ДИРЕКТИВА 2008/55/ЕО НА СЪВЕТА
от 26 май 2008 година
относно взаимопомощта при събиране на вземания, свързани с някои видове налози, мита, данъци и други мерки
(кодифицирана версия)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 93 и 94 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономическия и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 76/308/ЕИО на Съвета от 15 март 1976 г. относно взаимопомощта при събиране на вземания, свързани с някои видове налози, мита, данъци и други мерки (3) е била неколкократно и съществено изменяна (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посочената директива следва да бъде кодифицирана.
(2)
Фактът, че националните разпоредби, свързани с изплащането, се прилагат единствено на територията на съответната държава-членка, сам по себе си представлява пречка за функционирането на вътрешния пазар. Това положение възпрепятства пълното и справедливо прилагане на правилата на Общността, по-специално в областта на Общата селскостопанска политика, и улеснява действията с цел измама.
(3)
Необходимо е да се отговори на заплахата за финансовите интереси на Общността и на държавите-членки, както и на вътрешния пазар, появила се в резултат от разрастването на измамите, с цел по-добро запазване на конкурентоспособността и фискалния неутралитет на вътрешния пазар.
(4)
Следователно е необходимо приемане на общи правила относно взаимопомощта при изплащането.
(5)
Тези правила следва да бъдат приложими по отношение на изплащането на вземанията, произтичащи от различните мерки, съставляващи част от системата на пълно и частично финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, изплащането на селскостопански такси и мита, данък върху добавената стойност и хармонизираните акцизи (обработен тютюн, алкохол и алкохолни напитки и минерални масла), както и данъци върху доходите, върху имуществото и върху застрахователните премии. Те следва да бъдат прилагани също и спрямо изплащането на лихви, административни наказания и глоби и разходи, произтичащи от такива вземания.
(6)
Взаимопомощта следва да включва за органа, получаващ молбата, от една страна, да предостави на органа, подаващ молбата, необходимата му информация за изплащането на вземанията, възникнали в държавата-членка по местонахождението му, и да нотифицира длъжника относно всички инструменти, свързани с такива искания, издадени от тази държава-членка, а от друга страна, по молба на органа, подаващ молбата, следва да изплати вземанията, възникващи в държавата-членка по местонахождение му.
(7)
Гореспоменатите различни форми на взаимопомощ следва да бъдат предоставени от органа, получаващ молбата, в съответствие със законите, наредбите и административните разпоредби, управляващи тези въпроси в държавата-членка по местонахождението му.
(8)
Необходимо е да бъдат определени условията, в съответствие с които се изготвят молбите за взаимопомощ от страна на органа, подаващ молбата, както и да бъде дадена ограничителна дефиниция на конкретните обстоятелства, при които органът, получаващ молбата, може да откаже съдействие във всеки един случай.
(9)
За да се позволи по-ефикасно и ефективно събиране на вземания, за които е подадена молба за събиране, документът, позволяващ изпълнение на вземането, по принцип следва да се смята за документ на държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
(10)
Органът, получаващ молбата, е длъжен да предприеме действия от името на органа, подаващ молбата за изплащане на вземане, в случай че действащите в държавата-членка по местонахождението му разпоредби позволяват това и в съгласие с органа, подаващ молбата, той следва да може да определи на длъжника срок да заплати или да нареди срок на плащане или разсрочено плащане. Лихвите, начислени върху такова плащане, следва да бъдат прехвърлени на държавата-членка по местонахождението на органа, подаващ молбата.
(11)
При мотивирана молба от страна на органа, подаващ молбата, органът, получаващ молбата, следва също да може, доколкото позволяват разпоредбите, действащи в държавата-членка по местонахождението му, да предприеме предпазни мерки, които да гарантират изплащането на вземания, възникнали в държавата-членка, подаваща молбата. Такива искания не следва задължително да се обслужват с преференциите, предвидени за подобни молби в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата.
(12)
По време на процедурата за изплащане в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, вземането или инструментът, който дава право за изпълнение, издаден в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, могат да бъдат оспорени от заинтересованото лице. В такива случаи следва да бъде постановено, че заинтересованото лице следва да предприеме действия за оспорване на вземането пред компетентния орган на държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, а органът, получаващ молбата, следва да спре, освен ако друго не е поискано от органа, подаващ молбата, всякакви започнати процедури по изпълнение, докато гореспоменатият орган вземе решение.
(13)
Следва да бъде постановено, че документите и информацията, обменени в хода на взаимопомощта във връзка с изплащането, не могат да бъдат използвани за други цели.
(14)
Използването на взаимопомощта при събирането не може, освен при изключителни обстоятелства, да се основава на финансови ползи или интерес от получените резултати, но в случаите, когато събирането представлява конкретен проблем, държавите-членки следва да могат да съгласуват условията за възстановяване.
(15)
Настоящата директива не следва да поставя ограничения върху взаимопомощта между държавите-членки, сключили двустранни, многостранни споразумения или спогодби.
(16)
За прилагането на настоящия регламент е необходимо да се приемат необходимите мерки в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (5).
(17)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение I, част В,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива определя правилата, които да бъдат включени в законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки за гарантиране на изплащането в една държава-членка на вземанията, посочени в член 2, възникнали в друга държава-членка.
Член 2
Настоящата директива се прилага спрямо всички вземания, свързани със:
а)
възстановявания, интервенции и други мерки, съставляващи част от системата за пълно или частично финансиране на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), включително и на суми, подлежащи на събиране във връзка с тези действия;
б)
налози и други такси, предвидени съгласно общата организация на пазара в сектора на захарта;
в)
вносни мита;
г)
износни мита;
д)
данък добавена стойност;
е)
акциз върху:
i)
обработения тютюн,
ii)
алкохола и алкохолните напитки,
iii)
минералните масла.
