31993L0076
L 237/28
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 93/76/ЕИО НА СЪВЕТА
от 13 септември 1993 година
относно ограничаване на емисиите на въглероден двуокис чрез подобряване на енергийната ефективност (програма SAVE)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 130т и 235 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че с резолюцията си от 16 септември 1986 г. Съветът постави нови цели за енергийната политика на Общността до 1995 г. и препоръча конвергенция на политиките на държавите-членки (4);
като има предвид, че на състоялото се на 29 oктомври 1990 г. заседание на Съвета на министрите на околната среда и енергетиката бе постигната договореност, че Общността и държавите-членки, като изхождат от предположението, че и други важни страни ще поемат подобни ангажименти и като отчитат отчитат целите, определени от редица държави-членки, за стабилизиране или намаляване на емисиите, с различни срокове на осъществяване, желаят да предприемат мерки за стабилизиране на емисиите на въглероден двуокис до 2000 г. на нивото им от 1990 г. в Общността като цяло; като има предвид, че също бе договорено държавите-членки, които започват от относително ниски нива на потребление на енергия и поради това - и по-малки емисии, измерени на база глава от населението или на друга подходяща база, имат право да определят своите цели и/или стратегии по отношение на въглеродния двуокис в зависимост от постигнатото ниво на икономическо и социално развитие, като същевременно подобряват енергийната ефективност на икономическите си дейности;
като има предвид, че с Решение 91/565/EИО Съветът прие програма SAVE, която има за цел да насърчи енергийната ефективност в Общността (5);
като има предвид, че съгласно член 130с от Договора действието на Общността в областта на околната среда трябва да има за цел, по-специално, предпазливо и рационално използване на природните ресурси; като има предвид, че между тези природни ресурси нефтопродуктите, природният газ и твърдите горива са основните източници на енергия, но в същото време и главните източници на емисии на въглероден двуокис;
като има предвид, че тъй като Договорът не е предвидил необходимите правомощия за установяване на правила относно енергийните аспекти на програмите по настоящата директива, следва да се направи позоваване и на член 235 от него;
като има предвид, че жилищният и третичният сектор представляват близо 40 % от крайната консумация на енергия в Общността и че те се разширяват още повече, тенденция, която само ще увеличи енергопотреблението и оттук - емисиите на въглероден двуокис;
като има предвид, че настоящата директива има за цел опазване качеството на околната среда и осигуряване на предпазливо и рационално използване на природните ресурси, които са въпроси от неизключителната компетентност на Общността;
като има предвид, че с оглед ограничаването на емисиите на въглероден двуокис и стимулирането на рационалното използване на енергията са необходими колективни усилия от страна на държавите-членки, предполагащи мерки на общностно равнище;
като има предвид, че държавите-членки трябва да определят тези мерки съобразно принципа за субсидиарност, въз основа на разчети за потенциални подобрения на ниво енергийна ефективност, разходна ефективност за технико-икономическа обоснованост и въздействие върху околната среда;
като има предвид, че чрез обективна информация за енергийните характеристики на сградите енергийната сертификация ще допринесе за постигане на повече прозрачност на пазара за недвижима собственост и за насърчаване на инвестициите за спестяване на енергия;
като има предвид, че изготвянето на сметки на обитателите на сгради за сумите, дължими за отопление, климатизация и топла вода за битови нужди, калкулирани в съответно съотношение и въз основа на действителната консумация, ще допринесат за по-икономично потребление на енергия за битови нужди; като има предвид, че е желателно обитателите на сградите да имат възможност да регулират собственото си потребление на топлина, студена и топла вода за битови нужди; като има предвид, че приетите от Съвета препоръки и резолюции относно фактурирането на разходите за топлоенергия и топла вода за битови нужди (6) са приложени на практика само в две държави-членки; като има предвид, че значителна част от разходите за отопление, климатизация и топла вода за битови нужди все още се фактурират по показатели, различни от консумацията на енергия;
