Kommissionens beslut
av den 24 juli 2002
om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget
(Ärende COMP/E-3/36 700 - Industrigaser och medicinska gaser)
[delgivet med nr K(2002) 2782]
(Endast de engelska och nederländska texterna är giltiga)
(2003/207/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om genomförande av artiklarna 85 och 86 i fördraget(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1216/1999(2), särskilt artiklarna 3 och 15.2 i denna,
med beaktande av kommissionens beslut av den 9 juli 2001 om att inleda ett förfarande i detta ärende,
efter att, i enlighet med artikel 19.1 i förordning nr 17 och kommissionens förordning (EG) nr 2842/98 av den 22 december 1998 om hörande av parter i vissa förfaranden enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget(3) ha gett berörda företag tillfälle att yttra sig om de anmärkningar som kommissionen framfört,
med beaktande av förhörsombudets slutrapport i detta ärende(4),
efter att ha hört Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och
av följande skäl:
DEL I - SAKFÖRHÅLLANDEN
A. SAMMANFATTNING AV ÖVERTRÄDELSEN
1. INLEDNING
(1) Detta beslut berör följande företag:
- AGA AB.
- Air Liquide BV.
- Air Products Nederland BV.
- BOC Group plc.
- Messer Nederland BV.
- NV Hoek Loos.
- Westfalen Gassen Nederland BV.
(2) Överträdelserna består i att dessa producenter av gaser för industriella och medicinska ändamål deltagit i ett fortlöpande avtal och/eller samordnat förfarande i strid med artikel 81.1 i fördraget. De berörda företagen har deltagit i avtal/samordnade förfaranden beträffande höjningar av priserna på de berörda produkterna, moratorier för genomförande av dessa prishöjningar, minimipriser och olika andra affärsvillkor för dessa produkter. De inblandade företagen tillhör de världsledande koncernerna för industrigaser. Överträdelserna är begränsade till marknaden för industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna.
(3) Kommissionen har belägg för att AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. och NV Hoek Loos deltog i överträdelserna under åren 1989-1991 och 1993-1997, Messer Nederland BV 1990/1991 och 1993-1997, Westfalen Gassen Nederland BV 1994/1995-1997 och BOC Group plc 1994/1995.
2. PRODUKTERNA
(4) Industrigaser, som på en del språk kallas tekniska gaser, utvinns antingen ur luft (atmosfäriska gaser: syre, kväve, argon) i "tonnageanläggningar" för luftseparation, eller produceras i tonnageanläggningar genom en kemisk process (koldioxid, väte, acetylen), ofta som en biprodukt. Kärnan i industrigasbranschen utgörs av de tre atmosfäriska gaserna, syre, kväve och argon, som tillsammans anses stå för omkring 60 % av värdet - och betydligt mer av volymen - av den totala europeiska marknaden för industrigaser. En del atmosfäriska och icke-atmosfäriska gaser erbjuds i extremt rena former eller i blandningar för medicinska eller speciella syften, t.ex. medicinskt syre.
(5) Industrigaser används i de flesta industrier och tillverkningsprocesser. Medicinska gaser används inom sjukhus och kliniker samt vid hembehandling. De största mängderna av industrigaser och medicinska gaser används för att producera, skära och svetsa metaller samt i den kemiska industrin. Livsmedelsindustrin, elektronikindustrin och hälsovården anses stå för cirka 10 % vardera av gasmarknaden. Varje enskild gas tjänar särskilda ändamål och har därför en egen användarmarknad.
(6) Det finns tre olika typer av gasmarknader baserade på leveransmetoderna: tonnageförsäljning sker till vissa stora kunder som behöver mycket stora kvantiteter av främst de atmosfäriska gaserna syre och kväve. Dessa leveranser sker antingen genom särskilda produktionsanläggningar på platsen eller via särskilda rörledningar. Kontrakten, vilka inkluderar de kapitalinvesteringar som krävs för sådana anläggningar eller rörledningar, är skräddarsydda och har, på grund av betydelsen av dessa investeringar, löptider på upp till 15 år. I Nederländerna och Belgien finns mycket täta rörledningsnät. Tonnageförsäljningen utgör en separat marknad, eftersom det fåtal företag som behöver så stora kvantiteter inte ser leveranser i bulk eller flaska som ett alternativ, förutom som ett reservsystem.
(7) 1989, efter det att kommissionen genomfört en undersökning av industrigassektorn och inlett förfaranden enligt gemenskapens konkurrensregler(5), förband sig världens ledande producenter av industrigaser, bland dem Air Liquide SA, AGA AB, Union Carbide, Air Products Europe Inc., Linde AG och Messer Griesheim GmbH, gentemot kommissionen att ändra sina tonnagekontrakt. Åtaganden om leveranser och inköp enligt kontrakt gällande installationer på plats och rörledningar skulle inte längre inbegripa villkor om ensamrätt, utan hänföra sig till kvantiteter inom en fastställd minimi-/maximiram(6).
(8) Luftgaser och andra gaser såsom koldioxid levereras till medelstora kunder i flytande form (bulk) vid låga temperaturer. Gasen transporteras till kunderna i tankbilar eller järnvägstankar, och kunderna förses med lagringstankar och förgasningsutrustning. Rörledningar används mellan luftsepareringsanläggningar eller stora produktionsenheter och kondenseringsanläggningar. De sistnämnda byggs ofta på samma plats som tonnageanläggningar (piggyback-anläggningar) för att man på så sätt skall slippa investera i en rörledning mellan de två.
(9) De åtaganden gentemot kommissionen som de världsledande producenterna av industrigaser gjorde 1989 och som nämns i skäl 7 inkluderade även försäljning enligt bulkkontrakt av de flytande luftgaserna kväve, syre och argon. Även här skulle leverans- och inköpsåtaganden gälla kvantiteter upp till en fastställd maximinivå. Kommissionen har tillåtit en leverantör att av säkerhetsskäl ha ensamrätt till fyllning och underhåll av lagringstankar. En kund som önskar anlita mer än en leverantör behöver mer än en lagringstank. Löptiden för kontrakt på flytande luftgas minskades till tre år. Kunderna skulle fortsättningsvis vara fria att köpa eller hyra kyltankar från gasleverantören. De kan bestämma att tankhyreskontrakten skall vara avskilda från kontrakten om gasleveranser. Kontrakt om hyra av tankar kan ha en löptid på högst fem år.
(10) Leveranser till mindre köpare av luftgaser, liksom köpare av svetsgaser, gasblandningar och specialgaser eller mycket rena gaser, sker i flaskor som vanligtvis är tillverkade av stål. Flaskorna kan fyllas och distribueras vid leverantörens produktionsanläggning. Alternativt transporteras flytande gaser i tankar till fyllningscentraler för gasflaskor, där omvandling till komprimerad gas samt påfyllning sker. Därifrån transporteras flaskor av olika storlek som innehåller gas under tryck antingen direkt till kunden eller till depåer - som ibland är självständiga företag - som levererar till detaljkunder. Svetsgaser såsom acetylen transporteras endast i flaskor och under lågt tryck.
(11) Även om den försålda mängden gas i flaskor är begränsad, är dess betydelse för försäljningsinkomsterna ganska stor. Det beror på de högre priserna och de olika avgifterna som tas ut i samband med flaskförsäljningen. Inom flaskförsäljningen kategoriserar stora leverantörer oftast kunderna på grundval av de inköpta mängderna under en tidsperiod. De viktigare flaskkunderna betjänas vanligtvis direkt av företaget som producerar industrigaser, medan mindre kunder handlar hos en depå. Det åtagande gentemot kommissionen som världens ledande producenter av industrigaser gjorde 1989 omfattade inte gasleveranser i flaskform.
(12) Branschen i allmänhet anser att dessa olika distributionsmetoder utgör separata produktmarknader och kommissionen kom till samma slutsats i ärende IV/30.869 - Industrigaser(7) och i besluten om koncentrationerna Air Liquide/BOC(8) och Linde/AGA(9). Kunden väljer normalt leveransmetod på ekonomiska grunder inom ramen för de tillgängliga alternativen för en särskild gas på en särskild användarplats. Detta innebär inte att en viss kund inte från ett enda företag skulle kunna köpa flera olika gaser i olika leveransformer, exempelvis syre genom rörledning, koldioxid i flytande form och en viss argonblandning i flaska.
(13) För alla tre leveransformer är priset för transport och förpackning mycket högt i förhållande till värdet av gaserna själva. Vanligtvis förblir både tankar och flaskor i gasleverantörens ägo och hyrs ut till kunden. Flaskor och tankar måste med jämna mellanrum säkerhetskontrolleras av ägaren.
(14) Eftersom transporterna är dyra och det är få leverantörer som ensamma kan producera alla industrigaser i varje region, har industrigaskoncernerna och deras nationella filialer för vana att förse varandra med stora mängder gas genom rörledningar eller i flytande form. Detta sker genom swap-avtal eller enligt take-or-pay- eller andra typer av kontrakt. Sådana leveranser mellan koncerner är ofta gränsöverskridande. Depåer för påfyllning som tillhör en leverantör fyller ibland även flaskor från konkurrenter. På detta sätt kan kunderna få de olika typer av industrigaser de behöver från en enda leverantör.
3. LEVERANTÖRERNA
a) Hoek Loos
(15) Det största företaget för industrigaser i Nederländerna vid den tid då undersökningen gjordes var NV Hoek's Machine en Zuurstoffabriek, som nu heter NV Hoek Loos, nedan kallat "Hoek Loos". Företaget grundades 1891 och har sitt säte i Schiedam. Den 31 december 1996 hade Hoek Loos 1798 anställda, varav 826 i Nederländerna. 1996 ändrades Hoek Loos struktur, då NV blev ett holdingbolag för ett antal rörelsedrivande företag, däribland Hoek Loos BV, Hoek Loos Medische Gassen BV, det belgiska företaget Hoek Loos NV och det amerikanska företaget Holox Inc.
(16) Ägare i sista hand av Hoek Loos är Linde AG från Wiesbaden i Tyskland. Linde-koncernen hade 1996 en global omsättning på 8,801 miljarder tyska mark och 30000 anställda. Förutom produktion, marknadsföring och försäljning av industrigaser och medicinska gaser i många länder i världen konstruerar och tillverkar Linde även olika typer av installationer för kemisektorn, transportfordon, hydrauliska system och kylsystem. Lindes verksamhet inom gassektorn bokförde 1996 en omsättning på [...](10).
(17) [...].
(18) 2000 blev Hoek Loos ett helägt dotterföretag till Linde då det sistnämnda företaget köpte upp alla utestående aktier i Hoek Loos på börsen.
