KOMMISSIONENS DIREKTIV 96/2/EG av den 16 januari 1996 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på mobil- och personkommunikation
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 90.3 i detta, och
med beaktande av följande:
(1) I meddelandet om Grönboken om mobil- och personkommunikation av den 23 november 1994, angav kommissionen de huvudåtgärder som krävs för att skapa det framtida regelverk som är nödvändigt för att utnyttja detta kommunikationsmedels möjligheter. Den betonade att det är nödvändigt att snarast avskaffa alla kvarvarande exklusiva eller speciella rättigheter inom sektorn genom full tillämpning av gemenskapens konkurrensregler samt, vid behov, genom ändring av kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (1), senast ändrat genom direktiv 95/51/EG (2). Dessutom övervägde kommissionen i meddelandet att avskaffa begränsningarna avseende rätten för mobiltjänstoperatörer att välja grundläggande faciliteter för användningen och utvecklingen av deras nät för sådana tjänster som deras licenser eller tillstånd tillåter. Ett sådant steg är grundläggande för att övervinna nuvarande snedvridningar av konkurrensen, och framför allt för att skapa möjligheter för dessa operatörer att kontrollera sina omkostnader.
(2) I rådets resolution av den 29 juni 1995 om utvecklandet av nya former för mobil- och personkommunikationer inom Europeiska unionen (3) ges ett generellt stöd till de nödvändiga åtgärder, som fastställs i kommissionens meddelande av den 23 november 1994, och ett av de viktigaste målen anses vara avskaffandet av exklusiva eller speciella rättigheter inom detta område.
(3) I sin resolution av den 14 december 1995 om utkastet till kommissionens direktiv om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på mobil- och personkommunikation (4), välkomnade Europaparlamentet detta direktiv både vad gäller dess grundläggande principer och dess målsättning.
(4) Flera medlemsstater har redan öppnat flera mobilkommunikationstjänster för konkurrens och infört licensordningar för dessa tjänster. Icke desto mindre är antalet beviljade licenser begränsat i flera medlemsstater på grund av godtycklighet eller, i fall där operatörer konkurrerar med teleorganisationer, beroende på tekniska restriktioner såsom förbud att använda andra infrastrukturer än de som tillhandahålls av teleorganisationen. Exempelvis har flera medlemsstater inte beviljat licenser för DCS 1800 mobiltelefoni.
Dessutom har några medlemsstater upprätthållit exklusiva rättigheter för tillhandahållandet av vissa mobila tjänster och personkommunikationstjänster som beviljats nationella teleorganisationer.
(5) I direktiv 90/388/EEG föreskrivs att de speciella eller exklusiva rättigheterna som medlemsstaterna beviljar för tillhandahållande av teletjänster skall avskaffas. Emellertid är direktivet ännu inte tillämpligt på mobila tjänster.
(6) Om en medlemsstat, med hjälp av speciella rättigheter och än mera med hjälp av exklusiva rättigheter, begränsar antalet företag som har rätt att tillhandahålla mobil- och personkommunikationstjänster, utgör dessa rättigheter begränsningar som kan strida mot artikel 90 i förening med artikel 59 i fördraget såvida begränsningen i fråga inte är berättigad med hänsyn till en speciell bestämmelse i fördraget eller på grund av väsentliga krav, eftersom dessa rättigheter hindrar andra företag från att tillhandahålla de berörda tjänsterna till och från andra medlemsstater. I samband med mobil- och personkommunikationsnät och mobil- och personkommunikationstjänster kan gällande väsentliga krav bestå i att en frekvensbandbredd används på ett effektivt sätt och att skadliga störningar mellan gällande radio-, rymd- och markbaserade tekniska system undviks. Förutsatt att den utrustning som används för att tillhandahålla tjänsterna uppfyller dessa väsentliga krav, är således rådande speciella rättigheter och än mindre exklusiva rättigheter för tillhandahållande av mobiltjänster inte berättigade och bör därför behandlas på samma sätt som andra teletjänster som redan täcks av direktiv 90/388/EEG. Tillämpningsområdet för det direktivet bör följaktligen utvidgas så att det omfattar mobil- och personkommunikationstjänster.
(7) När medlemsstaterna öppnar marknaden för mobil- och personkommunikationer för konkurrens bör företräde ges för användningen av alleuropeiska standarder inom området, exempelvis GSM, DCS 1800, DECT och ERMES, för att möjliggöra utveckling och handel med mobil- och personkommunikationstjänster över gränserna.
