РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 8 юли 2009 година
относно схемата за помощ „groepsrentebox“, която Нидерландия планира да приведе в действие (C 4/07 (ex N 465/06)
(нотифицирано под номер C(2009) 4511)
(само текстът на нидерландски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/809/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 13 юли 2006 г. нидерландските органи уведомиха за схемата „groepsrentebox“ (схема за лихва в рамките на група), която предвижда по-ниско данъчно облагане и приспадане на лихви, получени или изплатени в контекста на взаимоотношения в рамките на група. Уведомлението беше направено от нидерландските органи само с оглед на правната сигурност, тъй като те считат схемата за обща мярка. Допълнителна информация бе представена с писма от 5 септември 2006 г. и 9 ноември 2006 г.
(2)
С писмо от 7 февруари 2007 г. Комисията уведоми Нидерландия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, по отношение на частта от схемата за помощ, свързана с по-ниско данъчно облагане и приспадане на лихва в рамките на групата (мярка А).
(3)
В същото писмо Комисията също така уведоми Нидерландия, че счита, че по-ниското данъчно облагане на краткосрочни депозити, насочено към придобиването на поне 5 % от дадено дружество (мярка Б), не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си.
(5)
Нидерландските органи представиха мненията си относно решението за откриване на процедурата с писмо от 7 май 2007 г.
(6)
Комисията получи коментари от заинтересовани страни. Тя ги препрати на нидерландските органи, на които беше дадена възможност за отговор; техните коментари бяха получени с писмо от 29 юни 2007 г.
(7)
Допълнителна информация беше получена от нидерландските органи с писма от 8 ноември 2007 г. и 29 януари 2008 г.
(8)
На 7 октомври 2008 г. нидерландските органи представиха правно становище от г-жа Leigh Hancher, професор по европейско право в университета в Тилбург, относно въпроса дали мярката, предмет на уведомление, включва държавна помощ.
(9)
С писмо от 18 декември 2008 г. нидерландските органи уведомиха Комисията, че са решили да изменят схемата за данъчно облагане.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
II.1. Цел
(10)
Според нидерландските органи мярката цели намаляване на разликата в данъчното третиране между два инструмента за финансиране в рамките на група, т.е. капиталов и дългов инструмент.
(11)
В настоящата ситуация, когато едно дружество, което е част от група, влее капитал в друго дружество, част от същата група, то получава като възнаграждение дивиденти, които са освободени от данъци в съответствие с правилата за освобождаване на дяловите участия, докато когато то заема пари на дружество, част от същата група, получената лихва се облага с данък със стандартната корпоративна ставка (25,5 %). На равнището на дружеството, което получава средствата, платените за вливането на капитал дивиденти не подлежат на данъчно приспадане, докато лихвата, платена в случай на заем, подлежи на приспадане при стандартната корпоративна ставка.
(12)
Нидерландия отбелязва, че изборът на организационна структура, която включва независими юридически организации обикновено се ръководи от дружественото право или от икономически причини. Разликите в гражданското право между капитал и дълг (задължение, срок на изплащане, обезпечение, права на глас и т.н.) като цяло не са от значение при финансирането в група, докато данъчните последствия се различават значително. В рамките на групи, условията за финансиране се избират така че да се постигне възможно най-ниска данъчна тежест съгласно приложимата данъчна система. В резултат от това, решението да се предостави заемен капитал или капитал от собствени средства в рамките на групите се ръководи най-вече от данъчни съображения.
(13)
В правното си становище проф. Hancher подчертава, че влиянието на разликата в данъчното третиране на дълг и капитал на корпоративно равнище и възможните решения на неблагоприятните последици, до които може да доведе, са приоритет в политическата програма на много държави от ОИСР. Според проф. Hancher, исканията за фундаментална реформа на нидерландския корпоративен данък и за неутрално третиране на заемното и капиталовото финансиране в рамките на групите от дружества многократно са били отправяни в публикациите с данъчна тематика в Нидерландия.
(14)
Нидерландските органи подчертават факта, че разликите от гледна точка на данъчното третиране създават форми на данъчен арбитраж между тези две средства за финансиране в рамките на група, които не са желателни от икономическа гледна точка. В рамките на дадена група изборът между допълнително капиталово финансиране или (допълнително) дългово финансиране е свободен, но данъчните последици от двата вида финансиране са различни. Това може да доведе до данъчен арбитраж, който нарушава неутралността на данъчната система. Поради това мярката цели предотвратяване на данъчния арбитраж между дълговото и капиталовото финансиране и повишаване на неутралността на нидерландската данъчна система.
(15)
Въвеждането на схема за лихва в рамките на група ще спомогне да се гарантира, че методът на финансиране, използван в контекста на дадена група, се определя най-вече от икономически съображения. Това води до много по-голямо съответствие между данъчното третиране на лихвата в рамките на група и данъчното третиране на дивидентите в рамките на група и поради това постига по-висока неутралност между дългово и капиталово финансиране в рамките на група.
(16)
Проблемите във връзка с данъчния арбитраж не възникват в случай на финансиране извън контекста на група. Тук различните последици, които произтичат от гражданското право, са наистина важни и поради това тази форма на данъчен арбитраж не съществува. С оглед на присъщите разлики между ситуациите в рамките на групи и извън групи, данъчната неутралност за операции по финансиране извън групи не представлява изискване. Поради това, както може да се очаква, мярката е ограничена до заеми в групи.
(17)
Нидерландските органи също така отбелязват, че понастоящем нидерландските предприятия приспадат лихви във все по-големи размери. Различното данъчно третиране на заемите и капиталите в групи се използва все повече от предприятията за сметка на държавната хазна.
(18)
Мярката е замислена така че да противодейства на това подкопаване на данъчните приходи чрез насърчаване на дружествата да използват капитали вместо заеми и да ограничат данъчното приспадане на лихви в Нидерландия. Така схемата допълва нидерландските правила за недостатъчна капитализация, които имат подобна цел, тъй като се стремят да обезкуражават прекомерното финансиране със заемен капитал и да предотвратят изкуственото намаляване на данъчната основа в Нидерландия.
(19)
По мнение на нидерландските органи схемата, предмет на уведомление, представлява мярка от чисто техническо естество.
II.2. Правно основание
(20)
Правното основание на мярката е член 12, буква в) от Закона за корпоративно данъчно облагане от 1969 г. (Wet op de vennootschapsbelasting 1969). Тази разпоредба беше приведена в действие от 1 януари 2007 г., но нейното влизане в сила беше отложено докато Комисията вземе отношение относно съвместимостта с правилата за държавна помощ.
II.3. Как ще работи мярката
(21)
В Нидерландия корпоративният данък обикновено се прилага по отношение на приходи на дружества със ставка от 25,5 % (3). Мярката за лихва в рамките на група предвижда различно данъчно третиране на определени лихви в рамките на група. Платените и получените лихви в контекста на финансиране в рамките на група няма да подлежат на стандартната ставка на корпоративния данък от 25,5 %. Положителният баланс между получената и платената лихва в контекста на операции по финансиране в рамките на група ще бъде облаган с лихва в рамките на група при ставка от 5 % вместо стандартната ставка от 25,5 %.
(22)
Сумата, която може да бъде облагана с данък или приспадната при намалената ставка, е ограничена до процент от нетните активи на данъкоплатеца за данъчни цели (fiscale vermogen). Това ограничение цели да не се даде възможност на предприятия с недостатъчен капитал да злоупотребяват с мярката и гарантира, че намалената ставка се прилага, само когато доходите от заемите на групата са били финансирани със собствени средства.
(23)
Схемата за лихва в рамките на група съдържа няколко други разпоредби за предотвратяване на злоупотреби. По-специално, лихвата, която формално е дължима на трета страна (банка), но всъщност се изплаща на организация в групата, се счита за платена лихва в рамките на групата. Това се прилага например в случай на компенсационен заем (4). Лихвата, която е дължима на трета страна (банка), също се счита за лихва в рамките на групата с ограничено приспадане, ако средствата, получени чрез заема, се влеят в капитала, използван от дъщерното дружество, така че да се генерира лихва в рамките на групата с ниска данъчна ставка в дъщерното дружество.
(24)
В първоначалното си уведомление нидерландските органи посочиха, че схемата ще бъде незадължителна за период от минимум три години. Ако бъде избрана от едно дружество, което спада към група, схемата ще бъде прилагана към всички други дружества от групата, които са на територията на Нидерландия. Допустимите дружества, определени в първоначалната схема за лихва в рамките на група, са онези, които спадат към една група, както специално е посочено в самата схема, според която се изисква едно дружество да държи повече от 50 % в друго дружество. С други думи, една група трябва да бъде съставена от поне две дружества, като дружеството майка контролира повече от 50 % от дяловете на дъщерното дружество. Всяко дружество трябва да подлежи на облагане с корпоративен данък в Нидерландия. Това означава, че схемата се прилага към всяко дружество, установено в Нидерландия, или към всяко дружество, учредено извън Нидерландия с постоянно установяване в Нидерландия.
II.4. Изменения на схемата
(25)
В хода на процедурата нидерландските органи ясно показаха своето намерение да направят схемата задължителна. Това беше потвърдено с писмо от 18 декември 2008 г. Схемата за лихва в рамките на група ще се прилага към всички субекти, подлежащи на корпоративно подоходно облагане в Нидерландия, по отношение на лихвата, заплащана на групи от дружества, и лихвата, получавана от групи от дружества.
(26)
В това писмо нидерландските органи също така уведомиха Комисията за две допълнителни изменения на схемата. Първото изменение касае по-широкообхватно определение на група за целите на схемата за лихва в рамките на група. Определението на свързаните субекти цели да обхване всички споразумения, чрез които един субект притежава пряко или косвено ефективен контрол върху финансирането на друг субект, или чрез които трето лице или субект притежава ефективен контрол върху финансирането на двата субекта, участващи в споразумението за заем (5). Второто изменение въвежда разпоредба, която ще улесни създаването на (второ) дружество съгласно нидерландското гражданско право, така че създадената група би могла да се възползва от схемата за лихва в рамките на група. По-специално, установеният понастоящем минимален капитал от 18 000 EUR за дружество с ограничена отговорност (besloten vennootschap - BV) ще бъде премахнат.
II.5. Бюджет
(27)
В съответствие с първоначалното уведомление годишният бюджет на мярката, предмет на уведомление, трябваше да бъде в размер на 475 млн. EUR. На по-късен етап нидерландските органи посочиха, че задължителната схема за лихва в рамките на група ще бъде неутрална от гледна точка на бюджета.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(28)
С решението си за откриване на процедурата от 7 февруари 2007 г. Комисията изрази своите съмнения, свързани с общото естество на мярката. Тя подчерта, че само дружества, които са част от група, биха се възползвали от по-ниското данъчно облагане, предвидено в схемата (избирателност de jure), и изрази подозрението, че схемата би била от полза за многонационални групи, като предостави на тези групи избирателно икономическо предимство (избирателност de facto).
(29)
Комисията посочи, че в чисто национален контекст мярката вероятно би била неутрална от данъчна гледна точка. При все това, в контекста на трансграничните транзакции дадено нидерландско дружество, което заема пари на дъщерно дружество, установено в чужбина, би подлежало на по-ниско данъчно облагане със ставка от 5 %, докато дъщерното дружество, установено в чужбина, няма да подлежи на нидерландските правила, ограничаващи данъчното приспадане на платената лихва. Схемата de facto би предоставила избирателно преимущество, тъй като само многонационални групи от дружества, извършващи трансгранични сделки с лихви в рамките на групата в данъчни юрисдикции с корпоративен данък над 5 %, ще имат стимул да използват схемата.
(30)
Доколкото мярката е имала за цел да представлява изключение от прилагането на данъчната система, Комисията също така изрази съмнения дали мярката е обоснована от естеството или общата схема на данъчната система.
(31)
Комисията също така счете, че не може да се отхвърли възможността основните бенефициери по схемата да са предишните бенефициери по международната схема за дейности за финансиране, за която беше счетено, че представлява несъвместима държавна помощ (6).
(32)
Поради това Комисията изрази становището, че схемата за лихва в рамките на група би могла да се счете за помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО и че нито едно от изключенията, посочени в член 87, параграфи 2 и 3, не се прилагат.
IV. КОМЕНТАРИ НА НИДЕРЛАНДИЯ
(33)
Коментарите на Нидерландия относно решението за откриване на процедурата бяха получени на 7 май 2007 г. и бяха допълнени с допълнителни бележки през 2007 и 2008 г., включително правно становище, представено от проф. Hancher.
(34)
Нидерландските органи твърдят, че подходът, предприет от Комисията в нейното решение, е неправилен по три точки. Първо, Комисията обединява отделните критерии за „предимство“ и „избирателност“ в един критерий, т.е. „избирателно предимство“. Това се отклонява от нормалната практика на Комисията или съдебната практика, които гласят, че двата критерия трябва да се прилагат поотделно.
(35)
Второ, Комисията не оценява компонентите на схемата за лихва в рамките на група поотделно. Евентуалният елемент на помощ в намалена ставка за получена лихва в рамките на група и евентуалният елемент на помощ в намалена ставка за платена лихва в рамките на група трябва да бъдат оценени поотделно.
(36)
Трето, Комисията греши, когато разглежда нетния ефект за платеца и получателя заедно и заключава, че нетният ефект най-вероятно е неутрален за национални групи, когато и платецът, и получателят са установени в Нидерландия, докато за многонационални групи възниква нетно предимство, когато платецът е дружество от чуждестранна група и получателят е дружество от местна група. Според нидерландските органи равенство от такова естество няма основание в нидерландското данъчно законодателство. Нидерландски дружества, част от група, са консолидирани за данъчни цели само в случай на дялово участие от 95 % или повече.
(37)
Освен това, нидерландските органи са на мнение, че схемата за лихва в рамките на група не може да се счита за отклонение от стандартния метод на данъчно облагане. Тя е корекция, в която към данъчната система е добавен аналитичен елемент. Това води до нов стандартен метод на данъчно облагане и впоследствие не се предоставя предимство.
(38)
Нидерландските органи отричат да има предимство и поради друга причина. Нетното вариране, предизвикано от схемата за лихва в рамките на група, в многонационални дружества в сравнение с националните групи може да бъде преимущество за многонационалните групи, но може и да ги постави в неблагоприятно положение. Многонационална група с нидерландско дъщерно дружество може както да получи преимущество, така и да бъде поставена в неблагоприятно положение в зависимост от своята обективна позиция като длъжник или кредитор и от приложимите данъчни ставки в други държави-членки и в Нидерландия.