(19) Hoek Loos har verksamhet i Nederländerna, Belgien och sydöstra Förenta staterna. Företaget producerar, marknadsför och distribuerar industrigaser och medicinska gaser samt tillhörande utrustning, system och tjänster. Fram till 1996 tillverkade Hoek Loos även medicinsk utrustning. I Nederländerna, där företaget äger luftseparationsanläggningar i Muiden och Botlek/Rotterdam, levererar Hoek Loos gas i flaskor, i bulk och per rörledning och erbjuder även gaser genom installationer på plats. Hoek Loos är en av de grundande medlemmarna av den nederländska branschorganisationen VFIG. I egenskap av största medlem har företaget hela tiden innehaft ordförandeskapet för VFIG.
b) AGA
(20) Det näst viktigaste företaget för industrigaser i Nederländerna vid den relevanta tidpunkten var AGA Gas BV, grundat 1971 och med säte i Amsterdam(11). Vid denna tid ägdes AGA Gas BV av AGA Invest BV, som i sin tur ägdes av AGA AB i Lidingö, det yttersta svenska moderföretaget till AGA-koncernen. AGA AB hade 1996 en global omsättning på 12,860 miljarder svenska kronor och mer än 10000 anställda.
(21) AGA Gas BV har ändrat sin företagsstruktur sedan den tid undersökningen gäller och existerar inte längre som sådant. Efter kommissionens beslut angående fusionen mellan Linde och AGA(12) förvärvades AGA AB av Linde AG och en av de åtgärder som erbjöds för att kommissionen skulle fatta ett positivt beslut var avyttringen av AGA Gas BV:s flaskgasverksamhet i Nederländerna.
(22) I december 2000 delades AGA Gas BV juridiskt upp i AGA Gas BV (återstoden) och AGA Transfer BV, som döptes om till AGA Amsterdam BV. AGA Gas BV behöll i stort sett handeln med flytande gaser, medicinska gaser, specialgaser och verksamheten i Mison. AGA Amsterdam övertog affärsverksamheten flaskgas.
(23) 2001 fusionerades sedan AGA Gas BV (återstoden) med AGA Invest BV och det senare företaget såldes av AGA AB till Hoek Loos. AGA Amsterdam BV såldes till Air Products Holdings BV och Prodair Corporation.
(24) Vid den relevanta tidpunkten tillverkade, marknadsförde och sålde AGA Gas BV (nedan kallat "AGA") industrigaser och medicinska gaser samt tillhörande utrustning, system och tjänster. Fram till 1995 hade AGA och Hoek Loos ett gemensamt ägt produktionsbolag under namnet Cryoton i Rotterdamområdet. Från och med detta år behöll AGA en produktionsenhet för flytande koldioxid, medan luftseparationsanläggningen övergick till Hoek Loos.
(25) AGA är en av VFIG:s grundande medlemmar. Såsom näst största medlem har AGA traditionellt innehaft kassörsposten i VFIG.
c) Air Products
(26) En tredje aktör med lång erfarenhet i Nederländerna är Air Products Nederland BV (nedan kallat "Air Products"), med säte i Waddinxveen [...]. Air Products är en av de grundande medlemmarna av VFIG.
(27) Med säte i delstaten Delaware (Förenta staterna) ansvarar Air Products Europe Inc. för Air Products verksamhet i Europa och har sitt huvudkontor i Förenade kungariket.
(28) Air Products yttersta moderföretag är Air Products and Chemicals Inc., Allentown, Pennsylvania, Förenta staterna. 1998 hade koncernen 16700 anställda. [...].
d) Air Liquide
(29) Air Liquide BV (nedan kallat "Air Liquide") bildades 1988 och har i dag sitt säte i Eindhoven.
(30) Dess yttersta moderföretag är Air Liquide SA, Frankrike. Air Liquide marknadsför och säljer gaser i flask- och bulkform i Nederländerna. Företaget betjänar även en stor kund i Belgien. Tonnagekontrakt sköts av ett mellanliggande företag inom Air Liquide-koncernen med namnet Air Liquide Nederland BV. Air Liquide är en av de grundande medlemmarna av VFIG.
(31) Air Liquide-koncernen sysselsatte 1996 omkring 27000 personer. Air Liquide-koncernen har en stark ställning på marknaderna för industrigaser i Frankrike och Belgien.
e) Messer
(32) Moderföretag till Messer Nederland BV, som fram till 1997 hette Messer Griesheim Nederland BV (nedan kallat "Messer"), med säte i Moerdijk, är Messer-koncernen i Frankfurt, Tyskland, med en omsättning på 2,300 miljarder tyska mark 1996 och totalt cirka 7200 anställda.
(33) Vid den relevanta tiden var det yttersta moderföretaget Hoechst-koncernen, som ägde en andel på två tredjedelar av Messer-koncernen (den återstående tredjedelen innehades av familjen Messer) och 1996 hade omkring 120000 anställda. Messer, som startade sin verksamhet 1989, blev i oktober 1991 medlem av VFIG.
(34) För närvarande ägs majoriteten av Messer-koncernen av Allianz och Goldman Sachs, som förvärvade en andel på två tredjedelar av Messer-koncernen då de köpte aktier i Hoechst.
f) Westfalen
(35) Westfalen Gassen Nederland BV (nedan kallat "Westfalen") började sin verksamhet i Nederländerna 1989. Företaget som har sitt säte i Deventer ägs i sista hand av Westfalen Gase AG i Münster, Tyskland, som 1997 hade uppskattningsvis 1100 anställda. Westfalen blev medlem av VFIG i juli 1994.
g) BOC
(36) BOC Group plc med säte i Guildford, Surrey, Förenade kungariket, hade 1996 omkring 40000 anställda. Uppskattningsvis 70 % av koncernens omsättning 1996 härrörde från gasverksamheten. Vid den tiden hade företaget även verksamhet inom halvledar- och vakuumteknik samt inom distributions- och hälsovårdssektorerna. inom gemenskapen har BOC-koncernen sin tyngdpunkt i Förenade kungariket.
(37) Vid den relevanta tiden bedrev BOC-koncernen sin affärsverksamhet på gasområdet i Beneluxländerna (med centrum i Zaventem i Belgien) genom fyra juridiska enheter: BOC NV (ett belgiskt företag med ansvar för huvudkontoret i Zaventem), BOC Gas BV (ett nederländskt företag med ansvar för tonnage- och bulkverksamheten i Terneuzen, Nederländerna), BOC Cylinder Gas NV (med ansvar för flaskfyllningen i Herenthout, Belgien) och BOC Gaz SA (ett franskt företag med ansvar för försäljningen i Frankrike). Dessa BOC-företag, som tillsammans bildar företaget BOC Gases Benelux (nedan kallat "BOC"), ansvarar bland annat för marknadsföring av gaser i flask- och bulkform i Belgien, Nederländerna och de närliggande områdena i norra Frankrike och västra Tyskland. BOC Gas BV blev medlem av VFIG i maj 1991.
(38) BOC-koncernen sålde i slutet av 1998 sin gasverksamhet i Beneluxländerna och Tyskland till Air Liquide-koncernen för ett totalt pris av 112 miljoner pund sterling i kontanter.
h) NTG
(39) Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV (nedan kallat "NTG") har sitt säte i Tilburg och bildades 1985. NTG blev medlem av VFIG i mitten av 1989. Fram till dess att en luftseparationsanläggning ägd av systerföretaget BTG började sin verksamhet i slutet av 1998, köpte NTG större delen av sina gaser i bulkform från andra gasföretag. NTG marknadsför och säljer endast gaser i bulk- och flaskform. Företaget har ingen verksamhet på tonnagemarknaderna.
(40) Det yttersta moderföretaget till NTG är SOL SpA i Monza, Italien, som bildades 1927 och är en multinationell koncern med verksamhet inom produktion, tillämpad forskning och marknadsföring av industrigaser, rena gaser och medicinska gaser. 1996 hade SOL-koncernen omkring 900 anställda.
4. ANDRA AKTÖRER
a) Hydrogas
(41) Hydrogas Holland BV (nedan kallat "Hydrogas") har sitt säte i Vlaardingen. Hydrogas har tillgång till flera produktionsanläggningar för koldioxid i Sluiskil och är mycket specialiserad på bulkleveranser av denna gas till andra gasföretag och slutanvändare. Hydrogas hade 1996 en omsättning inom flytande gaser på 25,4 miljoner nederländska gulden, till största delen i form av försäljning till andra gasföretag inom koncernen Norsk Hydro och till konkurrenter. Hydrogas blev medlem av VFIG i maj 1991.
(42) Hydrogas yttersta moderföretag är Norsk Hydro ASA i Oslo, Norge, som är verksamt inom sektorerna för konstgödsel, industrikemikalier, olja och naturgas, aluminium, magnesium och petrokemi. Koncernen Norsk Hydro hade 1996 en omsättning på omkring 70,000 miljarder norska kronor och 32000 anställda. Den norska staten äger 51 % av aktiekapitalet i Norsk Hydro.
(43) Kommissionen konstaterar att trots att Hydrogas nämns nedan såsom deltagande vid en del av VFIG:s möten dras inga slutsatser beträffande överträdelser för detta företags räkning.
b) UCC, Praxair, Indugas
(44) Union Carbide Corporation i Danbury, Connecticut, Förenta staterna, producerar, marknadsför och säljer olika kemikalier i många länder i världen. Fram till den 1 juli 1992 var industrigaser en av företagets produktgrenar. Dess dotterföretag i Nederländerna och Belgien, Union Carbide Benelux NV (nedan kallat "Union Carbide"), var också en leverantör av industrigaser. Union Carbide är inte och har aldrig varit medlem av VFIG.
(45) Den 1 juli 1992 knoppade Union Carbide Corporation av sin avdelning för industrigaser, som under namnet Praxair Inc. bildade ett företag med säte i Delaware, Förenta staterna. Praxair Inc. hade 1996 en omsättning på 4,449 US-dollar. I Nederländerna verkar Praxair såsom Praxair NV (nedan kallat "Praxair") med säte i Olen i Belgien. Praxair-koncernen äger och driver ett antal anläggningar för produktion av atmosfäriska gaser i Belgien och Nederländerna. De flesta av dessa är anläggningar på plats med syftet att betjäna den kund på vars område anläggningen finns. Två sådana anläggningar, i Zwijndrecht och i den belgiska staden Lommel, producerar atmosfäriska gaser som säljs på marknaden genom rörledningar eller i flytande form. Praxair-koncernen driver inte några anläggningar för fyllning av atmosfäriska eller medicinska gaser i Nederländerna och säljer inte flaskgas där. Praxair är inte och har aldrig varit medlem av VFIG.