(8) Vissa medlemsstater har för närvarande givit licenser för radiobaserade mobiltjänster som använder frekvenser i 1700-1900 Mhz-bandet, i enlighet med DCS 1800-standarden. I kommissionens meddelande av den 23 november 1994 fastslogs att DCS 1800 skall betraktas som tillhörande gruppen av GSM-system. Övriga medlemsstater tillåter inte dessa tjänster trots att frekvenser finns tillgängliga i detta band och härigenom förhindras tillhandahållandet av dessa tjänster över gränserna. Detta är även oförenligt med artikel 90 tillsammans med artikel 59. För att avhjälpa denna situation bör medlemsstater som ännu inte har inrättat ett förfarande för att ge sådana licenser göra det inom en rimlig tidsram. Behovet av att stimulera nya operatörer att investera på detta område bör härvid beaktas. Medlemsstaterna bör ges möjlighet att avstå från att ge licens till befintliga operatörer, exempelvis till GSM-operatörer som redan är närvarande på deras territorium, om det kan visas att detta skulle ta bort en effektiv konkurrens i synnerhet genom en utvidgning av en dominerande ställning. Särskilt när en medlemsstat ger eller redan har givit licens för DCS 1800 får nya eller kompletterande licenser för befintliga GSM- eller DCS 1800-operatörer endast ges under förutsättning att en effektiv konkurrens säkerställs.
(9) Digital europeisk trådlös telekommunikation (DECT) är också ett väsentligt element för utvecklingen av personkommunikation. DECT utgör ett alternativ till lokal anslutning till det allmänna telenätet. Den 3 juni 1991 fastställde rådet genom direktiv 91/287/EEG (5) samordnade frekvensband för införandet av DECT i gemenskapen som skulle införas senast den 31 december 1991. Vissa medlemsstater förhindrar dock användandet av frekvenserna för dessa tjänster genom att inte ge licenser till företag vilka avser att erbjuda DECT-tjänster. Där teleorganisationer har beviljats exklusiva rättigheter för att etablera allmänna telenät, medför denna vägran att ge licenser att organisationernas dominerande ställning stärks och att utvecklingen av personkommunikationssystem försenas. Därmed begränsas den tekniska utvecklingen på bekostnad av användarna i strid med artikel 90 i fördraget tillsammans med artikel 86 b. För att avhjälpa denna situation bör medlemsstater som inte har infört ett förfarande för att ge sådana licenser göra detta inom en rimlig tidsram.
(10) Även där licencer har givits till konkurrerande mobiloperatörer, har medlemsstaterna i vissa fall på ett godtyckligt sätt beviljat någon speciella rättsliga fördelar som inte givits till någon annan. I en sådan situation kan dessa fördelar motverkas av speciella skyldigheter och behöver inte nödvändigtvis hindra den senare att komma in och konkurrera på marknaden. Dessa fördelars förenlighet med fördraget måste därför värderas i varje enskilt fall med beaktande av deras inverkan på andra företags reella frihet att på ett effektivt sätt kunna tillhandahålla samma teletjänster och av deras berättigande när det gäller aktiviteten i fråga.
(11) De exklusiva rättigheter som för närvarande existerar inom området för mobila kommunikationer beviljades organisationer som redan hade en dominerande ställning på marknaden för fast telefoni eller ett av dess dotterbolag. I en sådan situation innebär dessa rättigheter att dessa organisationers dominerande ställning utvidgas och därmed stärks den ställning som enligt domstolens rättspraxis innebär missbruk av dominerande ställning i strid med artikel 86 i fördraget. Exklusiva rättigheter som beviljas inom området för mobil- och personkommunikation är följaktligen oförenliga med artikel 90 i förening med artikel 86 i fördraget. Dessa exklusiva rättigheter måste således avskaffas.
(12) När det gäller nya mobiltjänster är det dessutom svårt att säkerställa att teleorganisationerna i de medlemsstater där telenäten är mindre utvecklade, och för vilka en övergångsperiod kan beviljas för avvecklingen av de exklusiva rättigheterna för upprättande och utnyttjande av de infrastrukturer som krävs för en viss mobiltjänst, inte utnyttjar sin ställning genom att utvidga den till att omfatta marknaden för den relevanta mobiltjänsten. Dessa medlemsstater bör därför, för att förhindra missbruk av dominerande ställning i strid med fördraget, avstå från att ge dessa teleorganisationer eller till dem associerade företag licens för mobiltjänsten i fråga. Teleorganisationer som inte längre åtnjuter exklusiva rättigheter för upprättande och tillhandahållande av allmänt tillgängligt telenäts infrastrukturer bör dock inte på förhand uteslutas från ett sådant licensförfarande.