като има предвид, че за насърчаване на енергоспестяващи инвестиции в публичния сектор са необходими нови методи на финансова подкрепа; като има предвид, че следва, в тази перспектива, държавите-членки да разрешат и да използват пълноценно възможностите, които предоставя финансирането от трети страни;
като има предвид, че сградният фонд ще има влияние върху енергопотреблението в дългосрочна перспектива, като има предвид, че е важно, поради това, на новите сгради да се осигури топлоизолация, която да е надеждна и съобразена с местните климатични условя; като има предвид, че това е валидно и за ведомствените сгради и отговорните за тях власти, следва да бъдат за пример в това отношение, водени от адекватни енергийни и екологични съображения;
като има предвид, че системното поддържане на котли допринася за правилното им настройване в съответствие с техническите им спецификации, респективно за осигуряване на експлоатационни условия, оптимални от гледна точка на енергопотреблението и на околната среда;
като има предвид, че промишленият сектор обикновено желае да използва по-ефективно енергията, за да осъществи собствените си икономически цели; като има предвид, че следва да се насърчават енергийните диагностики, особено в предприятията с високо енергопотребление, за да се създадат възможности за съществено подобряване на енергийната ефективност в този сектор;
като има предвид, че подобряването на енергийната ефективност във всички региони на Общността ще укрепи общото икономическо и социално сближаване в Общността, така както е предвидено в член 130а от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Целта на настоящата директива е държавите-членки да постигнат ограничаване на емисиите на въглероден двуокис благодарение на подобряване на енергийната ефективност, като разработват и реализират програми в следните области:
-
енергийно сертифициране на сгради;
-
таксуване на енергията, изразходвана за отопление, климатизация и топла вода за битови нужди на база действителна консумация;
-
финансиране от трети страни на инвестициите за повишаване на енергийната ефективност в публичния сектор;
-
топлоизолация на новопостроените сгради;
-
периодична проверка на парните котли;
-
енергийни диагностики в предприятията с високо ниво на енерго потребление.
Тези програми могат да включват законови и подзаконови нормативни актове, икономически и административни инструменти, информация и разяснителни мероприятия, както и доброволни споразумения, чийто ефект може да се оцени по обективен начин.
Член 2
Държавите-членки разработват и внедряват програми за енергийно сертифициране на сгради. Енергийното сертифициране на сградите, което включва описание на техните енергийните характеристики, трябва да предостави на кандидатите потребители информация за тяхната енергийна ефективност.
При необходимост сертификацията може също да предлага и решения за подобряване на енергийните характеристики.
Член 3
Държавите-членки разработват и внедряват програми за таксуване за енергията, разходвана за отопление, климатизация и топла вода за битови нужди, отчетена в съответно съотношение и въз основа на действителната консумация. Програмите позволяват разпределяне на съответните разходи за тези услуги между обитателите на дадена сграда или част от сграда, като се отчита потреблението на топлина, климатизация и топла вода за битови нужди на всеки обитател. Тези сгради или части от сгради се захранват от колективна инсталация за топлина, климатизация и топла вода за битови нужди. Техните обитатели трябва да имат възможност да регулират собственото си потребление на енергия за отопление, климатизация и битова топла вода.
Член 4
Държавите-членки разработват и осъществяват програми, с оглед да разрешат финансирането от трети страни на инвестиции, насочени към повишаване на енергийната ефективност в публичния сектор.
По смисъла на настоящата директива „финансиране от трети страни“ означава общото предлагане на услуги за диагностика, инсталиране, експлоатация, поддържане и финансиране на инвестиция, която има за цел повишаване на енергийната ефективност, при които инвестираните в услугата разходи се възстановяват изцяло или частично от осъществените спестявания на енергия.
Член 5
Държавите-членки разработват и осъществяват програми, благодарение на които новоизграждащите се сгради ще бъдат обезпечени с качествена топлоизолация, за дълготрайна употреба, в съответствие с установените в държавите-членки норми, местните климатични условия и предназначението на сградата.