ж)
данъци върху доходите и имуществото;
з)
данъци върху застрахователните премии;
и)
лихви, административни наказания и глоби и разходите, извършени във връзка с вземанията, посочени в букви а)-з), с изключение на санкции от наказателен характер съгласно действащото законодателство в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
Настоящата директива се прилага също и спрямо вземания, свързани с идентични или аналогични данъци, посочени в член 3, точка 6), които допълват или заместват тези данъци. Компетентните органи на държавите-членки съгласуват помежду си и с Комисията датите на влизане в сила на такива данъци.
Член 3
За целите на настоящата директива:
1.
„орган, подаващ молбата“, означава компетентния орган на една държава-членка, който подава молба за помощ по отношение на вземането, посочено в член 2;
2.
„орган, получаващ молбата“, означава компетентния орган на една държава-членка, до който се отправя молба за помощ;
3.
„вносни мита“ означава мита и такси, които имат еквивалентен ефект върху вноса, и вносни такси, предвидени в рамките на Общата селскостопанска политика или на конкретните мерки относно някои стоки, получени в резултат от обработката на земеделски продукти;
4.
„износни мита“ означава мита и такси, които имат еквивалентен ефект върху износа, и износни такси, предвидени в рамките на Общата селскостопанска политика или на конкретните мерки относно някои стоки, получени в резултат от обработката на земеделски продукти;
5.
„данъци върху доходите и имуществото“ означава изброените в член 1, параграф 3 от Директива 77/799/ЕИО на Съвета от 19 декември 1977 г. относно взаимопомощта между компетентните органи на държавите-членки в областта на прякото данъчно облагане и облагането на застрахователните премии (6) във връзка с член 1, параграф 4 от същата директива;
6.
„данъци върху застрахователните премии“ означава:
a)
:
в Белгия
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance,
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten.
б)
:
в Дания
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer,
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.,
iii)
stempelafgift af forsikringspræmier.
в)
:
в Германия
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer.
г)
:
в Гърция
:
i)
Φòρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε),
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου.
д)
:
в Испания
:
Impuesto sobre la prima de seguros;
е)
:
във Франция
:
Taxe sur les conventions d’assurances;
ж)
:
в Ирланидия
:
Levy on insurance premiums;
з)
:
в Италия
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 no 1216;
и)
:
в Люксембург
:
i)
impôt sur les assurances,
ii)
impôt dans l’interêt du service d’incendie.
й)
:
в Малта
:
taxxa fuq Dokumenti u Trasferimenti;
к)
:
в Нидерландия
:
Assurantiebelasting;
л)
:
в Австрия
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer.
м)
:
в Португалия
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros;
н)
:
в Словения
:
i)
davek od promenta zavarovalnih poslov,
ii)
požarna taksa.
о)
:
във Финландия
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier,
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift.
п)
:
в Обединеното кралство
:
Insurance premium tax (IPT).
Член 4
1. По молба на органа, подаващ молбата, органът, получаващ молбата, предоставя всякаква информация, която е от полза за органа, подаващ молбата, във връзка с изплащането на дадено вземане.
За да получи тази информация, органът, получаващ молбата, използва правомощията, предоставени му от законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приложими спрямо изплащането на подобни вземания, възникващи в държавата-членка по местонахождението му.
2. Молбата за информация посочва името и адреса на лицето, с което е свързана тази информация, и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането, до която запитващият орган обикновено има достъп, както и характера и размера на вземането, по повод на което се отправя молбата.
3. Органът, получаващ молбата, не е длъжен да предоставя информация:
а)
с която не би могъл да се сдобие за целите на изплащането на подобни вземания, възникващи в държавата-членка по местонахождението му;
б)
която би представлявала разкриване на търговска, промишлена или професионална тайна; или
в)
чието разкриване може да накърни сигурността или да противоречи на обществения ред на държавата.
4. Органът, получаващ молбата, уведомява органа, подаващ молбата, относно мотивите за отказ на молбата за предоставяне на информация.
Член 5
1. По молба на органа, подаващ молбата, и в съответствие с действащите законови правила за уведомяване относно подобни инструменти или решения в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, той уведомява адресата за всякакви инструменти и решения, включително тези от съдебен характер, издадени от държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, и свързани с вземане и/или с неговото изплащане.
2. Молбата за уведомяване посочва името и адреса на лицето, с което е свързана тази информация, и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането, до която запитващият орган обикновено има достъп, естеството и предмета на инструмента или решението, подлежащо на уведомяване, ако е необходимо, името и адреса на длъжника и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането, до която запитващият орган обикновено има достъп, и вземането, за което се отнася инструментът или решението, както и всякаква друга полезна информация.
3. Органът, получаващ молбата, своевременно информира органа, подаващ молбата, относно действията, предприети във връзка с молбата за уведомяване, и по-специално относно датата на изпращане на инструмента или решението на адресата.
Член 6
По молба на органа, подаващ молбата, и в съответствие със законовите, подзаконовите или административните разпоредби, приложими по отношение на изплащането на подобни вземания, възникнали в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, последният изплаща вземанията, които са предмет на инструмента, позволяващ тяхното изпълнение.
За тази цел всяко вземане, във връзка с което се подава молба за изплащане, се смята за вземане на държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, освен в случаите, когато се прилагат разпоредбите, предвидени в член 12.
Член 7
1. Молбата за събиране на вземане, адресирана от запитващия орган до запитвания орган, следва да бъде придружена от официално или легализирано копие на документа, позволяващ нейното прилагане, издаден в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган, и, ако е приложимо, от оригинал или легализирано копие на други документи, необходими за събирането.