(13) Exklusiva rättigheter begränsar inte bara tillgången till marknaden utan begränsar eller hindrar också, till nackdel för användarna, utbudet av mobil- och personkommunikationstjänster och hämmar därigenom den tekniska utvecklingen på detta område. Teleorganisationerna har framförallt upprätthållit högre tariffer för mobiltelefoni i förhållande till fast telefoni vilket förhindrar konkurrens på bekostnad av deras huvudsakliga inkomstkälla.
I de fall investeringsbeslut fattas av företag inom områden där de åtnjuter exklusiva rättigheter har dessa företag möjlighet att besluta att prioritera teknologier för fasta nät, medan nya operatörer på marknaden får exploatera mobil- och personteknologi i konkurrens med fasta nättjänster, främst vad gäller det lokala abonnentnätet. Exklusiva rättigheter bromsar på så sätt utvecklingen av mobil- och personkommunikation, vilket är oförenligt med artikel 90 i förening med artikel 86 i fördraget.
(14) För att kunna fastställa villkoren under vilka mobil- och personkommunikationssystem skall tillhandahållas, kan medlemsstater införa licens- och anmälningsförfaranden för att tillförsäkra att tillämpliga väsentliga krav och specifikationer för allmänt tillgängliga tjänster i form av handelsregler följs, med förbehåll för proportionalitetsprincipen. Specifikationer för allmänna tjänster i form av handelsregleringar syftar på varaktighet, tillgänglighet och hög kvalitet på tjänsterna. Sådana villkor kan omfatta skyldighet att ge tjänsteproducenter tillgång till samtalstid på minst lika förmånliga villkor som de som tjänsteproducerande företag som ägs av, eller med ägarband till, ett mobiltelenät åtnjuter. Denna rambestämmelse påverkar inte harmoniseringen av villkoren för beviljande av licenser inom gemenskapen.
Antalet licenser får endast begränsas i brist på frekvensutrymme. Omvänt är krav på licens inte berättigat då ett anmälningsförfarande skulle vara tillräckligt för att uppnå det eftersträvade målet.
Vid återförsäljning av samtalstid och annat utbud av oberoende tjänsteleverantörer eller direkt från en etablerad, godkänd mobiloperatör, skulle inga av de tillämpliga väsentliga kraven berättiga införandet eller bibehållandet av licensförfaranden, eftersom dessa tjänster inte består i att tillhandahålla teletjänster eller i att driva ett mobilt kommunikationsnät utan i att sälja vidare godkända tjänster; tillhandahållandet av dessa tjänster blir troligen underställda villkor som garanterar att de följer väsentliga krav och specifikationer för allmänt tillgängliga tjänster i form av handelsregler.
Förutom tillämpningen av nationella handelsregler om sund prissättning och iakttagande av sunda affärsprinciper vad gäller alla liknande återförsäljningsaktiviteter, kan de endast bli föremål för en anmälningsskyldighet från de nationella tillsynsmyndigheterna i de medlemsstater där de är verksamma. Mobiltelenätsoperatörer kan å andra sidan vägra tjänsteleverantörer att distribuera deras tjänster, framför allt där dessa leverantörer inte följer uppförandekodex för tjänsteproducenter i överensstämmelse med fördragets konkurrensregler, såvitt en sådan uppförandekodex finns.
(15) Radiofrekvenser är en avgörande men begränsad resurs för mobil- och personkommunikationssystem. Om medlemsstaterna fördelar radiofrekvenser för mobil- och personkommunikationssystem utifrån andra kriterier än sådana som är objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande utgör en begränsning som strider mot artikel 90 i förening med artikel 59 i fördraget i den utsträckning operatörer från andra medlemsstater missgynnas i dessa tilldelningsförfaranden. Tillskapandet av effektiv konkurrens inom telesektorn kan utgöra en objektiv grund för att vägra tilldelning av frekvenser till operatörer som redan är dominerande inom en geografisk marknad.