(46) Indugas NV (nedan kallat "Indugas"), med säte i Schoten (Belgien), bildades 1979 av Union Carbide och det belgiska företaget Antwerpse Chemische Bedrijven LCB NV, som återförsäljare och distributör av industrigaser och svetsprodukter. Union Carbide (sedan den 1 juli 1992 Praxair) och LCB äger vardera 50 % av Indugas aktiekapital. Indugas köper atmosfäriska gaser i bulkform från Praxair, varav största delen fylls på flaska. Sedan 1979 är Indugas den enda distributören av Union Carbides/Praxairs atmosfäriska gaser och blandningar av sådana gaser. Företaget blev den 1 januari 1995 även den enda återförsäljaren av Praxairs specialgaser i Nederländerna. 1996 sålde Indugas genom sitt dotterföretag Indugas BV gaser till ett värde av 16 miljoner nederländska gulden i Nederländerna. Indugas blev medlem av VFIG i september 1993.
(47) Kommissionen konstaterar att meddelandet om anmärkningar inte skickades till de företag som anges i avsnitt A.4b och att därför inga slutsatser beträffande några överträdelser kommer att dras, trots att en del av dessa företag nämns i vissa dokument som refereras nedan.
c) ACP och IJsfabriek Strombeek
(48) Två små, oberoende belgiska producenter av industrigaser är också, till en viss grad, verksamma på den nederländska marknaden.
(49) Acide Carbonique Pur NV/SA (nedan kallat "ACP") har sitt säte Heusden-Zolder i Belgien. Detta företag, som inte tillhör någon av de multinationella industrigaskoncernerna, säljer flaskgas enbart på den belgiska marknaden. ACP producerar även koldioxid i Geleen (Nederländerna), som företaget säljer i flytande form i Belgien, Nederländerna, Tyskland och Frankrike. ACP:s totala försäljning av industrigaser uppgår till 526 miljoner belgiska franc.
(50) IJsfabriek Strombeek är ett annat oberoende börsnoterat företag med säte i Meise i Belgien. 1996 sålde företaget flaskgas i Beneluxländerna, Tyskland och förenade kungariket, och gaser i flytande form i Belgien, Nederländerna, Tyskland, Frankrike och Grekland. Företaget uppnådde en total omsättning på 567 miljoner belgiska franc. I Nederländerna har Ijsfabriek Strombeek en betydande marknadsandel endast för kväveoxid (lustgas), som företaget säljer både på flaska och i bulkform.
5. BRANSCHORGANISATIONEN - VFIG
(51) Organisationen "Vereniging van Fabrikanten van Industriële Gassen" (VFIG) grundades den 23 mars 1989. Inget avtal inför notarius publicus ingicks, och inte heller registrerades organisationen i det offentliga föreningsregistret (Verenigingenregister). Enligt artikel 5 i stadgarna är VFIG:s medlemmar företag som producerar och säljer industrigaser i Nederländerna. I artikel 4 i stadgarna anges att VFIG:s mål är att främja medlemmarnas intressen i tekniska frågor och säkerhetsfrågor för industrigaser inom branschen i gemenskapen. VFIG:s sekretariat sköts av Teppema BV, ett dotterföretag till Moret Ernst & Young(13) Management Consultants.
(52)
Plats för tabell
(53) Enligt artikel 7 i stadgarna skall medlemmarna sammanträda minst en gång per år. Vid dessa sammanträden företräds medlemsföretagen vanligtvis av sina direktörer och/eller andra chefer. Sedan 1990 har medlemmarna vanligtvis sammanträtt två till fyra gånger per år, såsom framgår av listan i skäl 106. Av denna lista framgår även att de större medlemsföretagen deltar i alla sammanträden, vilket de mindre inte gör. Protokoll från sammanträdena förs av sekretariatet och tas upp på dagordningen vid nästa sammanträde för godkännande. Medlemsmötena kan besluta om att tillsätta kommittéer. 1991 tillsattes således en teknisk kommitté som sammanträtt minst en gång per år sedan dess.
(54) Moret Ernst & Young tar fram kvartalsstatistik över de gasmängder i flytande form eller på flaska som medlemmarna säljer på den nederländska marknaden. Uppgifterna presenteras i aggregerad form, vilket innebär att deltagarna endast kan utläsa sin egen marknadsandel. Medlemmarna i VFIG är inte skyldiga att delta i statistiken, men sedan 1993 har de flesta gjort det.
6. MARKNADERNA FÖR INDUSTRIGASER OCH MEDICINSKA GASER
a) De relevanta produktmarknaderna
(55) Detta beslut gäller endast gasleveranser i flytande form (bulk) och på flaska. Tonnagekontrakt omfattas inte av detta beslut. de mest relevanta gaserna i bulkform för detta beslut är de tre atmosfäriska gaserna kväve, syre och argon samt koldioxid (CO2). För flaskgas är kväve, syre, argon, koldioxid, acetylen och argonblandningar de mest relevanta gaserna. Alla dessa gaser har flera olika användningsområden.
(56) Kväve utgör 78 % av vår atmosfär. Det övergår i flytande form vid - 196 °C. Dess specifika egenskaper är dess tröghet och förmåga, i flytande form, att absorbera värme. I gasform används kväve för att skydda vätskor och fasta ämnen mot korrosion, mikrobiologiska angrepp, bildande av explosiva blandningar och andra effekter som kan uppstå då de kommer i kontakt med luft. Det används traditionellt inom stålindustrin och annan metallurgi, inom olje- och petrokemiindustrier och i växande grad inom livsmedels- (frysning och förpackning) och elektronikindustrierna. Kväve levereras genom rörledningar, i bulkform och på flaska.
(57) Syre utgör 21 % av vår atmosfär. Det övergår i flytande form vid - 183 °C. Dess egenskap att oxidera används för att göra förbränningsprocesser och kemiska reaktioner effektivare. Som tekniskt eller industriellt syre används det huvudsakligen för produktion av stål, andra metaller, glas, keramik, kemikalier, massa och papper. Det används även för att skära och svetsa. Bland nyare tillämpningar finns vattenbehandling och fiskodling. Syre levereras genom rörledningar, i bulkform och på flaska. Syre används även i en renare och dyrare form för medicinska ändamål, där det levereras på flaska eller i bulkform.
(58) Argon är en ädelgas, som utgör endast 1 % av vår atmosfär. Det har en kondenseringspunkt på - 186 °C. Argon är till och med ännu mer inert än kväve och används därför för avskärmning, inklusive som en avskärmande gas vid svetsning och i vissa höggradigt inerta processer inom elektronik och metallurgi. Argon produceras inte endast i luftseparationsanläggningar, utan även som en biprodukt i ammoniakprocessen. Argon levereras i allmänhet i bulkform eller på flaska.
(59) Koldioxid framställs främst som en biprodukt i kemiska processer, framför allt som en biprodukt av väte. Industrigasföretag köper vanligtvis koldioxid från kemiska och petrokemiska företag och säljer den i bulkform och på flaska. Koldioxid används som torris för nedfrysning, i gasform för gödning i växthus och för att tillföra kolsyra till läskedrycker och öl. Den används även i brandsläckare, som en skyddsgas för att lagra antändbara och explosiva ämnen och för många andra ändamål. I vissa tillämpningar kan den bytas ut mot kväve.
(60) Argonblandningar säljs endast på flaska. De används för svetsning och kalibrering.
(61) Acetylen är en bränslegas, baserad på karbidproduktion, och har en mycket hög flamtemperatur. Den används för svetsning, skärning och andra ändamål. Den levereras i flaska under lågt tryck.
(62) Det anses allmänt inom branschen att varje distributionsmetod, för varje gas, ger upphov till en särskild produktmarknad(14). Kostnaden för producenten - vars huvudfaktorer är arbete, energi, avskrivningar och transporter - varierar i hög grad beroende på distributionsmetoden. Därför varierar priserna som tas ut av användarna av gaserna enormt mycket beroende på leveransmetoden. Flaskgaser är mycket dyrare än samma gaser i flytande form, vilka i sin tur är dyrare än de som levereras i gasform per rörledning. Den kostnad som tas ut av kunderna för transporter och hyra samt eventuella säkerhets- och andra avgifter kommer därför att variera i enlighet med leveransmetoden. Vidare är de gaser som marknadsförs med de olika metoderna skräddarsydda för olika kundkrav.
(63) Ett syfte med de avtal som berörs av detta beslut var att fastställa leveranskostnaderna för flaskgas i allmänhet. Kommissionen konstaterar att dessa avtal gällde leveranser av alla flaskgaser och inte endast de viktigaste som beskrivs ovan. Bland de andra berörda gaserna finns helium, kväveoxid, väte, tetren och olika specialgaser och gasblandningar. På området för gaser i bulkform berördes även leveransvillkoren för andra, mindre viktiga gaser, exempelvis kväveoxid, av de ifrågavarande avtalen.
b) Den relevanta geografiska marknaden
(64) Den geografiska marknaden för leveranser av industrigaser begränsas av de dyrbara transportmetoder som beskrivs ovan under a och kan därför definieras som lokal eller regional till sin omfattning. I ärende IV/M.926 Messer Griesheim/Hydrogas 1997 grundade kommissionen sin bedömning på ett faktiskt transportavstånd på 200 km.
(65) 1989, i samband med ett ärende(15) som gällde de villkor som tillämpades av leverantörer av industrigaser gentemot deras kunder, kom kommissionen fram till att den ekonomiska distributionsradien för enkla flytande gaser, såsom syre och kväve, uppgick till 300-400 km och för det dyrare argon till 600-800 km. Atmosfäriska gaser i flaskor transporteras vanligtvis inte längre än 100 km, med undantag för den dyrare gasen argon.
(66) Denna uppskattning för flaskgaser bekräftades i det aktuella fallet av Air Liquide, som dock begränsade radien för flytande syre och kväve till 150 km och för flytande argon till 400 km. Praxair och BOC anser å andra sidan att de avståndsuppskattningar som gjordes på 1980-talet fortfarande håller streck. ACP angav radien för flytande koldioxid till 300 km.
(67) Genom transport över vatten kan radien, åtminstone för försäljningar mellan industrigaskoncerner, vara mycket större: uppgifter i akten tyder på att flytande argon skeppas från Nederländerna till Grekland och att flytande koldioxid kan skeppas från Nederländerna till Polen och Ryssland. För acetylen, som endast transporteras i flaskor, uppskattas radien till 300-400 km.
(68) 1997, i ärende IV/M.926 Messer Griesheim/Hydrogas, ansåg kommissionen att den relevanta geografiska marknaden för det berörda gemensamma företaget var lokal eller regional, eftersom transporter över större avstånd var så kostsamma.