2. Запитващият орган няма право да подава молба за събиране, освен ако:
а)
вземането и/или документът, позволяващ неговото изпълнение, не се оспорва в държава-членка по местонахождение, освен в случаите на прилагане на член 12, параграф 2, втора алинея;
б)
не е приложил в държавата-членка по местонахождение съответните възможни процедури за събиране въз основа на документа, посочен в параграф 1, и предприетите мерки няма да доведат до пълно събиране на вземането.
3. Молбата за събиране посочва:
а)
име, адрес и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането на съответното лице и/или на третата страна, притежаваща неговите активи;
б)
име, адрес и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането на запитващия орган;
в)
документа с изпълнителното основание, позволяващ събирането на вземането, издаден в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган;
г)
характер и размер на вземането, включително главница, лихва и всякакви други наложени наказания, глоби и дължими разходи, деноминирани във валутните единици на държавите-членки по местонахождение на двата органа;
д)
дата на уведомяване на получателя относно документа от запитващия орган и/или от запитвания орган;
е)
дата и срок, през който изпълнението е възможно съгласно действащото законодателство в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган;
ж)
всякаква друга приложима информация.
Молбата за събиране съдържа също и декларация от запитващия орган в потвърждение на факта, че условията, предвидени в параграф 2, са изпълнени.
4. Незабавно след като всякаква приложима информация по въпроса, довел до молбата за събиране, стане известна на запитващия орган, той я препраща до запитвания орган.
Член 8
Документът, позволяващ събиране на вземането, се признава директно и автоматично се смята за документ, позволяващ събиране на вземане на държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
Независимо от първа алинея документът, позволяващ събиране на вземането, може, ако е целесъобразно и в съответствие с действащите разпоредби в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, да бъде приет, признат, допълнен или заменен с документ, който дава право за изпълнение на територията на тази държава-членка.
В срок три месеца от датата на получаване на молбата за събиране държавите-членки полагат усилия да извършат формалностите по приемането, признаването, допълването или замяната на документа с изпълнителното основание, освен в случаите, посочени в четвърта алинея. Тези формалности не могат да бъдат отхвърлени, ако документът, позволяващ изпълнението, е надлежно съставен. Запитваният орган уведомява запитващия орган относно основанията за неспазването на срока от три месеца.
Ако някоя от тези формалности бъде подложена на оспорване във връзка с вземане или с документа, позволяващ изпълнението, който е издаден от запитващия орган, се прилага член 12.
Член 9
1. Вземането се събира във валутните единици на държавата-членка по местонахождение на запитвания орган. Запитваният орган изпраща на запитващия орган цялата сума по вземането, която е могъл да събере.
2. Запитваният орган има право, в случай че законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождението му, позволяват това, и след консултации със запитващия орган да даде срок на длъжника да заплати или нареди плащане на части. Лихвата, начислена от запитвания орган по време на този допълнителен срок, също следва да бъда изпратена на държавата-членка по местонахождение на запитващия орган.
От датата, на която документът, позволяващ изпълнение на събирането на вземането, е пряко признат в съответствие с член 8, първа алинея или приет, признат, допълнен или заменен в съответствие с член 8, втора алинея, се начислява лихва за забавяне на плащането съгласно законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, и също така се изпраща на държавата-членка по местонахождение на запитващия орган.
Член 10
Независимо от разпоредбите на член 6, втора алинея, вземанията, подлежащи на събиране, може и да не се ползват с привилегиите, предвидени за подобни вземания, възникнали в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
Член 11
Органът, получаващ молбата, незабавно информира органа, подаващ молбата, относно предприетите действия по отношение на молбата за изплащане.
Член 12
1. Ако в хода на процедурата по изплащане вземането и/или инструментът, позволяващ неговото изпълнение, издаден в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, бъдат оспорени от заинтересованата страна, тя следва да доведе действията до знанието на компетентния орган на държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, в съответствие със съществуващите там разпоредби. Органът, подаващ молбата, следва да нотифицира органа, получаващ молбата, относно тези действия. Заинтересованата страна има право също да уведоми органа, получаващ молбата, относно предприетите действия.
2. Веднага след получаване на уведомяването, посочено в параграф 1, изпратено от органа, подаващ молбата, или от заинтересованата страна, органът, получаващ молбата, спира процедурата по изпълнение в очакване на решение от страна на органа, който е компетентен по въпроса, освен ако запитващият орган не пожелае друго в съответствие с втора алинея от настоящия параграф. В случай че органът, получаващ молбата, сметне за необходимо и без да се засягат разпоредбите на член 13, той може да предприеме предпазни мерки, с които да гарантира изплащането, доколкото законовите и подзаконовите разпоредби, действащи в държавата-членка по неговото местонахождение, позволяват подобни действия по отношение на такива вземания.
Запитващият орган има право в съответствие със законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождението му, да поиска от запитвания орган събирането на съответното оспорено вземане, доколкото законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, позволяват подобни действия. Ако резултатът от оспорването се окаже благоприятен за длъжника, запитващият орган носи отговорност за възстановяването на всички събрани суми, както и на дължимата компенсация в съответствие с действащото законодателство в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
3. Когато мерките по изпълнение, предприети в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, са предмет на оспорване, действията се отнасят до компетентния орган на тази държава-членка съгласно действащите там законови и подзаконови разпоредби.
4. Когато компетентният орган, до който са отнесени действията в съответствие с параграф 1, е съдебен или административен правораздавателен орган, неговото решение, стига да е благоприятно за органа, подаващ молбата, и да позволява изплащането на вземането в държавата-членка по местонахождението на последния, представлява „инструмент, позволяващ изпълнението“, посочен в членове 6, 7 и 8, и изплащането на вземането се извършва въз основа на това решение.