Член 6
Държавите-членки разработват и осъществяват програми за редовни проверки на отоплителните съоръжения с номинална полезна мощност над 15 kW, с цел да се подобрят техните експлоатационни условия от гледна точка на енергопотреблението и ограничаването на емисиите на въглероден двуокис.
Член 7
Държавите-членки разработват и осъществяват програми, които имат за цел да насърчат провеждането на периодична енергийна диагностика на промишлените предприятия с високо енергопотребление, така че да се подобри енергийната им ефективност и да се ограничат емисиите на въглероден двуокис, и могат да приемат подобни разпоредби за други предприятия с високо енергопотребление.
Член 8
Държавите-членки определят обхвата на програмите, посочени в членове 1-7 въз основа на потенциалните подобрения в енергийната ефективност, на разходната ефективност, за технико-икономическата изпълнимост и въздействието върху околната среда.
Член 9
На всеки две години държавите-членки докладват на Комисията резултатите от мерките, които са взели в изпълнение на предвидените в настоящата директива програми. Същевременно те информират Комисията за подбора, който са направили по отношение на пакета мерки. Освен това те предоставят на Комисията, при поискване, обосновка за съдържанието на програмите, предвид изискванията на член 8.
При разглеждането на докладите от държавите-членки Комисията се подпомага от посочения в Решение 91/565/EИО Консултативен комитет, в съответствие с процедурата, посочена в член 6 от въпросното решение.
Член 10
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите и подзаконовите разпоредби и/или други мерки, посочени в член 1, необходими за да се съобразят с настоящата директива, в най-кратки срокове, най-късно до 31 декември 1994 г. Държавите-членки са длъжни да приемат всички необходими разпоредби за реализиране целите на настоящата директива.
Когато държавите-членки приемат законовите и подзаконовите разпоредби за тази цел, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки. Това се прилага по аналогия, когато програмите са под друга форма.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията за текстовете на разпоредбите от националното законодателство и/или другите мерки, посочени в член 1, които са приели в областта, уредената с настоящата директива.
Член 11
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 13 септември 1993 година.
RÅDETS DIREKTIV av den 13 september 1993 om begränsning av koldioxidutsläpp genom en förbättring av energieffektiviteten (SAVE) (93/76/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 130s och 235 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), och
med beaktande av följande:
Genom sin resolution av den 16 september 1986 () ställde rådet upp nya mål för gemenskapens energipolitik fram till 1995 och ett mål om samstämmighet mellan medlemsstaternas politik.
Rådet (med ministrar ansvariga för miljö och energi) enades vid mötet den 29 oktober 1990 om att gemenskapen och medlemsstaterna var beredda att vidta åtgärder med avsikt att uppnå en stabilisering av de totala utsläppen av koldioxid på 1990 års nivå senast år 2000 i gemenskapen som helhet, under förutsättning att andra ledande länder åtar sig liknande förpliktelser och med hänsynstagande till de mål för stabilisering eller minskning av utsläpp inom olika tidsfrister som ett antal medlemsstater fastställt. Man enades också om att medlemsstater vilka som utgångspunkt har en relativt låg energiförbrukning och således låga utsläpp beräknat per invånare eller beräknat på annan lämplig grundval är berättigade att ha mål eller strategier för koldioxidutsläpp som motsvarar deras ekonomiska och sociala utveckling, samtidigt som energieffektiviteten i samband med deras ekonomiska verksamhet förbättras.
Genom beslut 91/565/EEG antog rådet SAVE-programmet som är avsett att främja energieffektiviteten i gemenskapen ().
I artikel 130r i fördraget fastställs att ett av målen för gemenskapens verksamhet på miljöområdet är att se till att naturresurserna utnyttjas på ett försiktigt och rationellt sätt. Bland dessa naturresurser utgör oljeprodukter, naturgas och fasta bränslen de väsentligaste energikällorna, men också de viktigaste källorna för koldioxidutsläpp.