(39)
Като алтернатива, ако действително съществува предимство, Нидерландия е на мнение, че евентуалното нетно предимство за многонационалните групи не е резултат от по-ниската нидерландска данъчна ставка за получена лихва в рамките на група, а от неограниченото приспадане на платената лихва в рамките на група в чужбина. Това предимство не може да се вмени на нидерландската държава и не е финансирано със средства на нидерландската държава.
(40)
Евентуално по-благоприятен нетен ефект за многонационалните групи в сравнение с националните групи не е следствие от избирателния обхват на нидерландската схема за лихва в рамките на група, а от различие в резултат на различните правила за данъчно приспадане на лихвата в група в рамките на ЕС. Нидерландия може свободно да увеличава или намалява тази разлика, като променя своята данъчна система, стига измененията да са общо приложими по отношение на всички нидерландски данъкоплатци, които са в сравнимо правно и фактическо положение в контекста на целта на въпросното изменение.
(41)
Според нидерландските органи цялостният ефект от данъчните изменения върху многонационалните групи, извършващи трансгранични транзакции, винаги ще се различава от ефекта върху националните групи, които извършват транзакции единствено в рамките на държавата. За държавната помощ това е от значение, само ако разликите са предизвикани от мярката на самата държава-членка, т.е. когато е налице по-ниска данъчна ставка само за приходите от лихви в рамките на чуждестранна група. Това не е от значение в случай на обща мярка, приложима към приходите от лихви на всички групи, национални или чуждестранни, което води до трансгранични различия.
(42)
Самото съществуване на нехармонизирани данъчни системи може да доведе до ситуация, в която нетните данъчни последици от трансграничните транзакции се различават от нетния ефект на изцяло националните транзакции. Този ефект може да доведе както до неблагоприятно положение (икономическо двойно данъчно облагане), така и до благоприятно такова (отсъствие на икономическо данъчно облагане).
(43)
В Договора за ЕО, членове 94 и 95 представляват основа за директиви или регламенти за сближаване на съществуващите спогодби, ако това е необходимо за установяването на правилно функциониране на общия пазар. Освен това, член 96 предоставя на Комисията възможност да предприема действия, ако дадена разлика в действащото законодателство в отделните държави-членки сериозно нарушава условията на конкуренция на вътрешния пазар.
(44)
В допълнителната втора алтернатива нидерландските органи са на мнение, че няма избирателност. Чрез оценяване на избирателността посредством сравнение на комбинация от чуждестранен длъжник и местен кредитор с комбинация от местен длъжник и местен кредитор, Комисията избира неправилна референтна рамка. При оценяване на избирателността на нидерландските данъчни спогодби, референтната рамка не може да надхвърли общия брой нидерландски данъкоплатци. В установена практика на Комисията референтната рамка не може да включва дружества, които не подлежат на облагане в Нидерландия.
(45)
Нидерландските органи подчертават, че данъчната схема не е ограничена до определени предприятия, определени дейности или функции или отделни райони. В схемата не се прави разграничение между местни и чуждестранни групи от дружества. При качественото определяне на схемата за лихва в рамките на групата не се прилагат никакви прагове на допустимост, свързани с определени дейности или функции.
(46)
Освен това, с оглед на целта на схемата за лихва в рамките на група, в сравнимо правно и фактическо положение са само предприятия, които представляват част от група. Само тези предприятия биха се сблъскали с проблема с данъчния арбитраж, описан в раздел II.1.
(47)
Нидерландия отбелязва, че в рамките на група решенията за финансиране се изготвят така че да се сведе до минимум данъчната тежест съгласно приложимата данъчна система. Търговското разграничение между капиталовото и дълговото финансиране (условия на изплащане, задължение, обезпечение), за разлика от данъчното разграничение, като цяло е без значение. Извън групите, търговските разлики между капиталовото и дълговото финансиране в действителност са много уместни и могат да надделеят над мотивите от данъчни съображения.
(48)
Нидерландските органи настояват, че мерките, ограничени до групи, са данъчни мерки от чисто техническо естество, които не представляват държавна помощ: те твърдят, че в решение относно разпоредба за данъчното облагане във Франция Комисията е приела, че мярка, която пренебрегва общото правило, че плащанията по лихви са разходи, подлежащи на данъчно приспадане в заеми между дружества, е обща мярка, но е приела допълнителното изключение от това правило в полза на централните корпоративни хазни, съзадени във Франция от многонационални дружества, за избирателно предимство (7).
(49)
Нидерландските органи считат, че разширяването на обхвата на схемата за лихва в рамките на група всъщност би довел до избирателност. Ако лихвата, получавана от трети страни, също се облага с намалена ставка, това би довело до предимство за финансови институции.
(50)
Също така се твърди, че е невярно предположението, че специфични данъчни правила за лихви сами по себе си биха довели до избирателност. Финансирането в рамките на група от организации не може да се характеризира като икономическа дейност, а просто като икономическа реалност. Лихвените потоци като такива не са отделна икономическа или стопанска дейност; те са просто начин за осигуряване на средства за икономическа или стопанска дейност. Дълговото финансиране е отделна и самостоятелна дейност само в случай на финансови институции, чиято стопанска дейност се състои във финансиране на трети страни. Освен това, по отношение на лихвите, спечелени от краткосрочни депозити, целящи придобиване на поне 5 % от дяловете на дружество (мярка Б), в решението за откриване на процедурата самата Комисия счете, че по-ниската данъчна ставка за такива лихви сама по себе си не води до избирателност, тъй като тя беше счетена за обща мярка.
(51)
Освен това нидерландските органи твърдят, че няма концептуална разлика между дивиденти и лихви. И двете представляват възнаграждение за използване или отпускане на средства като капитал или дълг. И в двете ситуации тези средства се използват от получателя за финансиране на стопанска дейност. Всяка данъчна система съдържа правила, съгласно които платените дивиденти и лихви подлежат на приспадане, частично приспадане, или са освободени от приспадане, и правила, съгласно които дивидентите и лихвите подлежат на данъчно облагане, частично данъчно облагане или са освободени от данъчно облагане. Няма международен стандарт за данъчно облагане, който да определя как тези компоненти следва да бъдат третирани за данъчни цели.
(52)
В допълнителната алтернатива ограниченото данъчно облагане предотвратява вътрешно различие в рамките на нидерландската система и като такова е обосновано от естеството и целта на системата. Ограниченото данъчно облагане на лихва, получена в рамките на група, се обосновава от ограниченото приспадане на плащания по лихви в рамките на групата. Това дава възможност на предприятия, организирани в група, да избегнат неблагоприятните последици от ограниченото приспадане и пълното данъчно облагане, докато предприятия, организирани като единични субекти, нямат вътрешни плащания по лихви и следователно не попадат в такова неблагоприятно положение.
(53)
Основен принцип на нидерландското данъчно законодателство е симетричното третиране на доходите и разходите. В съответствие с вътрешната логика на нидерландската данъчна система доходите и разходите са двете страни на една монета. С цел избягване на двойно данъчно облагане, ограниченото данъчно облагане е логичното следствие от ограниченото приспадане.
(54)
Предложената мярка цели да гарантира прилагането на принципа за неутралност в нидерландската данъчна система чрез елиминиране на данъчния арбитраж между дълговото и капиталовото финансиране в рамките на групи. Мярката намалява разликата между два вида финансиране в рамките на група и така повишава неутралността на данъчната система. Поради това ограничаването на лихвите в рамките на група се основава на икономическа логика и е необходимо и функционално за ефективността на данъчната система.
(55)
Нидерландските органи отбелязват, че кръгът от предприятия, които ще използват схемата за лихва в рамките на група, ще бъде много по-обширен от 87-те предприятия, които използваха предходната схема за международни дейности по финансиране. Освен това те твърдят, че всички ограничаващи условия на схемата, като изискването за два континента или четири държави, отсъстват от схемата за лихва в рамките на група. Схемата за лихва в рамките на група е изцяло данъчна мярка, която регулира данъчната тежест върху капитала като фактор за производство. В допълнение, тя се прилага по отношение на всякакви входящи или изходящи заеми в група и е напълно отделена от стопанската дейност, извършвана от въпросното дружество. Поради всички тези причини е абсолютно невъзможно обхватът на мярката да се сравнява с обхвата на схемата за международните дейности за финансиране.
(56)
Задължителното естество на мярката за всички данъкоплатци, които плащат или получават лихва от свързани дружества, подчертава целта на схемата за лихва в рамките на група: повишаване на неутралността на данъчната система и съответно намаляване на данъчния арбитраж и увеличаване на нидерландските корпоративни данъчни приходи. Мярката също така елиминира елемента, който може да предизвика избирателно предимство като резултат от схемата за лихва в рамките на група.
(57)
Задължителната схема за лихва в рамките на група не само възнаграждава запазването на капитал в Нидерландия, но същевременно предоставя и демотивиращ фактор - подобно на правилата за недостатъчна капитализация - по отношение на вливането на дългово финансиране в Нидерландия. Нидерландските правила за недостатъчна капитализация обезкуражават прекомерното финансиране с дългов капитал в рамките на групи посредством ограничаване на данъчното приспадане на лихвата в рамките на група, докато схемата за лихва в рамките на група предлага намалена ставка за получената лихва в рамките на групата, при условие че финансирането е от собствени средства. Схемата за лихва в рамките на група укрепва нидерландската данъчна основа, като насърчава по-високо съотношение между собствени средства и дългов капитал и допринася за предотвратяване на изтичането на собствени средства, а оттам и на данъчната основа, от Нидерландия.
(58)
Схемата за лихва в рамките на група е чисто техническа мярка, която променя третирането на лихвата в рамките на група в системата чрез повишаване на данъчната тежест върху определени данъкоплатци и намаляване на данъчната тежест върху други данъкоплатци въз основа на хоризонтални и обективни факти и обстоятелства. След като се премахне възможността за отказване от нея, схемата за лихва в рамките на група не предоставя никакви икономически предимства, тъй като тя просто размества данъчната тежест между данъкоплатците спрямо изцяло хоризонтални и обективни критерии.
(59)
Нидерландските органи подчертават, че избирателността de facto може да възникне само ако има риск ефектът на практика винаги да облагодетелства група, която може да бъде идентифицирана, въпреки че мярката е от общо естество. Този вид избирателност може да възникне, ако мярката е незадължителна, но не и ако мярката бъде направена задължителна. Данъкоплатците, които се окажат в неблагоприятно положение през една година, могат да извлекат предимство в следващата и обратното. Поради това схемата облагодетелства еднородна категория данъкоплатци.
(60)
Нидерландските органи също така са на мнение, че новото определение на група, базирано на ефективния контрол, е по-добре съобразено с целта на схемата. Ако едно дружество притежава ефективен контрол върху финансирането на друго дружество, последното вече не може да избира свободно между финансиране посредством вътрешен или външен дълг, нито може свободно да избира между дългово или капиталово финансиране. Централното управление на групата решава как привлечените отвън средства - външен дълг или външен капитал - се разпределят в рамките на групата чрез вътрешен дълг или чрез вътрешен капитал. Фактът, че данъчните последици от двата инструмента за финансиране в рамките на групата са различни, предоставя стимул за избора на определен инструмент единствено заради неговите данъчни последици.
(61)
На последно място, промяната в законодателството относно дружествата с ограничена отговорност в бъдеще ще улесни данъкоплатците при преустройването на тяхната правна структура в група, тъй като административната тежест и капиталовите изисквания ще бъдат отменени или драстично намалени.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(62)
Бяха получени коментари на нидерландската конфедерация на промишлеността VNO-NCW (8), от Белгия и Унгария. След крайния срок бяха получени коментари на още една страна и поради това те не можеха да бъдат взети предвид в процедурата. Получените коментари от въпросната трета страна във всеки случай не биха повлияли на оценката и заключенията в настоящото решение.
V.1. Коментари на нидерландската конфедерация на промишлеността
(63)
VNO-NCW счита, че въпросната схема за лихва в рамките на група не може да бъде несъвместима държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО поради следните причини.
(64)
Първо, VNO-NCW счита, че схемата за лихва в рамките на група е обща, данъчно неутрална и техническа мярка, защото целта на въпросната схема е насочена към намаляването на данъчния арбитраж между капиталовото финансиране и дълговото финансиране в рамките на група от дружества. С оглед на неутралността на мярката, схемата не води до привилегировано третиране на определени дружества или производството на определени стоки по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(65)
Второ, данъчното предимство за многонационална група от дружества произтича от различията между данъчното третиране в държавите-членки на лихвата в рамките на група и не може да бъде приписано на Нидерландия. Данъчно предимство се създава, защото лихвата може да бъде приспадната в друга държава-членка при по-висока данъчна ставка от приложимата ставка към схемата за лихва в рамките на група, докато при една местна ситуация ставката, която се прилага, е ставката на схемата за лихва в рамките на група, но това е пряк резултат от различията в законодателствата на държавите-членки за данъчно третиране на лихвите в рамките на група. Ако Комисията желае да отстрани нарушаването, което може да възникне от схемата за лихва в рамките на група, VNO-NCW предлага да се използва член 94 или 96 от Договора за ЕО.
(66)
Трето, VNO-NCW счита, че в контекста на целта на въпросната схема, която е да се намали данъчния арбитраж между капитал и дълг, дружествата, принадлежащи към група, не са в същото положение de jure и de facto като дружествата, които не принадлежат към група. Разликата в данъчното третиране на капитал и дълг предизвиква смущения най-вече вътре в групи, тъй като дружеството майка упражнява определен контрол над своите дъщерни дружества, така че то може до значителна степен да определи техните възможности за финансиране, избор, който често се определя до голяма степен от данъчни съображения. При взаимоотношения с трети страни, вариантът на финансиране често се определя най-вече от фактори, различни от данъчни съображения. Вследствие на това не може да се твърди, че въпросната схема е избирателна по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Освен това, според VNO-CNW, ако самият факт, че данъчен инструмент в по-голяма или по-малка степен е ограничен до дружества в рамките на групи, води до заключението, че това е мярка за държавна помощ, то корпоративните данъчни системи на държавите-членки в много отношения биха били в противоречие с член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
V.2. Коментари на унгарските органи
(67)
Унгарските органи считат, че схемата не е мярка за помощ и изтъкват два аргумента. Първо, фактът, че схемата е ограничена до групи, не я прави избирателна. При (международни) данъчни въпроси, правилата за групите от дружества са честа практика и са неизбежни. Много правила, чийто обхват е ограничен до групи, са били изтъквани от ОИСР (трансферни цени) и от Комисията (например директивата за плащания на лихви и лицензни възнаграждения). Второ, Унгария припомня, че прякото данъчно облагане зависи от държавите-членки. Определянето на данъчни ставки във връзка с определени данъчни събития е част от тяхната вътрешна компетентност. На последно място, Унгария не разбира как Нидерландия може да бъде подведена под отговорност за по-голямото приспадане, генерирано от по-високите данъчни ставки в други държави, при положение, че прякото данъчно облагане не е хармонизирано. Описаното от Комисията предимство очевидно е резултат от различие между данъчните системи.
