31996L0097
L 046/20
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 96/97/ЕО НА СЪВЕТА
от 20 декември 1996 година
за изменение на Директива 86/378/ЕИО относно прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените в професионалните социалноосигурителни схеми
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договор за създаване на Европейската общност и по-специално член 100 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че член 119 от Договора предвижда, че всяка държава-членка осигурява прилагането на принципа за равно заплащане на мъжете и жените; като има предвид, че под „заплащане“ трябва да се разбира основната или минималната заплата или трудово възнаграждение, и всяко друго възнаграждение в брой или в натура, което работещият получава, пряко или непряко, от своя работодател във връзка с работата си;
като има предвид, че чрез своето решение от 17 май 1990 г. по дело 262/88: „Barber“ срещу „Guardian Royal Exchange Assurance Group“ (4), Съдът на Европейските общности признава, че всички форми на професионални пенсии съставляват елемент от заплащането по смисъла на член 119 от Договора;
като има предвид, че в гореспоменатото решение, както доразвиващото го Решение от 14 декември 1993 г. по дело С-110/91: „Moroni“ срещу „Collo GmbH“ (5), Съдът тълкува член 119 от Договора в смисъла, че дискриминацията между мъжете и жените при професионалните социалноосигурителни схеми е забранена по принцип, а не само когато се отнася до определянето на пенсионната възраст, или когато една професионална пенсия се предлага като компенсация в случай на задължително пенсиониране от икономически съображения;
като има предвид, че съгласно Протокол № 2 относно член 119 от Договора, приложен към Договора за създаване на Европейската общност, обезщетенията по силата на професионална социалноосигурителна схема, не трябва да се считат за възнаграждение, по отношение на периоди на заетост преди 17 май 1990 г., с изключение за работещите, или за лицата, които имат техните права, които преди тази дата са завели дело или са подали съответна жалба, в зависимост от действащото национално право;
като има предвид, че чрез своите решения от 28 септември 1994 г. (6) по дело С-57/93: „Vroege“ срещу „NCIV Instituut voor Volkshuisvesting BV“ и по дело С-128/93: „Fisscher“ срещу „Voorhuis Hengelo BV“, Съдът се произнесе в полза на това, че гореспоменатият протокол няма никаква последица върху правото на включване към професионална пенсионна схема, което се регулира от решението от 13 май 1986 г. по делото 170/84: „Bilka-Kaufhaus GmbH“ срещу „Hartz“ (7), и че ограничението на последиците във времето, на решението от 17 май 1990 г., по делото С-262/88: „Barber“ срещу „Guardian Royal Exchange Assurance Group“, не се прилага по отношение на правото за включване към професионална пенсионна схема; като има предвид, че Съдът потвърди също така че националните норми, отнасящи се до сроковете за завеждане на дела, съгласно вътрешното право, могат да бъдат противопоставими на работещите, които отстояват правото си на включване в професионална пенсионна схема, при условие че те не са по-неблагоприятни за този вид дела, отколкото за подобни дела от вътрешен характер и, че не правят невъзможно упражняването на практика на правото на Общността; като има предвид, освен това, че Съдът е посочил, че фактът, че един работещ може да претендира за включване с обратно действие в професионална пенсионна схема, не му позволява да избегне плащането на съответни вноски, отнасящи се до въпросния период за включване;
като има предвид, че изключването на работещите по причини, дължащи се на вида на трудовия договор, от достъп до социалноосигурителни схеми, които се прилагат в дадено предприятие или сектор, може да представлява непряка дискриминация по отношение на жените;
като има предвид, че чрез своето решение от 9 ноември 1993 г. по дело С-132/92: „Birds Eye Walls Ltd“ срещу „Friedel M. Roberts“ (8), Съдът уточни също така че на член 119 от Договора не противоречи хипотезата, при изчисляването на сумата на една „преходна пенсия“, изплащана от работодателя на работниците или служителите от мъжки или женски пол, които са се възползвали от правото на ранно пенсиониране поради здравословни причини, и която преходна пенсия е предназначена да компенсира по-специално загубата на доходи, дължаща се на факта, че изискваната възраст за изплащане на държавна пенсия, която ще се получава в последствие,още не е достигната, размерът на преходната пенсия следва да бъде съответно намален, въпреки че по отношение на мъжете и жените на възраст между 60 и 65 години това води като последствие до това бившата работничка или служителка да получава преходна пенсия по-ниска от тази на съответния си колега от мъжки пол, като тази разлика съответства на размера на държавната пенсия, на която жената има право при навършване на 60 годишна възраст на основание периодите на заетост при упоменатия работодател;