Член 13
Въз основа на мотивирана молба от страна на органа, подаващ молбата, органът, който я получава, предприема предпазни мерки, с които да гарантира изплащането, доколкото позволяват законовите или подзаконовите разпоредби, действащи в държавата-членка по местонахождението му.
Член 6, член 7, параграфи 1, 3 и 4, членове 8, 11, 12 и 14 се прилагат mutatis mutandis, за да влязат в сила разпоредбите на първа алинея.
Член 14
Запитваният орган не е задължен:
а)
да предоставя взаимопомощта, предвидена в членове от 6 до 13, в случай че поради състоянието на длъжника събирането на вземането може да създаде сериозни икономически или социални затруднения в държавата-членка по местонахождение на органа, доколкото законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, позволяват подобни действия относно подобни вземания от национален мащаб;
б)
да предоставя взаимопомощта, предвидена в членове 4-13, в случай че първоначалната молба съгласно член 4, 5 или 6 се отнася за вземания отпреди повече от пет години, датиращи от периода отпреди изготвянето на документа, позволяващ събирането съгласно законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган, до датата на молбата. Все пак, в случаите на оспорване на вземането или на документа, срокът започва да тече от момента, в който държавата, която подава молбата, установи, че вземането или документът, позволяващи събирането, повече не подлежат на оспорване.
Органът, получаващ молбата, информира органа, подаващ молбата, относно основанията за отказ на молбата за помощ. Този мотивиран отказ се изпраща и на Комисията.
Член 15
1. Въпросите, свързани с давностните срокове, се ръководят единствено от разпоредбите, действащи в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата.
2. Действията, предприети от страна на органа, получаващ молбата, за изплащане на вземане във връзка с молба за помощ, които, ако са били извършени от органа, подаващ молбата, биха имали ефекта на спиране или прекъсване на давностния срок съгласно разпоредбите, действащи в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, се смятат за предприети в тази държава-членка по отношение на този ефект.
Член 16
В съответствие с настоящата директива документите и информацията, изпратени на органа, получаващ молбата, могат да бъдат препращани от него единствено на:
а)
лицето, посочено в молбата за помощ;
б)
лицата и органите, които отговарят за изплащането на вземания, и единствено с тази цел;
в)
съдебните органи, които се заминават с въпросите, свързани с изплащането на вземания.
Член 17
Молбите за помощ, документът, позволяващ изпълнението, и другите приложими документи се придружават от превод на официалния език или на един от официалните езици в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, без да се накърнява правото на този орган да се откаже от превода.
Член 18
1. Запитваният орган събира от съответното лице също така всички разходи по събирането и си запазва сумата в съответствие със законовата и подзаконовата уредба в държавата-членка по местонахождението му, приложима към подобни вземания.
2. Държавите-членки се отказват взаимно от всякакви претенции една спрямо друга относно възстановяване на разходите, произтичащи от взаимопомощта, която си оказват в съответствие с настоящата директива.
3. В случаите, когато събирането представлява специална трудност, свързано е с разходи в особено големи размери или с борбата с организираната престъпност, запитващият орган и запитваният орган имат право да договорят процедура за възстановяване, която е специфична за съответните случаи.
4. Държавата-членка по местонахождение на запитващия орган продължава да носи отговорност към държавата-членка по местонахождение на запитвания орган относно всякакви разходи или загуби, причинени в резултат от действия, смятани за неоснователни по отношение на съдържанието на вземането или на валидността на документа, издаден от запитващия орган.
Член 19
Държавите-членки предоставят една на друга списък на органите, които имат право да подават или да получават молби за помощ.
Член 20
1. Дейността на Комисията се подпомага от комитета по събирането (наричан по-долу „комитета“).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 21
Комитетът има право да проучи всякакъв въпрос, свързан с прилагането на настоящата директива, повдигнат от председателя по негова собствена инициатива или по молба на представителя на една държава-членка.
Член 22
Подробните правила за прилагане на член 4, параграфи 2 и 4, член 5, параграфи 2 и 3 и членове 7, 8, 9, 11, член 12, параграфи 1 и 2, член 14, член 18, параграф 3 и член 24 и за определяне на начина на кореспонденция между органите, правилата за конвертиране и прехвърляне на събраните суми, както и за определяне на минимален размер на вземанията, които могат да доведат до подаване на молба за взаимопомощ, се приемат в съответствие с разпоредбите на член 20, параграф 2.
Член 23
Настоящата директива не изключва установяването на по-голяма степен на взаимопомощ сега или в бъдеще от определени държави-членки съгласно споразумения или ангажименти, включително такива за нотифициране на съдебни или извънсъдебни актове.
Член 24
Всяка държава-членка уведомява незабавно Комисията за приетите мерки за прилагането на настоящата директива. Комисията уведомява останалите държави-членки за тези мерки.
Всяка държава-членка ежегодно информира Комисията относно броя на молбите за информация, уведомяване и събиране, изпратени и получени всяка година, размера на вземанията и на събраните суми.
Два пъти в годината Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на тези разпоредби и получените резултати.
Член 25
Директива 76/308/ЕИО, изменена с актовеТЕ, посочени в приложение I, частИ A и Б, се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение I, част В.
Позоваванията на отменената директива се смятат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 26
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 27
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 26 май 2008 година.
RÅDETS DIREKTIV 2008/55/EG
av den 26 maj 2008
om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder
(kodifierad version)
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 93 och 94,
med beaktande av kommissionens förslag,
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
av följande skäl:
(1)
Rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder (3) har ändrats flera gånger på ett väsentligt sätt (4). För att skapa klarhet och överskådlighet bör det direktivet kodifieras.
