars ankomst anmälts till tullen förstörs, och de ska i så fall underrätta innehavaren av varorna. Kostnaderna för att förstöra varorna ska bäras av innehavaren av varorna.
Artikel 126
Åtgärder som ska vidtas av tullmyndigheterna
1. Tullmyndigheterna ska vidta alla de åtgärder som krävs, inbegripet förverkande och försäljning eller förstöring, för att bortskaffa varor i följande fall:
a)
Om en skyldighet enligt tullagstiftningen som rör införsel av icke-gemenskapsvaror i gemenskapens tullområde inte är fullgjord, eller varorna har undanhållits tullövervakningen.
b)
Om varorna inte kan frigöras av något av följande skäl:
i)
Det har inte varit möjligt, av skäl som kan tillskrivas deklaranten, att genomföra eller fortsätta en undersökning av varorna inom den tid som föreskrivs av tullmyndigheterna.
ii)
De dokument som ska uppvisas innan varorna kan hänföras till eller frigöras för det begärda tullförfarandet har inte gjorts tillgängliga.
iii)
En betalning som skulle ha gjorts eller en garanti som skulle ha ställts för import- eller exporttullar har inte gjorts eller ställts inom föreskriven tid.
iv)
Varorna är föremål för förbud eller restriktioner.
c)
Om varorna inte förts bort inom rimlig tid efter det att de har frigjorts.
d)
Om det efter frigörandet konstateras att varorna inte uppfyller villkoren för frigörandet.
e)
Om varorna överlåtits till staten i enlighet med artikel 127.
2. Icke-gemenskapsvaror som har överlåtits till staten, tagits i beslag eller förverkats ska anses ha hänförts till förfarandet för tillfällig lagring.
Artikel 127
Överlåtelse till staten
1. Icke-gemenskapsvaror och varor som omfattas av förfarandet för användning för särskilda ändamål får med förhandstillstånd från tullmyndigheterna, överlåtas till staten av den person som är ansvarig för förfarandet eller, i tillämpliga fall, innehavaren av varorna.
2. En överlåtelse ska inte medföra några utgifter för staten. Den person som är ansvarig för förfarandet eller, i tillämpliga fall, innehavaren av varorna ska bära kostnaderna för att förstöra eller på annat sätt bortskaffa varorna.
Artikel 128
Genomförandeåtgärder
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den och avser genomförandet av detta kapitel ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
AVDELNING VI
ÖVERGÅNG TILL FRI OMSÄTTNING OCH BEFRIELSE FRÅN IMPORTTULLAR
KAPITEL 1
Övergång till fri omsättning
Artikel 129
Tillämpningsområde och verkan
1. Icke-gemenskapsvaror, avsedda att släppas ut på gemenskapens marknad eller avsedda för privat användning eller konsumtion inom gemenskapen, ska hänföras till förfarandet för övergång till fri omsättning.
2. En övergång till fri omsättning ska medföra följande åtgärder:
a)
Att tillämpliga importtullar tas ut.
b)
Att, i förekommande fall, andra avgifter tas ut i enlighet med tillämpliga gällande bestämmelser för uttag av dessa avgifter.
c)
Att handelspolitiska åtgärder och förbud och restriktioner tillämpas, i den mån de inte ska tillämpas i ett tidigare skede.
d)
Att de övriga formaliteter som införts för import av varorna fullgörs.
3. Övergång till fri omsättning ska ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som gemenskapsvaror.
KAPITEL 2
Befrielse från importtullar
Avsnitt 1
Återinförda varor
Artikel 130
Tillämpningsområde och verkan
1. Icke-gemenskapsvaror som efter att ursprungligen ha exporterats som gemenskapsvaror från gemenskapens tullområde återinförs till detta område inom tre år och deklareras för övergång till fri omsättning ska på begäran av den berörda personen beviljas befrielse från importtullar.
2. Den treårsperiod som avses i punkt 1 får förlängas för att ta hänsyn till särskilda omständigheter.
3. Om de återinförda varorna före exporten från gemenskapens tullområde hade övergått till fri omsättning tullfritt eller till nedsatt importtullsats på grund av deras användning för särskilda ändamål, ska befrielse från tull enligt punkt 1 beviljas endast om de ska övergå till fri omsättning för samma användning för särskilda ändamål.
Om den användning för särskilda ändamål för vilken varorna i fråga ska övergå till fri omsättning inte längre är densamma, ska det importtullbelopp som ska betalas minskas med det belopp som tagits ut för varorna när de först övergick till fri omsättning. Om det senare beloppet överstiger det som påförs när de återinförda varorna övergår till fri omsättning, ska ingen återbetalning beviljas.
4. Om gemenskapsvaror har förlorat sin tullstatus som gemenskapsvaror i enlighet med artikel 102 b och därefter övergår till fri omsättning, ska punkterna 1, 2 och 3 gälla i tillämpliga delar.
5. Befrielse från importtullar ska beviljas endast om varor återimporteras i samma skick som de var i när de exporterades.
Artikel 131
Fall i vilka befrielse från importtullar inte beviljas
Befrielse från importtullar enligt artikel 130 ska inte beviljas i följande fall:
a)
Varor som exporterats från gemenskapens tullområde enligt förfarandet för passiv förädling, såvida inte följande gäller:
i)
Varorna förblir i samma skick som när de exporterades.
ii)
De regler som antas i enlighet med artikel 134 medger detta.
b)
Varor som omfattats av åtgärder enligt den gemensamma jordbrukspolitiken som inbegriper att de exporteras från gemenskapens tullområde, utom när de regler som antas i enlighet med artikel 134 medger detta.
Artikel 132
Varor som tidigare hänförts till ett förfarande för aktiv förädling
1. Artikel 130 ska gälla i tillämpliga delar för förädlade produkter som ursprungligen återexporterades från gemenskapens tullområde efter ett förfarande för aktiv förädling.
2. På deklarantens begäran och om denne lämnar de nödvändiga uppgifterna, ska det importtullbelopp som ska betalas för de varor som omfattas av punkt 1 i denna artikel fastställas i enlighet med artikel 53.3. Dagen för godtagande av anmälan om återexport ska anses vara den dag då varorna övergår till fri omsättning.
3. Befrielse från importtullar enligt artikel 130 får inte beviljas för förädlade produkter som exporterats i enlighet med artikel 142.2 b, såvida det inte garanteras att varorna till ingen del kommer att hänföras till förfarandet för aktiv förädling.
Avsnitt 2
Havsfiske och produkter som hämtats ur havet
Artikel 133
Produkter från havsfiske och andra produkter som hämtats ur havet
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 36.1 ska följande produkter vara befriade från importtullar när de övergår till fri omsättning:
a)
Produkter från havsfiske och andra produkter som hämtats ur territorialhavet för ett land eller territorium som är beläget utanför gemenskapens tullområde av fartyg som enbart är registrerade eller anmälda för registrering i en medlemsstat och för den medlemsstatens flagg.
b)
Produkter som framställts av de produkter som avses i led a ombord på fabriksfartyg som uppfyller de villkor som avses i led a.
Avsnitt 3
Genomförandeåtgärder
Artikel 134
Genomförandeåtgärder
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den och avser genomförandet av detta kapitel ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
AVDELNING VII
SÄRSKILDA FÖRFARANDEN
KAPITEL 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 135
Tillämpningsområde
Varor får hänföras till någon av följande kategorier av särskilda förfaranden:
a)
Transitering, som ska omfatta extern och intern transitering.
b)
Lagring, som ska omfatta tillfällig lagring, lagring i tullager och frizoner.
c)
Särskild användning, som ska omfatta tillfällig införsel och användning för särskilda ändamål.
d)
Förädling, som ska omfatta aktiv och passiv förädling.