като има предвид, че чрез своето решение от 6 октомври 1993 г. по дело С-109/91: „Ten Oever“ срещу „Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers-en Schoonmaakbedrijf“ (9), както и чрез своите решения от 14 декември 1993 г. по дело С-110/91: „Moroni“ срещу „Collo GmbH“, от 22 декември 1993 г. по дело C-152/91: „Neath“ срещу „Hugh Steeper Ltd“ (10) и от 28 септември 1994 г. по дело С-200/91: „Coloroll Pension Trustees Limited“ срещу „Russell and Others“ (11), Съдът потвърждава, че по силата на решението от 17 май 1990 г., по дело С-262/88: „Barber“ срещу „Guardian Royal Exchange Assurance Group“, за целите на завеждане на искове за равно третиране в областта на професионалните пенсии позоваване на прекия ефект на член 119 от Договора може да има единствено за плащанията, дължими за периоди на заетост след 17 май 1990 г., с изключение на работещите или на лицата, които имат техните права, чиито съдебни искове или еквивалентни на това жалби по действащото национално право са подадени преди тази дата;
като има предвид, че чрез гореспоменатите решения по делата С-109/91: „Ten Oever“ срещу „Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers-en Schoonmaakbedrijf“ и С-200/91: „Coloroll Pension Trustees Limited“ срещу „Russell and Others“, Съдът потвърждава, че ограничението във времето, на решението „Barber“ се прилага по отношение на пенсии на преживели и, че поради това равното третиране в тази област може да бъде претендирано само по отношение на периодите на заетост след 17 май 1990 г., без това да противоречи на предвиденото изключение в полза на лицата, които преди тази дата са подали съдебен иск или еквивалентна на това жалба съгласно действащото национално право;
като има предвид освен това, че чрез своите гореспоменати решения по дела C-152/91 и C-200/91, Съдът уточнява, че вноските на работещите мъже и жени в пенсионна схема с фиксиран размер на обезщетенията, трябва да бъдат с еднакъв размер, тъй-като те се покриват от член 119 от Договора, докато различията във вноските на работодателя, плащани в рамките на капиталови пенсионни схеми с фиксиран размер на обезщетенията, поради използването на различни актюерски фактори в зависимост от пола, не попадат в приложното поле на същата тази разпоредба;
като има предвид, че чрез своите решения от 28 септември 1994 г. (12) по дело C-408/92: „Smith“ срещу „Advel Systems“ и по делото C-28/93: „Van den Akker“ срещу „Stichting Shell Pensioenfonds“, Съдът посочва, че хипотезата работодател да предприема необходимите мерки, за да се съобрази с решението от 17 май 1990 г. по дело С-262/88, като вдига пенсионната възраст на жените на нивото на тази на мъжете по отношение на периодите на заетост включени между 17 май 1990 г. и датата на влизане в сила на упоменатите мерки противоречи на член 119 от Договора; докато предприемането на същите мерки за периодите на заетост след тази дата не противоречи на член 119; че за периодите на заетост, предхождащи 17 май 1990 г., правото на Общността не налага никакво задължение, което да оправдава мерки, намаляващи с обратно действие предимствата, от които са се ползвали жените;
като има предвид, че чрез гореспоменатото решение по дело С-200/91: „Coloroll Pension Trustees Limited“ срещу „Russell and Others“, Съдът прецени, че допълнителните обезщетения, произтичащи от направените напълно доброволно вноски от работниците или служителите, не са включени в приложното поле на член 119 от Договора;
като има предвид, че в мерките, включени в нейната трета средносрочна програма за действие за равните възможности на жените и мъжете (1991-1995) (13), Комисията отново набляга на приемането на подходящи мерки за взимане под внимание последствията от решението от 17 май 1990 г., произнесено по делото 262/88: „Barber“ срещу „Guardian Royal Exchange Assurance Group“;
като има предвид, че това решение автоматично обезсилва някои разпоредби на Директива на Съвета 86/378/ЕИО от 24 юли 1986 г., относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените в професионалните социалноосигурителни схеми (14) по отношение на наетите работници;
като има предвид, че член 119 от Договора е пряко приложим и на него може има позоваване пред националните съдилища срещу всеки работодател, независимо дали той е физическо или юридическо лице и, че тези съдилища трябва да осигурят защитата на правата, гарантирани им от тази разпоредба;
като има предвид, че от гледна точка на правната сигурност е необходимо изменението и допълнението на Директива 86/378/ЕИО с оглед адаптиране на разпоредбите, засегнати от съдебната практика по делото „Barber“,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 86/378/ЕИО се изменя, както следва:
1. Член 2 се заменя със следния текст:
„Член 2
1. „Професионални социалноосигурителни схеми“ означава схемите, които не са регулирани от Директива 79/7/ЕИО, които имат за цел да предоставят на работещите, независимо дали са работници или служители или самостоятелно заети лица, в рамките на едно предприятие или група от предприятия, област на икономическа дейност или професионален сектор или група професионални сектор, обезщетения, предназначени да допълнят или да заместят обезщетенията, предвидени в законно установените социалноосигурителни схеми, независимо дали участието в тези схеми е задължително или доброволно.