(2)
Att nationella bestämmelser om indrivning endast kan tillämpas inom nationella territorier är i sig ett hinder för upprättandet av en fungerande inre marknad. Det förhindrar att gemenskapsregler kan tillämpas till fullo och på ett rättvist sätt, i synnerhet inom den gemensamma jordbrukspolitikens område, och det underlättar bedrägliga förfaranden.
(3)
Det är nödvändigt att möta det hot som utvecklingen i fråga om bedrägerier utgör mot gemenskapens och medlemsstaternas ekonomiska intressen samt mot den inre marknaden på ett sådant sätt att konkurrenskraften och skatteneutraliteten på den inre marknaden säkerställs på ett bättre sätt.
(4)
Det är därför nödvändigt att anta gemensamma regler om ömsesidigt bistånd vid indrivning.
(5)
Dessa regler bör gälla för indrivning av fordringar som uppstått på grund av olika åtgärder som ingår i det system som helt eller delvis finansierar Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, för indrivning av avgifter och liknande samt import- och exporttullar, av mervärdesskatt, harmoniserad punktskatt (tobaksvaror, alkohol och alkoholhaltiga drycker och mineraloljor) liksom inkomst- och förmögenhetsskatt och skatter på försäkringspremier. De bör också gälla för indrivning av ränta, administrativa påföljder och böter, med undantag av alla sanktioner av straffrättslig art, och kostnader i samband med dessa fordringar.
(6)
Det ömsesidiga biståndet bör bestå av följande: Den anmodade myndigheten måste å ena sidan till den sökande myndigheten lämna de upplysningar som den senare behöver för att driva in fordringar som har uppstått i den medlemsstat där den har sitt säte samt underrätta gäldenären om alla dokument som gäller dessa fordringar och som har sitt ursprung i den medlemsstaten, och å andra sidan måste den på begäran av den sökande myndigheten driva in de fordringar som har uppstått i den medlemsstat där den senare har sitt säte.
(7)
Dessa olika former av bistånd bör lämnas av den anmodade myndigheten i enlighet med de lagar och andra författningar som reglerar sådana frågor i den medlemsstat där den har sitt säte.
(8)
Det är nödvändigt att fastställa de villkor enligt vilka den sökande myndigheten ska upprätta sin begäran om bistånd, samt att noggrant definiera de särskilda omständigheter enligt vilka den anmodade myndigheten i det enskilda fallet får neka bistånd.
(9)
För att möjliggöra en mer ändamålsenlig och effektiv indrivning av fordringar för vilka en begäran om indrivning har framställts, bör i princip det dokument som medger att fordringen verkställs behandlas som ett inhemskt dokument i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
(10)
När det begärs att den anmodade myndigheten ska handla å den sökande myndighetens vägnar för att driva in en fordran bör den anmodade myndigheten, om detta medges av gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte, ha möjlighet att i samförstånd med den sökande myndigheten bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande. Varje form av ränta som debiteras för sådana betalningsförfaranden bör också överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
(11)
På en motiverad begäran av den sökande myndigheten bör den anmodade myndigheten, om detta medges av gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte, också ha möjlighet att vidta förebyggande åtgärder för att garantera indrivning av fordringar som uppstår i den sökande medlemsstaten. Dessa fordringar åtnjuter inte nödvändigtvis någon förmånsrätt för liknande fodringar som uppstått i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
(12)
Under indrivningsförfarandet i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte är det möjligt att fordran eller exekutionstiteln som medger dess verkställighet och som har upprättats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte bestrids av den berörda personen. I sådana fall bör det fastställas att den berörda personen måste inge sitt bestridande av fordran till det behöriga organet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, och att den anmodade myndigheten, såvida inte den sökande myndigheten begär något annat, måste uppskjuta alla påbörjade verkställighetsåtgärder tills ett beslut har fattats av detta organ.
(13)
Det bör fastställas att översända dokument och upplysningar inom ramen för ömsesidigt bistånd för indrivning av en fordran inte får användas för andra ändamål.
(14)
Utnyttjandet av ömsesidigt bistånd för indrivning får endast i undantagsfall grundas på ekonomiska fördelar eller intressen i de erhållna resultaten, men medlemsstaterna bör kunna enas om reglerna för återbetalning när indrivningen ger upphov till ett specifikt problem.
(15)
Detta direktiv bör inte leda till inskränkning i det ömsesidiga biståndet mellan särskilda medlemsstater enligt bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller uppgörelser.
(16)
De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv ska vidtas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (5).
(17)
Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del C.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Detta direktiv fastställer de bestämmelser som ska innefattas i medlemsstaternas lagar och andra författningar för att i varje medlemsstat säkerställa indrivningen av de fordringar som avses i artikel 2 och som uppstår i en annan medlemsstat.
Artikel 2
Detta direktiv ska gälla för alla fordringar som avser
a)
återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel eller delvis finansiering av Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inklusive de belopp som ska uppbäras i samband med dessa åtgärder,
b)
avgifter och liknande pålagor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker,
c)
importtullar,
d)
exporttullar,
e)
mervärdesskatt,
f)
punktskatter på:
i)
tobaksvaror,
ii)
alkohol och alkoholhaltiga drycker,
iii)
mineraloljor,
g)
skatter på inkomst och förmögenhet,
h)
beskattning av försäkringspremier,
i)
räntor, administrativa påföljder och böter, samt kostnader som härrör från de fordringar som anges i a-h, med undantag för straffrättsliga sanktioner enligt gällande lagstiftning i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
Detta direktiv ska även tillämpas på fordringar som avser identiska eller liknande skatter som läggs till eller ersätter de skatter på försäkringspremier som avses i artikel 3.6. Medlemsstaternas behöriga myndigheter ska meddela varandra samt kommissionen datum för dessa skatters ikraftträdande.