Medlemsstaterna skall säkerställa att förfarandet för tilldelning av radiofrekvenser baseras på objektiva och icke-diskriminerande kriterier. I detta sammanhang bör medlemsstaterna, med hänsyn till framtida fastställande av frekvenser för särskilda kommunikationstjänster, offentliggöra såväl frekvensplaner som de förfaranden som gäller för tilldelning av frekvenser inom ett visst frekvensband. Rådande frekvenstilldelning bör regelbundet ses över av medlemsstaterna. I de fall antalet licenser begränsats på grund av otillräcklig bandbredd skall medlemsstaterna även se över om teknologiska framsteg skulle kunna möjliggöra att bandbredd ställs till förfogande för ytterligare licenser. Eventuella avgifter för användandet av frekvenser skall vara proportionella och tas ut i förhållande till antalet kanaler som i själva verket ställs till förfogande.
(16) De flesta medlemsstaterna tvingar för närvarande mobiloperatörer att använda linjekapacitet som hyrs av teleorganisationer för såväl interna telenätskopplingar som dirigering vid långdistansuppkopplingar. Eftersom kostnaderna för den förhyrda förbindelsen utgör en väsentlig del av mobiloperatörens kostnader, medför dessa krav att den tillhandahållande teleorganisationen, i många fall en konkurrent, får ett betydande inflytande över mobiloperatörens livsduglighet och kostnadsstruktur. Dessutom medför begränsningar för eget tillhandahållande av infrastruktur samt användande av tredje parts infrastruktur att utvecklingen av mobiltjänster hämmas, särskilt eftersom effektiv alleuropeisk "roaming" av GSM förutsätter omfattande tillgänglighet till adressignalsystem, en teknologi som ännu inte erbjuds av alla teleorganisationer inom gemenskapen.
Sådana begränsningar beträffande tillhandahållandet och användandet av infrastrukturer hindrar mobil- och personkommunikationsoperatörer från andra medlemsstater att erbjuda sina tjänster och är därför oförenliga med artikel 90 i förening med artikel 59 i fördraget. I den utsträckning tillhandahållande av mobiltelefonitjänster på konkurrensmässiga villkor hindras av att teleorganisationer inte klarar av att möta mobiloperatörens krav på infrastrukturer eller tillhandahåller dessa till en kostnad som inte står i proportion till kostnaderna för att hyra linjekapaciteten i fråga, innebär detta att begränsningarna gynnar teleorganisationer som erbjuder fasta teletjänster, till vilka de flesta medlemsstater fortfarande ger exklusiva rättigheter. Begränsningen av tillhandahållandet samt användandet av infrastrukturen är därför oförenlig med artikel 90 i förening med artikel 86 i fördraget. I enlighet härmed måste medlemsstaterna avskaffa dessa begränsningar och på begäran ge de ifrågavarande mobiloperatörerna tillgång till nödvändiga knappa resurser på en icke-diskriminerande grund för att upprätta en egen infrastruktur, däri inbegripet radiofrekvenser.
(17) För närvarande är rätten till samtrafik mellan mobila kommunikationssystem såväl som mellan mobila kommunikationssystem och fasta telenät, inom en enskild medlemsstat eller mellan system baserade i olika medlemsstater, inskränkt genom de mobiltillstånd som utfärdas av många medlemsstater utan något tekniskt berättigande. Dessutom finns det begränsningar för möjligheten till samtrafik för sådana nät genom andra nät än de allmänna telenäten. I de berörda medlemsstaterna krävs det att mobiloperatörer bedriver samtrafik med andra mobiloperatörer via teleorganisationens fasta nät. Sådana krav medför extra kostnader och hämmar särskilt utvecklingen av tillhandahållandet av mobiltjänster över gränserna inom gemenskapen vilket strider mot artikel 90 i förening med artikel 59 i fördraget.
Eftersom de flesta medlemsstater bibehåller exklusiva rättigheter för tillhandahållandet av taltelefoni och allmänna telenät, kan potentiellt missbruk av teleorganisationernas dominerande ställning endast förhindras om medlemsstaterna garanterar att samtrafik mellan allmänna mobilkommunikationssystem och teleorganisationernas allmänna telenät möjliggörs vid definierade gränssnitt och att villkoren för samtrafik baseras på objektiva kriterier, motiverade av kostnaden för att tillhandahålla samtrafiktjänst, som är genomblickbara och icke-diskriminerande och som offentliggörs i förväg och tillåter nödvändig flexibel prissättning, inklusive tillämpning av reducerade taxor vid lågtrafik. I synnerhet krävs genomblickbarhet när det gäller kostnadsredovisning avseende operatörer som tillhandahåller såväl fasta som mobila telenät. Speciella och exklusiva rättigheter avseende upprättandet av teleinfrastruktur över gränserna för taltelefoni berörs inte av det här direktivet.