1.2. Настоящата директива не се прилага по отношение на:
а)
индивидуалните договори на самостоятелно заетите лица;
б)
схемите за самостоятелно заети лица, които имат само един участник;
в)
случаите, в които наетите работници са на осигурителен договор, по който работодателят не е страна;
г)
доброволните разпоредби на професионалните схеми, които се предлагат индивидуално на участниците, с цел да им бъдат гарантирани:
-
било допълнителни обезщетения,
-
било избор на датата, на която да започне изплащането на основните обезщетения на самостоятелно заетите лица, или избор между няколко вида обезщетения;
д)
професионалните схеми в случаите, когато обезщетенията, които те предоставят, са финансирани от доброволните вноски на работниците.
3. Разпоредбите на настоящата директива не възпрепятстват работодателя да отпусне на лица, които са достигнали пенсионната възраст за получаване на пенсия въз основа на професионална схема, но които не са достигнали все още пенсионната възраст за получаване на законно установена пенсия, добавка към пенсията им, с оглед пълното или почти пълното изравняване на размера на пълните обезщетения към тази на лицата от другия пол в същото положение, които вече са достигнали законно установената пенсионна възраст, дотогава, докато бенефициентите на отпуснатото допълнение достигнат законно установената пенсионна възраст.“
2. Член 3 се заменя със следния текст:
„Член 3
Настоящата директива се прилага по отношение на трудоспособното население, включително на самостоятелно заетите лица, на лицата, които са прекъснали дейността си поради заболяване, майчинство, злополука или принудителна безработица и на лицата търсещи работа, по отношение на пенсионираните работещи или работещите с увреждания, както и по отношение на лицата, които имат правата на тези работници в съответствие с националните законодателства и/или практики.“
3. Член 6 се заменя със следния текст:
„Член 6
3.1. Разпоредбите, които противоречат на принципа на равното третиране, са онези, които се основават на пола, пряко или косвено, по-специално чрез позоваване на брачното или семейно положение, при:
а)
определянето на лицата, които могат да участват в професионална схема;
б)
определянето на задължителния или доброволен характер на участието в професионална схема;
в)
установяването на различни правила по отношение на възрастта за включване в схемата или по отношение на минималната продължителност на заетост или на участие в схема за получаване на обезщетения;
г)
установяването на различни правила, с изключение на мерките, предвидени в букви з) и и), за възстановяване на вноските, когато работещият напусне схемата, без да е изпълнил изискванията, които му гарантират правото на дългосрочни обезщетения;
д)
определянето на различни условия за предоставяне на обезщетения или запазването на тези обезщетения за работещите от единия от двата пола;
е)
налагането на различна пенсионна възраст;
ж)
преустановяване запазването или придобиването на права по време на отпуск по майчинство или на отпуск по семейни причини, който се полага по закон или по силата на споразумение и се изплаща от работодателя;
з)
определянето на различни нива на обезщетенията, с изключение на необходимите за отчитане на факторите на актюерските изчисления, които са различни за двата пола, в случаите на схеми с фиксиран размер на обезщетенията.