Artikel 136
Tillstånd
1. Ett tillstånd från tullmyndigheterna krävs i följande fall:
-
Användning av förfarandet för aktiv och passiv förädling, för tillfällig införsel eller för särskilda ändamål.
-
Drift av anläggningar för tillfällig lagring eller lagring i tullager, utom i de fall då driftsledaren för lagringsanläggningen är tullmyndigheten själv.
De villkor på vilka användningen av ett eller flera av ovannämnda förfaranden, eller driften av anläggningar för lagring, beviljas ska anges i tillståndet.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och som särskilt fastställer regler om
a)
beviljandet av tillstånd enligt punkt 1,
b)
de fall i vilka tillståndet ska ses över,
c)
villkoren för beviljande av tillstånd,
d)
fastställande av vilken tullmyndighet som är behörig att bevilja tillståndet,
e)
samråd med och tillhandahållande av uppgifter till andra tullmyndigheter i tillämpliga fall,
f)
under vilka förhållanden tillståndet kan tillfälligt upphävas eller dras in,
g)
de berörda tullkontorens specifika uppgifter och ansvar, särskilt i fråga om de kontroller som ska genomföras,
h)
form och eventuell tidsfrist för formaliteter,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
I samband med dessa bestämmelser ska följande beaktas:
a)
Med avseende på första stycket led c, om fler än en medlemsstat är berörd måste sökanden uppfylla de kriterier som anges i artikel 14 för att status som godkänd ekonomisk aktör ska beviljas.
b)
Med avseende på första stycket led d, den plats där sökandens huvudsakliga bokföring för tulländamål förs eller är tillgänglig för att underlätta revisionsbaserade kontroller och där åtminstone en del av den verksamhet som omfattas av tillståndet avses bedrivas.
3. Om inget annat föreskrivs i tullagstiftningen, får ett tillstånd enligt punkt 1 endast beviljas följande personer:
a)
Personer som är etablerade i gemenskapens tullområde.
b)
Personer som lämnar den nödvändiga garantin för ett korrekt genomförande av verksamheten och som, i de fall där en tullskuld eller andra avgifter kan behöva betalas för varor som hänförts till ett särskilt förfarande, kan ställa en garanti i enlighet med artikel 56.
c)
I fråga om förfarandet för tillfällig införsel eller aktiv förädling, den person som använder varorna eller låter använda dem eller som utför förädlingsprocesser beträffande varorna eller låter utföra sådana förädlingsprocesser.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag från första stycket i denna punkt ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
4. Om inget annat föreskrivs och utöver vad som sägs i punkt 3, får ett tillstånd enligt punkt 1 beviljas endast om följande villkor är uppfyllda:
a)
När tullmyndigheterna kan utöva tullövervakning utan att behöva använda administrativa arrangemang som inte står i proportion till de ekonomiska behoven i fråga.
b)
När väsentliga intressen för tillverkare i gemenskapen inte skulle påverkas negativt genom ett tillstånd till förädlingsförfarandet (ekonomiska villkor).
Väsentliga intressen för tillverkare i gemenskapen ska inte anses vara negativt påverkade enligt första stycket b, såvida det inte föreligger bevisning för motsatsen eller det i tullagstiftningen föreskrivs att de ekonomiska villkoren ska anses vara uppfyllda.
Om det föreligger bevisning för att väsentliga intressen för tillverkare i gemenskapen sannolikt kommer att påverkas negativt, ska en undersökning av de ekonomiska villkoren göras i enlighet med artikel 185.
Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta föreskrifter om följande:
a)
Undersökning av de ekonomiska villkoren.
b)
Fastställande av de fall då väsentliga intressen för tillverkare i gemenskapen sannolikt kommer att påverkas negativt med beaktande av såväl handelspolitiska som jordbrukspolitiska åtgärder.
c)
Fastställande av de fall då de ekonomiska villkoren anses vara uppfyllda.
5. Tillståndshavaren ska underrätta tullmyndigheterna om alla förhållanden som inträder efter det att tillståndet beviljats och som kan inverka på dess fortsatta giltighet eller innehåll.
Artikel 137
Bokföring
1. Utom i fråga om förfarandet för transitering, eller om annat föreskrivs i tullagstiftningen, ska tillståndshavaren, den person som är ansvarig för förfarandet och samtliga personer som bedriver en verksamhet som innefattar lagring, behandling eller förädling av varor, eller försäljning eller inköp av varor i frizoner, hålla bokföring i en form som godkänns av tullmyndigheterna.
Bokföringen måste göra det möjligt för tullmyndigheterna att övervaka det berörda förfarandet, i synnerhet när det gäller att identifiera de varor som hänförts till förfarandet, deras tullstatus och befordran av dessa varor.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den och avser tillämpningen av denna artikel ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 138
Avslutning ett förfarande
1. I andra fall än vid förfarandet för transitering och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 166 ska ett särskilt förfarande avslutas när de varor som hänförts till förfarandet, eller de förädlade produkterna, hänförs till ett påföljande tullförfarande, har lämnat gemenskapens tullområde, eller har förstörts utan att något avfall återstår, eller överlåts till staten i enlighet med artikel 127.
2. Tullmyndigheterna ska avsluta förfarandet för transitering när de kan fastställa att förfarandet har slutförts på ett korrekt sätt, på grundval av en jämförelse mellan de uppgifter som inkommit till avgångstullkontoret och de som inkommit till bestämmelsetullkontoret.
3. Tullmyndigheterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att reglera situationen för de varor för vilka ett förfarande inte har avslutats enligt de villkor som föreskrivs.
Artikel 139
Överföring av rättigheter och skyldigheter
Rättigheterna och skyldigheterna för den person som är ansvarig för förfarandet när varor har hänförts till ett särskilt förfarande, dock ej förfarandet för transitering, får på villkor som fastställts av tullmyndigheterna helt eller delvis överföras till andra personer som uppfyller villkoren för förfarandet.
Artikel 140
Befordran av varor
1. Varor som har hänförts till ett annat särskilt förfarande än för transitering eller i en frizon, får befordras mellan olika platser i gemenskapens tullområde om detta anges i tillståndet eller föreskrivs i tullagstiftningen.
2. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om tillämpning av denna artikel.
Artikel 141
Vanliga former av hantering
Varor som har hänförts till tullagerförfarandet eller ett förfarande för förädling eller lagts upp i en frizon får genomgå sådana vanliga former av hantering som är avsedda att bevara dem, förbättra deras utseende eller marknadsmässiga kvalitet eller förbereda dem för distribution eller återförsäljning.
Artikel 142
Likvärdiga varor
1. Med likvärdiga varor avses gemenskapsvaror som lagras, används eller förädlas i stället för varor som hänförts till ett särskilt förfarande.
Inom ramen för förfarandet för passiv förädling avses med likvärdiga varor icke-gemenskapsvaror som förädlas i stället för gemenskapsvaror som hänförts till ett förfarande för passiv förädling.