För att kunna tillförsäkra detta direktivs tillämplighet angående samtrafik skall information om samtrafikavtal vara tillgänglig för kommissionen vid förfrågan.
Upprättande av nationella förfaranden för licensiering och samtrafik, sker utan hinder för harmoniseringen av dessa krav på gemenskapsnivå genom direktiv utfärdade av Europaparlamentet och rådet, särskilt inom ramen för rådets direktiv om tillhandahållande av öppna nät (ONP).
(18) Artikel 90.2 i fördraget medger ett undantag från fördragets konkurrensregler, särskilt artikel 86 om tillämpningen av denna artikel rättsligt eller i praktiken hindrar teleorganisationerna från att fullgöra de särskilda uppgifter som tilldelats dem. I enlighet med detta får genom direktiv 90/388/EEG exklusiva rättigheter i samband med telefoni bibehållas under en övergångsperiod.
Telefoni definieras i artikel 1 i direktiv 90/388/EEG som det kommersiella tillhandahållandet till allmänheten av direktöverföring och koppling av tal i realtid mellan det allmänt tillgängliga nätets anslutningspunkter som möjliggör för varje användare att använda utrustning ansluten till en sådan nätanslutningspunkt för att kommunicera med en annan anslutningspunkt. Direktöverföring och koppling av tal via mobil- och personkommunikationsnät utförs inte mellan två allmänna nätanslutningspunkter, och är därför inte att betrakta som telefoni i den mening som avses i direktiv 90/388/EEG.
På grundval av artikel 90.2 i fördraget är specifikationer för allmänt tillgängliga tjänster i form av handelsregler som gäller för alla godkända mobiltelekommunikationstjänster som tillhandahålls allmänheten berättigade för att tillförsäkra att målsättningarna för det allmänna ekonomiska intresset uppfylls, såsom att säkerställa geografisk täckning eller genomföra standarder på gemenskapsnivå.
(19) I sin bedömning av befintliga restriktioner för mobiloperatörer när det gäller etablering och användning av egen infrastruktur eller användning av tredje mans infrastruktur, kommer kommissionen vidare att beakta behovet av ytterligare övergångsperioder för medlemsstater med mindre utvecklade nät, i enlighet med vad som angavs i rådets resolution av den 22 juli 1993 om översyn av situationen på telemarknaden och behovet av vidare utveckling av telemarknaden (6) och i rådets resolution av den 22 december 1994 om principerna och tidsplanen för avregleringen av telekommunikationsinfrastrukturen (7). Även om detta inte omfattas av dessa resolutioner, bör det finnas en möjlighet att begära en ytterligare övergångsperiod när det gäller rätten till samtrafik för mobila nät. De medlemsstater som kan begära ett sådant undantag är Grekland, Irland, Portugal och Spanien. Endast vissa av dessa medlemsstater tillåter inte GSM-mobiloperatörer att använda egna eller tredje parts infrastrukturer. Ett särskilt förfarande måste finnas för att bedöma det berättigade i att bibehålla ett sådant system för tillhandahållande av mobiltjänster och personkommunikationstjänster under en övergångsperiod enligt vad som fastställs i de ovan nämnda rådsresolutionerna.
(20) Detta direktiv hindrar inte att åtgärder vidtas i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen och befintliga internationella förpliktelser för att säkerställa att medborgarna i medlemsstaterna behandlas på ett likvärdigt sätt i tredje land.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Direktiv 90/388/EEG ändras på följande sätt:
1. Artikel 1.1 skall ändras på följande sätt:
a) Följande strecksatser skall införas efter den nionde strecksatsen:
"- Mobil- och personkommunikationstjänster: tillhandahållande av andra tjänster än satellittjänster, vilka helt eller delvis består i upprättandet av radiokommunikation till en mobil användare och som helt eller delvis utnyttjar mobil- och personkommunikationssystem.