V.3. Коментари на белгийските органи
(68)
Белгийските органи също подкрепят позицията, че схемата не е държавна помощ и изтъкват аргументи, подобни на аргументите на другите заинтересовани страни по отношение на отсъствие на избирателност. Белгия подчертава, че е логично дадено предприятие, което не е част от група, по подразбиране да не може да извършва дейности за финансиране в рамките на група. Белгийските органи също така твърдят, че правилата за държавна помощ не са приложими в ситуации, в които различията между националните данъчни системи съществуват поради липсата на хармонизиране на равнището на ЕС. Като следствие, схемата за лихва в рамките на група е обща мярка, която не е обхваната от правилата за държавна помощ, и Комисията използва своите правомощия по неправилен начин при проучването на случая.
VI. РЕАКЦИЯ ОТ СТРАНА НА НИДЕРЛАНДИЯ ОТНОСНО КОМЕНТАРИТЕ НА ТРЕТИ СТРАНИ
(69)
Нидерландските органи отбелязват, че коментарите на всички три страни подкрепят тяхната гледна точка. Унгария и Белгия подчертават, че Комисията злоупотребява със своите правомощия относно държавна помощ като прави опит да разглежда нарушения, следствие от различия между данъчните системи, които не са хармонизирани. Това подсилва нидерландската позиция, че схемата за лихва в рамките на група не представлява мярка за помощ, забранена с член 87 от Договора за ЕО.
(70)
Нидерландия подчертава, че е напълно съгласна с анализа, изготвен от VNO-NCW. Тя придава особена важност на подробния аргумент, касаещ институционалната рамка и даващ ясно обяснение за различните смущения на единния пазар, които могат да бъдат предизвикани от национални мерки, предприети от държавите-членки, и от инструментите, достъпни съгласно Договора за ЕО, за елиминиране на такива смущения, където е необходимо.
(71)
На последно място, нидерландските органи подкрепят гледната точка на конфедерацията, че за да се установи дали има избирателност, трябва да бъде установено дали определени предприятия или производството на определени стоки се поставят в по-благоприятно положение от други, които са сравними de jure и de facto в контекста на целта на разглежданата мярка. Ограничаването до заеми в рамките на група не води до избирателност, защото целта на схемата за лихва в рамките на група е да предотврати данъчен арбитраж между финансиране от капитал и финансиране от заеми в рамките на групите. Арбитражът не играе никаква роля във финансирането между дружества, които не са свързани в група. Следователно ограничаването до заеми в рамките на група е логично в контекста на целта на схемата, така че уместната референтна рамка се състои от всички дружества, които са част от група.
VII. ОЦЕНКА НА СХЕМАТА
(72)
За са установи дали въпросната мярка представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, Комисията трябва да оцени дали мярката поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки, като предоставя предимство от икономическо естество, дали такова предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, дали предимството е предоставено чрез държавни средства и дали предимството оказва въздействие върху търговията между държавите-членки.
(73)
За да бъде счетена за държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде специфична или избирателна по отношение на това, че поставя в по-благоприятно положение само определени предприятия или производството на определени стоки.
(74)
Нидерландските органи твърдят, че въпросната мярка не е ограничена до определени сектори, определени видове дружества или определени части от нидерландската територия. Няма други ограничения, свързани с оборота, размера, броя на служителите, членуване в многонационална група или естеството на операциите, които бенефициерите са упълномощени да извършват.
(75)
Според приложимата съдебна практика, с оглед определяне дали дадена мярка е избирателна, е уместно да се проучи дали в контекста на определена правна система тази мярка представлява предимство за определени предприятия в сравнение с други, които са в сравнимо правно и фактическо положение (9). Следователно данъчният режим може да не представлява държавна помощ, въпреки че не съответства във всички отношения на общата система за корпоративно данъчно облагане на държавите-членки. Съдът също така постанови в многобройни случаи, че член 87, параграф 1 от Договора за ЕО не прави разграничение въз основа на причините или целите на мерките за държавна помощ, а ги определя въз основа на техния ефект (10). По-специално, данъчните мерки, които не представляват адаптиране на общата система с цел постигане на определени характеристики на определени предприятия, а са били предложени като средства за подобряване на конкурентоспособността, са обхванати от член 87, параграф 1 от Договора за ЕО (11).
(76)
Понятието данъчна помощ не се прилага обаче по отношение на мерки за държавно подпомагане, в които се прави разграничение между предприятия, ако това разграничение произтича от естеството на цялостната структура на системата, в която влизат предприятията. Както е обяснено в Известие на Комисията за прилагане на правилата за държавна помощ по отношение на мерките за пряко данъчно облагане на дружества (12) („известие за данъчно облагане“), „някои условия могат да бъдат обосновани с обективни различия между данъкоплатците“.
(77)
На първо място следва да се изясни на кое равнище (равнище на групи или равнище на предприятия) ще бъде извършена оценката. В решението за откриване на процедурата Комисията изтъкна своето предварително становище, че тази оценка следва да бъде извършена на равнището на групите, като заяви, че ако дружествата от изцяло национална група решат да не прилагат схемата за лихва в рамките на групата, преимуществото от намаленото данъчно облагане на получените лихви от финансиращо нидерландско дружество ще бъде компенсирано от по-ниското приспадане на лихвите, платени от финансираното нидерландско дружество (13).
(78)
Нидерландските органи считат, че тъй като мярката е симетрична и просто би разместила данъчната тежест между данъкоплатците, някои дружества ще се възползват от предимство, докато други ще бъдат поставени в неблагоприятно положение в зависимост от тяхната обективна позиция на длъжници или кредитори. По този начин схемата за лихва в рамките на група не представлява помощ.
(79)
Както нидерландските органи отбелязаха в своето писмо от 18 декември 2008 г., ако едно дружество притежава ефективен контрол върху финансирането на друго дружество, последното вече не е свободно да взема решения относно своето финансиране или да избира между финансиране посредством дълг или капитал. Централното управление на групата решава как привлечените отвън средства ще бъдат разпределени в рамките на групата чрез вътрешен дълг или чрез вътрешен капитал.
(80)
При все това, Комисията отбелязва, че мярката се отнася до специфична операция (финансирането на свързани дружества), а не до консолидиране на равнището на групи. Всяка намалена данъчна ставка ще бъде прилагана индивидуално към дружествата въз основа на баланса на техните схеми за лихви. Дори ако може да се очаква решенията за финансиране да се вземат в интерес на групата като цяло, анализът на равнището на групата няма основание в нидерландското данъчно законодателство, както беше отбелязано от нидерландските органи. Съгласно нидерландското законодателство, данъчното консолидиране се проявява само в случай на дялово участие от 95 % или повече. С други думи, с нидерландския корпоративен данък се облагат индивидуални субекти, а не групи. До тази степен името, дадено на схемата за лихва в рамките на група, не отразява правилно факта, че тя се прилага към индивидуални субекти, участващи в специфични операции по финансиране. Мярката не засяга баланс на разходи/доходи, консолидиран на равнището на групи.
(81)
Поради това Комисията е на мнение, че оценката на схемата следва да бъде извършена на равнището на индивидуалните дружества. Схемата, както е изменена от нидерландските органи, може да бъде описана като намалена ставка върху определен вид приходи (или разходи) под формата на лихва върху заем, когато транзакцията се извършва между свързани дружества (14).
(82)
Освен това Комисията счита, че симетрията на мярката и нейното неутрално въздействие на равнището на групата не са достатъчни, за да се изключи възможноста за пре димство за индивидуални дружества. По аналогичен начин, облагането с данък на лихвата на един субект в групата при по-ниска ставка не може да бъде обосновано с данъчното облагане на друго дружество - чрез намалено приспадане на лихвата - при по-висока ставка (15).
(83)
Комисията счита, че за данъчното облагане на определни видове приходи може да е важно да се определи дали схемата обхваща обширни категории от транзакции по недискриминационен начин. Всеки случай на дискриминация, който не може да бъде обоснован с обективни разлики между данъкоплатците, може да доведе до нарушаване на конкуренцията.
(84)
В този смисъл е уместно да се отбележи, че типична характеристика на много данъчни системи е наличието на аналитични елементи, които допълват многостранния характер на данъчната система. Такъв е случаят по-специално, когато специфични видове приходи, например лихви или дивиденти, подлежат на диференцирано данъчно третиране.
(85)
Предвид горепосоченото, трябва да се определи дали транзакциите на заеми между свързани дружества могат обективно да водят до право на намалена данъчна ставка. Нидерландските органи и VNO-NCW, твърдят, че само в групите може да се наблюдава арбитраж между финансирането чрез вливане на капитали и заем. За разлика от дружествата, които не са част от група („самостоятелни дружества“), дружествата в групи са изправени пред арбитраж между собствен капитал и заемен капитал в рамките на своята група. Такъв арбитраж в по-голямата си част е повлиян от данъчни съображения, вместо от икономически съображения.
(86)
Комисията е на мнение, че въпросната мярка ще доведе до намаляване на този арбитраж (при местна ситуация), тъй като ще се намали разликата между данъчното облагане на лихвите и облагането на дивидентите в рамките на дадена група, като по този начин ще подсили техническата неутралност на данъчната система.
(87)
За илюстрирането на тази позиция е необходимо да се разграничат три различни вида ситуации (виж схема 1 по-долу), включващи свързани дружества и самостоятелни дружества (включително финансови институции в своите взаимоотношения с независими трети страни). Нека си представим, че A-B-C е корпоративна група, в която A контролира финансирането на B и C; X е субект, който не част от група („самостоятелно“ дружество), а Y е кредитна институция, която предоставя заеми на независими страни.
Схема 1
(88)
Първата ситуация включва финансови транзакции между свързани дружества. Дружеството майка A осигурява ликвидност на своите дъщерни дружества B и C чрез заем или чрез капитал. Тези финансови транзакции ще доведат до заплащане (от B и C) на лихва или дивиденти.
(89)
Изборът между заемно и капиталово финансиране се прави на равнището на дружеството майка A в интерес на групата от свързани дружества като цяло. Като следствие, когато дружеството майка A финансира едно от своите дъщерни дружества (или свързани дружества), действително ще има арбитраж между заем и капитал въз основа на няколко критерия. Докато необходимостта от ликвидност в дългосрочен план или инвестиция като цяло изисква вливане на капитал, изискванията за финансиране в краткосрочен план ще изискват единствено осигуряването на (краткосрочен) заем. При все това, данъчните съображения могат да повлияят върху тези икономически съображения.
(90)
Чрез намаляване на разликата в данъчното третиране на приходите от заеми (лихва) и приходите от капитал (дивидент) в рамките на група, мярката ще доведе до ограничаване на данъчния арбитраж между двата вида транзакции при местна ситуация. Вторият вид транзакции представлява транзакция на заем между финансова институция (банка Y) и едно от дружествата, принадлежащи към група (дружество B). Такава ситуация по принцип възниква, когато финансовите изисквания не могат да бъдат изпълнени от осигуряването на ликвидност в рамките на групата. При такава ситуация няма арбитраж за Y, тъй като вливането на капитал в B не е алтернатива за Y, която просто изпълнява своята дейност по отпускане на кредит на трети лица. Арбитраж няма и между заем и кредит на равнището на B (или на равнището на групата).
(91)
Финансовите институции (които отпускат заеми на независими стрнани) могат да бъдат разграничени от дружествата в групи (предоставящи ликвидност на свързаните с тях дружества) и поради друга причина. При финансовите институции приходите от такива транзакции на заеми се генерират от обичайната дейност на институциите и могат да представляват основна част от техните приходи. При дружествата в групи такива приходи се придобиват от транзакции с независими участници на пазара и се преобразуват в приходи в рамките на групата без генериране на никакви приходи на равнището на групата. Лихвата, платена от дружество B на банката, ще представлява допълнителен разход не само за дружество B, но и за групата като цяло, докато в първата ситуация, лихвата, платена от дружество B (или C) на дружеството майка, няма да представлява разход или приход за групата.
(92)
В това отношение си струва да се отбележи, че финансовите институции нито подадоха възражения, нито представиха някакви забележки след публикуването на решението за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз относно обхвата на схемата за лихва в рамките на група.
(93)
Ако разгледаме ситуацията от гледна точка на длъжника (B спрямо Y), дружеството по-лесно може да бъде сравнено със самостоятелно дружество като дружество X, когато то сключва заем с банка Y.
(94)
Третата ситуация представлява транзакция на заем между финансова институция (банка Y) и самостоятелно дружество (X). Както в предишната ситуация, Y не е изправена пред арбитраж, тъй като вливането на капитал в B не е алтернатива за Y.
(95)
Въпреки че при някои обстоятелства финансовите изисквания на дружество X могат да бъдат изпълнени чрез осигуряване на заем или вливане на капитал от отделни акционери, тази ситуация не е сравнима с първата, тъй като потенциалните доставчици на ликвидност (физически лица) не подлежат на корпоративно данъчно облагане. Освен това, обединяването на такива транзакци с частни инвеститори в обхвата на мярката (чрез намаляване на приспадането на лихвата, платена от дружество X на неговите акционери, и чрез едновремено намаляване на данъчното облагане на такава лихва на равнището на отделния акционер) би било изключително трудно, тъй като индивидуалното данъчно облагане не следва същата логика като корпоративното данъчно облагане (16).
(96)
Ако от гледна точка на длъжника финансовите изисквания на дружество X могат да бъдат изпълнени само със заем от финансова институция, произтичащата транзакция с Y ще бъде подобна на транзакцията на заем между B и Y.
(97)
Тъй като самостоятелните дружества, които не са кредитни или финансови институции, по принцип не се участват в обичайните операци по отпускане на заеми на независими страни, те не са обект на дискриминация по отношение на транзакциите на заеми в сравнение със свързаните дружества, които отпускат заеми на взаимосвързани компании.
(98)
На последно място, Нидерландия е променила определението на „група“ за целите на мярката за лихва в рамките на група. Нидерландските органи твърдят, че тази промяна е резултат от усъвършенстване на техния подход за избягване на данъчен арбитраж.
(99)
В новото предложение субектите ще бъдат свързани, което им дава право да въвеждат лихви в схемата за лихва в рамките на група, ако един субект пряко или косвено притежава ефективен контрол върху финансирането на друг субект. Комисията счита тази промяна за важна, тъй като ако първото дружество притежава ефективен контрол върху финансирането на другото дружество, последното вече не може свободно да избира между финансирането чрез вътрешен или външен дълг, нито е свободно да избира между финансиране чрез дълг или капитал. Арбитражът се поема от централното управление в интерес за групата като цяло.