Artikel 3
I detta direktiv avses med
1. sökande myndighet: den behöriga myndigheten i en medlemsstat som framställer en begäran om bistånd beträffande en fordran som avses i artikel 2,
2. anmodad myndighet: den behöriga myndigheten i en medlemsstat till vilken en begäran om bistånd framställs,
3. importtullar: tullar och avgifter med motsvarande verkan på importen; jordbruksavgifter och andra importavgifter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller de särskilda arrangemang som gäller för vissa varor som härrör från bearbetning av jordbruksprodukter,
4. exporttullar: tullar och avgifter med motsvarande verkan på exporten; jordbruksavgifter och andra exportavgifter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller de särskilda arrangemang som gäller för vissa varor som härrör från bearbetning av jordbruksprodukter,
5. skatter på inkomst och förmögenhet: de skatter som räknas upp i artikel 1.3 i rådets direktiv [77/799/EEG] av den 19 december 1977 om ömsesidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning, vissa punktskatter och skatter på försäkringspremier (6), med beaktande av bestämmelserna i artikel 1.4 i samma direktiv,
6. beskattning av försäkringspremier:
a)
:
i Belgien
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten
b)
:
i Danmark
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.
iii)
stempelafgift af forsikringspræmier
c)
:
i Tyskland
:
i)
Versicherungssteuer
ii)
Feuerschutzsteuer
d)
:
i Grekland
:
i)
Φόρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε)
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου
e)
:
i Spanien
:
impuesto sobre las primas de seguros
f)
:
i Frankrike
:
taxe sur les conventions d’assurances
g)
:
i Irland
:
levy on insurance premiums
h)
:
i Italien
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 nr 1216
i)
:
i Luxemburg
:
i)
impôt sur les assurances
ii)
impôt dans l’intérêt du service d’incendie
j)
:
i Malta
:
taxxa fuq dokumenti u trasferimenti
k)
:
i Nederländerna
:
assurantiebelasting
l)
:
i Österrike
:
i)
Versicherungssteuer
ii)
Feuerschutzsteuer
m)
:
i Portugal
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros
n)
:
i Slovenien
:
i)
davek od prometa zavarovalnih poslov
ii)
požarna taksa
o)
:
i Finland
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift
p)
:
i Förenade kungariket
:
insurance Premium Tax (IPT).
Artikel 4
1. På begäran av den sökande myndigheten ska den anmodade myndigheten tillhandahålla alla upplysningar som skulle kunna vara av värde för den sökande myndigheten vid indrivningen av dess fordran.
För att erhålla dessa upplysningar ska den anmodade myndigheten utnyttja sina befogenheter enligt de lagar och andra författningar som gäller för indrivning av liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där denna myndighet har sitt säte.
2. I en begäran om upplysningar ska namn och adress anges på den person som de begärda upplysningarna gäller, tillsammans med andra för identifiering relevanta uppgifter som den sökande myndigheten normalt har tillgång till, samt fordringens art och belopp.
3. Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig att tillhandahålla upplysningar
a)
som den inte skulle kunna erhålla för att driva in liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den har sitt säte,
b)
som skulle avslöja kommersiella, industriella eller professionella hemligheter, eller
c)
som om de yppas skulle kunna vara till skada för säkerheten eller strida mot allmän ordning i denna stat.
4. Den anmodade myndigheten ska upplysa den sökande myndigheten om skälen till att den inte efterkommer en begäran om upplysningar.
Artikel 5
1. Den anmodade myndigheten ska på begäran av den sökande myndigheten och i enlighet med gällande rättsregler om delgivning av liknande dokument eller beslut i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, delge mottagaren alla dokument och beslut, inklusive handlingar av juridisk natur, som härstammar från den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte och som hänför sig till en fordran och/eller dess indrivning.
2. En begäran om delgivning ska ange den berörda mottagarens namn, adress och andra för identifiering relevanta uppgifter som den sökande myndigheten normalt har tillgång till, typ och ämne i det dokument eller beslut som ska överlämnas, om så är nödvändigt gäldenärens namn, adress och andra för identifiering relevanta uppgifter som den sökande myndigheten normalt har tillgång till och den fordran, till vilken dokumentet eller beslutet hänför sig, samt alla övriga användbara upplysningar.
3. Den anmodade myndigheten ska omedelbart underrätta den sökande myndigheten om de åtgärder som har vidtagits med anledning av dess begäran om delgivning, och särskilt om vilket datum dokumentet eller beslutet skickades till mottagaren.
Artikel 6
På begäran av den sökande myndigheten ska den anmodade myndigheten i enlighet med de lagar och andra författningar som gäller för indrivning av liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte driva in fordringar som grundar sig på ett dokument som medger verkställighet av dessa.
För detta ändamål ska varje fordran i fråga om vilken en begäran om indrivning har framställts behandlas som en fordran i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, utom när artikel 12 är tillämplig.
Artikel 7
1. En begäran om indrivning av en fordran som den sökande myndigheten riktar till den anmodade myndigheten ska åtföljas av en officiell eller bestyrkt kopia av det dokument som gör det möjligt att verkställa indrivningen och som har utfärdats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte samt, i förekommande fall, av andra dokument i original eller bestyrkt kopia som behövs för indrivningen.
2. Den sökande myndigheten får endast begära indrivning
a)
om fordringsanspråken och/eller det dokument som medger verkställighet inte bestrids i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, utom i fall då artikel 12.2 andra stycket är tillämplig,
b)
om den sökande myndigheten i den medlemsstat där den har sitt säte har tillämpat de lämpliga indrivningsförfaranden som myndigheten har tillgång till på grundval av det dokument som avses i punkt 1 och om de vidtagna åtgärderna inte kommer att leda till full betalning av fordran.