Likvärdiga varor ska omfattas av samma åttasiffriga KN-nummer och ha samma handelskvalitet och tekniska egenskaper som de varor de ersätter.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag från tredje stycket i denna punkt ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
2. Tullmyndigheterna ska ge tillstånd till följande, förutsatt att ett korrekt genomförande av förfarandet, särskilt vad beträffar tullövervakning, säkerställs:
a)
Användning av likvärdiga varor inom ramen för ett särskilt förfarande, dock ej förfarandet för transitering, tillfällig införsel eller tillfällig lagring.
b)
I fråga om förfarandet för aktiv förädling, export av sådana förädlade produkter som framställts av likvärdiga varor före importen av de varor de ersätter.
c)
I fråga om förfarandet för passiv förädling, import av sådana förädlade produkter som framställts av likvärdiga varor före exporten av de varor de ersätter.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer i vilka fall tullmyndigheterna får godkänna användningen av likvärdiga varor vid tillfällig införsel ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
3. Likvärdiga varor får inte användas i följande fall:
a)
Om endast vanliga former av hantering enligt definitionen i artikel 141 genomförs inom ramen för aktiv förädling.
b)
Om ett förbud mot restitution av importtull eller tullfrihet vid import gäller för icke-ursprungsvaror som använts vid tillverkningen av förädlade produkter inom ramen för aktiv förädling för vilka ett ursprungsintyg utfärdats eller upprättats inom ramen för en förmånsordning mellan gemenskapen och vissa länder eller territorier som är belägna utanför gemenskapens tullområde eller med grupper av sådana länder eller territorier.
c)
Om det skulle medföra oberättigade fördelar i fråga om importtull.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den och avser fastställandet av ytterligare fall när likvärdiga varor inte får användas ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
4. I det fall som avses i punkt 2 b i denna artikel och om de förädlade produkterna skulle omfattas av exporttullar om de inte exporterades inom ramen för förfarandet för aktiv förädling, ska tillståndshavaren ställa en garanti för att säkerställa betalning av tullarna för det fall att icke-gemenskapsvarorna inte skulle importeras inom den period som avses i artikel 169.3.
Artikel 143
Genomförandeåtgärder
Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om genomförandet av de förfaranden som avses i denna avdelning.
KAPITEL 2
Transitering
Avsnitt 1
Extern och intern transitering
Artikel 144
Extern transitering
1. Inom ramen för förfarandet för extern transitering får icke-gemenskapsvaror befordras från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde utan att omfattas av något av följande:
a)
Importtullar.
b)
Andra avgifter i enlighet med andra tillämpliga bestämmelser.
c)
Handelspolitiska åtgärder, i den mån de inte innebär förbud mot införsel av varor i eller utförsel av varor ur gemenskapens tullområde.
2. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer på vilka villkor gemenskapsvaror ska befordras enligt förfarandet för extern transitering ska utfärdas ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
3. Befordran enligt punkt 1 ska äga rum på något av följande sätt:
a)
Enligt förfarandet för extern gemenskapstransitering.
b)
I enlighet med TIR-konventionen under förutsättning att befordran
i)
har påbörjats eller ska avslutas utanför gemenskapens tullområde, eller
ii)
genomförs mellan två platser i gemenskapens tullområde och går genom ett land eller territorium som är beläget utanför gemenskapens tullområde.
c)
I enlighet med ATA-konventionen/Istanbulkonventionen om en transiteringsbefordran äger rum.
d)
Med varorna upptagna i ett Rhenmanifest (artikel 9 i den reviderade konventionen om sjöfarten på Rhen).
e)
Med varorna upptagna i formulär 302 enligt avtalet mellan parterna i Nordatlantiska fördraget om status för deras styrkor, undertecknat i London den 19 juni 1951.
f)
Genom postsystemet i enlighet med bestämmelser som antagits av Världspostföreningen, när varorna medförs av personer som har rättigheter och skyldigheter enligt sådana bestämmelser eller av personer som agerar för sådana personers räkning.
4. Förfarandet för extern transitering ska tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av artikel 140.
Artikel 145
Intern transitering
1. Inom ramen för förfarandet för intern transitering får, på de villkor som anges i punkterna 2 och 3, gemenskapsvaror befordras från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde och passera genom ett annat territorium utanför det området utan att varornas tullstatus förändras.
2. Befordran enligt punkt 1 ska äga rum på något av följande sätt:
a)
Enligt förfarandet för intern gemenskapstransitering om sådan möjlighet finns i internationell överenskommelse.
b)
I enlighet med TIR-konventionen.
c)
I enlighet med ATA-konventionen/Istanbulkonventionen om en transiteringsbefordran äger rum.
d)
Med varorna upptagna i ett Rhenmanifest (artikel 9 i den reviderade konventionen om sjöfarten på Rhen).
e)
Med varorna upptagna i formulär 302 enligt avtalet mellan parterna i Nordatlantiska fördraget om status för deras styrkor, undertecknat i London den 19 juni 1951.
f)
Genom postsystemet i enlighet med bestämmelser som antagits av Världspostföreningen, när varorna medförs av personer som har rättigheter och skyldigheter enligt sådana bestämmelser eller av personer som agerar för sådana personers räkning.
3. I de fall som avses i punkt 2 b-f ska varor behålla sin tullstatus som gemenskapsvaror bara om denna status kan fastställas enligt vissa villkor och på det sätt som föreskrivs i tullagstiftningen.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer på vilka villkor och på vilket sätt som tullstatus får fastställas ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 2
Gemenskapstransitering
Artikel 146
Skyldigheter för den person som är ansvarig för förfarandet för gemenskapstransitering och skyldigheter för fraktföraren och mottagaren av varor som befordras enligt förfarandet för gemenskapstransitering
1. Den person som är ansvarig för förfarandet för gemenskapstransitering ska ansvara för följande:
a)
Att de intakta varorna och de nödvändiga upplysningarna uppvisas vid bestämmelsetullkontoret inom föreskriven tid och i enlighet med de åtgärder som tullmyndigheterna vidtar för att sörja för att varorna identifieras.
b)
Att tullbestämmelserna om förfarandet efterlevs.
c)
Att, om inget annat föreskrivs i tullagstiftningen, en garanti ställs för att i enlighet med andra gällande tillämpliga bestämmelser säkerställa betalning av det import- eller exporttullbelopp som svarar mot tullskulder eller andra avgifter som kan behöva erläggas för varorna.
2. Skyldigheten för den person som är ansvarig för förfarandet ska vara fullgjord och transiteringsförfarandet ska upphöra när de varor som hänförts till förfarandet och de nödvändiga upplysningarna är tillgängliga på bestämmelsetullkontoret i enlighet med tullagstiftningen.
3. En fraktförare eller varumottagare som tar emot varor i vetskap om att de befordras enligt förfarandet för gemenskapstransitering ska också vara ansvarig för att ankomsten av varorna i oförändrat skick till bestämmelsetullkontoret anmäls inom föreskriven tid och i enlighet med de åtgärder som tullmyndigheterna vidtar för att sörja för att varorna identifieras.
Artikel 147
Varor som passerar genom ett territorium som tillhör ett land beläget utanför gemenskapens tullområde inom ramen för förfarandet för extern gemenskapstransitering
1. Förfarandet för extern gemenskapstransitering ska tillämpas på varor som passerar genom ett territorium som är beläget utanför gemenskapens tullområde om något av följande villkor uppfylls:
a)
Bestämmelser om tillämpning av förfarandet anges i ett internationellt avtal.
b)
Transport genom det territoriet genomförs med varorna upptagna i ett enda transportdokument, som upprättats i gemenskapens tullområde.