(100)
Взаимоотношенията между A и B касаят разпределянето на средства в рамките на групата от свързани дружества, докато взаимоотношенията между Y и B (или X и Y) касаят най-вече търговско финансиране.
(101)
Поради това Комисията е на мнение, че понятието за пряк или косвен ефективен контрол върху финансирането на другия субект (или ефективен контрол от трети субект) на двата субекта, включени в транзакцята на заема, е уместно определяне на естеството на мярката като помощ, като се има предвид целта за намаляване на стимулите за арбитраж между финансиране чрез вливане на капитал и заем и гарантиране на данъчна неутралност в това отношение.
(102)
Що се отнася до въпроса дали с въпросната мярка се предоставя някакво предимство, ясно е, че трябва да се направи разграничение между различните ситуации на равнището на индивидуалните дружества. Първо, всеки данъкоплатец в Нидерландия, включен в транзакция на дългово финансиране с дружества, с които не е свързан, се третира по точно същия начин и се облага със същата ставка (25 %). Това включва дружества, които са част от група. Второ, когато дадено дружество получи заем от свързано дружество, то всъщност подлежи на по-неблагоприятно данъчно третиране от дружество, което участва във взаимоотношения на заем с дружества, с които не е свързано (приспадане само с 5 %). Трето - и това е единствената ситуация, при която може да има данъчно предимство - дружество, предоставящо заем на свързано дружество, ще подлежи на данъчно облагане на последвалите плащания по лихви при ставка, по-ниска от ставката на транзакция с дружество, с което не свързано.
(103)
С оглед на последиците от мярката, обаче, предимството, което се предоставя на дружество, отпускащо заем на свързано с него дружество, не може да се счита за дискриминационно, тъй като заем към свързано дружество не може да бъде сравняван със заем към несвързано дружество. По отношение на дейностите по дългово финансиране, свързаните дружества не са в положение, което е правно и фактически сравнимо с положението на несвързани дружествата. Причината е, че свързаните дружества, за разлика от несвързаните дружества, не участват в чисто търговски транзакции, когато се опитват да получат заемно или капиталово финансиране в рамките на групата. Дружеството майка и дъщерното дружество споделят еднакви интереси за разлика от търговските транзакции с трета страна, която е доставчик на финансиране, по което всяка страна се опитва да увеличи до максимум своите приходи за сметка на другата. Няма конкурентен натиск от дружество Y върху дружество A при предоставянето на заем на дружество B поради простата причина, че дружество A контролира всички решения на дружество B по отношение на финансирането.
(104)
По този начин изискването да се упражнява контрол върху друго дружество е критерий, който се прилага еднакво към всички дружества независимо от размера, сектора или каквито и да било други разграничения. Различната ставка за данъчно облагане на дългово финансиране между свързани дружества просто отразява обективни различия и не засяга данъчната неутралност.
(105)
Макар при разработването на данъчните правила държавите-членки да са обвързани от правилата за свободно движение на стоки, услуги и капитал, от свободата на установяване, от забраната за дискриминация въз основа на националност и от правилата за държавна помощ, Комисията трябва да признае, че общностното право дава на държавите-членки значителен обхват за действия в областта на данъчното облагане. Както е подчертано в параграф 13 от известието за данъчно облагане, правилата за държавна помощ не ограничават правомощията на държавите-членки да определят икономическата политика, която считат за най-подходяща, и по-специално да разпределят данъчната тежест както сметнат за добре върху различните производствени фактори.
(106)
В този контекст ограничаването на съществуващия арбитраж между дългово и капиталово финансиране в рамките на група (както и предотвратяването на всякакви злоупотреби с приспадането на лихва в рамките на група) може да бъде повод за основателна загриженост за държавите-членки. По-специално, Комисията заключава, че арбитражът между капитал и дълг може да доведе до ситуация, в която дадено дружество е принудено от своето дружество майка да сключи заем в рамките на групата вместо капитал и следователно да повиши своята задлъжнялост, за да се сведе до минимум корпоративния данък. От икономическа гледна точка обаче високото ниво на задлъжнялост или задължението за плащане на лихва, вместо възползване от по-дългосрочно финансиране под формата на капитал, невинаги са желани. Освен това, Нидерландия изглежда е загубила данъчни приходи в резултат на данъчен арбитраж между дълг и капитал.
(107)
Мярката е отворена към всяко дружество, подлежащо на корпоративно данъчно облагане, което получава или заплаща лихви в контекста на взаимоотношения в рамките на група, и не включва никакъв дискриминационен елемент като например ограничение, свързано с държавата, в която ще се извърши транзакцията.
(108)
Фактът, че въведената схема ще стане задължителна, гарантира прилагането ѝ по отношение на всички дружества в групи (с транзакции на заеми в рамките на група) без никаква възможност за отказване от схемата и без диференцирано третиране на дружества в групи. Освен това, новото определение на дружества в групи за целите на мярката, основано на контрол, вместо на минимален дял, намалява потенциалните елементи на избирателност de jure чрез разширяване на обхвата на мярката.
(109)
В това отношение Комисията отбелязва, че след публикуването на решението за откриване на процедурата не е получила никакви жалби или коментари от представители на нидерландски работодатели, които да възразяват, че малки и средни предприятия не биха имали възможност да се възползват от мярката.
(110)
В своето решение за откриване на процедурата Комисията направи разграничение между изцяло национално положение, в което всички дружества, принадлежащи към група, са установени в Нидерландия, и трансгранично положение, в което нидерландско дружество заема пари на свързано дружество, установено в чужбина. В чисто национален контекст Комисията заяви, че мярката най-вероятно би била неутрална от данъчна гледна точка. В контекста на трансгранични транзакции обаче нидерландското дружество би подлежало на по-ниско данъчно облагане със ставка от 5 %, докато свързаното дружество, установено в чужбина, няма да подлежи на нидерландските правила, ограничаващи приспадането на платените лихви. Комисията заключи, че схемата би могла да предостави избирателно предимство de facto, тъй като само многонационални групи от дружества, участващи в трансгранични транзакции на лихви в рамките на група в данъчни юрисдикции с корпоративен данък над 5 %, биха имали стимул да използват схемата.
(111)
Комисията счита, че в нейната крайна оценка не трябва да се прави никакво разграничаване между изцяло национални ситуации и трансгранични ситуации.
(112)
Първо, специфичните разпоредби на схемата остават същите както в национални, така и в трансгранични ситуации. Схемата не съдържа никаква разпоредба, която разграничава националните и чуждестранните приходи или разходи.
(113)
Второ, както правилно беше отбелязано от нидерландvските органи и заинтересованите страни, всяко предимство, получено в трансграничен контекст, което превишава предимството, получено в национален контекст, е резултат не на по-ниската нидерландска ставка за получената лихва в рамките на групата, а е резултат от неограниченото данъчно приспадане на лихва в рамките на група, платена в чужбина.
(114)
Корпоративните данъчни ставки не са хармонизирани в ЕС и Нидерландия не контролира ставките, прилагани от други държави. Ако предприятията успеят да се възползват от разликата в данъчните ставки, т.е. от липсата на хармонизиране, Нидерландия не е отговорна за това. Както беше потвърдено от Съда на Европейските общности (17), предприятията могат свободно да се възползват от разликите в равнищата на данъчно облагане в държавите-членки.
(115)
Комисията е съгласна, че всички предимства, които възникват от международен контекст поради ниската ставка на данъчно облагане в Нидерландия, която не се съпътства от ниска ставка на данъчно приспадане в Нидерландия, а от нормална ставка на приспадане в чужбина, не могат да бъдат вменени на Нидерландия (18).
(116)
Следва също така да се подчертае, че предимството, което възниква от приспадане при нормалната ставка в чужбина, няма да се финансира с нидерландски ресурси и че в разглежданата държава приспадането при нормална ставка ще произтича единствено от прилагането на нормалната данъчна система (а не от специфична мярка, която се отклонява от нея).
(117)
Като следствие Комисията счита, че всяко предимство на равнището на многонационална група, което произтича от трансгранично положение, както е описано в решението за откриване на процедурата, е резултат от данъчни различия между различни данъчни юрисдикции и поради това следва да бъде изключено от обхвата на оценката на държавна помощ.
(118)
Като цяло и по отношение на всяка данъчна мярка, не може да се изключи възможността дружества, които принадлежат към група и извършват дейност в специфични сектори, да са в състояние да извлекат по-голяма полза от мярката заради по-високия интензитет на финасови транзакции в техния сектор. Това е вярно най-вече за дружества във финансовия сектор, чиято основна дейност е предоставянето на заеми, и те могат да увеличат заемането към свързани дружества в резултат на мярката. При все това, първо трябва да се отбележи, че за да се предотвратят всякакви злоупотреби с мярката, нидерландската мярка включва разпоредба, която ограничава сумата, която може да се обложи с данък или да се приспадне при намалена ставка (вж. раздел II.3). Това ограничение ще се прилага по-специално по отношение на дружества във финансовия сектор, като по този начин ще ограничи риска от злоупотреби. Освен това, в известието на Комисията за данъчно облагане се посочва, че фактът, че някои дружества или някои отрасли се възползват повече от други от някои от тези данъчни мерки, не означава непременно, че те попадат в приложното поле на правилата за конкуренцията, регулиращи държавната помощ (19).
(119)
В решението за откриване на процедурата Комисията счете, че не може да се отхвърли възможността основните бенефициери на схемата да бъдат предходните бенефициери на схемата за дейности по международно финансиране, за която беше счетено, че представлява несъвместима държавна помощ.
(120)
Трябва да се отбележи, че за да отговорят на критериите за схемата за дейности по международно финансиране, дружествата трябваше да изпълнят, наред с другите, следните условия:
-
възползващото се дружество трябваше да извършва дейности по финансиране на части от групата в поне четири държави или на поне два континента;
-
допускаха се само операции по финансиране, които можеха да се провеждат независимо от Нидерландия;
-
не повече от 10 % от общия капитал (дълг и капитал), използван от дружеството за неговите финансови дейности, можеше да се влага, пряко или косвено, в дружества от групата, установени в Нидерландия.
(121)
Като се вземат предвид тези изисквания и ограничения брой бенефициери (87), Комисията счете схемата за дейности по международно финансиране за избирателна мярка.
(122)
Както бе изтъкнато от нидерландските органи, в мярката за лихва в рамките на група няма такива изисквания. Освен това, броят на предприятията, която ще се възползват от схемата за лихва в рамките на група, ще бъде много по-голям от 87-те предприятия, които използваха схемата за дейности по международно финансиране.
(123)
В това отношение не може да се твърди, че големи (многонационални) дружества ще имат по-лесен достъп до схемата от малки и средни предприятия (МСП) и че следователно те ще извлекат непропроционална полза от нея. В съответствие със статистическите данни, предоставени от нидерландските органи, които показват категорично разграничаване между МСП и големи предприятия, 200 000 предприятия (от 335 000) имат едно или повече свързани дружества в група и следователно могат да получават или плащат лихва в рамките на групата. 50 000 от тези предприятия имат едно или повече дружества в чужбина, принадлежащи към групата, от които 47 000 (95 %) са МСП. Това ясно показва, че МСП няма да бъдат обект на дискриминация от страна на мярката.
(124)
В параграфи 83-123 беше демонстрирано, че мярката не предоставя предимство по дискриминационен начин на предприятия в подобни ситуации и всъщност следва да повиши данъчната неутралност.
(125)
Също така беше заключено, че предимството de facto за многонационални дружества, което може да произтича от наличието на различия между данъчните системи в трансгранично положение, попада извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като такива различия не могат да се вменят на Нидерландия.
(126)
Във всеки случай Комисията счита, че мярката действително е отворена за всяко предприятие в Нидерландия, тъй като няма правни или икономически пречки за създаването на група.
(127)
Последното изменение, въведено от нидерландските органи, ще улесни създаването на дружество в Нидерландия, като премахне установеното изискване за капитал в размер на 18 000 EUR за дружество с ограничена отговорност. Това ще позволи на всяко дружество лесно да създаде (второ) дружество в Нидерландия и по този начин да създаде група. Като следствие, мярката за лихва в рамките на група ще бъде достъпна за всяко отделно дружество, без да се изисква определена икономическа мощ или значителни капиталови ресурси. Тъй като създаването на група ще се превърне просто във въпрос на организиране без непропорционални разходи, изискването предприятието да бъде част от корпоративна група вече няма да представлява пречка за никое предприятие, което желае да извлече полза от схемата за лихва в рамките на група.
VIII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(128)
Комисията счита, че мярката за схемата за лихва в рамките на група, която Нидерландия планира да приведе в действие, не предоставя избирателно предимство, което може да се вмени на Нидерландия, на дружества, установени в Нидерландия, които са част от група, или чуждестранни дружества, принадлежащи към група, постоянно установена в Нидерландия, и следователно не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
„Схемата за лихва в рамките на група“, която Нидерландия планира да приведе в действие по отношение на данъчното облагане на лихвени потоци в рамките на група, не представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
Следователно привеждането в действие на схемата е разрешено.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Нидерландия.
Съставено в Брюксел на 8 юли 2009 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 8 juli 2009
om den groepsrentebox-ordning som Nederländerna planerar att genomföra (C 4/07 (f.d. N 465/06))
[delgivet med nr K(2009) 4511]
(Endast den nederländska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2009/809/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 13 juli 2006 anmälde de nederländska myndigheterna groepsrentebox-ordningen (koncernränteboxen), i vilken fastställs lägre beskattning och avdragsrätt för ränteinkomster och ränteutgifter inom ramen för koncerninterna förhållanden. De nederländska myndigheterna inkom med anmälan endast av rättssäkerhetsskäl eftersom de anser att ordningen är en allmän åtgärd. Ytterligare information lämnades genom skrivelser av den 5 september 2006 och den 9 november 2006.
(2)
Genom en skrivelse av den 7 februari 2007 underrättade kommissionen Nederländerna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende den del av stödordningen som gäller lägre beskattning och avdragsrätt för koncerninterna räntebetalningar (åtgärd A).
(3)
I samma skrivelse informerade kommissionen även Nederländerna om att den ansåg att den lägre skatten på kortfristiga placeringar i syfte att förvärva minst 5 % av ett företag (åtgärd B) inte utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
(4)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter.
(5)
De nederländska myndigheterna lämnade sina kommentarer på beslutet att inleda förfarandet genom en skrivelse av den 7 maj 2007.