Eftersom fördraget inte på något annat ställe ger de befogenheter som är nödvändiga för att lagstifta om de energirelaterade aspekterna av de program som avses i detta direktiv, bör också artikel 235 i fördraget tillämpas.
Bostads- och tjänstesektorn svarar för nästan 40 % av den slutliga energiförbrukningen i gemenskapen och är i växande, en utveckling som säkert kommer att öka dessa sektorers energiförbrukning och följaktligen också deras koldioxidutsläpp.
Avsikten med detta direktiv är att bevara miljöns kvalitet och att se till att naturresurserna utnyttjas på ett försiktigt och rationellt sätt, frågor beträffande vilka gemenskapen inte ensam har alla befogenheter.
Det är nödvändigt att alla medlemsstater gör en gemensam insats, dvs. vidtar åtgärder på gemenskapsnivå, för att begränsa koldioxidutsläpp och främja rationell energianvändning.
Åtgärderna skall i enlighet med subsidiaritetsprincipen fastställas av medlemsstaterna på grundval av möjliga förbättringar av energieffektivitet, kostnadseffektivitet, teknisk genomförbarhet och miljökonsekvenser.
Energideklarationer kommer att öka öppenheten hos fastighetsmarknaden och främja investeringar i energibesparande åtgärder genom att lämna objektiv information om byggnaders energiegenskaper.
Om de som bor i byggnaderna faktureras för kostnaderna för uppvärmning, luftkonditionering och varmvatten, beräknade i lämplig omfattning på grundval av deras faktiska förbrukning, kommer detta att främja energisparande inom bostadssektorn. Det är önskvärt att de som bor i sådana byggnader har möjlighet att reglera sin förbrukning av värme, kyla och varmvatten. De rekommendationer och resolutioner som antagits av rådet angående faktureringen av kostnaderna för uppvärmning och varmvatten () har genomförts i endast två medlemsstater. En betydande del av kostnaderna för uppvärmning, luftkonditionering och varmvatten faktureras fortfarande på grundval av andra faktorer än energiförbrukning.
Nya finansieringsmekanismer behövs för att främja investeringar i energibesparande åtgärder inom den offentliga sektorn. Med hänsyn till detta bör medlemsstaterna tillåta tredjepartsfinansiering och utnyttja alla de möjligheter detta erbjuder.
Byggnader kommer att påverka energiförbrukningen under lång tid. Nya byggnader bör därför förses med effektiv värmeisolering, som anpassas efter de lokala klimatförhållandena. Detta gäller också offentliga myndigheters byggnader, där de offentliga myndigheterna bör föregå med gott exempel och ta hänsyn till miljö- och energiaspekter.
Regelbundet underhåll av värmepannor bidrar till att hålla dessa korrekt inställda enligt produktspecifikationen och därigenom till att få bästa möjliga prestanda ur miljö- och energisynpunkt.
Industrin är i regel beredd att utnyttja energin mer effektivt för att uppnå sina egna ekonomiska mål. Energibesiktning, särskilt av verksamheter med hög energiförbrukning, bör främjas för att åstadkomma betydande förbättringar av energieffektiviteten inom denna sektor.
En förbättring av energieffektiviteten på alla områden inom gemenskapen kommer att stärka den ekonomiska och sociala samhörigheten inom gemenskapen, såsom föreskrivs i artikel 130a i fördraget.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Ändamålet med detta direktiv är att medlemsstaterna skall uppnå målet att begränsa koldioxidutsläpp genom att förbättra energieffektiviteten, särskilt genom att utarbeta och genomföra program på följande områden:
P Energideklaration för byggnader.
P Fakturering av kostnaderna för uppvärmning, luftkonditionering och varmvatten på grundval av den faktiska förbrukningen.
P Tredjepartsfinansiering av investeringar i energibesparande åtgärder inom den offentliga sektorn.
P Värmeisolering av nya byggnader.
P Regelbunden besiktning av värmepannor.
P Energibesiktning av verksamheter med hög energiförbrukning.