2. I det fall som avses i punkt 1 b ska förfarandet för extern gemenskapstransitering tillfälligt upphöra när varorna befinner sig utanför gemenskapens tullområde.
KAPITEL 3
Lagring
Avsnitt 1
Gemensamma bestämmelser
Artikel 148
Tillämpningsområde
1. Enligt ett förfarande för lagring får icke-gemenskapsvaror lagras i gemenskapens tullområde utan att omfattas av något av följande:
a)
Importtullar.
b)
Andra avgifter i enlighet med andra tillämpliga bestämmelser.
c)
Handelspolitiska åtgärder, i den mån de inte innebär förbud mot införsel av varor i eller utförsel av varor ur gemenskapens tullområde.
2. Gemenskapsvaror får hänföras till tullagerförfarandet eller förfarandet för frizoner i enlighet med tullagstiftningen eller gemenskapslagstiftning på särskilda områden eller för att kunna omfattas av ett beslut om återbetalning eller eftergift av importtullar.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer på vilka villkor gemenskapsvaror får hänföras till tullagerförfarandet eller förfarandet för frizoner ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 149
Ansvarsområden för tillståndshavaren eller den person som är ansvarig för förfarandet
1. Tillståndshavaren och den person som är ansvarig för förfarandet ska ansvara för följande:
a)
Att sörja för att varor som omfattas av förfarandet för tillfällig lagring eller tullagerförfarandet inte undandras tullens övervakning.
b)
Att de skyldigheter som hör samman med lagring av varor som omfattas av förfarandet för tillfällig lagring eller tullagerförfarandet fullgörs.
c)
Att de särskilda villkor som anges i tillståndet till drift av ett tullager eller av tillfälliga lagringsanläggningar uppfylls.
2. Med avvikelse från punkt 1 får det i ett tillstånd som avser ett allmänt tullager anges att de skyldigheter som avses i punkt 1 a eller b endast åligger den person som är ansvarig för förfarandet.
3. Den person som är ansvarig för förfarandet ska ansvara för att de skyldigheter som hör samman med hänförandet av varorna till förfarandet för tillfällig lagring eller tullagerförfarandet fullgörs.
Artikel 150
Varaktighet av ett förfarande för lagring
1. Det får inte förekomma någon begränsning av den tid under vilken varor får kvarstå under ett förfarande för lagring.
2. Tullmyndigheterna får dock fastställa en tidsfrist inom vilken ett förfarande för lagring måste avslutas i något av följande fall:
a)
Om en lagringsanläggning drivs av tullmyndigheterna och är tillgänglig för användning av personer för tillfällig lagring av varor enligt artikel 151.
b)
I undantagsfall, särskilt om slaget av varor eller deras beskaffenhet vid långtidslagring kan innebära ett hot mot människors eller djurs hälsa, mot växter eller miljön.
3. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och i vilka de fall som avses i punkt 2 fastställs ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
Avsnitt 2
Tillfällig lagring
Artikel 151
Uppläggning av varor i tillfällig lagring
1. Om varorna inte på annat sätt deklareras för ett tullförfarande, ska följande icke-gemenskapsvaror anses vara deklarerade för förfarandet för tillfällig lagring av innehavaren av varorna vid den tidpunkt dessa anmäls till tullen:
a)
Varor som förs in i gemenskapens tullområde, utom när de förs in direkt i en frizon.
b)
Varor som från en frizon förs in i en annan del av gemenskapens tullområde.
c)
Varor för vilka förfarandet för extern transitering slutförts.
Tulldeklarationen ska anses ha ingivits till och godtagits av tullmyndigheterna vid den tidpunkt då varornas ankomst anmälts till tullen.
2. Den summariska införseldeklarationen, eller ett transiteringsdokument som ersätter den, ska utgöra tulldeklaration för förfarandet för tillfällig lagring.
3. Tullmyndigheterna får kräva att innehavaren av varorna ställer en garanti för att säkerställa betalning av det import- eller exporttullbelopp som svarar mot eventuella tullskulder eller andra avgifter vilket kan behöva erläggas i enlighet med andra tillämpliga bestämmelser.
4. Om varor av något skäl inte kan, eller inte längre kan, hänföras till förfarandet för tillfällig lagring, ska tullmyndigheterna utan dröjsmål vidta alla nödvändiga åtgärder för att reglera varornas situation. Artiklarna 125-127 ska gälla i tillämpliga delar.
5. Kommissionen får i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om tillämpning av denna artikel.
Artikel 152
Varor i tillfällig lagring
1. Varor som är hänförda till förfarandet för tillfällig lagring ska lagras endast på platser som godkänts för tillfällig lagring.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 91.2 får varor som är hänförda till förfarandet för tillfällig lagring endast genomgå sådana former av hantering som är avsedda att bevara dem i oförändrat skick utan att deras utseende eller tekniska egenskaper förändras.
Avsnitt 3
Tullagerförfarandet
Artikel 153
Lagring i tullager
1. Inom ramen för tullagerförfarandet får icke-gemenskapsvaror lagras i lokaler eller annan plats som har godkänts för det förfarandet av tullmyndigheterna genom och enligt tullövervakning (nedan kallade tullager).
2. Tullagren får vara tillgängliga för användning av vilken person som helst till lagring av varor (allmänt tullager), eller för lagring av varor av en innehavare av ett tillstånd till tullagerförfarandet (privat tullager).
3. Varor som hänförts till tullagerförfarandet får tillfälligt föras bort från tullagret. Ett sådant bortförande ska godkännas i förväg av tullmyndigheterna, utom i fall av force majeure.
Artikel 154
Gemenskapsvaror, användning för särskilda ändamål och förädlingsverksamhet
1. Om ett ekonomiskt behov föreligger och tullövervakningen inte kommer att påverkas negativt får tullmyndigheterna tillåta att följande äger rum i ett tullager:
a)
Lagring av gemenskapsvaror.
b)
Förädling av varor enligt förfarandet för aktiv förädling eller för användning för särskilda ändamål, med förbehåll för de villkor som gäller för dessa förfaranden.
2. I de fall som avses i punkt 1 ska varorna inte anses vara hänförda till tullagerförfarandet.
Avsnitt 4
Frizoner
Artikel 155
Angivande av frizoner
1. Medlemsstaterna får utse delar av gemenskapens tullområde till frizoner.
För varje frizon ska medlemsstaterna fastställa vilken yta som omfattas och var infarts- och utfartsställena är belägna.
2. Frizoner ska vara inhägnade.
Frizonernas gränser samt deras infarts- och utfartsställen ska vara föremål för tullövervakning.
3. Personer, varor och transportmedel som kommer in i eller lämnar en frizon får underkastas tullkontroller.
Artikel 156
Byggnader och verksamhet i frizoner
1. Uppförandet av byggnader i en frizon ska kräva förhandsgodkännande av tullmyndigheterna.
2. Om inte annat föreskrivs i tullagstiftningen ska varje typ av industriell eller kommersiell verksamhet eller tjänsteverksamhet vara tillåten i en frizon. Bedrivande av sådan verksamhet ska anmälas i förväg till tullmyndigheterna.
3. Tullmyndigheterna får, med hänsyn till de berörda varornas beskaffenhet, behovet av tullövervakning eller säkerhets- eller skyddsbehov, införa förbud mot eller begränsningar av sådan verksamhet som avses i punkt 2.