В случаите на капиталови схеми с фиксиран размер на обезщетенията размерът на някои елементи (за които фигурират примери в приложението) могат да се различава дотолкова, доколкото разликата в размера се дължи на последствията от използването на различни актюерски фактори в зависимост от пола при финансирането на схемата;
и)
определянето на различни нива на вноските на работещите;
определянето на различни нива на вноските на работодателите, с изключение на:
-
случаите на схеми с фиксиран размер на обезщетенията, чиято цел е напълно или почни напълно да се изравнят размерите на пенсионните обезщетения, основани на тези вноски,
-
случаите на капиталови схеми с фиксиран размер на обезщетенията, когато вноските на работодателя са предназначени да попълнят финансовата основа, необходима за покриване размера на тези фиксирани обезщетения;
й)
предвиждането на различни стандарти или на стандарти, приложими само по отношение на работещите от определен пол, с изключение на предвиденото в букви з) и и) относно гаранцията или запазването на правото на обезщетения, когато работещият напусне схемата.
2. Когато предоставянето на обезщетения, попадащи в обхвата на настоящата директива, се извършва по преценка на органите за управление на схемата, то тези органи трябва да се съобразяват с принципа на равното третиране.“
4. Член 8 се заменя със следния текст:
„Член 8
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за преразглеждане и въвеждане в действие най-късно до 1 януари 1993 г., на разпоредбите на професионалните схеми за самостоятелно заетите лица, които противоречат на принципа на равното третиране.
2. Настоящата директива не възпрепятства осъществяването на правата и задълженията, произтичащи от участието за определен период в професионална схема за самостоятелно заети лица, преди нейното преразглеждане, да останат предмет на разпоредбите на действащата през този период схема.“
5. Член 9 се заменя със следния текст:
„Член 9
По отношение на схемите за самостоятелно заети лица, държавите-членки могат да отложат задължителното прилагане на принципа на равното третиране, що се отнася до:
а)
определянето на пенсионната възраст за предоставяне на пенсия за старост или за прослужено време, както и последствията, които могат да произтекат за други обезщетения:
-
било до датата, на която е постигнато това равенство в законно установените схеми,
-
било, най-късно, докато дадена директива не наложи това равенство;
б)
наследствените пенсии, докато правото на Общността наложи принципа на равното третиране в законно установените социалноосигурителни схеми в тази връзка;
в)
прилагането на член 6, параграф 1, буква и) първата алинея, за отчитане на различните фактори на актюерските изчисления, най-късно до 1 януари 1999 г.“
6. Добавя се следният член 9а:
„Член 9а
Когато мъжете и жените могат да претендират при еднакви условия за гъвкава пенсионната възраст, то това не се счита за несъвместимо с настоящата директива.“
7. Добавя се следното приложение:
Примери за елементите, които могат да се различават, що се отнася до капиталовите схемите с фиксиран размер на обезщетенията, цитирани в член 6, буква з):
-
обръщането на част от редовната пенсия в капиталовложение,
-
прехвърлянето на пенсионните права,
-
възстановяването на пенсия, платима на лице, което има правото на компенсация за отказа си от част от годишната пенсия,
-
намалена пенсия, когато работникът решава да се възползва от ранно пенсиониране.“
Член 2
1. Всяка мярка за прилагането на настоящата директива, по отношение на наетите работници, трябва да покрива всички обезщетения, отнасящи се до периодите на заетост след 17 май 1990 г. и да има обратно действие към тази дата, без това да засяга работниците или лицата, които имат техните права, и които преди тази дата, са завели дело или са подали съответна жалба, в зависимост от националното право. В този случай, мерките за транспониране трябва да имат обратно действие към датата 8 април 1976 г. и трябва да покриват всички обезщетения, отнасящи се до периодите на заетост след тази дата. За държавите-членки, които са се присъединили към Общността след 8 април 1976 г. и преди 17 май 1990 г., тази дата се замества с датата, на която член 119 от Договора започва да се прилага на тяхната територия.
2. Второто изречение от параграф 1 не забранява националните норми, отнасящи се до сроковете за завеждане на дела по вътрешното право да бъдат противопоставими на работниците или на лицата, които имат техните права и които са подали иск или еквивалентна на това жалба съгласно националното право, преди 17 май 1990 г., при условие че те не са по-неблагоприятни за този вид дела, отколкото за подобни дела от вътрешен характер и че не правят невъзможно упражняването на практика на правото на Общността.