(69) Den omständigheten att en del gasföretag, såsom AGA för sina flytande gaser och BOC fram till december 1998, verkar i hela Beneluxområdet tyder på att den relevanta geografiska marknaden kan vara större än Nederländerna. Som svar på kommissionens frågor, anser dock alla leverantörer av industrigaser i Nederländerna att den geografiska marknaden för flaskgaser är nationell. Det huvudsakliga skäl de anför är den statliga regleringen av gasflaskor, vilket gör det omöjligt att använda "belgiska" flaskor för försäljning i Nederländerna och vice versa. Även Tyskland har en egen standard(16). Kulturella och språkliga skillnader samt den viktiga serviceaspekten i samband med leveranser av flaskgaser nämns också som argument för nationella marknader.
(70) För flytande gaser är situationen mindre klar. Det finns skillnader i regleringen mellan olika medlemsstater i fråga om bulktankar, men då dessa väl är installerade synes gränsöverskridande leveranser inte utgöra något problem. De flesta företagen uppgav dock för kommissionen att de ansåg att även marknaderna för flytande gas var nationella. AGA, Praxair och ACP var av annan åsikt då de ansåg att den geografiska marknaden mer berodde på den effektiva radien.
(71) Kommissionen konstaterar att produktion och leveranser av industrigaser i gemenskapen domineras av ett fåtal stora, multinationella koncerner, som har nationella dotterföretag i de flesta medlemsstater. Dessa dotterföretag levererar gaser i bulkform till lokala innehavare av depåer och till slutkunder samt flaskgas till slutkunder endast inom den aktuella medlemsstaten. Dotterföretagen bestämmer även priserna och andra affärsvillkor för leveranser inom denna medlemsstat.
(72) En slutkund i en medlemsstat har svårt att få leveranser från dotterföretag till de multinationella koncernerna i andra medlemsstater. Detta beror inte endast på den begränsade effektiva radien, utan även på den interna uppdelningen av geografiska ansvarsområden inom koncernerna(17). Till följd av detta skiljer sig priserna och försäljningsvillkoren för gaser både i bulkform och på flaska mellan olika medlemsstater, vilket bekräftas av flera dokument i akten(18).
(73) Slutligen noterar kommissionen att leveransstrukturerna skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. Air Liquide är klar marknadsledare i Frankrike och Belgien, Messer och Linde har en stark ställning i Tyskland och Hoek Loos är marknadsledande i Nederländerna, följt av AGA.
(74) Kommissionen drar därför slutsatsen att de relevanta geografiska marknaderna för bedömningen av detta ärende både för flaskgaser och flytande gaser är begränsade till Nederländerna(19).
c) Marknadsstruktur
(75) I tabell 1 nedan visas dels den totala storleken 2001 för de företag som detta beslut riktar sig till, dels en uppskattning av varje företags relativa betydelse på den nederländska marknaden för industrigaser och medicinska gaser (endast på flaska och i bulkform) 1996. Uppgifterna grundar sig på företagens svar på kommissionens begäran om upplysningar och uppskattningar av kommissionen(20).
Tabell 1
Plats för tabell
(76) Den totala årliga försäljningen av de relevanta industrigaserna i Nederländerna under 1994-1996 uppskattas till följande:
Tabell 2
Plats för tabell
(77) I tabellerna 3 och 4 nedan ges indikativa uppgifter om marknadsandelar för de berörda företagen och för varje gas(21), för leveranser på flaska och i flytande form på den nederländska marknaden 1996.
Tabell 3
Flaskgaser
Plats för tabell
Tabell 4
Flytande gaser
Plats för tabell
(78) Kommissionen noterar att ett antal nya företag har kommit in på den nederländska marknaden för industrigaser sedan slutet av 1980-talet: Air Liquide, Messer, BOC och Westfalen och - på marknaden för koldioxid - Hydrogas. På en mogen marknad med små tillväxtutsikter utöver tillväxten för hela ekonomin är tillkomsten av nya aktörer ägnad att öka konkurrensen. Nykomlingar kommer att försöka skaffa sig en tillräcklig andel av marknaden, medan de etablerade företagen kommer att försöka försvara sina marknadsandelar. den ökade konkurrensen om kunderna leder sannolikt till lägre priser i genomsnitt.
(79) Uppgifter från Hoek Loos, Air Products och AGA bekräftar att det verkligen skett en negativ utveckling av prisnivån för alla viktigare industrigaser sedan 1989, både för leveranser i bulkform och på flaska. Denna utveckling gällde både gaser med vikande efterfrågan (t.ex. acetylen) och gaser på stabilare marknader.
(80) Kommissionen konstaterar att marknaderna för flaskgas i Nederländerna trots tillkomsten av nya aktörer förblivit höggradigt koncentrerade. Herfindahl-Hirschmann Index (HHI)(22) översteg 1800 för alla flaskgaser i tabell 3 för alla åren 1993-1997, och den sammanlagda marknadsandelen för de fem större företagen AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer underskred aldrig 80 %. Variationerna i marknadsandel för varje enskilt företag var små.
(81) Marknaderna för de flytande gaserna syre, kväve, argon och koldioxid var också koncentrerade. Med undantag för syre hade de fem ledande företagen tillsammans en andel på mer än 80 % under alla åren 1993-1997. Deras individuella marknadsandelar var dock mindre stabila än för flaskgaser. HHI-värdet svängde runt 1800.
(82) Av kommissionens dokument framgår det att Air Liquide, Hoek Loos, Air Products och AGA försökte bevara sina marknadsandelar genom en vedergällningspolicy mot varandra eller utomstående företag då en av deras kunder togs över av någon konkurrent(23).
(83) I detta sammanhang bör det observeras att gasleverantörerna är ganska väl informerade om varandras kunder. Eftersom gasflaskorna och -tankarna vanligtvis tillhör gasleverantören och är försedda med dennes varumärke kan en försäljare som besöker en kund eller en potentiell kund enkelt se vem som är den aktuella leverantören. En leverantör kan därför reagera omedelbart om en kund med vilken leverantören har ett kontrakt börjar köpa av en konkurrent. De större leverantörerna av industrigaser för med säkerhet listor över varje konkurrent med uppgifter om förlorade och vunna kunder. Dessa listor anger även prismedgivanden som de varit tvungna att godta på grund av konkurrerande erbjudanden från just denna konkurrent(24). Denna kunskap tillsammans med listor över denna konkurrents potentiellt intressanta kunder gör det möjligt för den ifrågavarande leverantören att ställa upp listor med mål för en vedergällningskampanj(25). I dokument från AGA betecknas denna vedergällningspolicy som "terrorbalansen"(26).
(84) Vedergällningskampanjer behöver inte vara begränsade till samma geografiska marknad. I flera dokument i kommissionens akt talas om gränsöverskridande vedergällning, främst för att slå mot en aggressiv konkurrent på dess hemmamarknad, där det kan vara lättare att hitta lämpliga objekt(27). I andra dokument talas om kampanjer på Beneluxnivå. gränsöverskridande vedergällningskampanjer organiseras, eller samordnas åtminstone, vanligtvis av den koncern till vilken den ifrågavarande gasleverantören hör(28).
(85) Det är vanligt i sektorn att priserna och andra leveransvillkor för gaser i flaska eller i bulkform varierar beroende på kunden. Nya kunder vinns genom att man erbjuder låga priser och gynnsamma leveransvillkor. Dessa priser och villkor höjs årligen, vanligtvis i början av varje kalenderår. Trots att gaser är homogena produkter och kunderna lätt kan byta leverantör, visar undersökningar som gjorts av en del företag i industrigassektorn att det ändå föreligger en hög grad av lojalitet bland kunderna gentemot den "egna" leverantören(29). Detta kan förklaras av tjänsteaspekten på handeln med industrigaser, som inbegriper snabba och pålitliga leveranser samt bra rådgivning till kunderna om användningen av produkten i fråga. följaktligen är kunderna benägna att hålla fast vid sina leverantörer trots de regelbundna prishöjningar de måste betala. Kunderna överväger att byta leverantör först när skillnaden mellan vad de betalar och de betydligt gynnsammare priser och villkor som erbjuds av konkurrenter överstiger en viss nivå. Den aktuella leverantören måste då antingen erbjuda samma pris eller förlora sin kund. I båda fallen kommer denne leverantör sannolikt att slå tillbaka genom att erbjuda gynnsamma villkor till en av konkurrentens kunder med liknande gaskonsumtion.
(86) Sålunda kan man urskilja två olika prisnivåer för varje leverantör av industrigaser på flaska, en variabel nivå för befintliga kunder och ett minimipris för att locka nya kunder. En liknande skillnad finns för priserna på industrigaser i bulkform.
B. FÖRFARANDET
1. INSPEKTIONERNA
(87) Den 11 och 12 december 1997 företogs undersökningar i enlighet med artikel 14.3 i förordning nr 17 samtidigt och utan föregående varning i lokaler tillhöriga AGA, Air Liquide, Air Products och Hoek Loos.
(88) Under loppet av 1998 företogs undersökningar i enlighet med artikel 14.2 i förordning nr 17 hos BOC, Hydrogas, Messer och Westfalen.
2. BEGÄRAN OM UPPLYSNINGAR
(89) Den 24 juli 1998 begärde kommissionen i enlighet med artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar av AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, NTG och Praxair.
(90) Begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 riktades även till ACP och IJsfabriek Strombeek den 14 september 1998, till Westfalen, BOC och Indugas den 12 oktober 1998, återigen till ACP den 13 oktober 1998, till Messer den 30 oktober 1998, till Hydrogas den 12 november 1998 och återigen till BOC den 22 december 1998.
(91) Ytterligare uppmaningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 skickades till AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer den 7 april 1999 och till Hydrogas den 12 april 1999.
(92) Den 20 januari 1998 skickades en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 till branschorganisationen VFIG.
(93) De sista uppmaningarna om att inkomma med upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 riktades till AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, Messer, Westfalen, BOC och NTG den 22 februari 2002 och den 5 juni 2002 till AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, Messer, Westfalen och BOC.
(94) I dessa uppmaningar om att inkomma med upplysningar uppmanades företagen att lämna upplysningar om möten med konkurrenter, klargörande av dokument som hittats i deras lokaler vid inspektioner samt uppgifter om deras allmänna prishöjningar och andra ändringar av leveransvillkor. De uppmanades även att framföra sin åsikt om definitionen av marknaden, att uppskatta sina marknadsandelar och det totala värdet av marknaden och att lämna ytterligare uppgifter om sin affärsverksamhet.
3. DET ADMINISTRATIVA FÖRFARANDET
(95) Den 9 juli 2001 inledde kommissionen förfarandet i det föreliggande ärendet och antog ett meddelande om anmärkningar mot åtta företag med verksamhet inom sektorn för industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna. Mottagarna av meddelandet om anmärkningar var följande: AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc., BOC Group plc, NV W.A. Hoek's Machine- en Zuurstoffabriek, Messer Nederland BV, Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV och Westfalen Gassen Nederland BV.