3. I en begäran om indrivning ska anges
a)
namn och adress och andra relevanta uppgifter som behövs för identifiering av den berörda personen och/eller tredje man som innehar dennes tillgångar,
b)
namn, adress och andra relevanta uppgifter som behövs för identifiering av den sökande myndigheten,
c)
det dokument som medger verkställighet utfärdat i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte,
d)
fordrans art och belopp, inbegripet kapitalfordran, upplupen ränta och andra straffavgifter, böter och kostnader, angivet i valutorna i de medlemsstater där de båda myndigheterna har sitt säte,
e)
datum för den sökande och/eller den anmodade myndighetens delgivning av dokumentet hos mottagaren,
f)
datum från och med vilket samt under vilken period verkställighet är möjlig enligt gällande lagar i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte,
g)
alla övriga relevanta upplysningar.
Begäran om indrivning ska vidare innehålla ett uttalande från den sökande myndigheten som bekräftar att villkoren i punkt 2 är uppfyllda.
4. Så snart den sökande myndigheten erhåller några tillämpliga upplysningar om det ärende som ligger till grund för begäran om indrivning ska den vidarebefordra dessa till den anmodade myndigheten.
Artikel 8
Det dokument som medger verkställighet av fordran ska direkt erkännas och automatiskt behandlas som ett dokument som medger verkställighet av fordran i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
Utan hinder av vad som sägs i första stycket får det dokument som medger verkställighet av fordran vid behov och i enlighet med de gällande bestämmelserna i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte godtas som, erkännas som, kompletteras eller ersättas med ett dokument som medger verkställighet på den medlemsstatens territorium.
Medlemsstaterna ska vinnlägga sig om att inom tre månader från den tidpunkt då begäran om indrivning mottogs avsluta sådant godtagande, erkännande, komplettering eller ersättning, utom i de fall som avses i fjärde stycket. Dessa förfaranden får inte vägras om det dokument som medger verkställighet är korrekt utformat. Den anmodade myndigheten ska informera den sökande myndigheten om grunderna när tremånadersperioden överskrids.
Om någon av dessa formaliteter skulle ge upphov till ett ifrågasättande av fordran och/eller det dokument som medger verkställighet av fordran och som utfärdats av den ansökande myndigheten, ska artikel 12 tillämpas.
Artikel 9
1. Fordringar ska drivas in i valutan för den medlemsstat i vilken den anmodade myndigheten har sitt säte. Den anmodade myndigheten ska till den sökande myndigheten överföra hela det fordringsbelopp som den har drivit in.
2. Den anmodade myndigheten får, om gällande lagar och andra författningar samt administrativ praxis i den medlemsstat där den har sitt säte så medger och efter samråd med den sökande myndigheten bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande. All ränta som påförs av den anmodade myndigheten med anledning av sådan betalningsfrist ska även överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
Från och med den tidpunkt då det dokument som medger verkställighet av fordran direkt erkändes enligt artikel 8 första stycket eller godtogs, erkändes, kompletterades eller ersattes enligt artikel 8 andra stycket kommer ränta att påföras vid dröjsmål med betalningen enligt de lagar och andra författningar samt administrativ praxis som gäller i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte och ska också överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
Artikel 10
Utan hinder av vad som sägs i artikel 6 andra stycket har de fordringar som ska indrivas inte nödvändigtvis samma förmånsrätt som liknande fordringar som har uppstått i den medlemsstat i vilken den anmodade myndigheten har sitt säte.
Artikel 11
Den anmodade myndigheten ska omedelbart underrätta den sökande myndigheten om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av begäran om indrivning.
Artikel 12
1. Om fordran och/eller det dokument som möjliggör dess verkställighet, och som har upprättats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, under indrivningsförfarandets gång bestrids av en berörd part ska denna part inge sin framställan till det behöriga organet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte i enlighet med de rättsregler som gäller där. Den sökande myndigheten ska underrätta den anmodade myndigheten om denna framställan. Den berörda parten får också underrätta den anmodade myndigheten om denna framställan.
2. Så snart den anmodade myndigheten har erhållit de upplysningar som avses i punkt 1, antingen från den sökande myndigheten eller från den berörda parten, ska den uppskjuta verkställandet i avvaktan på det beslut som det behöriga organet fattar i detta ärende, såvida inte den sökande myndigheten begär något annat enligt andra stycket. Skulle den anmodade myndigheten bedöma det nödvändigt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 13, får denna myndighet vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen, om gällande lagar eller andra författningar i den medlemsstat där den har sitt säte medger ett sådant förfarande för liknande fordringar.
Utan hinder av vad som sägs i första stycket får den sökande myndigheten i enlighet med gällande lagar och andra författningar samt administrativ praxis i den medlemsstat där den har sitt säte begära av den anmodade myndigheten att driva in en fordran som bestrids så länge lagar och andra författningar samt administrativ praxis, vilka gäller i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, tillåter en sådan åtgärd. Om saken senare avgörs till gäldenärens fördel, ska den sökande myndigheten ansvara för återbetalningen av hela det indrivna beloppet och eventuell upplupen ersättning enligt gällande lagar och andra författningar i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
3. Om det är de verkställighetsåtgärder som vidtas i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte som bestrids, ska frågan hänskjutas till det behöriga organet i denna medlemsstat i enlighet med dess lagar och andra författningar.
4. Om det behöriga organ till vilket frågan har hänskjutits i enlighet med punkt 1 är en allmän domstol eller en förvaltningsdomstol ska denna domstols beslut, om det är gynnsamt för den sökande myndigheten och medger indrivning av fordran i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, utgöra ”det dokument som möjliggör indrivning” i enlighet med artiklarna 6, 7 och 8 och indrivningen av fordran ska genomföras på grundval av detta beslut.