(6)
Kommissionen har mottagit synpunkter från berörda parter. Dessa vidarebefordrades till de nederländska myndigheterna, som fick möjlighet att bemöta dem. Deras kommentarer mottogs genom en skrivelse av den 29 juni 2007.
(7)
Ytterligare information mottogs från de nederländska myndigheterna genom skrivelser av den 8 november 2007 och den 29 januari 2008.
(8)
Den 7 oktober 2008 inkom de nederländska myndigheterna med ett rättsligt utlåtande av Leigh Hancher, professor i EG-rätt vid universitetet i Tilburg, om huruvida den anmälda åtgärden omfattade statligt stöd.
(9)
Genom en skrivelse av den 18 december 2008 informerade de nederländska myndigheterna kommissionen om att de hade beslutat ändra beskattningsordningen.
II. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN
II.1 Syfte
(10)
Enligt de nederländska myndigheterna är syftet med åtgärden att minska skillnaden i skattebehandling mellan två instrument som används för koncernintern finansiering, nämligen eget kapital och lån.
(11)
För närvarande får ett företag inom en koncern som skjuter till kapital till ett annat företag inom samma koncern ersättning i form av utdelning som är befriad från skatt med stöd av reglerna om undantag för andelsinnehav, medan ett företag som beviljar ett lån till ett annat företag inom samma koncern beskattas för ränteinkomsterna till normal bolagsskattesats (25,5 %). För det företag som tar emot medlen är utdelningen på kapital inte avdragsgill, medan ränteutgifter för lån får dras av till normal bolagsskattesats.
(12)
Nederländerna påpekar att valet av organisationsstruktur i juridiskt oberoende organisationer normalt görs av bolagsrättsliga eller ekonomiska skäl. Skillnaderna i civilrätten mellan finansiering med eget kapital respektive lån (ekonomisk förpliktelse, återbetalningsvillkor, säkerhet, rösträtter etc.) är i hög grad oväsentligt i samband med koncernfinansiering, medan skattekonsekvenserna är mycket olika. I koncerner väljs de finansieringsvillkor som leder till lägsta möjliga beskattning enligt gällande skattesystem. Beslutet att erbjuda ett lån eller att skjuta till eget kapital inom koncerner vägleds därför i första hand av skattehänsyn.
(13)
I sitt rättsliga utlåtande understryker professor Hancher att effekterna av skillnaden i skattebehandling mellan finansiering med lån respektive eget kapital på företagsnivå, och möjliga lösningar för att komma till rätta med de negativa konsekvenser som detta kan leda till, står högt på den politiska dagordningen i många OECD-länder. Enligt professor Hancher har krav på en genomgripande reform av den nederländska bolagsbeskattningen och på en neutral behandling av finansiering med lån respektive eget kapital inom företagskoncerner upprepade gånger förts fram i den nederländska skattelitteraturen.
(14)
De nederländska myndigheterna framhåller att skillnaderna i skattebehandling leder till ett ur nationalekonomisk synvinkel icke önskvärt arbitrage mellan dessa två metoder för koncernintern finansiering. Inom en koncern är valet mellan att skjuta till ytterligare kapital eller (ytterligare) lån godtyckligt, men de två typerna av finansiering får olika skattekonsekvenser. Därmed kan det uppstå arbitrage som snedvrider skattesystemets neutralitet. Syftet med åtgärden är därför att förhindra arbitrage mellan finansiering med lån respektive eget kapital och öka det nederländska skattesystemets neutralitet.
(15)
Införandet av koncernränteboxen kommer att bidra till att valet av finansieringsmetod i koncernsammanhang främst baseras på ekonomiska hänsyn. Det kommer att leda till att skattebehandlingen av koncerninterna räntebetalningar i betydligt högre grad kommer att överensstämma med skattebehandlingen av koncerninterna utdelningar och på så sätt skapa ökad neutralitet mellan koncernintern finansiering med lån och koncernintern finansiering med eget kapital.
(16)
Arbitrageproblemet uppstår inte i samband med finansiering utanför koncerner. Då är skillnaden mellan de civilrättsliga konsekvenserna verkligen avsevärda, varför denna form av arbitrage inte äger rum. Med tanke på de naturliga skillnaderna mellan situationer inom respektive utanför koncerner är skatteneutralitet för finansieringstransaktioner utanför koncerner inte ett krav. Det är därför naturligt att åtgärden är begränsad till koncerninterna lån.
(17)
De nederländska myndigheterna påpekar också att nederländska företag på senare tid har gjort avdrag för alltmer orimliga räntebelopp. Företag utnyttjar också i ökande utsträckning skillnaden i skattebehandling mellan koncerninterna lån och eget kapital, vilket är till nackdel för statskassan.
(18)
Åtgärden är avsedd att motverka denna urholkning av skatteintäkterna genom att uppmuntra företag att använda eget kapital i stället för lån och att begränsa ränteavdragen i Nederländerna. Ordningen är därmed ett komplement till de nederländska reglerna om underkapitalisering, som har ett liknande syfte, i och med att den ska förhindra överdriven finansiering med lånekapital och förhindra en artificiell minskning av beskattningsunderlaget i Nederländerna.
(19)
Enligt de nederländska myndigheternas uppfattning är den anmälda ordningen en rent teknisk åtgärd.
II.2 Rättslig grund
(20)
Den rättsliga grunden för åtgärden är artikel 12c i 1969 års lag om bolagsskatt (Wet op de vennootschapsbelasting 1969). Denna bestämmelse infördes med verkan från och med den 1 januari 2007, men ikraftträdandet är uppskjutet till dess kommissionen har fattat ett beslut om dess förenlighet med reglerna om statligt stöd.
II.3 Hur åtgärden ska fungera
(21)
I Nederländerna beskattas ett företags inkomster i regel med en bolagsskatt på 25,5 % (3). Genom koncernränteboxen införs en annan skattebehandling för vissa koncerninterna räntebetalningar. Ränteutgifter och ränteinkomster i samband med koncernintern finansiering ska inte beskattas till den normala bolagsskattesatsen på 25,5 %. En positiv mellanskillnad mellan ränteinkomster och ränteutgifter i samband med koncerninterna finansieringstransaktioner ska beskattas i en ”koncernräntebox” med 5 % i stället för den normala bolagsskattesatsen på 25,5 %. Om mellanskillnaden mellan ränteinkomster och ränteutgifter är negativ ska den vara avdragsgill till en lägre procentsats på 5 % i stället för normala 25,5 %.
(22)
Det belopp som får beskattas eller dras av till den lägre skattesatsen får högst uppgå till en viss procent av den skattskyldiges beskattningsbara tillgångar (fiscale vermogen). Syftet med detta tak är att förhindra att underkapitaliserade företag utnyttjar åtgärden och att se till att den lägre skattesatsen bara tillämpas om avkastningen på koncerninterna lån har finansierats med eget kapital.
(23)
Det finns flera andra bestämmelser vars syfte är att förhindra att ränteboxen missbrukas. I synnerhet gäller att ränta som formellt ska betalas till en tredje part (en bank), men som i praktiken betalas till en organisation inom koncernen betraktas som en koncernintern ränteutgift. Detta är till exempel fallet med ”back-to-back”-lån (4). Ränta som ska betalas till en tredje part (en bank) betraktas också som en koncernintern ränteutgift med begränsad avdragsrätt om de medel som anskaffas genom lånet skjuts till kapitalet eller används i ett dotterbolag för att generera koncerninterna ränteinkomster i dotterbolaget som omfattas av låg beskattning.
(24)
I sin ursprungliga anmälan uppgav de nederländska myndigheterna att ordningen skulle vara valfri i minst tre år. Om ett företag i en koncern valde att tillämpa ordningen skulle den omfatta alla andra företag i koncernen som ligger i Nederländerna. Enligt definitionen i den ursprungliga ränteboxordningen ska berättigade företag ingå i en koncern som överensstämmer med den särskilda definitionen i ordningen, dvs. att ett företag måste äga mer än 50 % av ett annat företag. En koncern måste med andra ord bestå av minst två företag och moderföretaget äga mer än 50 % av aktierna i dotterföretaget. Varje enskilt företag ska vara skyldigt att betala bolagsskatt i Nederländerna. Ordningen är alltså tillämplig på alla företag med säte i Nederländerna och alla företag med säte utanför Nederländerna som har ett fast driftställe i Nederländerna.
II.4 Ändringar av ordningen
(25)
Under ärendets gång gjorde de nederländska myndigheterna klart att de tänkte göra ordningen obligatorisk. Detta bekräftades i en skrivelse av den 18 december 2008. Koncernränteboxen skulle nu vara tillämplig på alla som är skyldiga att betala bolagsskatt i Nederländerna beträffande räntebetalningar till koncernföretag och ränteinkomster från koncernföretag.
(26)
I denna skrivelse underrättade de nederländska myndigheterna också kommissionen om två andra ändringar av ordningen. Den första ändringen är en bredare definition av en koncern i samband med tillämpningen av ränteboxen. Definitionen av närstående företag ändras så att den omfattar alla arrangemang genom vilka ett företag direkt eller indirekt utövar faktisk kontroll över finansieringen av det andra företag, eller genom vilka en utomstående fysisk eller juridisk person utövar faktisk kontroll över finansieringen av de två företag som är parter i lånetransaktionen (5). Genom den andra ändringen införs en bestämmelse som gör det lättare att etablera ett (andra) företag enligt nederländsk civilrätt, så att den koncern som blir resultatet kan gynnas av koncernränteboxen. I synnerhet ska dagens lagstadgade kapitalkrav på 18 000 euro för aktiebolag (besloten vennootschap - BV) avskaffas.
II.5 Budget
(27)
Enligt den ursprungliga anmälan skulle den årliga budgeten för den anmälda åtgärden uppgå till 475 miljoner euro. I ett senare skede uppgav de nederländska myndigheterna att den obligatoriska ränteboxen skulle vara budgetmässigt neutral.
III. ANGIVANDE AV SKÄLEN TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES
(28)
I sitt beslut om att inleda förfarandet av den 7 februari 2007 uttryckte kommissionen tvivel om åtgärdens allmänna karaktär. Kommissionen betonade att bara företag som ingick i en koncern kunde dra nytta av den lägre beskattning som föreskrevs i ordningen (rättslig selektivitet), och misstänkte att ordningen skulle gynna multinationella koncerner genom att ge dessa koncerner en selektiv ekonomisk fördel (faktisk selektivitet).
(29)
Kommissionen menade att åtgärden förmodligen skulle vara skattemässigt neutral i uteslutande nationella situationer. Vid gränsöverskridande transaktioner skulle ett nederländskt företag som beviljar ett lån till ett närstående företag med säte utomlands dock omfattas av den lägre skattesatsen på 5 %, medan det närstående företaget utomlands inte skulle omfattas av de nederländska regler genom vilka avdragsrätten för räntebetalningar begränsas. Ordningen skulle medföra en faktiskt selektiv fördel, eftersom det bara skulle finnas ett incitament att utnyttja ordningen för multinationella koncerner som ägnar sig åt gränsöverskridande koncerninterna räntetransaktioner i skattejurisdiktioner där bolagsskatten är högre än 5 %.
(30)
I den mån åtgärden var avsedd som ett undantag från skattesystemets tillämpning betvivlade kommissionen dessutom att den var berättigad av hänsyn till det allmänna skattesystemets karaktär.
(31)
Kommissionen ansåg också att det inte kunde uteslutas att ordningen främst skulle gynna de som tidigare hade gynnats av den ordning för internationell finansieringsverksamhet som hade konstaterats utgöra oförenligt statligt stöd (6).
(32)
Kommissionen ansåg därför att ränteboxen kunde betraktas som stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget och att inget av de undantag som fastställs i artikel 87.2 och 87.3 var tillämpliga.
IV. KOMMENTARER FRÅN NEDERLÄNDERNA
(33)
Nederländernas kommentarer när det gäller beslutet om att inleda förfarandet mottogs den 7 maj 2007 och kompletterades med ytterligare anmärkningar under 2007 och 2008, däribland ett rättsligt utlåtande av professor Hancher.
(34)
De nederländska myndigheterna gör gällande att det tillvägagångssätt som kommissionen tillämpar i sitt beslut är felaktigt i tre avseenden. För det första slår kommissionen ihop de olika kriterierna om ”fördel” och ”selektivitet” till ett enda kriterium, dvs. ”selektiv fördel”. Detta överensstämmer inte med kommissionens gängse praxis eller med rättspraxis, enligt vilken de två kriterierna ska tillämpas var för sig.
(35)
För det andra underlåter kommissionen att bedöma inslagen i koncernränteboxen var för sig. Det eventuella inslaget av stöd i den lägre skattesatsen för koncerninterna ränteinkomster och det eventuella inslaget av stöd i den lägre avdragsrätten för koncerninterna räntebetalningar måste bedömas var för sig.
(36)
För det tredje har kommissionen fel när den tittar på nettoeffekten för det betalande företaget och det mottagande företaget tillsammans och drar slutsatsen att nettoeffekten förmodligen är neutral för nationella koncerner när både det betalande och det mottagande företaget har sitt säte i Nederländerna, medan en nettofördel uppstår för multinationella koncerner när det betalande företaget är ett utländskt koncernföretag och det mottagande företaget är ett inhemskt koncernföretag. Enligt de nederländska myndigheterna har denna ekvation inget stöd i nederländsk skattelagstiftning. Nederländska företag som tillhör en koncern koncernbeskattas bara om delägandet uppgår till minst 95 %.
(37)
De nederländska myndigheterna anser vidare att koncernränteboxen inte kan betraktas som ett avsteg från den allmänna beskattningsmetoden. Den är en anpassning som innebär att det införs ett analysinslag i skattesystemet. Detta leder till en ny allmän beskattningsmetod och följaktligen inte till att någon part tilldelas en fördel.
(38)
De nederländska myndigheterna förnekar även av andra skäl att det föreligger någon fördel. Den skillnad som uppstår till följd av koncernränteboxen mellan multinationella koncerner och nationella koncerner kan vara till de multinationella koncernernas fördel, men även till deras nackdel. En multinationell koncern som har ett närstående företag i Nederländerna kan få en fördel eller en nackdel beroende på dess objektiva ställning som låntagare eller långivare samt de skattesatser som tillämpas i andra medlemsstater och i Nederländerna.
(39)
Om det verkligen föreligger en fördel anser Nederländerna dessutom att den möjliga nettofördelen för multinationella koncerner inte är resultatet av en lägre skattesats i Nederländerna för koncerninterna ränteinkomster, utan av en obegränsad avdragsrätt för koncerninterna räntebetalningar utomlands. Denna fördel kan den nederländska staten inte hållas ansvarig för och den finansieras inte med nederländska statliga medel.