(96) Alla mottagare av meddelandet om anmärkningar lämnade in skriftliga synpunkter som svar på kommissionens invändningar.
(97) Företagen hade tillgång till kommissionens akt genom en kopia på CD-ROM, som skickades till dem en kort tid efter inledandet av förfarandet.
(98) Den 10 januari 2002 hölls en hearing. Följande företag deltog: AGA AB som efterföljare till AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. på Air Products Nederland BV:s vägnar, BOC Group plc, NV Hoek Loos, Messer Nederland BV och Westfalen Gassen BV.
(99) Såsom de hade gjort i sina skriftliga svar bestred två av de berörda företagen, Air Liquide och Westfalen, de faktiska omständigheter som angavs i meddelandet om anmärkningar, medan fyra företag, AGA, Hoek Loos, Air Products och Messer, sade att de inte bestrider de faktiska omständigheterna. BOC framförde mot bakgrund av sin minimala verksamhet på marknaden vid den tiden endast några smärre synpunkter, och NTG medverkade inte vid hearingen.
(100) De flesta närvarande företag, vare sig de bestred de faktiska omständigheterna eller ej, tog upp preskriptionsfrågan. De hävdade att det saknades skriftligt bevismaterial i kommissionens akt för tiden 1992-1994, och att de påstådda överträdelserna före 1992 därför var preskriberade eftersom överraskningsinspektionerna ägde rum den 11 och 12 december 1997. Denna punkt kommer att tas upp i avsnitt E i del II.
C. BESKRIVNING AV ÖVERTRÄDELSERNA
1. INLEDNING
(101) Kommissionen har i sin akt belägg för att de ledande företag som levererade industrigaser i Nederländerna möttes regelbundet under perioden 1989-1997. Vid dessa möten
a) diskuterade och fastställde företagen den procentsats eller det belopp varmed de under följande år tänkte höja priserna samt andra affärsvillkor för gas i flaskor och ibland i bulkform som de levererade till sina befintliga kunder,
b) avtalade företagen om att årligen under en tid av 2-5 månader inte göra affärer med varandras befintliga kunder, för att kunna genomföra dessa prishöjningar,
c) avtalade företagen om att följa minimipriser vid erbjudande av gas i flaska och i bulkform till nya kunder,
d) avtalade företagen om att följa andra minimiaffärsvillkor för leveranser på flaska och i bulkform. Dessa villkor gällde framför allt den hyra och de transportkostnader som debiterades kunderna. Vidare avtalade de om att införa en avlämningsavgift för leveranser i bulkform och en säkerhets- och miljöavgift för leveranser på flaska.
(102) Även om dessa punkter hänger samman och hade det gemensamma syftet att höja - eller åtminstone undvika en sänkning av - prisnivån på industrigaser i Nederländerna, kommer de att beskrivas och analyseras var för sig.
(103) Kommissionen har belägg för att regelbundna möten hållits mellan de ledande företagen inom sektorn för industrigaser i Nederländerna under perioden 1989-1997. Vid en del av dessa möten deltog även mindre konkurrenter. Vid mötena diskuterade deltagarna olika frågor av gemensamt intresse. Dessa möten gav dem regelbundna tillfällen att diskutera och besluta om fastställande och genomförande av prishöjningar och affärsvillkor för gas i bulkform och på flaska. De konkurrenshämmande mötena kompletterades med bilaterala kontakter mellan olika företag.
(104) Under kartellens första år, från och med 1989 och framåt, deltog leverantörer av industrigaser i "säkerhetsmöten". Sådana möten ägde rum i restauranger flera gånger om året. Ibland kombinerades de med luncher och organiserades av ett av företagen i fråga. Ett förslag till föredragningslista delades ut, som inte innehöll några punkter om priser eller andra affärsvillkor. Såsom kommer att visas i följande stycken diskuterades ändå vid dessa möten även punkter som inte fanns på föredragningslistan. Union Carbide, Hoek Loos, AGA, Air Products och Air Liquide deltog i minst ett säkerhetsmöte under åren 1989-1991. Air Products påpekar att dess chef slutade att deltaga 1990 och att Union Carbide inte alltid deltog i de möten där han var närvarande(30).
(105) Möten mellan medlemmar i VFIG blev senare det forum som föredrogs för att diskutera och fastställa priser och andra leveransvillkor. de officiella VFIG-mötena började 1989 och hölls vanligen i Utrecht, där VFIG har sitt sekretariat. Sekreteraren inbjöd medlemsföretagen att deltaga genom att sända dem ett förslag till föredragningslista tillsammans med utkastet till protokoll från föregående möte.
(106) Efter en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 lämnade VFIG över rapporterna från de möten som hade hållits. Deltagandet vid VFIG-mötena framgår av tabellen nedan.
Tabell 5
Plats för tabell
* = inställt, 0 = frånvarande, X = närvarande
(107) Från och med 1995 började de större företagen i sektorn, AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer, att mötas informellt utanför VFIG. Dessa möten organiserades av vart och ett av företagen i tur och ordning och hölls på en restaurang i Breda och 1997 även i Barendrecht. För dessa möten fanns ingen formell föredragningslista och inte heller fördes något formellt protokoll. Mötena hölls flera gånger per år och de fortsatte åtminstone till slutet av 1997(31). Såsom kommer att visas nedan diskuterade och fastställde företagen vid dessa möten priser och andra leveransvillkor.
(108) Närvaron vid mötena i Breda eller Barendrecht för AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer visas i tabellen nedan som baserar sig på svar som erhållits från dessa företag.
Tabell 6
Plats för tabell
Anm.:
Air Liquide: inga uppgifter om 1995, Messer: inga uppgifter, Hoek Loos: inga uppgifter.
X = datum som företagen kan påminna sig
tom ruta = inget svar från företaget
(109) Under hela perioden 1989-1997 förekom även bilaterala kontakter i form av brev, faxmeddelanden och möten. Syftet med dessa kontakter var att föra vidare vad som avtalats under möten till konkurrenter som inte hade deltagit och att diskutera genomförandet av dessa avtal. Vid många av dessa kontakter diskuterades och i vissa fall avtalades om priser och andra leveransvillkor för specifika kunder(32).
2. FASTSTÄLLANDE AV PRISHÖJNINGAR
a) Översikt
(110) Kommissionen har i sin akt belägg för att konkurrenter från och med 1989 regelbundet diskuterade och avtalade om de prishöjningar de skulle genomföra följande år för sina befintliga kunder för flaskgas och i en del fall flytande gaser. Åtminstone följande bolag deltog i denna otillåtna praxis: Hoek Loos, Air Products och AGA under perioderna 1989-1991 och 1993-1997, Air Liquide och Messer under perioderna 1990/1991 och 1993-1997, Westfalen och BOC under perioden 1994/1995.
b) Kartellmöten och hemliga kontakter
(111) Den 24 november 1989 fanns det ett gällande avtal mellan Hoek Loos, AGA och Air Products att 1990 höja prisnivån för deras flaskgaser med ungefär 5 %.
(112) Hos AGA hittades den 24 november 1989 ett internt memorandum om ett "säkerhetsmöte". Det är skrivet på engelska och märkt "confidential". Texten lyder enligt följande:
"Alla deltagare är eniga om prishöjning på flaskgas med ± 5 %.
HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.
[...] från HL kommer att vidarebefordra denna information till AL.
Vi kommer att be AL om ett moratorium på 4-5 månader. Med början nu med en gång. Detsamma gäller HL, AGA, UC, AP. Vilket betyder att vi från och med nu bara skall göra affärer med våra egna kunder.
Alla skall utarbeta förslag till prislista på flytande gaser.
Ett möte är bestämt till den 12 januari för slutlig diskussion och enighet om en sådan prislista.
Alla skall försöka förbättra priserna på flytande gaser för befintliga kunder.
FÖRSTÖR DETTA PAPPER EFTER GENOMLÄSNING."
(33).
(113) Det gemensamma avtalet ökade prishöjningarna för 1990 till en högre nivå än AGA skulle ha tillämpat utan avtalet. Så sent som en månad före avtalet övervägde AGA, enligt en intern anteckning daterad den 30 oktober 1989 (som hittades hos Messer), att 1990 höja priserna med endast 4 %(34).
(114) Att AGA genomförde avtalet att höja priserna med 5 % framgår av interna instruktioner av den 28 november 1989 om att fokusera på genomförandet av prishöjningen på 5 % för befintliga kunder(35). Instruktionerna lyder enligt följande:
"Betr: Prishöjning och fyllningstillägg
...
1. Priser för flaskgaser/hyra och frakt
Dessa kommer att höjas med 5 % från och med den 1 januari.
Detta procenttal gäller även frakter. Hyrestariffen kommer att justeras med 1 cent för lösa flaskor och 2 cent för flaskor i förpackningar. Justeringen av procenttalet grundar sig på nya förväntningar om utvecklingen under 1990.
2. ...".
(115) Företrädare för Hoek Loos, Air Products, AGA och Air Liquide möttes på nytt den 22 november 1990 och enades om en prishöjning på 5 %-7 % från den 1 januari 1991.
(116) Hos Air Liquide hittades interna anteckningar daterade den 22 november 1990(36), där "prishöjningar" var en av de punkter som diskuterades:
"1. Bulk - avlämningsavgift
2. Minimipriser - höjning
3. Prishöjning 1.1.1991 (5 till 7)
ad 1:
HL: alla kunder kontaktade - start 1.11.90. Ung. 30 reaktioner (alltså få). 36,- floriner
AP: brev skickat 16.11. Samtliga startar 1.12. 36,- floriner. Redan muntliga/skriftliga reaktioner.
AGA: De stora accepterar det inte (Nedstaal, AKZO), ung. 50 % kontaktade. Startdatum 1.12.
AL: Köavgift införd. Avlämningsavgift den 1.1. Argument: lagstiftning om körtider, köer, bränsle, högre försäkringskostnader, strängare regler, utbildningskostnader.
Införs som standard i nya kontrakt.
...".
(117) Air Liquide kunde inte upplysa kommissionen om i vilket sammanhang detta möte ägde rum och vem som var närvarande för Air Liquides räkning, förutom försäljningschefen [...], vars handstil kunde identifieras(37). I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Air Liquide att detta dokument endast var personliga anteckningar som [...] gjort och inte något bevis på ett bindande åtagande från företagets sida(38).
(118) Kommissionen anser inte detta svar vara trovärdigt, eftersom det i anteckningarna tydligt redovisas vad konkurrenterna planerar att göra, och det framgår av anteckningarna att de gjordes under en diskussion.
(119) 1990/1991 var ett avtal i kraft mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om prishöjningar på 6 % för gas och tjänster som genomfördes mellan november 1990 och februari 1991.