3. За държавите-членки, които са се присъединили към Общността след 17 май 1990 г. и които на 1 януари 1994 г. са били договарящи се страни по споразумението за Европейското икономическо пространство, датата 17 май 1990 г., която фигурира в първото изречение на параграф 1 от настоящия член, се замества с датата 1 януари 1994 г.
Член 3
1. Държавите-членки въвеждат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 юли 1997 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, последните съдържат позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията, най-късно до две години след влизането в сила на настоящата директива, цялата необходима информация, за да ѝ дадат възможност да изготви доклад относно нейното прилагане.
Член 4
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 1996 година.
RÅDETS DIREKTIV 96/97/EG av den 20 december 1996 om ändring av direktiv 86/378/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av män och kvinnor i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
med beaktande av följande:
I artikel 119 i fördraget stadgas att varje medlemsstat skall upprätthålla principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete; med lön förstås den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen.
I dom av den 17 maj 1990 i mål 262/88 Barber mot Guardian Royal Exchange Assurance Group (4) slår Europeiska gemenskapernas domstol fast att alla förmåner som utges enligt företags- eller yrkesbaserade pensionssystem utgör lön i betydelsen enligt artikel 119 i fördraget.
I ovannämnda dom, som det klargörs i domen av den 14 december 1993 i mål C-110/91 (Moroni mot Collo GmbH) (5), tolkar domstolen artikel 119 i fördraget så, att diskriminering mellan män och kvinnor i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet är förbjuden i allmänhet och inte bara när det gäller att fastställa vilken ålder som ger rätt till pension eller när en företags- eller yrkesbaserad pension erbjuds som kompensation i samband med uppsägning av ekonomiska skäl.
I enlighet med protokoll nr 2 om artikel 119 i fördraget som bilagts Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall förmåner enligt företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet inte anses som lön om och i den mån förmånerna kan hänföras till anställning före den 17 maj 1990, utom när det gäller arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den dagen har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lag.
I domarna av den 28 september 1994 (6) i mål C-57/93 (Vroege mot NCIV Instituut voor Volkshuisvesting BV och mål C-128/93 Fisscher mot Voorhuis Hengelo BV) fastslår domstolen att det ovannämnda protokollet inte påverkar rätten att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem, vilket fortfarande gäller enligt domen av den 13 maj 1986 i mål 170/84 (Bilka-Kaufhaus GmbH mot Hartz) (7), och att den begränsning av effekterna i tiden som följer av domen av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 (Barber mot Guardian Royal Exchange Assurance Group) inte gäller rätten att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem. Domstolen fastställde också att de nationella bestämmelser som rör tidsfrister för att väcka talan enligt nationell lag kan användas mot arbetstagare som hävdar sin rätt att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem, under förutsättning att de inte är mindre förmånliga för en talan av det slaget än för en liknande talan av inhemsk art och att de inte gör utövandet av rättigheter enligt gemenskapslag omöjligt i praktiken. Domstolen påpekade också att det faktum att en arbetstagare kan begära att retroaktivt få ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem ger inte arbetstagaren rätt att underlåta att betala de avgifter som hänför sig till den aktuella tiden för medlemskapet.
Att utesluta arbetstagare från möjligheten att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet på grund av arten av deras anställningsavtal kan utgöra indirekt diskriminering av kvinnor.
I domen av den 9 november 1993 i mål C-132/92 (Birds Eye Walls Ltd mot Friedel M. Roberts) (8) preciserade domstolen också att det inte strider mot artikel 119 i fördraget när beloppet beräknas för förtidspension som betalas av en arbetsgivare till manliga eller kvinnliga arbetstagare som har gått i förtidspension av hälsoskäl och som är avsett att särskilt ersätta inkomstbortfall, som beror på att de ännu inte har uppnått erforderlig ålder för att erhålla den statliga pension som de senare kommer att få, och att minska beloppet på förtidspensionen i enlighet med detta, trots att, när det gäller män och kvinnor mellan 60 och 65 år, resultatet blir att en kvinnlig före detta arbetstagare får lägre förtidspension än sin manlige motsvarighet eftersom skillnaden är lika med det statliga pensionsbelopp som hon är berättigad till från 60 års ålder med avseende på anställningens längd hos arbetsgivaren.