(40)
En eventuellt större nettofördel för multinationella koncerner beror inte på att den nederländska koncernränteboxen har en selektiv räckvidd, utan på den skillnad som uppstår till följd av att det finns olika avdragsregler för koncerninterna räntebetalningar inom EU. Nederländerna har rätt att öka eller minska denna skillnad genom att ändra sitt skattesystem, så länge ändringarna är allmänt tillämpliga på alla nederländska skattskyldiga som mot bakgrund av det syfte som eftersträvas med ändringen i fråga befinner sig i en jämförbar rättslig och faktisk situation.
(41)
Enligt de nederländska myndigheterna kommer den samlade effekten av ändrade skattebestämmelser på multinationella koncerner som genomför gränsöverskridande transaktioner alltid att skilja sig från effekten på inhemska koncerner som uteslutande genomför inhemska transaktioner. Vid tillämpningen av reglerna om statligt stöd är detta bara av betydelse om skillnaderna orsakas av medlemsstatens åtgärd, dvs. om det finns en lägre skattesats som bara omfattar utländska koncerninterna ränteinkomster. Det har ingen betydelse om det handlar om en allmän åtgärd som är tillämplig på alla koncerninterna ränteinkomster, både inhemska och utländska, vilket leder till gränsöverskridande skillnader.
(42)
Bara det faktum att skattesystemen inte har harmoniserats kan ge upphov till situationer där gränsöverskridande transaktioner leder till andra skattekonsekvenser än inhemska transaktioner. Denna effekt kan vara både ofördelaktig (ekonomisk dubbelbeskattning) och fördelaktig (ekonomisk icke-beskattning).
(43)
I EG-fördraget utgör artiklarna 94 och 95 en rättslig grund för antagandet av direktiv eller förordningar i syfte att anpassa befintliga ordningar om detta är nödvändigt av hänsyn till den gemensamma marknadens upprättande eller korrekta funktion. Enligt artikel 96 får kommissionen dessutom vidta åtgärder om en skillnad mellan olika medlemsstaters gällande lagstiftning orsakar en allvarlig snedvridning av konkurrensvillkoren på den gemensamma marknaden.
(44)
De nederländska myndigheterna anser vidare att det inte föreligger någon selektivitet. Kommissionen väljer en felaktig referensram genom att bedöma selektiviteten utifrån en jämförelse av en situation med en utländsk låntagare och en inhemsk långivare, och en situation med en inhemsk låntagare och en inhemsk långivare. För att bedöma selektiviteten i de nederländska skattebestämmelserna får referensramen inte omfatta andra än alla nederländska skattskyldiga. Enligt kommissionens etablerade praxis kan referensramen inte omfatta företag som inte är skattskyldiga i Nederländerna.
(45)
De nederländska myndigheterna betonar att beskattningsordningen inte är begränsad till vissa aktiviteter eller funktioner, eller till särskilda regioner. Det görs ingen åtskillnad i ordningen mellan inhemska och utländska företag. Det finns inga tröskelvärden avseende särskilda aktiviteter eller funktioner som företag måste uppnå för att få tillämpa ränteboxen.
(46)
Med hänsyn till målet med koncernränteboxen är det dessutom bara företag som ingår i en koncern som befinner sig i en jämförbar rättslig och faktisk situation. Bara dessa företag skulle ha det arbitrageproblem som beskrivs i avdelning II.1.
(47)
Nederländerna påpekar att finansieringsbeslut inom koncerner fattas i syfte att minimera skattebördan enligt gällande skattesystem. Den affärsmässiga skillnaden mellan finansiering med eget kapital respektive lån (återbetalningsvillkor, ekonomisk förpliktelse, säkerhet) är i hög grad oväsentlig, vilket inte gäller skillnaden i skattehänseende. Utanför koncerner är den affärsmässiga skillnaden mellan finansiering med eget kapital respektive lån däremot högst relevant och kan mycket väl väga tyngre än skattehänsyn.
(48)
De nederländska myndigheterna hävdar bestämt att åtgärder som bara omfattar koncerner utgör rent tekniska skatteåtgärder och inte statligt stöd, och hänvisar till att kommissionen i sitt beslut om en fransk skattebestämmelse godtog att en åtgärd som innebar att den allmänna regeln att räntebetalningar är avdragsgilla utgifter i samband koncerninterna lån åsidosattes var en allmän åtgärd, men ansåg att ett annat undantag från denna regel till förmån för samordningscentraler som multinationella företag inrättar i Frankrike utgjorde en selektiv fördel (7).
(49)
De nederländska myndigheterna menar att det tvärtom skulle leda till selektivitet om tillämpningsområdet för koncernränteboxen utvidgades. Om även ränteinkomster från tredje parter skulle beskattas till en lägre skattesats skulle det uppstå en fördel för finansiella institut.
(50)
Det hävdas också att antagandet att särskilda skatteregler för räntebetalningar i sig skulle medföra selektivitet är felaktigt. Finansiering inom en grupp av organisationer kan inte beskrivas som en ekonomisk verksamhet, utan bara som en ekonomisk realitet. Ränteflöden utgör inte en separat ekonomisk verksamhet eller rörelsegren, utan har endast till syfte att finansiera en ekonomisk verksamhet eller rörelsegren. Finansiering med lån är bara en distinkt verksamhet i sig för finansiella institut vars verksamhet består i att erbjuda finansiering till tredje parter. När det gäller ränteinkomster från kortfristiga placeringar i syfte att förvärva minst 5 % av aktierna i ett företag (åtgärd B) ansåg kommissionen dessutom själv i beslutet om att inleda förfarandet att en lägre skatt på sådana ränteinkomster inte i sig orsakar selektivitet, eftersom den ansågs vara en allmän åtgärd.
(51)
De nederländska myndigheterna hävdar vidare att det inte finns någon begreppsmässig skillnad mellan utdelning och ränta. Båda utgör ersättning för att medel skjuts till eller beviljas i form av eget kapital eller lån. I båda fallen använder mottagaren dessa medel för att finansiera sin affärsverksamhet. Det finns i alla skattesystem regler enligt vilka utdelning och ränta är avdragsgilla, delvis avdragsgilla eller ej avdragsgilla, liksom regler enligt vilka utdelning och ränta är beskattningsbara, delvis beskattningsbara eller undantagna från beskattning. Det finns ingen internationell standard för skattebehandlingen av dessa komponenter.
(52)
Genom inskränkt skattskyldighet förhindras dessutom en intern skillnad i det nederländska systemet, varför det är berättigat av hänsyn till systemets karaktär och ändamål. Inskränkt skattskyldighet när det gäller koncerninterna ränteinkomster berättigas av den begränsade avdragsrätten för koncerninterna ränteutgifter. Detta gör att företag som är organiserade i en koncern kan undvika att drabbas av begränsad avdragsrätt men full beskattning, medan företag som är organiserade som ett enda företag inte har några interna räntebetalningar och därför inte kan drabbas av någon sådan nackdel.
(53)
Det är en grundläggande princip i nederländsk skattelagstiftning att inkomster och utgifter behandlas symmetriskt. Enligt det nederländska skattesystemets inneboende logik är inkomster och utgifter två sidor av samma mynt. För att undvika dubbelbeskattning är inskränkt skattskyldighet den logiska följden av begränsad avdragsrätt.
(54)
Den föreslagna åtgärden syftar till att se till att neutralitetsprincipen i det nederländska skattesystemet tillämpas genom att undanröja arbitrage mellan finansiering med lån respektive eget kapital inom koncerner. Genom åtgärden minskas skillnaden mellan två typer av koncernintern finansiering, vilket ökar skattesystemets neutralitet. Begränsningen till koncerninterna räntebetalningar baseras således på ekonomiska argument och är nödvändig och ändamålsenlig av hänsyn till skattesystemets effektivitet.
(55)
De nederländska myndigheterna påpekar att den krets av företag som kommer att utnyttja koncernränteboxen kommer att vara mycket större än de 87 företag som utnyttjade den tidigare ordningen för internationell finansieringsverksamhet. De hävdar vidare att restriktionerna i den ordningen, till exempel kravet på två världsdelar eller fyra länder, helt saknas i koncernränteboxen. Ränteboxen är enbart en skatteåtgärd som reglerar skattetrycket på kapital som en produktionsfaktor. Den är dessutom tillämplig på alla in- och utgående koncerninterna lån och är helt skiljd från den verksamhet som bedrivs av företaget i fråga. Det är av alla dessa skäl fullständigt omöjligt att jämföra åtgärdens tillämpningsområde med tillämpningsområdet för ordningen för internationell finansieringsverksamhet.
(56)
Det faktum att åtgärden är obligatorisk för alla skattskyldiga som får ränteinkomster från eller har ränteutgifter till närstående företag understryker ränteboxens syfte: att öka skattesystemets neutralitet och på så sätt minska arbitrage och öka de nederländska bolagsskatteinkomsterna. Genom åtgärden undanröjs dessutom en faktor som kan orsaka en selektiv fördel till följd av ränteboxen.
(57)
En obligatorisk räntebox främjar inte bara att kapital stannar i Nederländerna utan motverkar samtidigt - i likhet med regler om underkapitalisering - inflödet av lånefinansiering till Nederländerna. De nederländska reglerna om underkapitalisering syftar till att motverka en alltför stor lånefinansiering inom koncerner genom att begränsa avdragsrätten för koncerninterna räntebetalningar, medan koncernränteboxen erbjuder lägre skatt för koncerninterna ränteinkomster, under förutsättning att de finansieras med eget kapital. Koncernränteboxen förstärker det nederländska beskattningsunderlaget genom att uppmuntra en större andel egenkapitalfinansiering i förhållande till lånefinansiering, och bidrar till att förhindra ett utflöde av eget kapital, och därmed av beskattningsunderlaget, från Nederländerna.
(58)
Ränteboxen är en rent teknisk åtgärd som leder till att systemets behandling av koncerninterna räntebetalningar ändras genom att vissa skattskyldiga får en större och andra en mindre skattebörda, med utgångspunkt i horisontella och objektiva faktiska förhållanden och omständigheter. Så snart möjligheten att inte tillämpa ränteboxen tas bort kommer den inte att innebära någon ekonomisk fördel, eftersom den bara innebär att skattebördan omfördelas mellan skattskyldiga med utgångspunkt i helt och hållet horisontella och objektiva kriterier.
(59)
De nederländska myndigheterna understryker att faktisk selektivitet bara kan uppstå om det trots att åtgärden är allmän finns en risk att effekten i praktiken blir att en identifierbar grupp alltid gynnas. En sådan selektivitet skulle kunna uppstå om åtgärden var valfri, men inte om den är obligatorisk. Skattskyldiga som missgynnas ena året kan gynnas nästa år, och tvärtom. Ordningen gynnar därmed inte en homogen kategori av skattskyldiga.
(60)
De nederländska myndigheterna anser också att den nya definitionen av en koncern som utgår från faktisk kontroll är bättre anpassad till ordningens syfte. Om ett företag har faktisk kontroll över ett annat företags finansiering kan det senare företaget inte välja mellan finansiering med interna respektive externa lån, eller mellan finansiering med lån respektive eget kapital. Det är koncernledningen som beslutar hur externa medel - i form av antingen externa lån eller externt eget kapital - ska fördelas inom koncernen via interna lån eller internt eget kapital. Det faktum att skattekonsekvenserna av de två instrumenten för koncernintern finansiering är olika innebär att det finns ett incitament att välja ett visst instrument enbart på grund av de skattemässiga följderna.
(61)
Ändringen i lagen om aktiebolag kommer slutligen att göra det lättare för skattskyldiga att ändra sin juridiska struktur och bilda en koncern, eftersom de administrativa bördorna och kapitalkraven kommer att avskaffas eller sänkas betydligt.
V. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(62)
Synpunkter mottogs från det nederländska näringslivsförbundet VNO-NCW (8), samt från Belgien och Ungern. Synpunkter inkom från en annan part efter det att tidsfristen hade löpt ut och kunde därför inte tas i beaktande i detta ärende. Synpunkterna från den tredje parten skulle under alla omständigheter inte ha påverkat bedömningen eller slutsatserna i detta beslut.
V.1 Synpunkter från det nederländska näringslivsförbundet
(63)
VNO-NCW anser att ordningen i fråga inte kan utgöra oförenligt statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget av följande skäl.
(64)
VNO-NCW anser för det första att koncernränteboxen är en allmän, skatteneutral och teknisk åtgärd, eftersom syftet är att minska skattearbitrage mellan finansiering med eget kapital och finansiering med lån inom en koncern. Att åtgärden är neutral innebär att den inte gynnar vissa företag eller produktionen av vissa varor på det sätt som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
(65)
För det andra är skattefördelen för multinationella företagskoncerner ett resultat av skillnaden mellan medlemsstaternas skattebehandling av koncerninterna räntebetalningar som Nederländerna inte kan hållas ansvarigt för. En skattefördel uppstår när räntan kan dras av i en annan medlemsstat till en högre skattesats än den som fastställs i koncernränteboxen, som är tillämplig på inhemska situationer, men detta är en direkt följd av skillnaderna mellan medlemsstaternas bestämmelser om skattebehandlingen av koncerninterna räntebetalningar. Om kommissionen vill undanröja de skillnader som kan uppstå på grund av koncernränteboxen föreslår VNO-NCW att det sker med hänvisning till artikel 94 eller 96 i EG-fördraget.
(66)
För det tredje anser VNO-NCW mot bakgrund av den berörda ordningens syfte, dvs. att minska skattearbitrage mellan finansiering med eget kapital respektive lån, att företag inom en koncern inte befinner sig i samma rättsliga och faktiska situation som företag som inte ingår i koncerner. Skillnaden i skattebehandling mellan finansiering med eget kapital respektive lån orsakar snedvridningar, i synnerhet inom koncerner, eftersom moderföretaget utövar en viss kontroll över dotterföretagen och därför i betydande grad kan bestämma deras finansieringsalternativ, ett val som till övervägande del ofta baseras på skattehänsyn. I förbindelser med tredje parter avgörs finansieringsbeslutet till övervägande del ofta av andra faktorer än skattehänsyn. Det kan därför inte hävdas att ordningen i fråga är selektiv i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Om endast det faktum att en skatteförmån i större eller mindre omfattning är begränsad till koncernföretag leder till slutsatsen att detta utgör statligt stöd innebär detta enligt VNO-NCW dessutom att medlemsstaternas bolagsskattesystem i flera avseenden strider mot artikel 87.1 i EG-fördraget.