(120) I ett internt memorandum (på engelska) från AGA daterat den 27 november 1991(39) beträffande Messer sägs följande:
"Alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lockpriser - hyra och transportavgifter (se bilaga). I verkligheten tillämpar MG priser som ligger långt under dessa: 20-30 %. Detta leder till en massa prissänkningar och/eller förlorade kunder. Under de senaste åren har vi skapat en servicekänslig marknad.
Konkurrenter som MG lär marknaden att bara diskutera priser.
MG har även gått med på prishöjningar på 6 % för gas och tjänster.
MG har också gått med på ett vapenstillestånd under november-december-januari och februari för att kunna förhandla om prishöjningar med kunder.
Alla gasföretag inklusive AGA drabbas allvarligt av MG:s okontrollerade beteende på marknaden.
Jag har två förslag:
Diskutera med Stephan Messer
Förbered snabb vedergällning i Tyskland.".
(121) Det ovanstående memorandumet visar att Messer nu hade anslutit sig till den grupp av företag som höll konkurrenshämmande möten. Kommissionen noterar att en företrädare för AGA på en av de två kopiorna av detta dokument(40) intill orden "prishöjning på 6 %" skrivit "Men Messer har begränsat detta till när det är möjligt".
(122) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att den slutsats som dragits beträffande Messers deltagande i avtalen utifrån AGA:s ovan nämnda memorandum är alltför långtgående. Messer menar att det interna memorandumet endast återspeglar en personlig tolkning av AGA:s uppfattning om Messers inställning och visar att AGA var medvetet om att Messer följde sin egen linje(41).
(123) Kommissionen konstaterar dock att Messer måste ha varit i kontakt med sina konkurrenter för att diskutera Messers avsikter beträffande den överenskomna prishöjningen såsom kommentaren från AGA:s företrädare i skäl 120 visar.
(124) Förutom det ovanstående vet kommissionen att företrädare för Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och AGA möttes, eventuellt i början av 1991, och diskuterade framgången för den nyligen genomförda prishöjningen på 6 % för 1991:
(125) I ett handskrivet memorandum (på nederländska) om detta möte som hittades hos Air Liquide(42) sägs bland annat följande:
"Prishöjning
[...]: allting ökade
transportkostnader
bulk BOC/Messer
fla. Westf./Messer/AL
HL: omkring 6 % både bulk/fla.
Index visar en ökning på 6 %
AGA: endast 20 % av planen genomförd
index visar en ökning på 6 %
...
Avlämningsavgift för bulk införd av de flesta....".
(126) Som svar på kommissionens frågor hänförde Air Liquide dokumentet till "omkring 1990" och betecknade det som "[...]s personliga anteckningar, förmodligen gjorda efter en social kontakt"(43). Air Products företrädare vid detta möte tycks ha varit direktör [...].
(127) Hos Air Liquide hittades även en handskriven anteckning, som företaget daterar till början av 1991(44). Den lyder: "AGA har sänkt nivån trots avtal om att höja priserna."(45)
(128) Vid mötet för VFIG:s medlemmar den 16 december 1993 avtalade AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om en prishöjning från och med den 1 januari 1994. Indugas, BOC och NTG var inte närvarande.
(129) I ett handskrivet memorandum på nederländska om detta möte som hittades hos Air Liquide(46) sägs bland annat följande:
"Prishöjning.
HL den 1/1' 94 upp med 4,5 %. - Även MG och AP kommer att höja priserna. Uppenbarligen överens om prishöjning den 1/1, men inte om procenttal eller miniminivå.".
(130) Detta bekräftas av handskrivna anteckningar som AGA överlämnat(47):
"16.12.93 VFIG.
...
Prishöjning:
H-L: Brev till kunderna i början av januari.".
(131) Det bekräftas även av handskrivna kommentarer på engelska rörande samma möte som hittats hos Air Products:
"AGA 15. jan
H/L de flesta kontrakt 1 januari
Längre period 1 februari
Börja förhandla
Förhandlar redan med kunder
Stora kunder har sålts [underrättats?]
Alla stora kunder + 4,5 %
Måste i vissa fall förhandla om mindre
...
Moratorium till 1 april"
(48).
(132) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Air Liquide att det handskrivna memorandumet hos Air Liquide om VFIG-mötet den 16 december 1993 visar att författaren endast skrev ner vad de andra sade (ordet "uppenbarligen") och inte bevisar att något åtagande gjordes för Air Liquides räkning. Air Liquide hävdar vidare att tiden i mitten av december inte heller verkar vara realistisk för att ge ett bindande löfte om genomförande av en prishöjning den 1 januari 1994(49).
(133) Kommissionen noterar att Air Liquide var närvarande vid det ovan nämnda mötet och förde noggranna anteckningar om vad konkurrenterna sade.
(134) Som svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att deltagande i ett möte inte i sig är tillräckligt för att bevisa deltagande i ett avtal. Messer hävdar att det i den handskrivna anteckningen som hittades hos Air Liquide endast anges att Messer planerade att höja sina priser(50). Messer hade inte uttalat sig om den exakta nivån på höjningen, och det är gängse praxis att höja priserna vid den tiden på året för att anpassa dem till inflationen. Dessutom nämns inte Messer i de anteckningar som hittades hos AGA och Air Products.
(135) Kommissionen noterar dock att Messer var närvarande vid det ovan nämnda mötet och att företaget gav uttryck för sin avsikt beträffande ett element i dess affärspolicy, nämligen prishöjningar.
(136) En första diskussion om prishöjningar på flaskgas för 1995 ägde rum vid VFIG:s möte den 14 oktober 1994. I detta möte deltog AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Hydrogas, Messer, NTG och Westfalen.
(137) Handskrivna anteckningar som hänför sig till detta möte hittades hos AGA. Där står bland annat följande:
"Priser + 6 %
Bulkkontrakt 4,5 % (HL-index)
Energi + 6-8 %"
(51)
(138) AGA har även överlämnat handskrivna anteckningar daterade den 17 oktober 1994 om samma möte som gjorts av en annan anställd.
"VFIG
Prishöjning
...
Gaspris flaskor + 6 % + hyra och transp.
Bulkkontrakt + 4,5 %, indexformel?
...
Moratorium: 1 december + 3-4 månader"
(52)
(139) Dessa prishöjningar för flaskgas för 1995 utarbetades i detalj av AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Messer och Westfalen vid VFIG-mötet den 18 november 1994.
(140) En handskriven tabell har överlämnats av AGA(53). Tabellen hade skrivits av försäljningschefen [...] som själv inte deltog i mötet. Han gjorde sina anteckningar vid ett internt informationsmöte om de avtal som ingåtts. Tabellen hänvisar till det ifrågavarande mötet i VFIG och listar, för Hoek Loos, AGA, Messer, Air Liquide, Air Products, BOC och Westfalen, prishöjningarna i procent på flaskgas för 1995 och höjningarna av hyres- och transportavgifterna. I tabellen anges även ett moratorium på två månader då dessa höjningar skulle genomföras. Vidare nämns prishöjningar på flytande gaser och tankhyror.
(141) En andra tabell, som hittades hos Air Products(54), tycks hänföra sig till samma möte, även om inte alla punkter i de två tabellerna är identiska. Air Products trodde först att tabellen hade skrivits vid ett möte med konkurrenter 1995, men medgav senare att den kunde vara resultatet av VFIG-mötet som hölls i november 1994(55). I denna tabell visas likaså höjningar av priser, transportkostnader och hyror samt moratoriet för att genomföra dessa höjningar för Hoek Loos, AGA, Messer, Westfalen, BOC, Air Liquide och Air Products.
(142) BOC:s direktör för Benelux gjorde, mot bakgrund av dessa bevis, frivilligt följande uttalande som noterades i undersökningsrapporten och undertecknades av honom:
"Celis erinrade sig att frågan om priserna under det kommande året till hans förvåning hade tagits upp i slutet av två möten (VFIG) - i slutet av 1994 och 1995."
(56)
(143) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(57) framhöll BOC även att dess direktör, Celis, inte accepterade den siffra på 6 % som de andra föreslog vid det möte som nämns i punkt 139 utan endast angav att dess planer gällde en höjning på 5 %.
(144) Kommissionen noterar dock att BOC var representerat vid det ovan nämnda mötet, att dess direktör frivilligt lämnade uppgifter om BOC:s planerade prishöjningar och inte vid något tillfälle tog avstånd från diskussionerna om ett avtal om en prishöjning. Att Celis blev överraskad kan understryka det faktum att hans roll inte var särskilt aktiv.
(145) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar riktade Westfalen uppmärksamheten på det faktum att företaget aldrig hade varit aktiv deltagare i dessa möten och att det inte hade känt till att sådana frågor som prishöjningar diskuterades eftersom dessa ämnen inte var nämnda i föredragningslistorna för mötena(58).
(146) Kommissionen konstaterar att Westfalen deltog i det möte som nämns ovan och gav konkurrenterna en uppfattning om dess avsikter beträffande ett element av dess affärspolicy, nämligen prishöjningar(59).
(147) I en handskriven kommentar till föredragningslistan för ett internt möte för direktörer som hölls den 25 oktober 1994, dvs. före VFIG-mötet och som hittats hos Messer sägs följande: "VFIG! Prishöjning 95?"(60) Hos Messer hittades interna instruktioner beträffande ett moratorium i samband med prishöjningar i januari 1995(61), och i rapporten från det första kvartalet 1995 sägs att prishöjningar genomfördes från och med den 1 januari 1995 utan större svårigheter, med tillägget "mer eller mindre samma nyheter har vi fått från våra konkurrenter"(62).
(148) Den 23 november 1995 möttes AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer och gjorde en hemlig överenskommelse om prishöjningar för det följande året, 1996.
(149) I en handskriven anteckning daterad den 23 november som hittades hos Hoek Loos(63) anges prishöjningar för vissa konkurrenter från den 1 januari 1996:
"AP höjningar 1/1/96 4,75 % gas
0,75 hyra/månad/fl.
1,50 hyra specialgaser fl.
0,50 transportflaska
AGA mellan 5 och 8 % produkt
hyra?
frakt?
MG stora kunder &gt; 15000 7,2 %
0,90 frakt
0,02 hyra
7,2 % 0,90 frakt 0,02 hyra 4 omsättning koncerner 7,2 % och 15 % små kunder
frakt 0,90 och 2,50 per flaska
hyra 0,01 och 0,05 / fl.
1:a hälften av december brev med prishöjning
1/10 fl. 12,50 fl. 15,00 MVT nämns i faktura
Upp till ± 5,000 - minimipriser
AL 6-7.5 % produkt
frakt ränta
hyra ränta
...
BOC skulle [för att höja] priserna med 5 %
...".