- Mobil- och personkommunikationssystem: system som består av upprättande och drift av en infrastruktur för mobila nät, oberoende av om den är ansluten eller ej till en punkt i det allmänna nätet, för att möjliggöra överföring och tillhandahållande av radiokommunikationstjänster till mobila användare."
b) Trettonde strecksatsen skall ersättas med följande text:
"- Väsentliga krav: de icke-ekonomiska grunder som med hänvisning till det allmänna intresset kan få en medlemsstat att införa villkor för upprättande eller drift av telenät eller för tillhandahållande av teletjänster. Dessa grunder är nätets driftssäkerhet, upprätthållande av nätets integritet och, där detta är motiverat, samverkan mellan tjänster, dataskydd, skydd av miljön och målen för den fysiska planeringen såväl som det effektiva utnyttjandet av bandbredden och undvikandet av skadlig interferens mellan radiobaserade telekommunikationssystem och andra rymd- eller markbaserade tekniska system.
Dataskydd får innefatta skydd av personuppgifter, konfidentiell behandling av överförda eller lagrade uppgifter samt skydd av privatlivet."
2. Artikel 1.2 skall ersättas med följande:
"2. Detta direktiv skall inte tillämpas på telex."
3. Efter artikel 3 skall följande artiklar 3a-d införas:
"Artikel 3a
Förutom kraven i artikel 2 andra stycket skall medlemsstater i villkor för licenser eller generella godkännanden för mobil- och personkommunikationssystem säkerställa följande:
i) Licensvillkor får inte innehålla andra villkor än de som är berättigade på grund av väsentliga krav och, om systemet är öppet för allmänheten, krav på allmänna tjänster i form av handelsregler i den mening som avses i artikel 3.
ii) Licensvillkor för mobilnätsoperatörer måste säkerställa ett tydligt och icke-diskriminerande agerande mellan fasta och mobila nätoperatörer i gemensam ägo.
iii) Licensvillkor får inte omfatta oberättigade tekniska restriktioner. Medlemsstaterna får framför allt inte förhindra kombinationer av licenser eller begränsa olika teknologier som använder bestämda frekvenser då utrustning för flera standarder är tillgänglig.
Medlemsstaterna skall, såvitt det finns tillgängliga frekvenser, utfärda licenser enligt öppna, icke-diskriminerande och genomblickbara förfaranden.
Medlemsstaterna kan endast begränsa antalet utfärdade licenser för mobil- och personkommunikationssystem med hänvisning till väsentliga krav och endast där detta har samband med brist på tillgänglig frekvensbandbredd och där det är berättigat enligt proportionalitetsprincipen.
I förfaranden för beviljande av licenser kan krav på allmänna tjänster i form av handelsregler, enligt artikel 3, beaktas, förutsatt att den lösning väljs som ger upphov till minsta möjliga begränsning av konkurrensen. De tillämpliga villkoren för handelsregler kan bifogas de licenser som beviljats.
Medlemsstater som beviljats en förlängd övergångsperiod för att avveckla restriktioner som berör infrastruktur enligt bestämmelserna i artikel 3c, skall under den perioden inte utfärda några licenser för mobil- eller personkommunikation till teleorganisationer eller till någon med dem associerad organisation. I de fall teleorganisationer i dessa medlemsstater inte längre åtnjuter exklusiva rättigheter, i enlighet med artikel 2.1 b och c, för att upprätta och tillhandahålla infrastruktur för det allmänna nätet, skall de inte på förhand uteslutas från sådan licensiering.
Artikel 3b
Fastställandet av radiofrekvenser för särskilda kommunikationstjänster skall grundas på objektiva kriterier. Förfarandena skall vara genomblickbara och offentliggöras på ett lämpligt sätt.
Medlemsstaterna skall varje år offentliggöra eller på begäran tillhandahålla tilldelningsplanen för de frekvenser som reserverats för mobil- och personkommunikationstjänster, enligt ordningen som beskrivs i bilagan, inklusive planerna för framtida utökning av frekvenser för detta ändamål.
Medlemsstaterna skall se över fastställandet av frekvenser vid regelbundna lämpliga tidpunkter.
Artikel 3c
Medlemsstaterna skall säkerställa att samtliga restriktioner för operatörer av mobil- och personkommunikationssystem för upprättandet av egen infrastruktur, utnyttjandet av infrastruktur som tillhandahålls av tredje man och gemensam användning av infrastruktur, övriga inrättningar och lokaliteter, med förbehåll för begränsningar i utnyttjandet av sådan infrastruktur till de aktiviteter som deras licenser eller godkännanden gäller, upphävs.