4. Tullmyndigheterna får förbjuda personer som inte lämnar den nödvändiga garantin för att de iakttar tullbestämmelserna att bedriva verksamhet i en frizon.
Artikel 157
Anmälan av varors ankomst och hänförande av dem till ett förfarande
1. Varor som förs in i en frizon ska anmälas till tullen och genomgå de föreskrivna tullformaliteterna i följande fall:
a)
När de förs in i en frizon direkt från en plats utanför gemenskapens tullområde.
b)
När de har varit hänförda till ett tullförfarande som slutförs eller avslutas när de hänförs till ett förfarande för frizoner.
c)
När de hänförs till ett förfarande för frizoner för att kunna omfattas av ett beslut om återbetalning eller eftergift av importtullar.
d)
När sådana formaliteter föreskrivs i annan lagstiftning än tullagstiftningen.
2. Ankomsten av varor som förs in i en frizon under andra omständigheter än de som avses i punkt 1 ska inte behöva anmälas till tullen.
3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 158 ska varor som förs till en frizon anses bli hänförda till ett förfarande för frizoner
a)
vid den tidpunkt då de förs in i en frizon, såvida de inte redan har hänförts till ett annat tullförfarande,
b)
vid den tidpunkt då förfarandet för transitering slutförs, såvida varorna inte omedelbart hänförs till ett påföljande tullförfarande.
Artikel 158
Gemenskapsvaror i frizoner
1. Gemenskapsvaror får föras in i eller lagras, befordras, användas, förädlas eller förbrukas i en frizon. I sådana fall ska varorna inte anses omfattas av förfarandet för frizoner.
2. På begäran av den berörda personen ska tullmyndigheterna intyga att följande varor har tullstatus som gemenskapsvaror:
a)
Gemenskapsvaror som förs in i en frizon.
b)
Gemenskapsvaror som har genomgått förädlingsprocesser i en frizon.
c)
Varor som övergår till fri omsättning i en frizon.
Artikel 159
Icke-gemenskapsvaror i frizoner
1. Icke-gemenskapsvaror får under den tid som de kvarstår i en frizon övergå till fri omsättning eller hänföras till förfarandet för aktiv förädling, för tillfällig införsel eller för användning för särskilda ändamål på de villkor som föreskrivs för dessa förfaranden.
I sådana fall ska varorna inte anses omfattas av förfarandet för frizoner.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om leveranser eller proviantering och om förfarandet i fråga så föreskriver, ska punkt 1 i artikeln inte förhindra användning eller förbrukning av varor som vid övergång till fri omsättning eller vid tillfällig införsel inte skulle omfattas av importtullar eller åtgärder som föreskrivs enligt den gemensamma jordbrukspolitiken eller handelspolitiken.
Om sådan användning eller förbrukning äger rum, ska någon tulldeklaration för övergång till fri omsättning eller förfarandet för tillfällig införsel inte krävas.
En sådan deklaration ska emellertid krävas om varorna omfattas av en tullkvot eller ett tulltak.
Artikel 160
Utförsel av varor från en frizon
Utan att det påverkar tillämpningen av lagstiftningen på andra områden än tullområdet får varor som befinner sig i en frizon exporteras eller återexporteras från gemenskapens tullområde eller föras in i en annan del av gemenskapens tullområde.
Artiklarna 91-98 ska i tillämpliga delar gälla varor som förs in i andra delar av gemenskapens tullområde.
Artikel 161
Tullstatus
När varor förs ut från en frizon till en annan del av gemenskapens tullområde eller hänförs till ett tullförfarande ska de betraktas som icke-gemenskapsvaror såvida inte deras tullstatus som gemenskapsvaror har bevisats med det intyg som avses i artikel 158.2 eller med någon annan handling som bevisar status och som anges i gemenskapens tullagstiftning.
När det gäller tillämpningen av exporttullar och exportlicenser eller exportkontrollåtgärder inom ramen den gemensamma jordbruks- eller handelspolitiken ska varorna emellertid anses vara gemenskapsvaror, såvida det inte är fastställt att de inte har status som gemenskapsvaror.
KAPITEL 4
Särskild användning
Avsnitt 1
Tillfällig införsel
Artikel 162
Tillämpningsområde
1. Inom ramen för förfarandet för tillfällig införsel får icke-gemenskapsvaror som är avsedda för återexport användas i gemenskapens tullområde med fullständig eller partiell befrielse från importtullar, utan att varorna blir föremål för något av följande:
a)
Andra avgifter i enlighet med andra tillämpliga bestämmelser.
b)
Handelspolitiska åtgärder, i den mån de inte innebär förbud mot införsel av varor i eller utförsel av varor från gemenskapens tullområde.
2. Förfarandet för tillfällig införsel får bara användas om följande villkor är uppfyllda:
a)
Varorna är inte avsedda att genomgå någon förändring, förutom normal värdeminskning till följd av att de används.
b)
Det är möjligt att säkerställa att de varor som hänförts till förfarandet kan identifieras, utom när, med hänsyn till varornas beskaffenhet eller den användning som avses, frånvaron av identifieringsåtgärder inte riskerar att medföra att förfarandet missbrukas eller, i det fall som avses i artikel 142, när det kan kontrolleras att de villkor som fastställts för likvärdiga varor är uppfyllda.
c)
Den person som är ansvarig för förfarandet är etablerad utanför gemenskapens tullområde utom om annat föreskrivs i tullagstiftningen.
d)
Kraven för fullständig eller partiell tullbefrielse enligt gemenskapens tullagstiftning är uppfyllda.
Artikel 163
Tid under vilken varor får kvarstå under förfarandet för tillfällig införsel
1. Tullmyndigheterna ska fastställa den tid inom vilken varor som hänförts till ett förfarande för tillfällig införsel måste återexporteras eller hänföras till ett påföljande tullförfarande. Denna tid ska vara så lång att ändamålet med den tillåtna användningen kan uppnås.
2. Den längsta tid under vilken varor får kvarstå under förfarandet för tillfällig införsel för samma ändamål och under ansvar av samma tillståndshavare ska vara 24 månader, även när förfarandet avslutats genom att varorna hänförts till ett annat särskilt förfarande och därefter återigen hänförts till förfarandet för tillfällig införsel.
3. Om, under exceptionella omständigheter, den tillåtna användningen inte kan uppnås inom de tidsperioder som avses i punkterna 1 och 2, får tullmyndigheterna på tillståndshavarens vederbörligen motiverade begäran bevilja en rimlig förlängning av dessa tidsperioder.
Artikel 164
Situationer som omfattas av tillfällig införsel
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer på vilka villkor förfarandet för tillfällig införsel får användas och fullständig eller partiell befrielse från importtullar får beviljas ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
När dessa bestämmelser antas ska internationella avtal och varornas beskaffenhet och användning beaktas.
Artikel 165
Importtullbelopp vid tillfällig införsel med partiell befrielse från importtull
1. Det importtullbelopp som ska betalas för varor som hänförts till förfarandet för tillfällig införsel med partiell befrielse från importtullar ska uppgå till 3 % av det importtullbelopp som skulle ha betalats för varorna om de hade övergått till fri omsättning den dag då de hänfördes till förfarandet för tillfällig införsel.
Detta belopp ska betalas för varje månad eller del av månad under vilken varorna är hänförda till förfarandet för tillfällig införsel med partiell befrielse från importtull.