Programmen får omfatta lagar och andra författningar, ekonomiska och administrativa regler, information, utbildning och frivilliga avtal vars konsekvenser kan värderas objektivt.
Artikel 2
Medlemsstaterna skall utarbeta och genomföra program för energideklarationer för byggnader. Dessa deklarationer, som skall innehålla en beskrivning av byggnadernas energiegenskaper, skall upplysa eventuella användare om en byggnads energieffektivitet.
I förekommande fall kan deklarationen också innehålla förslag till förbättringar av dessa energiegenskaper.
Artikel 3
Medlemsstaterna skall utarbeta och genomföra program för fakturering av kostnaderna för uppvärmning, luftkonditionering och varmvatten, beräknade i lämplig omfattning på underlag av den faktiska förbrukningen. Dessa program skall göra det möjligt att fördela kostnaderna för dessa tjänster mellan användarna av en byggnad eller en del av en byggnad med hänsyn till varje bostadsinnehavares förbrukning av värme, kyla och varmvatten. Detta skall gälla byggnader eller delar av byggnader som förses med värme, luftkonditionering eller hushållsvarmvatten från en kollektiv anläggning. De som bor i sådana byggnader bör själva kunna reglera sin egen förbrukning av värme, kyla eller varmvatten.
Artikel 4
Medlemsstaterna skall utarbeta och genomföra program för att tillåta tredjepartsfinansiering av investeringar för att förbättra energieffektiviteten inom den offentliga sektorn.
I detta direktiv förstås med tredjepartsfinansiering samtliga tjänster i form av besiktning, installation, drift, underhåll och finansiering av en investering för att förbättra energieffektiviteten, varvid täckningen av dessa kostnader skall bero, antingen helt eller delvis, på omfattningen av de uppnådda energibesparingarna.
Artikel 5
Medlemsstaterna skall utarbeta och genomföra program så att nya byggnader får en långsiktigt varaktig värmeisolering enligt normer som fastställs av medlemsstaterna med hänsyn till klimatförhållanden eller klimatzoner och byggnadens ändamål.
Artikel 6
Medlemsstaterna skall utarbeta och genomföra program för regelbunden kontroll av värmeanläggningar med en effekt på över 15 kilowatt i syfte att förbättra driftsförhållandena med hänsyn till energiförbrukning och begränsning av koldioxidutsläppen.
Artikel 7
Medlemsstaterna skall utarbeta och genomföra program i syfte att främja regelbundet genomförande av energibesiktning av industriverksamheter med hög energiförbrukning för att förbättra deras energieffektivitet och begränsa koldioxidutsläppen, och får vidta liknande åtgärder för andra verksamheter med hög energiförbrukning.
Artikel 8
Medlemsstaterna skall fastställa räckvidden för de program som avses i artikel 1 7 på grundval av möjliga förbättringar av energieffektivitet, kostnadseffektivitet, teknisk genomförbarhet och miljökonsekvenser.
Artikel 9
Medlemsstaterna skall vartannat år till kommissionen inge en rapport om resultaten av de åtgärder som vidtagits för att genomföra programmen i detta direktiv. I samband med detta skall de meddela kommissionen vilka val de träffat i sitt åtgärdspaket. Vidare skall de på anmodan till kommissionen lämna en motivering för programmens innehåll i vilken hänsyn skall tas till artikel 8.
Vid genomgången av medlemsstaternas rapporter skall kommissionen bistås av den rådgivande kommitté som avses i beslut 91/565/EEG enligt förfarandet i artikel 6 i det beslutet.
Artikel 10
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar eller andra åtgärder som anges i artikel 1 och som är nödvändiga för att följa detta direktiv så snart som möjligt och senast den 31 december 1994. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att uppnå målen i detta direktiv.
När medlemsstaterna antar lagar eller andra författningar för detta ändamål, skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Detta skall också gälla om programmen genomförs i en annan form.
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen meddela de bestämmelser i nationell lagstiftning eller andra åtgärder enligt artikel 1 som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
Artikel 11
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 13 september 1993.