Artikel 3d
Utan att det påverkar den framtida harmoniseringen av nationella samtrafikregler inom ramen för tillhandahållande av öppna nät, skall medlemsstaterna säkerställa att direkt samtrafik mellan mobila kommunikationssystem såväl som mellan mobila kommunikationssystem och fasta telenät, tillåts. För att uppnå detta skall restriktioner för samtrafik undanröjas.
Medlemsstaterna skall säkerställa att operatörer av allmänna mobila kommunikationssystem har rätt att bedriva samtrafik av sina system med det allmänt tillgängliga telenätet. Medlemsstaterna skall i detta syfte garantera tillträde till de nödvändiga anslutningspunkterna till det allmänna telenätet i licenserna för mobiltjänster. Medlemsstaterna skall säkerställa att de tekniska gränssnitt som ställs till förfogande vid sådana anslutningspunkter är de minst restriktiva tillgängliga gränssnitten vad gäller mobiltjänsternas funktioner.
Medlemsstaterna skall säkerställa att teleorganisationernas villkor för samtrafik med det allmänna telenätet upprättas på grundval av objektiva, icke-diskriminerande och genomblickbara kriterier samt är förenliga med proportionalitetsprincipen. De skall säkerställa att, vid överklagande, den nationella tillsynsmyndigheten har full tillgång till samtrafikavtal och att informationen tillställs kommissionen vid förfrågan."
4. I första meningen i artikel 4 skall ordet "fasta" sättas in före orden "allmänt tillgängliga".
Artikel 2
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2 i direktiv 90/388/EEG och med förbehåll för bestämmelsen i punkt 4 i denna artikel, skall medlemsstaterna inte vägra att utfärda licenser för att driva mobilsystem enligt DCS 1800-standarden, senast efter det att ett beslut fattats av Europeiska kommittén för radiokommunikation om tilldelningen av DCS 1800-frekvenser och i alla händelser senast den 1 januari 1998.
2. Med förbehåll för bestämmelsen i punkt 4 skall medlemsstaterna inte vägra att utfärda licenser för allmänt tillgängliga/"Telepoint"-tillämpningar, inklusive för system som arbetar enligt DECT-standarden från och med det datum då detta direktiv träder i kraft.
3. Medlemsstaterna skall inte begränsa möjligheten att kombinera mobila teknologier eller system, särskilt inte i det fall flerstandardutrustning är tillgänglig. När befintliga licenser utvidgas för att täcka sådana kombinationer skall medlemsstaterna säkerställa att en sådan utvidgning är berättigad enligt bestämmelserna i punkt 4.
4. Medlemsstaterna skall om nödvändigt vidta åtgärder för att säkerställa genomförandet av denna artikel med beaktande av kravet att upprätthålla effektiv konkurrens mellan operatörerna på marknaderna i fråga.
Artikel 3
Medlemsstaterna skall, senast nio månader efter det att detta direktiv trätt i kraft, förse kommissionen med sådan information som gör det möjligt för kommissionen att bekräfta att bestämmelserna i artiklarna 1 och 2.2 i detta direktiv har följts.
Medlemsstaterna skall senast den 1 januari 1998 förse kommissionen med sådan information som gör det möjligt för kommissionen att bekräfta att artikel 2.1 i detta direktiv har följts.
Artikel 4
Medlemsstater med mindre utvecklade telenät kan, senast tre månader efter ikraftträdandet av detta direktiv, begära en ytterligare övergångsperiod på upp till fem år för att genomföra alla eller några av de villkor som fastställs i artikel 3c och 3d.1 i det ändrade direktivet 90/388/EEG, i den utsträckning detta är berättigat för att uppnå de nödvändiga strukturförändringarna. En sådan begäran måste omfatta en detaljerad beskrivning av de planerade strukturförändringarna samt en noggrann uppskattning av den förutsedda tidsplanen för dess genomförande. Den lämnade informationen skall vid förfrågan göras tillgänglig för alla intresserade parter.
Kommissionen kommer att bedöma sådana ansökningar och avge ett motiverat beslut inom en tidsperiod av tre månader om principen, konsekvenserna och den längsta tillåtna förlängningen av övergångsperioden som kan beviljas.
Artikel 5
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
Artikel 6
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 16 januari 1996.