(150) Som svar på kommissionens frågor hävdade Hoek Loos att man inte kunde ange datum, deltagare och ramar för detta möte och att man till och med tvivlade på att det var fråga om en mötesrapport. Hoek Loos förklarade att det kunde gälla uppgifter från dess egna försäljare(64).
(151) Kommissionen tror inte på Hoek Loos tolkning. De mycket detaljerade uppgifterna om konkurrenternas framtida beteende och hänvisningen till ett brev som ännu inte hade skickats berättigar till slutsatsen att protokollet gäller ett möte mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer. Datumet visar att det inte var ett möte i samband med ett sammanträde inom VFIG. Kommissionen tror att det var ett av många möten mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer under åren 1995-1997 i Breda och Barendrecht. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att både Air Products och AGA anger den 23 november 1995 som datum för ett sådant möte i Breda.
(152) Trots att BOC omnämns kortfattat i protokollet, deltog detta företag, såvitt kommissionen känner till, inte i dessa möten i Breda och Barendrecht.
(153) Hoek Loos, Air Products, Air Liquide, AGA och Messer möttes i slutet av 1996, möjligtvis den 2 oktober 1996, och slöt ett hemligt avtal om prishöjning på flaskgaser för 1997.
(154) Ett odaterat och handskrivet dokument som hittades hos Air Products(65), som företaget tror har tillkommit i slutet av 1996, utgör ännu ett protokoll från ett möte mellan konkurrenter. Efter en diskussion om marknaden mellan Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och AGA avslutas anteckningarna med att VFIG kommer att förklara följande år (1997) som transporternas år och att transporter kommer att medtas i indexet: + 0,2-0,3 %. Kommissionen tror att härmed avses Hoek Loos index för bulkgaser som nämns i tidigare dokument(66). För flaskgaser skulle priserna höjas med 4,5 % mellan november och mars. Det finns även ett omnämnande av en höjning på 6 %-8 % för Air Liquides del.
(155) Såväl perioden november-mars som den allmänna prishöjningen på 6-8 % som nämns ovan förekommer även i ett dokument, "Förslag för flaskgaser 1997", daterat den 28 september 1996 som hittades hos Hoek Loos(67). Förslaget som hittades hos Hoek Loos överensstämmer i alla avseenden med de handskrivna anteckningar som hittats hos både Air Products(68) och Messer(69).
(156) I sitt svar på kommissionens begäran om upplysningar hävdade Hoek Loos att detta förslag då det väl godkänts skulle vidarebefordras till företagets egna försäljare och att det följaktligen var avsett endast för internt bruk(70).
(157) I ljuset av vad som ovan redogjorts för saknar detta uttalande trovärdighet. De ändrade priserna meddelades visserligen personalen hos Hoek Loos den 7 oktober 1996(71), men det finns mycket starka skäl att anta att de även diskuterades med konkurrenter. Kommissionen tror att denna diskussion ägde rum i Breda den 2 oktober 1996. Det datumet nämndes av Air Liquide, Air Products och AGA(72) och infaller mellan den dag då Hoek Loos utarbetade sitt förslag och den dag då detta förslag meddelades företagets personal.
3. ÅRLIGA MORATORIER
a) Översikt
(158) Samma företag som möttes regelbundet från och med 1989 och som avtalade om årliga prishöjningar för sina befintliga kunder, såsom det beskrivs i avsnitt C 2, kom vid dessa möten även överens om att respektera årliga vapenvilor under flera månader i syfte att genomföra de avtalade prishöjningarna. Kommissionen har i sina akter belägg för att följande företag deltog i hemliga överenskommelser om moratorier: Hoek Loos, Air Products och AGA under åren 1989-1991 och 1993-1997, Air Liquide och Messer 1990/1991 och 1993-1997 och Westfalen och BOC 1994/1995. Moratoriet under tiden 1 november 1996 till 1 mars 1997 gällde både bulk- och flaskkunder. De tidigare moratorierna gällde endast flaskkunder.
b) Kartellmöten och hemliga kontakter
(159) Den 24 november 1989 fanns ett avtal om prishöjningar i kraft mellan Hoek Loos, AGA och Air Products. För att genomföra höjningarna kom de även överens om ett moratorium på 4-5 månader.
(160) I skäl 112 citeras ett "konfidentiellt" internt memorandum på engelska daterat den 24 november 1989 som hittades hos AGA och gäller ett "säkerhetsmöte". Det lyder:
"lla deltagare är eniga om prishöjning på flaskgas med +/- 5 %.
HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.
[...] från HL kommer att vidarebefordra denna information till AL.
Vi kommer att be AL om ett moratorium på 4-5 månader.
Med början nu med en gång. Detsamma gäller HL, AGA, UC, AP. Vilket betyder att vi från och med nu bara skall göra affärer med våra egna kunder.
(...)
FÖRSTÖR DETTA PAPPER EFTER GENOMLÄSNING."
(73).
(161) Att AGA verkställde moratoriet visas av de interna instruktioner företaget utfärdade den 28 november 1989 (citerade i skäl 114) om att fokusera på att genomföra prishöjningen på 5 % för befintliga kunder och förklaringen att konkurrenterna kunde förväntas göra likadant. Om angrepp från konkurrenter ändå skulle leda till tillmötesgående i prisfrågor skulle detta rapporteras till ledningen(74).
(162) 1990/1991 var ett avtal i kraft mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om ett moratorium för 1991 i kombination med prishöjningar.
(163) I skäl 120 citerades ett internt memorandum (på engelska) från AGA daterat den 27 november 1991(75) beträffande Messer. I detta sägs följande:
"Alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lägsta priser - hyra och transportavgifter (se bilaga).
I verkligheten tillämpar MG priser som ligger långt under dessa: 20-30 %.
Detta leder till en massa prissänkningar och/eller förlorade kunder.
Under de senaste åren har vi skapat en servicekänslig marknad.
Konkurrenter som MG lär marknaden att bara diskutera priser.
MG har även gått med på prishöjningar på 6 % för gas och tjänster.
MG har också gått med på ett vapenstillestånd under november-december-januari och februari för att kunna förhandla om prishöjningar med kunder.
Alla gasföretag inklusive AGA drabbas allvarligt av MG:s okontrollerade beteende på marknaden.
Jag har två förslag:
1. Diskutera med Stephan Messer
2. Förbered snabb vedergällning i Tyskland.".
(164) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att AGA:s memorandum från den 27 november 1991 visar att AGA trodde att Messer inte uppfyllde "överenskommelserna" och förnekade bestämt att företaget överhuvudtaget deltagit i något avtal(76).
(165) Kommissionen konstaterar dock att det måste ha varit Messers deklarerade avsikt vid den tiden att genomföra moratoriet, även om företaget kanske inte genomförde det.
(166) Det fanns ett avtal mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om ett moratorium från december 1993 till den 1 april 1994 i samband med prishöjningar.
(167) I en handskriven kommentar på engelska som hittades hos Air Products och som redan citerats i skäl 131 sägs följande:
"AGA 15 jan
H/L de flesta kontrakt 1 januari
Längre period 1 februari
Börja förhandla
Förhandlar redan med kunder
Stora kunder har sålts [underrättats?]
Alla stora kunder + 4,5 %
Måste i vissa fall förhandla om mindre
...
Moratorium till 1 april"
(77).
(168) Vid VFIG-mötena i oktober och november 1994 diskuterades och avtalades prishöjningar för 1995 mellan AGA, Hoek Loos, Air Liquide, Air Products, Messer, BOC och Westfalen i kombination med ett moratorium från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995.
(169) AGA har överlämnat handskrivna anteckningar om mötet i oktober daterade den 17 oktober 1994 (citerade i skäl 138) som gjordes av en annan anställd. De lyder:
"VFIG
Prishöjning
...
Gaspris flaskor + 6 % + hyra och transp.
Bulkkontrakt + 4,5 %, indexformel?
...
Moratorium: 1 december + 3-4 månader"
(78).
(170) AGA har överlämnat en handskriven tabell om VFIG-mötet den 18 november 1994 (som redan citerats i skäl 140)(79). Tabellen hade skrivits av försäljningschefen [...] som själv inte deltog i mötet. Han gjorde sina anteckningar vid ett internt informationsmöte om de avtal som ingåtts. Tabellen hänvisar till det ifrågavarande mötet i VFIG och uppräknar för Hoek Loos, AGA, Messer, Air Liquide, Air Products, BOC och Westfalen prishöjningarna i procent på flaskgas för 1995 och höjningarna av hyres- och transportavgifterna. I tabellen anges även ett moratorium på två månader från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995 då dessa höjningar skulle genomföras.
(171) En andra tabell (citerad i skäl 141)(80), som hittades hos Air Products, tycks hänföra sig till samma möte, även om inte alla punkter i de två tabellerna är identiska. Air Products trodde först att tabellen hade skrivits vid ett möte med konkurrenter 1995, men medgav senare att den kunde vara resultatet av mötet i VFIG som hölls i november 1994(81). I denna tabell visas höjningar av priser, transportkostnader och hyror samt moratoriet för att genomföra dessa höjningar, för Hoek Loos, AGA, Messer, Westfalen, BOC, Air Liquide och Air Products.
(172) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdar Westfalen att kommissionen inte visat att företaget genom egna åtgärder ingått ett avtal vid de två mötena i VFIG med sina konkurrenter om ett moratorium i slutet av 1994. Westfalen tillägger att det inte finns något belägg för något handlande som skulle kunna betecknas som ett avtal eller ett samordnat förfarande(82).
(173) Kommissionen konstaterar dock att Westfalen var närvarande vid det nämnda mötet med konkurrenter och deltog i diskussionen om prishöjningar och moratoriet.
(174) Hoek Loos genomförde verkligen moratoriet från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995.
(175) Det årliga moratoriet nämns även i en intern mötesrapport från den 15 december 1994 som hittats hos Hoek Loos och där följande svar på en fråga har protokollförts:
"Enligt rykten skall en vapenvila ingås den 1.12.1994 mellan de olika leverantörerna av industrigaser. HL kommer att höja sina priser. I december och januari kommer vi inte att kontakta kunder till andra leverantörer. Om någon angriper oss kommer vi naturligtvis att slå tillbaka."
(83)
(176) Messer verkställde likaså moratoriet från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995.
(177) Hos Messer hittades interna instruktioner beträffande ett moratorium i kombination med prishöjningar i januari 1995: "Viktig information:Prishöjning marknadsledare: 6 %.
Moratorium december 1994 och januari 1995."
(84).