V.2 Synpunkter från de ungerska myndigheterna
(67)
De ungerska myndigheterna anser inte att ordningen är en stödåtgärd och anför två argument för detta. För det första innebär det faktum att en ordning är begränsad till koncerner inte att den är selektiv. I (internationella) skatteärenden är regler för företagskoncerner vanligen förekommande och oundvikliga. Många regler som bara gäller koncerner har utvecklats av OECD (internprissättning) och kommissionen (t.ex. direktivet om räntor och royalties). För det andra erinrar Ungern om att beslut om direktbeskattning ska fattas av medlemsstaterna. Att fastställa skattesatser för vissa beskattningsbara händelser faller under deras nationella behörighet. Ungern anser slutligen att det är svårt att se hur Nederländerna kan hållas ansvarigt för de högre avdrag som är en följd av högre skattesatser i andra länder, i ett läge där direktbeskattningen inte har harmoniserats. Det är uppenbart att den fördel som beskrivs av kommissionen är resultatet av en skillnad mellan skattesystemen.
V.3 Synpunkter från de belgiska myndigheterna
(68)
Även de belgiska myndigheterna ansluter sig till uppfattningen att ordningen inte utgör statligt stöd och lägger fram liknande argument som övriga berörda parter för att det inte föreligger selektivitet. Belgien understryker att det är logiskt att ett företag som inte ingår i en koncern per definition inte kan ha någon koncernintern finansieringsverksamhet. De belgiska myndigheterna hävdar också att reglerna om statligt stöd inte är tillämpliga i situationer där det finns skillnader mellan nationella skattesystem på grund av bristen på harmonisering på EU-nivå. Koncernränteordningen är följaktligen en allmän åtgärd som inte omfattas av reglerna om statligt stöd och kommissionen missbrukar sina befogenheter genom att driva detta ärende.
VI. NEDERLÄNDERNAS REAKTION PÅ SYNPUNKTERNA FRÅN TREDJE PART
(69)
De nederländska myndigheterna påpekar att dess uppfattning stöds av samtliga tre parter. Både Ungern och Belgien betonar att kommissionen missbrukar sina befogenheter inom området statligt stöd när den försöker motverka störningar som är följden av skillnader mellan icke harmoniserade skattesystem. Detta stärker Nederländerna i dess uppfattning att koncernränteboxen inte utgör en stödåtgärd som är förbjuden enligt artikel 87 i EG-fördraget.
(70)
De nederländska myndigheterna understryker att de till fullo instämmer i den analys som görs av VNO-NCW. De fäster särskild vikt vid det utförliga argumentet om den institutionella strukturen, där det ges en tydlig bakgrund till de störningar på den gemensamma marknaden som kan uppstå till följd av medlemsstaternas nationella åtgärder och vilka instrument som finns tillgängliga inom ramen för EG-fördraget för att vid behov undanröja sådana störningar.
(71)
De nederländska myndigheterna ställer sig slutligen bakom förbundets uppfattning att det för att konstatera om det föreligger selektivitet är nödvändigt att slå fast om vissa företag eller produktionen av vissa varor gynnas framför andra som är rättsligt och faktiskt jämförbara mot bakgrund av den berörda åtgärdens syfte. Begränsningen till koncerninterna lån innebär inte någon selektivitet eftersom syftet med koncernränteboxen är att förhindra arbitrage mellan finansiering med eget kapital respektive lån inom koncerner. Arbitrage spelar ingen som helst roll i finansiering mellan företag som inte ingår i en koncern. Begränsningen till koncerninterna lån är därför logisk mot bakgrund av ordningens syfte, varför den relevanta referensramen utgörs av alla företag som ingår i en koncern.
VII. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN
(72)
För att slå fast om åtgärden i fråga utgör stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget måste kommissionen bedöma om den gynnar vissa företag eller produktionen av vissa varor genom att ge dem en ekonomisk fördel av ekonomisk karaktär, oavsett om denna fördel snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen, om den ges genom statliga medel eller om den påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(73)
För att betraktas som statligt stöd måste en åtgärd vara specifik eller selektiv genom att bara gynna vissa företag eller produktionen av vissa varor.
(74)
De nederländska myndigheterna hävdar att åtgärden i fråga inte är begränsad till vissa sektorer, vissa typer av företag eller vissa delar av det nederländska territoriet. Det finns inga andra begränsningar vad gäller omsättning, storlek, antal anställda, tillhörighet till en multinationell koncern eller typ av verksamhet som företagen får bedriva.
(75)
Enligt gällande rättspraxis är det för att fastställa om en åtgärd är selektiv lämpligt att undersöka om åtgärden i ett särskilt rättssystem innebär en fördel för vissa företag jämfört med andra som befinner sig i en jämförbar rättslig och faktisk situation (9). Det kan därför hända att en beskattningsordning inte utgör statligt stöd även om den inte i alla avseenden överensstämmer med medlemsstatens allmänna system för bolagsbeskattning. EG-domstolen har dessutom vid ett flertal tillfällen slagit fast att det i artikel 87.1 i EG-fördraget inte görs någon åtskillnad med utgångspunkt i stödåtgärdernas bakgrund och syften, utan att de definieras utifrån sina effekter (10). Skatteåtgärder som inte innebär att det allmänna systemet anpassas till vissa företags egenskaper, utan har lagts fram som ett sätt att stärka deras konkurrenskraft omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget (11).
(76)
Begreppet statligt stöd omfattar emellertid inte statliga stödåtgärder där åtskillnad görs mellan företag, om denna åtskillnad beror på karaktären eller den allmänna strukturen hos det system i vilket de ingår. I kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag (12) (nedan kallat skattemeddelandet) konstateras att ”Vissa villkor kan slutligen motiveras av objektiva skillnader mellan skattebetalarna”.
(77)
Det bör för det första klargöras på vilken nivå (koncern- eller företagsnivå) bedömningen ska göras. I sitt beslut om att inleda förfarandet uppgav kommissionen att dess preliminära uppfattning var att bedömningen skulle göras på koncernnivå genom att hävda att om företag i en uteslutande nationell koncern väljer att tillämpa koncernränteboxen skulle fördelen av lägre skatt på ränteinkomster från ett nederländskt finansieringsbolag uppvägas av lägre avdrag för ränteutgifterna från det nederländska företag som har finansierats (13).
(78)
De nederländska myndigheterna menar att eftersom åtgärden är symmetrisk och bara leder till en omfördelning av skattebördan mellan de skattskyldiga kommer en del företag att gynnas och andra inte, beroende på deras objektiva ställning som låntagare eller långivare. Koncernränteboxen inbegriper därför inte stöd.
(79)
De nederländska myndigheterna påpekade i sin skrivelse av den 18 december 2008 att om ett företag har effektiv kontroll över ett annat företags finansiering kan det senare företaget inte fatta beslut om sin finansiering eller välja mellan finansiering med lån respektive eget kapital. Det är koncernledningen som beslutar hur externa medel ska fördelas inom koncernen, via interna lån eller internt eget kapital.
(80)
Kommissionen påpekar emellertid att åtgärden gäller en särskild verksamhet (finansiering av närstående företag) och inte konsolidering på koncernnivå. Den lägre skatten ska tillämpas på mellanskillnaden i enskilda företags ränteboxar. Även om finansieringsbeslut bör fattas med hänsyn till hela koncernens bästa har en analys på koncernnivå inget stöd i nederländsk skattelagstiftning, vilket har påpekats av de nederländska myndigheterna. Enligt nederländsk lagstiftning sker koncernbeskattning endast vid delägande som uppgår till minst 95 %. Den nederländska bolagsskatten påförs med andra ord enskilda företag, inte koncerner. I den meningen ger namnet ”koncernräntebox” inte en korrekt bild av det faktum att den tillämpas på enskilda företag som genomför särskilda finansieringstransaktioner. Åtgärden rör inte en mellanskillnad mellan utgifter och inkomster på koncernnivå.
(81)
Kommissionen anser därför att bedömningen av ordningen måste ske på enskilda företags nivå. Ordningen, så som den har ändrats av de nederländska myndigheterna, kan beskrivas som en lägre skatt på en viss typ av inkomster (eller utgifter) i form av räntor på lån när det handlar om en transaktion mellan närstående företag (14).
(82)
Kommissionen anser vidare att åtgärdens symmetri och neutrala effekt på koncernnivå inte räcker för att utesluta möjligheten att det uppstår en fördel för enskilda företag. Att beskatta ränteinkomsterna i ett företag inom koncernen till en lägre skattesats kan heller inte rättfärdigas med att ett annat företag beskattas till en högre skattesats - i form av sänkt avdragsrätt (15).
(83)
Kommissionen anser att det vid beskattning av särskilda typer av inkomster kan vara viktigt att fastställa om en ordning omfattar allmänna kategorier av transaktioner på ett icke-diskriminerande sätt. All diskriminering som inte är berättigad av hänsyn till objektiva skillnader mellan skattskyldiga kan leda till en snedvridning av konkurrensen.
(84)
Det bör i detta sammanhang påpekas att det är ett typiskt kännetecken för många skattesystem att de har analysinslag som ett komplement till skattesystemets syntetiska karaktär. Det gäller inte minst när det finns skillnader i skattebehandling mellan olika typer av inkomster såsom ränta eller utdelning.
(85)
Det måste dock ändå fastställas om lånetransaktioner mellan närstående företag rent objektivt kan beskattas till en lägre skattesats. De nederländska myndigheterna och VNO-NCW har hävdat att det bara är inom koncerner som det kan förekomma arbitrage mellan finansiering genom kapitaltillskott respektive utlåning. Till skillnad från företag som inte ingår i en koncern (”fristående företag”) ställs koncernföretag inför en arbitragemöjlighet mellan eget kapital och lånekapital inom koncernen. Denna arbitragemöjlighet grundas mer på skattehänsyn än ekonomiska hänsyn.
(86)
Kommissionen anser att åtgärden i fråga kommer att minska denna typ av arbitrage (i inhemska situationer), eftersom skillnaden mellan beskattningen av koncerninterna räntebetalningar och beskattningen av koncerninterna utdelningar kommer att minska och därmed öka skattesystemets tekniska neutralitet.
(87)
För att illustrera detta är det nödvändigt att skilja mellan tre olika typer av situationer (se figur 1 nedan) som rör närstående företag och fristående företag (inbegripet finansiella institut och deras förbindelser med oberoende tredje parter). Anta att A-B-C är en företagskoncern där A kontrollerar finansieringen av B och C, X är ett företag som inte ingår i någon koncern (”fristående företag”) och Y är ett kreditinstitut som erbjuder lån till oberoende parter.
Figur 1
(88)
Den första situationen gäller finansiella transaktioner mellan närstående företag. Moderföretaget A skjuter till likvida medel till dotterföretagen B och C i form av antingen lån eller eget kapital. Dessa finansiella transaktioner leder till att (B och C) får betala antingen ränta eller utdelning.
(89)
Valet mellan finansiering med lån eller eget kapital görs av moderföretag A med hänsyn till hela företagskoncernens bästa. Följden blir att när moderföretaget A ska finansiera ett av sina dotterföretag (eller ett närstående företag) kommer det verkligen att bli fråga om arbitrage mellan lån och eget kapital utifrån flera kriterier. Medan ett behov av likviditet på lång sikt eller en investering i allmänhet kräver ett kapitaltillskott kräver ett kortfristigt finansieringsbehov bara ett (kortfristigt) lån. Dessa ekonomiska överväganden kan emellertid påverkas av skattehänsyn.
(90)
Genom att minska skillnaden mellan skattebehandlingen av koncerninterna låneintäkter (ränta) och koncerninterna kapitalintäkter (utdelning) kommer åtgärden att minska skattearbitraget mellan de två typerna av transaktioner i inhemska situationer. Den andra typen av transaktion gäller lånetransaktioner mellan ett finansiellt institut (bank Y) och ett företag i en koncern (företag B). En sådan situation uppstår i princip när finansieringsbehovet inte kan tillgodoses genom tillförsel av likvida medel inom koncernen. I en sådan situation uppstår inget arbitrage eftersom ett kapitaltillskott till B inte är ett alternativ för Y, vars verksamhet uteslutande består i kreditgivning till tredje parter. Det uppstår heller inget arbitrage mellan lån och eget kapital på företag B:s nivå (eller på koncernnivå).
(91)
Det finns även ett annat skäl att skilja mellan finansiella institut (som erbjuder lån till oberoende parter) och koncernföretag (som förser sina närstående företag med likvida medel). När det gäller finansiella institut genereras inkomster från sådana lånetransaktioner som ett led i institutionernas normala verksamhet och kan utgöra större delen av deras inkomster. När det gäller koncernföretag omvandlas sådana inkomster från transaktioner med oberoende marknadsaktörer till koncerninterna inkomster, utan att det genereras några inkomster på koncernnivå. Den ränta som företag B betalar till banken blir en tillkommande utgift inte bara för företag B utan för koncernen som helhet, medan den ränta som i det förstnämnda fallet betalas av företag B (eller C) till moderföretaget inte blir någon tillkommande utgift eller inkomst för koncernen.
(92)
Det bör i detta sammanhang påpekas att finansiella institut inte klagade eller lade fram några synpunkter om ränteboxens omfattning efter det att beslutet om att inleda förfarandet hade offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
(93)
Om vi betraktar situationen ur låntagarens synvinkel (B i förhållande till Y) är det lättare att jämföra företaget med ett fristående företag som företag X när det ingår ett låneavtal med banken Y.
(94)
Den tredje situationen gäller en lånetransaktion mellan ett finansiellt institut (banken Y) och ett fristående företag (X). Precis som i den föregående situationen ställs Y inte inför någon arbitragemöjlighet eftersom ett kapitaltillskott till B inte är ett alternativ för Y.
(95)
Även om behovet av finansiering i företag X under vissa omständigheter kan tillgodoses genom ett lån eller ett kapitaltillskott från enskilda aktieägare kan denna situation inte jämföras med den första, eftersom de som då kan skjuta till likvida medel (fysiska personer) inte är skyldiga att betala bolagsskatt. Det skulle dessutom vara ytterst svårt att låta sådana transaktioner med privata investerare ingå i åtgärden (genom att sänka avdragsrätten för den ränta som företag X betalar till sina aktieägare och samtidigt sänka skatten på denna ränta för de enskilda aktieägarna), eftersom personbeskattning följer en annan logik än bolagsbeskattning (16).
(96)
Om behovet av finansiering i företag X bara kan tillgodoses genom ett lån från ett finansiellt institut kommer den efterföljande transaktionen med Y att likna lånetransaktionen mellan företag B och Y.
(97)
Eftersom fristående företag som inte är kredit- eller finansinstitut i princip inte ägnar sig åt regelmässig utlåning till utomstående parter diskrimineras inte dessa när det gäller lånetransaktioner jämfört med närstående företag som ger varandra lån.