2. Det importtullbelopp som ska betalas får inte överstiga det belopp som skulle ha betalats om varorna hade övergått till fri omsättning den dag då de hänfördes till förfarandet för tillfällig införsel.
Avsnitt 2
Användning för särskilda ändamål
Artikel 166
Förfarande för användning för särskilda ändamål
1. Inom ramen för förfarandet för användning för särskilda ändamål får varor övergå till fri omsättning tullfritt eller till nedsatt tullsats på grund av deras särskilda användning. De ska kvarstå under tullövervakning.
2. Tullövervakningen inom ramen för förfarandet för användning för särskilda ändamål ska upphöra i följande fall:
a)
När varorna har använts för de ändamål som fastställts för tillämpningen av tullfrihet eller nedsatt tullsats.
b)
När varorna har exporterats, förstörts eller överlåtits till staten.
c)
När varorna har använts för andra ändamål än dem som fastställts för tillämpningen av tullfrihet eller nedsatt tullsats och de tillämpliga importtullarna har betalats.
3. När en avkastningsgrad krävs ska artikel 167 i tillämpliga delar gälla för förfarandet för användning för särskilda ändamål.
KAPITEL 5
Förädling
Avsnitt 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 167
Avkastningsgrad
Utom i de fall en avkastningsgrad har fastställts i gemenskapslagstiftning på särskilda områden ska tullmyndigheterna fastställa antingen avkastningsgraden eller den genomsnittliga avkastningsgraden för förädlingsprocessen eller, vid behov, metoden för att fastställa avkastningsgraden.
Avkastningsgraden eller den genomsnittliga avkastningsgraden ska fastställas på grundval av de faktiska omständigheter under vilka förädlingsprocesserna genomförs eller ska genomföras. Avkastningsgraden får i förekommande fall justeras i enlighet med artiklarna 18 och 19.
Avsnitt 2
Aktiv förädling
Artikel 168
Tillämpningsområde
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 142 får inom ramen för förfarandet för aktiv förädling icke-gemenskapsvaror användas i gemenskapens tullområde i en eller flera förädlingsprocesser utan att varorna omfattas av något av följande:
a)
Importtullar.
b)
Andra avgifter i enlighet med andra tillämpliga bestämmelser.
c)
Handelspolitiska åtgärder, i den mån de inte förbjuder införsel av varor i eller utförsel av varor från gemenskapens tullområde.
2. Förfarandet för aktiv förädling får användas i andra fall än vid reparationer och förstöring endast när de varor som hänförts till förfarandet kan identifieras i de förädlade produkterna, utom om de använts som produktionstillbehör.
I det fall som avses i artikel 142 får förfarandet användas när det kan kontrolleras att de villkor som fastställts för likvärdiga varor uppfylls.
3. Utöver punkterna 1 och 2 får förfarandet för aktiv förädling även användas för följande varor:
a)
Varor avsedda för att genomgå processer för att uppfylla de tekniska villkoren för deras övergång till fri omsättning.
b)
Varor som måste genomgå vanliga former av hantering i enlighet med artikel 141.
Artikel 169
Tid för avslutande av förfarandet
1. Tullmyndigheterna ska ange inom vilken tid förfarandet för aktiv förädling ska avslutas i överensstämmelse med artikel 138.
Fristen ska löpa från och med den dag då icke-gemenskapsvarorna hänförs till förfarandet, och hänsyn ska tas till den tid som krävs för att genomföra förädlingsprocesserna och att avsluta förfarandet.
2. Tullmyndigheterna får bevilja en rimlig förlängning av den tid som avses i punkt 1, om tillståndshavaren lämnar in en vederbörligen motiverad begäran om detta.
I tillståndet får det anges att en frist som börjar löpa under en kalendermånad eller ett kvartal eller halvår ska löpa ut den sista dagen i påföljande kalendermånad, kvartal eller halvår.
3. Vid export i förväg i enlighet med artikel 142.2 b ska tullmyndigheterna ange den tid inom vilken icke-gemenskapsvaror måste deklareras för förfarandet. Fristen ska löpa från dagen för godtagandet av exportdeklarationen för de förädlade produkter som framställts av motsvarande likvärdiga varor.
Artikel 170
Temporär återexport för ytterligare förädling
Förutsatt att tullmyndigheterna givit tillstånd får några av eller alla de varor som hänförts till förfarandet för aktiv förädling, eller de förädlade produkterna, temporärt återexporteras för ytterligare förädling utanför gemenskapens tullområde, i enlighet med villkoren för förfarandet för passiv förädling.
Avsnitt 3
Passiv förädling
Artikel 171
Tillämpningsområde
1. Inom ramen för förfarandet för passiv förädling får gemenskapsvaror temporärt exporteras från gemenskapens tullområde för att genomgå förädlingsprocesser. De förädlade produkter som framställts av dessa varor får övergå till fri omsättning med fullständig eller partiell befrielse från importtullar på begäran av tillståndshavaren eller en annan person som är etablerad på gemenskapens tullområde, förutsatt att den personen har fått tillståndshavarens samtycke och villkoren i tillståndet är uppfyllda.
2. Förfarandet för passiv förädling får inte tillåtas för följande typer av gemenskapsvaror:
a)
Varor vars export medför att importtullar återbetalas eller efterges.
b)
Varor som före export övergått till fri omsättning tullfritt eller till nedsatt tullsats på grund av deras användning för särskilda ändamål, så länge som ändamålen inte har fullbordats och såvida varorna inte måste repareras.
c)
Varor vars export medför att exportbidrag beviljas.
d)
Varor för vilka en finansiell förmån annan än det bidrag som avses i c beviljas inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken när varorna exporteras.
3. I fall som inte omfattas av artiklarna 172 och 173 ska, när det rör sig om värdetullar, beloppet av importtullar beräknas på grundval av kostnaderna för de förädlingsprocesser som genomförs utanför gemenskapens tullområde.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer reglerna för denna beräkning och regler för när särskilda skyldigheter föreligger ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
4. Tullmyndigheterna ska ange inom vilken tid de temporärt exporterade varorna ska återimporteras till gemenskapens tullområde i form av förädlade produkter och hänföras till övergång till fri omsättning, för att varorna ska kunna omfattas av fullständig eller partiell befrielse från importtullar. De får bevilja en rimlig förlängning av denna tid om tillståndshavaren lämnar in en vederbörligen motiverad ansökan om detta.
Artikel 172
Kostnadsfritt reparerade varor
1. Om det på ett för tullmyndigheterna tillfredsställande sätt fastställs att varor har reparerats kostnadsfritt, antingen på grund av en kontraktsenlig eller lagstadgad garantiförpliktelse eller på grund av ett fabrikations- eller materialfel, ska varorna kunna beviljas fullständig befrielse från importtullar.
2. Punkt 1 ska inte tillämpas om fabrikations- eller materialfelet beaktades när varorna först övergick till fri omsättning.
Artikel 173
Standardutbytessystemet
1. Inom ramen för standardutbytessystemet får en importerad produkt (nedan kallad ersättningsprodukt) i enlighet med punkterna 2-5 ersätta en förädlad produkt.
2. Tullmyndigheterna ska tillåta att standardutbytessystemet används om förädlingsprocessen består i reparation av andra defekta gemenskapsvaror än dem som omfattas av åtgärder enligt den gemensamma jordbrukspolitiken eller av de särskilda arrangemang som är tillämpliga på vissa varor som framställts genom förädling av jordbruksprodukter.