I domen av den 6 oktober 1993 i mål C-109/91 (Ten Oever mot Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers- en Schoonmaakbedrijf) (9) och i domarna av den 14 december 1993 i mål C-110/91 (Moroni mot Collo GmbH), av den 22 december 1993 i mål C-152/91 (Neath mot Hugh Steeper Ltd) (10) och av den 28 september 1994 i mål C-200/91 (Coloroll Pension Trustees Limited mot Russell and Others) (11) bekräftar domstolen att med stöd av domen av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 (Barber mot Guardian Royal Exchange Assurance Group) kan, vid krav på lika behandling i fråga om företags- eller yrkesbaserade pensionssystem, den direkta effekten av artikel 119 i Romfördraget användas endast när det gäller förmåner som hänför sig till tjänstgöring efter den 17 maj 1990, med undantag för arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den dagen har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lag.
I ovannämnda domar i mål C-109/91 (Ten Oever mot Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers- en Schoonmaakbedrijf) och mål C-200/91 (Coloroll Pension Trustees Limited mot Russell and Others) bekräftar domstolen att begränsningen av tidseffekterna i Barber-domen gäller efterlevandepensioner och följaktligen kan likabehandling i detta fall yrkas endast för tjänstgöringstid efter den 17 maj 1990 utom för dem som före den dagen har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lag.
I domarna i mål C-152/91 och mål C-200/91 klargör domstolen att avgifterna för manliga respektive kvinnliga arbetstagare till ett förmånsbaserat pensionssystem måste vara desamma, eftersom de omfattas av bestämmelserna i artikel 119 i fördraget. Olikheter i arbetsgivares bidrag till sådana förmånsbaserade pensionssystem, som baseras på kapitalinvesteringar, där olikheterna beror på sådana försäkringstekniska beräkningsfaktorer som är olika beroende på kön, skall inte fastställas enligt samma bestämmelse.
I domarna av den 28 september 1994 (12) i mål C-408/92 (Smith mot Advel Systems) och mål C-28/93 (Van den Akker mot Stichting Shell Pensioenfonds), understryker domstolen att artikel 119 i fördraget hindrar en arbetsgivare som vidtar åtgärder för att följa Barber-domen av den 17 maj 1990 (mål C-262/88) att höja pensionsåldern för kvinnor till den som gäller för män när det gäller den tjänstgöring som fullgjorts mellan den 17 maj 1990 och den dag då de åtgärderna träder i kraft. När det gäller tjänstgöring som fullgörs efter den senare dagen hindrar å andra sidan artikel 119 i fördraget inte en arbetsgivare att ta det steget. För tjänstgöring före den 17 maj 1990 ålade gemenskapsrätten ingen skyldighet som rättfärdigar retroaktiv inskränkning av de fördelar som kvinnor hade.
I ovan nämnda dom av den 28 september 1994 i mål C-200/91 (Coloroll Pension Trustees Limited mot Russel and Others) fastslår domstolen att sådana tilläggsförmåner som kommer från avgifter som arbetstagare fullt frivilligt betalar inte omfattas av bestämmelserna i artikel 119 i fördraget.
I det tredje medelfristiga handlingsprogram om lika möjligheter för kvinnor och män (1991 1995) (13) betonar kommissionen återigen att lämpliga åtgärder bör vidtas för att beakta konsekvenserna av domen av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 (Barber mot Guardian Royal Exchange Assurance Group).
Den domen ogiltigförklarar automatiskt vissa bestämmelser i rådets direktiv 86/378/EEG av den 24 juli 1986 om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet (14) när det gäller löntagare.
Artikel 119 i fördraget är direkt tillämplig och kan åberopas vid nationella domstolar mot alla arbetsgivare, oavsett om de är fysiska eller juridiska personer, och dessa domstolar har till uppgift att skydda de rättigheter som enskilda har enligt den bestämmelsen.