(98)
Nederländerna har slutligen ändrat definitionen av ”koncern” för tillämpningen av ränteboxåtgärden. De nederländska myndigheterna hävdar att detta är en följd av en förbättring av strategin för att förhindra skattearbitrage.
(99)
Enligt det nya förslaget är företag närstående, och har rätt att föra över räntebetalningar till ränteboxen, om det ena företaget direkt eller indirekt har faktisk kontroll över det andra företagets finansiering. Kommissionen anser att detta är en viktig förändring, eftersom ett företags effektiva kontroll över ett annat företags finansiering innebär att det senare företaget inte fritt kan välja mellan finansiering med interna respektive externa lån, eller mellan finansiering med lån respektive eget kapital. Valet görs av koncernledningen med hänsyn till vad som är bäst för koncernen som helhet.
(100)
Förhållandet mellan A och B har att göra med fördelningen av medel inom gruppen av närstående företag, medan förhållandet mellan Y och B (och X och Y) främst handlar om finansiering på affärsmässiga villkor.
(101)
Kommissionen anser därför att ”direkt eller indirekt effektiv kontroll över finansieringen av det andra företaget (eller effektiv kontroll av en tredje part över de två företag som deltar i lånetransaktionen) är relevant” för fastställandet av om åtgärden utgör statligt stöd, med hänsyn till målet att minska incitamenten till arbitrage mellan finansiering som sker i form av kapitaltillskott respektive lån, och härvidlag uppnå skatteneutralitet.
(102)
När det gäller frågan om den berörda åtgärden ger upphov till någon fördel står det klart att åtskillnad måste göras mellan olika situationer på de enskilda företagens nivå. För det första behandlas alla skattskyldiga i Nederländerna som deltar i en transaktion som rör lånefinansiering tillsammans med icke närstående företag på exakt samma sätt, och beskattas till samma skattesats (25 %). Detta omfattar även företag som ingår i en koncern. För det andra, om ett företag får ett lån från ett närstående företag blir dess skattebehandling i själva verket mindre gynnsam än för ett företag som ingår ett låneavtal med ett icke närstående företag (avdragsrätt på bara 5 %). För det tredje - och detta är den enda situation där det kan uppstå en skattemässig fördel - kommer ett företag som beviljar ett lån till ett närstående företag att få skatta för de därav följande ränteinkomsterna till en lägre procentsats än om transaktionen hade gällt ett icke närstående företag.
(103)
När det gäller åtgärdens följder kan den fördel som uppstår för företag som beviljar lån till närstående företag dock inte anses vara diskriminerande, eftersom ett lån till ett närstående företag inte kan jämföras med ett lån till ett icke närstående företag. När det gäller lånefinansiering befinner sig närstående företag inte i en jämförbar rättslig och faktisk situation som icke närstående företag. Det beror på att det för närstående företag, till skillnad från icke närstående företag som försöker få ett lån eller kapitaltillskott inom koncernen inte handlar om en uteslutande affärsmässig transaktion. Moderföretaget och dotterföretaget har gemensamma intressen, vilket inte är fallet vid en transaktion på affärsmässiga villkor med en utomstående finansiell förmedlare, då båda parter försöker maximera sin vinst på den andra partens bekostnad. Företag Y konkurrerar inte med företag A när det ger ett lån till företag B, eftersom företag A ju kontrollerar alla beslut som rör företag B:s finansiering.
(104)
Kravet på kontroll över ett annat företag är alltså det kriterium som gäller över hela linjen för alla företag oavsett storlek, sektor eller andra särdrag. En annan skattesats för lånefinansiering mellan närstående företag speglar bara objektiva skillnader och påverkar inte skatteneutraliteten.
(105)
Även om medlemsstaterna vid utformningen av skatteregler är bundna av bestämmelserna om fri rörlighet för varor, tjänster och kapital och etableringsrätt, samt av förbudet mot diskriminering på grundval av nationalitet och reglerna om statligt stöd, måste kommissionen erkänna att gemenskapsrätten ger medlemsstaterna en betydande handlingsfrihet på skatteområdet. Som understryks i punkt 13 i skattemeddelandet medför reglerna om statligt stöd ingen inskränkning av medlemsstaternas befogenheter att besluta om den ekonomiska politik som de anser vara mest lämplig och i synnerhet fördela skattebördan mellan olika produktionsfaktorer på det sätt de finner vara lämpligt.
(106)
Att begränsa det arbitrage som förekommer mellan finansiering med lån respektive eget kapital inom koncerner (och förhindra missbruk av avdragsrätten för koncerninterna ränteutgifter) kan i detta sammanhang mycket väl vara ett rättmätigt intresse för medlemsstaterna. Kommissionen konstaterar i synnerhet att arbitrage mellan finansiering med eget kapital respektive lån kan leda till situationer där moderföretag tvingar dotterföretag att ta koncerninterna lån i stället för att skjuta till kapital för att på detta sätt öka dotterföretagets belåningsgrad och därmed minimera bolagsskatten. Ur ekonomisk synvinkel är det emellertid inte alltid önskvärt med en hög belåningsgrad eller en skyldighet att betala ränta i stället för att få mer långsiktig finansiering i form av kapitaltillskott. Nederländerna verkar dessutom ha förlorat skatteintäkter till följd av arbitrage mellan finansiering med lån respektive eget kapital.
(107)
Åtgärden är öppen för alla företag som är skattskyldiga till bolagsskatt och som gör eller tar emot räntebetalningar i koncerninterna förhållanden, och innehåller inga diskriminerande inslag i form av t.ex. krav på att transaktionen ska äga rum i ett visst land.
(108)
Det faktum att den införda ordningen ska vara obligatorisk innebär att den kommer att tillämpas på alla koncernföretag (med koncerninterna lånetransaktioner) utan någon möjlighet till undantag och utan någon särbehandling mellan koncernföretag. Genom den nya definition av koncernföretag som har fastställts med anledning av åtgärden och som utgår från kontroll i stället för ett minsta aktieinnehav, minskas dessutom potentiella inslag av rättslig selektivitet genom att åtgärdens tillämpningsområde utvidgas.
(109)
Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att den efter offentliggörandet av beslutet om att inleda förfarandet inte har mottagit några klagomål eller synpunkter från företrädare för nederländska arbetsgivare om att små och medelstora företag inte skulle kunna dra nytta av åtgärden.
(110)
I sitt beslut om att inleda förfarandet gjorde kommissionen åtskillnad mellan uteslutande nationella situationer, där alla företag i en koncern är etablerade i Nederländerna, och gränsöverskridande situationer, där ett nederländskt företag lånar ut medel till ett närstående företag som är etablerat utomlands. I en nationell situation menade kommissionen att åtgärden förmodligen skulle vara neutral i skattehänseende. När det gäller gränsöverskridande transaktioner skulle det nederländska företaget emellertid beskattas till den lägre skattesatsen på 5 %, samtidigt som det närstående företaget utomlands inte skulle omfattas av de nederländska regler genom vilka avdragsrätten för räntebetalningar begränsas. Kommissionen drog slutsatsen att ordningen kunde medföra en faktisk selektiv fördel, eftersom bara multinationella företagskoncerner som genomför gränsöverskridande koncerninterna räntetransaktioner i skattejurisdiktioner där bolagsskatten är högre än 5 % skulle ha ett incitament att utnyttja ordningen.
(111)
Kommissionen anser att det i dess slutliga bedömning inte ska göras någon åtskillnad mellan uteslutande nationella respektive gränsöverskridande situationer.
(112)
För det första är ordningens bestämmelser desamma i både nationella och gränsöverskridande situationer. Det finns ingen bestämmelse i ordningen där det görs någon åtskillnad mellan inhemska och utländska inkomster eller utgifter.
(113)
För det andra, som de nederländska myndigheterna och berörda parter också med rätta har påpekat, är eventuella fördelar som uppstår i ett gränsöverskridande sammanhang utöver den fördel som uppstår i ett nationellt sammanhang inte följden av en lägre nederländsk skattesats för koncerninterna ränteinkomster, utan av en obegränsad avdragsrätt för koncerninterna räntebetalningar till utlandet.
(114)
Bolagsskattesatserna är inte harmoniserade inom EU och Nederländerna har ingen kontroll över de skattesatser som tillämpas i andra länder. Om företag kan dra nytta av skillnaden i skattesatser, dvs. av bristen på harmonisering, är detta inte något som Nederländerna kan hållas ansvarigt för. EG-domstolen har slagit fast (17) att företag har rätt att dra nytta av skillnader mellan medlemsstaternas skattenivåer.
(115)
Kommissionen instämmer i att Nederländerna inte kan hållas ansvarigt för eventuella fördelar i internationella sammanhang som är en följd av att en låg skattesats i Nederländerna inte motsvaras av en låg avdragsrätt i Nederländerna, utan i stället av en normal avdragsrätt utomlands (18).
(116)
Det bör även understrykas att den fördel som blir följden av en normal avdragsrätt utomlands inte kommer att finansieras med nederländska medel utan i det berörda landet enbart vara resultatet av tillämpningen av det vanliga skattesystemet (och inte av en särskild åtgärd som innebär ett avsteg från systemet).
(117)
Kommissionen anser därför att alla fördelar för multinationella koncerner som skulle vara följden av en gränsöverskridande situation av det slag som beskrivs i beslutet om att inleda förfarandet beror på skatteskillnader mellan olika skattejurisdiktioner och därför inte bör beaktas i bedömningen av om det är fråga om statligt stöd.
(118)
Precis som för alla andra skatteåtgärder kan det rent generellt inte uteslutas att företag som tillhör en koncern med verksamhet inom särskilda sektorer kan gynnas mer av åtgärden därför att det förekommer fler finansiella transaktioner inom deras sektor. Detta gäller särskilt företag inom finanssektorn vars huvudsakliga verksamhet består i utlåning och som mycket väl kan öka utlåningen till närstående företag till följd av åtgärden. Det måste emellertid först påpekas att för att undvika att åtgärden missbrukas ingår det i den nederländska åtgärden en bestämmelse om ett tak för det belopp som kan beskattas eller dras av till en lägre skattesats (se avdelning II.3). Detta tak gäller särskilt företag inom finanssektorn och begränsar därmed risken för missbruk. I kommissionens skattemeddelande sägs vidare att ”det faktum att vissa företag eller sektorer gynnas mer än andra av vissa av dessa skatteåtgärder innebär inte nödvändigtvis att de omfattas av konkurrensreglerna om statligt stöd” (19).
(119)
I beslutet om att inleda förfarandet ansåg kommissionen att det inte kunde uteslutas att ordningen främst skulle gynna de som tidigare hade gynnats av den ordning för internationell finansieringsverksamhet som hade konstaterats utgöra oförenligt statligt stöd.
(120)
Det måste påpekas att företagen för att omfattas av ordningen för internationell finansieringsverksamhet var tvungna att uppfylla bl.a. följande villkor:
-
Företaget måste bedriva finansieringsverksamhet för delar av koncernen i minst fyra länder eller minst två världsdelar.
-
Bara finansieringsverksamhet som kunde bedrivas oberoende av Nederländerna kunde omfattas av ordningen.
-
Högst 10 % av det totala kapitalet (lån och eget kapital) som företaget använde för sin finansieringsverksamhet fick direkt eller indirekt användas i koncernföretag baserade i Nederländerna.
(121)
Mot bakgrund av dessa krav och det begränsade antal företag som gynnades (87) ansåg kommissionen att ordningen för internationell finansieringsverksamhet var en selektiv åtgärd.
(122)
Som de nederländska myndigheterna påpekar finns det inga sådana krav i samband med ränteboxen. Betydligt fler företag kommer vidare att gynnas av koncernränteboxen än de 87 företag som utnyttjade ordningen för internationell finansieringsverksamhet.
(123)
Det kan i detta sammanhang inte hävdas att det kommer att vara lättare för stora (multinationella) företag att utnyttja ordningen än för små och medelstora företag och att de därför skulle gynnas i oproportionerlig utsträckning. Enligt den statistik som har lämnats av de nederländska myndigheterna, där det görs en tydlig åtskillnad mellan små och medelstora företag och stora företag, har 200 000 företag (av 335 000) ett eller flera koncernföretag och kan därför göra eller ta emot koncerninterna räntebetalningar. Av dessa företag har 50 000 ett eller flera koncernföretag som ligger utomlands, varav 47 000 (95 %) är små eller medelstora företag. Detta visar tydligt att små och medelstora företag inte kommer att diskrimineras genom åtgärden.
(124)
Det har i punkterna 83-123 påvisats att åtgärden inte på ett diskriminerande sätt leder till en fördel för företag i likartade situationer och att den i själva verket bör öka skatteneutraliteten.
(125)
Det har också konstaterats att den faktiska fördel för multinationella företag som kan uppstå till följd av skillnader mellan skattesystem i gränsöverskridande situationer faller utanför tillämpningsområdet för reglerna om statligt stöd, eftersom Nederländerna inte kan hållas ansvarigt för dessa skillnader.
(126)
Kommissionen anser under alla omständigheter att ordningen verkligen är öppen för alla företag i Nederländerna eftersom det inte finns några rättsliga eller ekonomiska hinder för bildandet av en koncern.
(127)
Den sista ändringen som infördes av de nederländska myndigheterna kommer att göra det lättare att starta ett företag i Nederländerna genom att det lagstadgade kapitalkravet på 18 000 euro för aktiebolag avskaffas. Det kommer därmed att bli möjligt för alla företag att enkelt starta ett (andra) företag i Nederländerna och därigenom bilda en koncern. Därmed kommer ränteboxen att kunna utnyttjas av alla enskilda företag utan krav på en viss ekonomisk styrka eller betydande kapitalresurser. Eftersom bildandet av en koncern kommer att bli en rent organisatorisk fråga och inte medföra oproportionerliga kostnader kommer kravet att ingå i en företagskoncern inte längre att utgöra ett hinder för företag som vill dra fördel av koncernränteboxen.
VIII. SLUTSATS
(128)
Kommissionen finner att den koncernränteboxåtgärd som Nederländerna planerar att genomföra inte leder till en selektiv fördel som Nederländerna kan ställas till svars för och som gynnar företag etablerade i Nederländerna som ingår i en koncern eller för utländska företag som ingår i en koncern med fast driftställe i Nederländerna, och att den följaktligen inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i fördraget.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Den groepsrentebox-ordning som Nederländerna planerar att genomföra när det gäller beskattningen av koncerninterna ränteflöden utgör inte ett stöd som omfattas av artikel 87.1 i fördraget.
Genomförandet av detta stöd godkänns följaktligen.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Konungariket Nederländerna.
Utfärdat i Bryssel den 8 juli 2009.