3. Ersättningsprodukter ska omfattas av samma åttasiffriga KN-nummer och ha samma handelskvalitet och tekniska egenskaper som de defekta varorna skulle ha haft efter att ha reparerats.
4. Om de defekta varorna har använts före exporten, ska ersättningsprodukterna också ha använts.
Tullmyndigheterna ska emellertid frångå kravet enligt första stycket om ersättningsprodukterna har levererats kostnadsfritt, antingen på grund av en kontraktsenlig eller lagstadgad garantiförpliktelse eller på grund av ett materialfel eller ett fabrikationsfel.
5. De bestämmelser som skulle vara tillämpliga på de förädlade produkterna ska även gälla ersättningsprodukterna.
Artikel 174
Import i förväg av ersättningsprodukter
1. Tullmyndigheterna ska, enligt de villkor de fastställer och på begäran av den berörda personen, tillåta att ersättningsprodukter importeras innan de defekta varorna exporteras.
Vid en sådan import i förväg av en ersättningsprodukt ska en garanti ställas för att täcka det importtullbelopp som kommer att vara tillämpligt om de defekta varorna inte exporteras i enlighet med punkt 2.
2. De defekta varorna ska exporteras inom två månader från den dag då tullmyndigheterna godtar deklarationen för ersättningsprodukternas övergång till fri omsättning.
3. Om, under exceptionella omständigheter, de defekta varorna inte kan exporteras inom den tid som avses i punkt 2, får tullmyndigheterna på en vederbörligen motiverad begäran av den berörda personen bevilja en rimlig förlängning av fristen.
AVDELNING VIII
VARORS AVGÅNG FRÅN GEMENSKAPENS TULLOMRÅDE
KAPITEL 1
Varor som lämnar tullområdet
Artikel 175
Skyldighet att inge en deklaration före avgång
1. Varor som är avsedda att lämna gemenskapens tullområde ska omfattas av en deklaration före avgång som ska inges till eller göras tillgänglig för det behöriga tullkontoret innan varorna förs ut ur gemenskapens tullområde.
Första stycket ska dock inte gälla varor som transporteras på transportmedel som endast passerar genom gemenskapens tullområdes territorialvatten eller luftrum utan att göra uppehåll i det området.
2. Deklarationen före avgång ska utgöras av något av följande:
a)
Den tillämpliga tulldeklarationen, om varor som lämnar gemenskapens tullområde är hänförda till ett tullförfarande för vilket en tulldeklaration krävs.
b)
En anmälan om återexport i enlighet med artikel 179.
c)
Den summariska utförseldeklaration som avses i artikel 180, om varken en tulldeklaration eller en anmälan om återexport krävs.
3. Deklarationen före avgång ska innehålla åtminstone de uppgifter som krävs för den summariska utförseldeklarationen.
Artikel 176
Vissa närmare bestämmelser
1. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
i vilka fall och under vilka förutsättningar varor som lämnar gemenskapens tullområde inte ska behöva omfattas av en deklaration före avgång,
b)
under vilka förutsättningar kravet på en deklaration före avgång får frångås eller anpassas,
c)
den tidsfrist inom vilken deklarationen före avgång ska inges eller göras tillgänglig innan varorna förs ut ur gemenskapens tullområde,
d)
eventuella undantag från och variationer i den tidsfrist som avses i led c,
e)
fastställande av det behöriga tullkontor där deklarationen inges före avgång eller görs tillgänglig och där riskanalys och riskbaserade export- och utförselkontroller utförs,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
2. Vid antagandet av dessa bestämmelser ska följande beaktas:
a)
Särskilda omständigheter.
b)
Tillämpningen av dessa bestämmelser på vissa typer av varutransporter, transportsätt eller ekonomiska aktörer.
c)
Internationella avtal med bestämmelser om särskilda säkerhetsarrangemang.
Artikel 177
Tullövervakning och utförselformaliteter
1. Varor som lämnar gemenskapens tullområde ska omfattas av tullövervakning och får underkastas tullkontroller. Vid behov får tullmyndigheterna i enlighet med de bestämmelser som antas enligt punkt 5 fastställa vilken rutt som ska användas och vilken tidsfrist som ska iakttas när varorna lämnar gemenskapens tullområde.
2. Varor som är avsedda att lämna gemenskapens tullområde ska uppvisas för tullen på tullkontoret med behörighet för den plats där varorna lämnar gemenskapens tullområde och ska genomgå utförselformaliteter, som i förekommande fall ska inbegripa följande:
a)
Återbetalning eller eftergift av importtullar eller betalning av exportbidrag.
b)
Uttag av exporttullar.
c)
De formaliteter som krävs enligt gällande bestämmelser när det gäller andra avgifter.
d)
Tillämpning av förbud och restriktioner som grundas på bland annat hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller intresset av att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda miljön, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde, att skydda industriell eller kommersiell äganderätt bl.a. avseende narkotikaprekursorer, varor som innebär intrång i vissa immateriella rättigheter och kontanter som lämnar gemenskapen, samt att genomföra åtgärder för bevarande och förvaltning av fiskeresurser och handelspolitiska åtgärder.
3. Varor som lämnar gemenskapens tullområde ska uppvisas för tullen av en av följande personer:
a)
Den person som exporterar varorna från gemenskapens tullområde.
b)
Den person i vars namn eller för vars räkning den person som exporterar varorna från det området agerar.
c)
Den person som tar på sig ansvaret för att transportera varorna innan de exporteras från gemenskapens tullområde.
4. Varorna får frigöras för utförsel på villkor att de lämnar gemenskapens tullområde i samma skick som när deklarationen före avgång godtogs.
5. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om tillämpning av punkterna 1, 2 och 3 i denna artikel.
KAPITEL 2
Export och återexport
Artikel 178
Gemenskapsvaror
1. Gemenskapsvaror som är avsedda att lämna gemenskapens tullområde ska hänföras till förfarandet för export.
2. Punkt 1 ska inte gälla följande varor:
a)
Varor som hänförs till förfarandet för användning för särskilda ändamål eller för passiv förädling.
b)
Varor som hänförs till förfarandet för intern transitering eller som tillfälligt lämnar gemenskapens tullområde i enlighet med artikel 103.
3. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om vilka exportformaliteter som ska tillämpas på varor som hänförs till förfarandet för export, för användning för särskilda ändamål eller för passiv förädling.
Artikel 179
Icke-gemenskapsvaror
1. Icke-gemenskapsvaror som är avsedda att lämna gemenskapens tullområde ska bli föremål för en anmälan om återexport, som ska inges till det behöriga tullkontoret, samt genomgå utförselformaliteter.
2. Artiklarna 104-124 ska i tillämpliga delar gälla en anmälan om återexport.
3. Punkt 1 ska inte gälla följande varor:
a)
Varor som hänförs till förfarandet för extern transitering och endast passerar genom gemenskapens tullområde.
b)
Varor som omlastas i, eller återexporteras direkt från, en frizon.
c)
Varor hänförda till förfarandet för tillfällig lagring som återexporteras direkt från en godkänd anläggning för tillfällig lagring.
Artikel 180
Summarisk utförseldeklaration
1. När varor är avsedda att lämna gemenskapens tullområde och en tulldeklaration eller en anmälan om återexport inte krävs, ska en summarisk utförseldeklaration inges till det behöriga tullkontoret i enlighet med artikel 175.