Artikel 13
På en motiverad begäran från den sökande myndigheten ska den anmodade myndigheten vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen av en fordran, om detta medges av lagar och andra författningar i den medlemsstat i vilken den har sitt säte.
För genomförandet av bestämmelserna i första stycket ska artiklarna 6, 7.1, 7.3, 7.4, 8, 11, 12 och 14 gälla i tillämpliga delar.
Artikel 14
Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig
a)
att bevilja de bistånd som avses i artiklarna 6-13 om indrivningen av fordran på grund av gäldenärens situation skulle förorsaka allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter i den medlemsstat där denna myndighet har sitt säte så länge gällande lagar och andra författningar samt administrativ praxis i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte tillåter en sådan åtgärd för liknande nationella fordringar,
b)
att bevilja de bistånd som avses i artiklarna 4-13 om den inledande framställningen enligt artiklarna 4, 5 eller 6 avser fordringar som är äldre än fem år räknat från den tidpunkt då det dokument som medger verkställighet av fordran upprättades i enlighet med gällande lagar och andra författningar eller administrativ praxis i den medlemsstat där den ansökande myndigheten har sitt säte till tidpunkten för framställningen. I de fall då fordran eller dokumentet bestrids, ska tidsfristen inledas vid den tidpunkt då den ansökande staten fastställer att fordran eller det dokument som medger verkställighet inte längre kan bestridas.
Den anmodade myndigheten ska underrätta den sökande myndigheten om sina skäl för att inte efterkomma dess begäran om bistånd. En sådan motiverad vägran ska också meddelas kommissionen.
Artikel 15
1. Frågor om preskription ska uteslutande regleras av gällande rättsregler i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
2. Åtgärder som vidtas av den anmodade myndigheten vid indrivning av fordringar i enlighet med en begäran om bistånd som om de hade vidtagits av den sökande myndigheten skulle ha lett till att preskriptionstiden uppsköts eller avbröts i enlighet med gällande rättsregler i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte ska anses ha vidtagits i den senare medlemsstaten vad gäller denna verkan.
Artikel 16
Dokument och upplysningar som skickas till den anmodade myndigheten i enlighet med detta direktiv får av denna myndighet endast översändas till
a)
den person som anges i begäran om bistånd,
b)
de personer och myndigheter som är ansvariga för indrivningen av fordringarna, och endast för detta ändamål,
c)
de rättsliga instanser som handlägger ärenden beträffande indrivning av fordringar.
Artikel 17
Begäran om bistånd och det dokument som medger verkställighet och andra tillämpliga dokument ska åtföljas av en översättning till det officiella språket eller till ett av de officiella språken i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte utan att det påverkar nämnda myndighets rätt att avstå från översättningen.
Artikel 18
1. Den anmodade myndigheten ska från den berörda personen driva in och behålla alla de kostnader som är förknippade med indrivningen som den åsamkats, enligt lagar och andra författningar som gäller för liknande fordringar i den medlemsstat där myndigheten har sitt säte.
2. Medlemsstaterna ska ömsesidigt avstå från all ersättning av de kostnader som uppstått genom det ömsesidiga bistånd de ger varandra vid tillämpning av detta direktiv.
3. När indrivning innebär ett särskilt problem, handlar om mycket stora kostnader eller berör kampen mot den organiserade brottsligheten, får den ansökande och den anmodade myndigheten överenskomma om en ordning för ersättning anpassad till det enskilda fallet.
4. Den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte ska förbli betalningsskyldig gentemot den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte för alla kostnader eller förluster som uppstår på grund av åtgärder som bedöms vara ogrundade, antingen vad gäller fordringens riktighet eller giltigheten av det dokument som utfärdats av den sökande myndigheten.
Artikel 19
Medlemsstaterna ska förse varandra med en förteckning över de myndigheter som har befogenhet att framställa eller ta emot en begäran om bistånd.
Artikel 20
1. Kommissionen ska biträdas av indrivningskommittén (nedan kallad kommittén).
2. När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.
Den period som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.
Artikel 21
Kommittén får pröva alla frågor som rör tillämpningen av detta direktiv, som tas upp av ordföranden antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.
Artikel 22
Närmare föreskrifter för tillämpningen av artiklarna 4.2 och 4.4, 5.2 och 5.3, artiklarna 7, 8, 9 och 11, artikel 12.1 och 12.2, artikel 14, artikel 18.3 och artikel 24, samt för bestämmande av de medel som kan användas för att överföra meddelanden mellan myndigheterna samt om omräkning, överföring av indrivna belopp och fastställande av ett minimibelopp för fordringar för vilka bistånd får begäras, ska antas enligt det förfarande som avses i artikel 20.2.
Artikel 23
Detta direktiv ska inte förhindra ett större mått av ömsesidigt bistånd som lämnas nu eller i framtiden av särskilda medlemsstater i enlighet med överenskommelser eller uppgörelser, inklusive åtgärder som rör delgivning av rättsliga eller utomrättsliga handlingar.
Artikel 24
Varje medlemsstat ska underrätta kommissionen om de åtgärder som den har vidtagit för att genomföra detta direktiv.
Kommissionen ska vidarebefordra dessa upplysningar till de övriga medlemsstaterna.
Varje medlemsstat ska årligen underrätta kommissionen om hur många framställningar om upplysningar, delgivning och indrivning som den sänt och mottagit varje år, de berörda fordringsbeloppen och de indrivna beloppen.
Kommissionen ska vartannat år till Europaparlamentet och rådet lämna en rapport om tillämpningen av dessa bestämmelser och om de resultat som uppnåtts.
Artikel 25
Direktiv 76/308/EEG i dess lydelse enligt de rättsakter som anges i bilaga I del A och B, ska upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del C.
Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till detta direktiv och ska läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga II.
Artikel 26
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 27
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 26 maj 2008.