Av rättssäkerhetsskäl är det nödvändigt att ändra direktiv 86/378/EEG för att anpassa de bestämmelser som påverkas av den rättspraxis som följer av Barber-målet.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Direktiv 86/378/EEG skall ändras på följande sätt:
1) Artikel 2 skall ersättas med följande:
"Artikel 2
1. Med företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet menas system som inte regleras av direktiv 79/7/EEG, vilkas syfte är att ge dem som arbetar, både anställda och egna företagare, i ett företag eller i en grupp av företag, inom ett område för ekonomisk verksamhet eller yrkessektor eller grupp av sådana sektorer, förmåner som skall komplettera förmånerna enligt lagstadgade system för social trygghet eller ersätta dessa, vare sig deltagandet i sådana system är obligatoriskt eller frivilligt.
2. Detta direktiv gäller inte
a) individuella avtal för egna företagare,
b) system för egna företagare med endast en deltagare,
c) löntagares försäkringsavtal där arbetsgivaren inte är part,
d) frivilliga bestämmelser i företags- eller yrkesbaserade system som erbjuds deltagare individuellt för att garantera dem
- antingen ytterligare förmåner, eller
- ett val av dag då de normala förmånerna för egna företagare utfaller, eller ett val mellan flera förmåner,
e) företags- eller yrkesbaserade system i den mån förmånerna finansieras genom avgifter som betalas frivilligt av arbetstagare.
3. Detta direktiv hindrar inte en arbetsgivare från att bevilja personer som redan har uppnått pensionsåldern enligt ett företags- eller yrkesbaserat system, men som ännu inte har uppnått pensionsåldern för lagstadgad pension, ett pensionstillägg vars syfte är att göra förmånsbeloppet likvärdigt med eller nästan likvärdigt med det belopp som betalas ut till personer av det andra könet i samma situation, vilka redan har uppnått den lagstadgade pensionsåldern, fram till dess att de personer som åtnjuter tillägget uppnår den lagstadgade pensionsåldern."
2) Artikel 3 skall ersättas med följande:
"Artikel 3
Detta direktiv skall gälla för medlemmar av den förvärvsarbetande befolkningen, däribland egna företagare, personer vars verksamhet avbrutits av sjukdom, barnafödande, olycksfall eller ofrivillig arbetslöshet samt arbetssökande liksom även pensionerade och invalidiserade arbetstagare, och deras förmånsberättigade anhöriga i enlighet med nationell lag och/eller praxis."
3) Artikel 6 skall ersättas med följande:
"Artikel 6
1. Med bestämmelser som står i strid med likabehandlingsprincipen avses sådana bestämmelser som direkt eller indirekt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig status eller familjestatus, beror på kön, när det gäller att
a) avgöra vilka personer som får delta i ett företags- eller yrkesbaserat system,
b) fastställa om deltagande i ett företags- eller yrkesbaserat system skall vara obligatoriskt eller frivilligt,
c) fastställa olika regler för ålder för inträde i systemet, eller vilken anställnings- eller medlemskapstid i detta som minst krävs för att erhålla dess förmåner,
d) fastställa olika regler, förutom vad som bestäms i h och i, för återbetalning av avgifter då en arbetstagare lämnar ett system utan att ha uppfyllt de villkor som garanterar honom en uppskjuten rätt till långtidsförmåner,
e) ställa olika villkor för beviljande av förmåner eller att inskränka förmånerna till arbetstagare av det ena eller andra könet,
f) fastställa olika pensionsålder,
g) temporärt upphäva innehavet eller förvärvet av rättigheter under barnledighet eller ledighet av familjeskäl som beviljas enligt lag eller avtal och betalas av arbetsgivaren,
h) fastställa olika förmånsnivåer, utom i den mån det kan vara nödvändigt att ta hänsyn till försäkringstekniska beräkningsfaktorer, som är olika beroende på kön, för avgiftsbaserade system.
När det gäller fonderade förmånsbaserade system kan vissa inslag (exempel finns i bilagan) skilja sig åt, där olikheten i belopp beror på effekter av att försäkringstekniska faktorer använts, vilka skilde sig åt beroende på kön vid den tidpunkt när systemet fonderades.
i) fastställa olika nivåer för arbetstagares avgifter,
fastställa olika nivåer för arbetsgivares avgifter, utom
- vid avgiftsbaserade system om syftet är att utjämna de slutliga förmånernas belopp eller att göra dem mer likartade för bägge könen,
- vid fonderade förmånsbaserade system där arbetsgivarens bidrag är avsedda att säkerställa nödvändiga medel för att täcka kostnaden för de baserade förmånerna,
j) fastställa olika normer eller normer tillämpliga endast på arbetstagare av ett specificerat kön, utom såsom föreskrivs i h och i, i fråga om garantin för eller bibehållandet av rätten till uppskjutna förmåner, då en arbetstagare lämnar ett system.