2. Den summariska utförseldeklarationen ska göras med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik. Kommersiella uppgifter, hamnuppgifter eller transportuppgifter får användas om de innehåller de uppgifter som krävs för en summarisk utförseldeklaration.
3. Tullmyndigheterna får under exceptionella omständigheter godta pappersbaserade summariska utförseldeklarationer, förutsatt att samma riskhanteringsnivå tillämpas som för summariska utförseldeklarationer som görs med hjälp av elektronisk databehandlingsteknik och att kraven för att utbyta sådana uppgifter med andra tullkontor kan uppfyllas.
Tullmyndigheterna får, i stället för ingivande av en summarisk utförseldeklaration, godta ingivande av en anmälan och tillgång till uppgifterna för den summariska deklarationen i den ekonomiska aktörens datasystem.
4. Den summariska utförseldeklarationen ska inges av någon av följande personer:
a)
Den person som för ut varorna eller som tar på sig ansvaret för varornas transport från gemenskapens tullområde.
b)
Exportören, avsändaren eller en annan person i vars namn eller för vars räkning den person som avses i a agerar.
c)
Varje person som kan anmäla eller låta anmäla varornas ankomst till den behöriga tullmyndigheten.
Artikel 181
Ändring av den summariska utförseldeklarationen
Deklaranten ska på begäran tillåtas att ändra en eller flera uppgifter i den summariska utförseldeklarationen efter det att den har ingivits.
En ändring ska emellertid inte vara möjlig efter det att något av följande har inträffat:
a)
Tullmyndigheterna har underrättat den person som ingav den summariska deklarationen om att de avser att undersöka varorna.
b)
Tullmyndigheterna har fastställt att uppgifterna i fråga är felaktiga.
c)
Tullmyndigheterna har redan gett tillstånd till att varorna förs bort.
De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av denna förordning genom att komplettera den och fastställer undantag från andra stycket led c ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 184.4.
KAPITEL 3
Befrielse från exporttullar
Artikel 182
Temporär export
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 171 får gemenskapsvaror exporteras temporärt från gemenskapens tullområde och omfattas av befrielse från exporttull under förutsättning att återimport sker.
2. Kommissionen ska i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser om tillämpning av denna artikel.
AVDELNING IX
TULLKODEXKOMMITTÉ OCH SLUTBESTÄMMELSER
KAPITEL 1
Tullkodexkommitté
Artikel 183
Ytterligare genomförandeåtgärder
1. Kommissionen ska i enligt med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 184.2 anta bestämmelser för driftskompatibilitet mellan medlemsstaternas tullsystem och för de tillämpliga gemenskapsdelarna, i syfte att åstadkomma ett bättre samarbete baserat på elektroniskt datautbyte mellan tullmyndigheter, mellan tullmyndigheter och kommissionen samt mellan tullmyndigheter och de ekonomiska aktörerna.
2. Åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning genom att komplettera den, och fastställer
a)
de förutsättningar under vilka kommissionen får utfärda beslut genom vilka den begär att medlemsstaterna ska återkalla eller ändra ett beslut - andra än dem till vilka det hänvisas i artikel 20.8 c - som utfärdats i enlighet med tullagstiftningen och som avviker från jämförbara beslut av andra behöriga myndigheter och därigenom äventyrar en enhetlig tillämpning av tullagstiftningen,
b)
andra nödvändiga genomförandeåtgärder vid behov, inbegripet när gemenskapen har godtagit åtaganden och skyldigheter enligt internationella överenskommelser som kräver att bestämmelser i tullkodexen anpassas,
c)
ytterligare fall och villkor enligt vilka tillämpningen av denna kodex kan underlättas,
ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll som avses i artikel 184.4.
Artikel 184
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av tullkodexkommittén (nedan kallad kommittén).
2. När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.
3. När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
Den tid som avses i artikel 4. 3 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.
4. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5a.1-5a.4 och artikel 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
Artikel 185
Ytterligare frågor
Kommittén får behandla varje fråga om tullagstiftningen som tas upp av dess ordförande, antingen på kommissionens initiativ eller på begäran av en företrädare för en medlemsstat, särskilt avseende följande:
a)
Varje problem som tillämpningen av tullagstiftningen ger upphov till.
b)
Varje ståndpunkt som gemenskapen ska inta i kommittéer, arbetsgrupper och paneler som inrättats genom eller inom ramen för internationella avtal som rör tullagstiftningen.
KAPITEL 2
Slutbestämmelser
Artikel 186
Upphävande
Förordningarna (EEG) nr 3925/91, (EEG) nr 2913/92 och (EG) nr 1207/2001 ska upphöra att gälla.
Hänvisningar till de upphävda förordningarna ska anses som hänvisningar till den här förordningen och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellerna i bilagan.
Artikel 187
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 188
Tillämpning
1. Artikel 1.3 andra stycket, artikel 5.1 andra stycket, artikel 5.2 första stycket, artikel 10.2, artikel 11.3, artikel 12.2 andra stycket, artikel 15.1, artikel 16.5, artikel 18.4, artikel 19.5, artikel 20.7, artikel 20.8, artikel 20.9, artikel 24.3 andra stycket, artikel 27.3, artikel 28.3, artikel 30.2, artikel 31.3, artikel 33.5, artikel 38, artikel 39.3, artikel 39.6, artikel 43, artikel 54, artikel 55.2 andra stycket, artikel 56.9, artikel 57.3, artikel 58 andra stycket, artikel 59.1 andra stycket, artikel 62.3, artikel 63.3, artikel 65.3, artikel 67.1 tredje stycket, artikel 71, artikel 72.3 första stycket, artikel 76, artikel 77.3, artikel 78.1 andra stycket, artikel 78.5, artikel 85, artikel 86.7, artikel 87.3 första stycket, artikel 88.4 andra stycket, artikel 89.2, artikel 93.2, artikel 101.2, artikel 103, artikel 105.2, artikel 106.4 första stycket, artikel 107.3, artikel 108.1 andra stycket, artikel 108.4, artikel 109.2, artikel 109.3, artikel 110.1 tredje stycket, artikel 111.3, artikel 112.4, artikel 113.3, artikel 114.2 andra stycket, artikel 115.2, artikel 116.2, artikel 119.3, artikel 122, artikel 124.2, artikel 128, artikel 134, artikel 136.2, artikel 136.3 andra stycket, artikel 136.4 fjärde stycket, artikel 137.2, artikel 140.2, artikel 142.1 fjärde stycket, artikel 142.2 andra stycket, artikel 142.3 andra stycket, artikel 143, artikel 144.2, artikel 145.3 andra stycket, artikel 148.2 andra stycket, artikel 150.3, artikel 151.5, artikel 164, artikel 171.3 andra stycket, artikel 176.1, artikel 177.5, artikel 178.3, artikel 181.3, artikel 182.2, artikel 183.1 och artikel 183.2 ska tillämpas från och med 24 juni 2008.
2. Alla andra bestämmelser ska börja tillämpas när genomförandebestämmelserna på grundval av de artiklar som anges i punkt 1 är tillämpliga. Genomförandebestämmelserna ska tidigast träda i kraft den 24 juni 2009.
De bestämmelser i denna förordning som det hänvisas till i denna punkt ska börja tillämpas senast den 24 juni 2013 oaktat ikraftträdandet av genomförandebestämmelserna.
3. Artikel 30.1 ska tillämpas från och med den 1 januari 2011.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Strasbourg den 23 april 2008.