2. När man överlämnar åt förmånssystemets förvaltning att inom räckvidden för detta direktiv efter gottfinnande bevilja förmåner, måste den rätta sig efter likabehandlingsprincipen."
4) Artikel 8 skall ersättas med följande:
"Artikel 8
1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de bestämmelser i företags- eller yrkesbaserade system för egna företagare som strider mot likabehandlingsprincipen har reviderats och trätt i kraft senast den 1 januari 1993.
2. Detta direktiv skall inte utesluta att de bestämmelser för rättigheter och skyldigheter som gällde under medlemskapet i ett företags- eller yrkesbaserat system för egna företagare, innan systemet reviderades, fortfarande skall gälla för tiden i fråga."
5) Artikel 9 skall ersättas med följande:
"Artikel 9
Medlemsstaterna får, när det gäller system för egna företagare, uppskjuta en obligatorisk tillämpning av likabehandlingsprincipen i fråga om
a) att avgöra pensionsålder i syfte att bevilja ålderspension och de eventuella konsekvenserna för andra förmåner,
- antingen till den dag då sådan likabehandling uppnås i lagstadgade system,
- eller senast till dess att sådan likabehandling krävs genom ett direktiv,
b) efterlevandepensioner till dess att i gemenskapslag stadgas att likabehandlingsprincipen skall gälla i lagstadgade system för social trygghet i detta avseende,
c) tillämpningen av artikel 6.1 första stycket för att ta hänsyn till de olika försäkringstekniska beräkningsfaktorerna senast till den 1 januari 1999."
6) Följande artikel förs in:
"Artikel 9a
Om män och kvinnor har rätt att begära flexibel pensionsålder enligt samma villkor skall det inte anses vara oförenligt med detta direktiv."
7) Följande bilaga läggs till:
"BILAGA
Exempel på inslag som kan stå i strid med likabehandlingsprincipen när det gäller förmånsbaserade system enligt artikel 6 h är
- omvandling till ett fast belopp av en del av en periodisk pension,
- överföring av pensionsrättigheter,
- en efterlevandepension som utbetalas till en familjemedlem i utbyte mot att försäkringstagaren avstår från en del av pensionen,
- sänkt pension när arbetstagaren väljer att gå i förtidspension."
Artikel 2
1. Varje bestämmelse som syftar till att genomföra detta direktiv, när det gäller arbetstagare, måste omfatta alla förmåner som härrör från anställningstiden efter den 17 maj 1990 och skall tillämpas retroaktivt till den dagen, utan att det påverkar rättigheter för de arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den dagen har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt nationell lag. I det fallet måste genomförandebestämmelserna tillämpas retroaktivt till den 8 april 1976 och omfatta alla förmåner som härrör från anställningstid efter den dagen. För medlemsstater som anslöt sig till gemenskapen efter den 8 april 1976 skall den dagen ersättas av den dag då artikel 119 i fördraget blev tillämplig på deras territorium.
2. Den andra meningen i punkt 1 hindrar inte tillämpningen av nationella bestämmelser om frister som kan åberopas vid talan mot arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt nationell lag före den 17 maj 1990, under förutsättning att de nationella bestämmelserna inte är mindre förmånliga för en talan av det slaget än för liknande talan av inhemsk art och att de inte gör utövandet av gemenskapslag omöjligt i praktiken.
3. För medlemsstater vilkas anslutning ägde rum efter den 17 maj 1990 och som den 1 januari 1994 var avtalsparter i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall datumet den 17 maj 1990 i punkt 1 och 2 i det här direktivet ersättas med datumet den 1 januari 1994.
Artikel 3
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar eller andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 juli 1997. Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om detta.
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
2. Medlemsstaterna skall senast två år efter detta direktivs ikraftträdande meddela kommissionen all den information som den behöver för att utarbeta en rapport om genomförandet av detta direktiv.
Artikel 4
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
Artikel 5
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 20 december 1996.