(178) En rad dokument som hittades hos Messer innehåller också hänvisningar till prishöjningar, VFIG och ett moratorium. Bland dessa dokument finns ett handskrivet protokoll från direktörernas möte den 22 november, som lyder "VFIG - ΔP, moratorium, 'å tryckning'"(85), och en anteckning daterad den 26 januari där det står "moratorium? +/-?"(86). I Messers rapport för första kvartalet 1995 sägs att prishöjningar genomförts utan större svårigheter från och med den 1 januari 1995, och sedan tilläggs: "vi har fått mer eller mindre likalydande nyheter från våra konkurrenter"(87).
(179) Air Liquide verkställde likaså moratoriet från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995:
(180) Air Liquide har överlämnat en intern anteckning om prishöjningarna för 1995 i vilken försäljarna instrueras att inrikta sig på de egna kunderna (resulterade i att moratoriet respekteras):
"Under perioden 1 december till 31 januari skall vi fokusera på de årliga avtalen" (gericht bezig houden met de jaarafspraken)(88).
(181) Ett moratorium från november 1996 till mars 1997 avtalades mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer. Detta avtal omfattar inte endast flaskkunder utan även bulkkunder.
(182) Hänvisningar till ett moratorium för att genomföra prishöjningarna för 1997 hittades hos Messer: "mort. 1 nov. - 1 mars"(89).
(183) I olika handskrivna anteckningar som hittats hos Messer(90) och som härrör från samma tid(91) nämns Hoek Loos förslag att höja priserna liksom perioden från den 1 november till den 1 mars. Denna anteckning innehåller även orden "bulkkunder: håll er undan!", vilket tyder på att moratoriet 1996/1997 inte endast skulle gälla flaskkunder utan även bulkkunder.
(184) Kommissionen noterar Messers påstående att detta omnämnande inte alls gällde något moratorium och att anteckningen gjordes under ett möte med endast Hoek Loos(92).
(185) Men i handskrivna anteckningar som hittats hos Air Products och som gjordes under ett möte med konkurrenter som företaget daterar till slutet av 1996 heter det även:
"- undvika varandras kunder - bulk
1 nov - 1 mars"
(93).
(186) I protokollet från ett internt möte hos Air Liquide den 8 november 1996 sägs följande beträffande prishöjningar: "fokusera på högre priser för befintliga kunder".(94).
(187) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdar Air Liquide att uttalandet i protokollet från ett internt möte i Air Liquide om att företaget skulle "fokusera på högre priser för befintliga kunder" inte är något mer än ett exempel på beteendet hos en leverantör på en mättad marknad som väger fördelar och nackdelar hos "prisnivå" respektive "marknadsandel". Detta interna memorandum visar inte på något annat än ett självständigt beteende(95).
(188) Kommissionen konstaterar dock att det är uppenbart att de olika dokument om ett avtal om ett moratorium som nämns i skälen 182-185 och som hittades hos de ovan nämnda företagen hänvisar till samma tidsperiod.
4. FASTSTÄLLANDE AV MINIMIPRISER
a) Översikt
(189) Successiva listor över minimipriser på flaskgas avtalades mellan konkurrenter. 1989/1990 avtalade Air Liquide, AGA, Hoek Loos och Air Products om en minimiprislista för flaskgaser. 1990/1991 och 1994-1997 avtalades mellan Hoek Loos, Air Liquide, Air Products och AGA minimipriser för flaskgaser. Under perioden 1994-1997 anslöt sig Messer till dem och Westfalen för 1994-1995. Prislistornas huvudsyfte var att fastställa miniminivåer för priserna då man konkurrerade om samma kunder.
b) Kartellmöten och hemliga kontakter
(190) Minimipriser för flaskgaser var syftet med hemliga kontakter mellan Hoek Loos, AGA, Air Products och Air Liquide från slutet av 1989 eller början av 1990.
(191) Ett "konfidentiellt" internt memorandum från AGA den 24 november beträffande ett "säkerhetsmöte"(96) har redan citerats i skälen 112 och 160. Det innehåller följande mening:
"Alla skall utarbeta förslag till prislista på flytande gaser.
Ett möte är bestämt till den 12 januari för slutlig diskussion och enighet om en sådan prislista."
(192) Denna prislista hittades vid undersökningen av Air Liquide(97), tryckt på papper med AGA:s brevhuvud och betitlad "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" (bulkgaser - pristabeller). på två punkter har listan inget pris utan orden (på nederländska) "Förslag från Hoek Loos skall komma".
Listan gäller följande gaser: kväve, syre, argon och koldioxid, med olika priser beroende på användningssektor. Listan innehåller även en prismekanism för hyra av tankar (se avsnitt C.6e).
(193) I ett internt memorandum från AGA daterat den 26 juni 1990 nämns också möjligheten att tillämpa lägsta priser på flytande gaser. Sådana lägsta priser skulle "endast vara tillämpliga i sådana fall där de '5 gamla' konkurrerar"(98).
(194) I oktober 1990 enades Hoek Loos, Air Liquide, AGA och Air Products om ett system för lägsta priser på flaskgaser.
(195) Hos Hoek Loos hittades ett brev till Messer Griesheim i Frankfurt, skrivet på engelska, undertecknat av VD och daterat och sänt som fax den 18 oktober 1990. Det lyder enligt följande:
"Bästa herr Willheim,
Som vi kom överens om per telefon skickar jag härmed vårt prissystem för det kommande halvåret [sic].
Alla parter i vårt land accepterar [sic, bör sannolikt vara 'förutom'] MG har bekräftat att de utan undantag kommer att hålla sig till de lägsta priserna enligt den bifogade listan.
För leveranser av flytande gaser kommer vi att införa en avlämningsavgift såsom förklaras i prislistan. Vi skulle uppskatta om ni skulle diskutera detta prissystem med herr Messer och låta oss få veta om MG är beredda att följa denna riktlinje.
Tveka inte att kontakta mig om någonting är oklart. Med vänlig hälsning,
J.P. Jager Bruining"
(99)
(196) Bifogat till brevet finns ett odaterat dokument utan titel på nederländska samt en lista med titeln (på nederländska) "Prislista 1.10.1990 för flaskgaser." Den innehåller priser på olika kvantiteter av följande gaser (cirka 10 priser för varje gas): acetylen, argon, syre, tetren(100) och kväve. Den innehåller även priser för leveransvillkor: hyra av flaskor och transportkostnader.
(197) Det odaterade dokumentet utan titel lyder enligt följande:
"Från och med i dag är vissa avtal i kraft.
1. Inga priser eller villkor under den bifogade minimiprislistan skall överenskommas med kunder.
2. Under loppet av 1990 skall kundpriser och -villkor som ligger under denna nivå höjas till denna nivå eller högre om procenttalet i punkt 4 gör att denna nivå överskrids.
3. Från och med den 1 januari 1991 får inga priser eller villkor understiga de bifogade minimipriserna.
4. Den 1 januari 1991 kommer kundpriser och -villkor som ligger högre än den lägsta prisnivån att höjas med 5-7 %.
5. Löpande erbjudanden som avviker från ovanstående [villkor] är inte längre giltiga.
6. För leveranser av bulkgaser och från och med i dag: för nya kunder en avlämningsavgift på 34,00-36,00 fl. För befintliga kunder kommer denna avlämningsavgift att införas i oktober 1990. Denna avlämningsavgift gäller inte s.k. trädgårdskoldioxid. ...
Motivering för avlämningsavgift: köer, energi, lagstiftning om körtider. Motivering för prisnivån: den enorma urholkningen av priserna har blivit oacceptabel, särskilt mot bakgrund av kostnadsutvecklingen.
För delade kunder skall den [leverantör som] först konfronteras ta initiativ till kontakt.
Bilaga: prislista."
(198) Kopior av samma prislista hittades hos AGA(101), Air Liquide(102)och Air Productss(103). Hos de två sistnämnda företagen hittades den med det odaterade dokument utan titel som citerats i skäl 197.
(199) Kommissionen har även belägg för att AGA tillämpade de avtalade minimipriserna för flaskgas 1991 för att bedöma de konkurrenters beteende som offererade priser till AGA:s kunder(104). I ett konfidentiellt fax från AGA till Air Liquide daterat den 31 oktober 1990 räknas en rad fall upp där försäljare från Air Liquide enligt AGA hade erbjudit kunder till AGA priser under miniminivån(105).
(200) Företrädare för Hoek Loos, Air Products, AGA och Air Liquide sammanträffade den 22 november 1990 och diskuterade bland annat en höjning av minimipriserna.
(201) I skäl 116 citeras interna anteckningar daterade den 22 november 1990 som hittats hos Air Liquide(106). Bland andra punkter diskuteras där "minimipriser":
"1. Bulk - avlämningsavgift
2. Minimipriser - höjning
3. Prishöjning 1.1.91 (5 till 7)
..."
(202) Bekräftelse på att ett avtal om tillämpning av lägsta priser var i kraft 1990/1991 mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer ges av ett internt memorandum (på engelska) rörande Messer daterat den 27 november 1991(107). Detta interna memorandum, varav två kopior hittades hos AGA, har redan citerats i skäl 120. Där sägs följande:
"Alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lägsta priser - hyra och transportavgifter (se bilaga).
I verkligheten tillämpar MG priser som ligger långt under dessa: 20-30 %.
Detta leder till en massa prissänkningar och/eller förlorade kunder.
Under de senaste åren har vi skapat en servicekänslig marknad.
Konkurrenter som MG lär marknaden att bara diskutera priser.
Alla gasföretag inklusive AGA drabbas allvarligt av MG:s okontrollerade beteende på marknaden.
Jag har två förslag:
Diskutera med Stephan Messer
Förbered snabb vedergällning i Tyskland."
(203) I en handskriven kommentar på en av kopiorna sägs följande:
"1) 1) Prata med Messer [direktör för MG] om att respektera lägsta priser. 2) Om ingen framgång, prata med Wielands tillsammans med [...] [AGA Gas GmbH]. Varna för vår förestående attack. 3) Efter 2 veckor massiv attack."
(204) Detta dokument visar även att underlåtenhet att uppfylla avtalen om lägsta priser kunde leda till vedergällning och att sådana åtgärder inte nödvändigtvis begränsades till Nederländerna.
(205) Vid mötena i VFIG i mars och oktober 1994 diskuterades "pristabeller" och "minimipriser" för flaskgas till mindre kunder i syfte att uppnå ett avtal mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Hoek Loos, Air Products, Westfalen och Messer.
(206) I handskrivna anteckningar som hittats hos AGA(108) nämns att "pristabeller" återigen diskuterades vid VFIG-mötena i mars och oktober 1994 och att Hoek Loos vid det senare tillfället presenterade en pristabell för flaskgaser. Handskrivna anteckningar daterade den 17 oktober 1994 som gjorts av en annan person inom AGA och överlämnats av detta företag bekräftar att "min.priser" diskuterades vid mötet i oktober(109).
(207) Enligt AGA:s förklaring(110) presenterades listan med pristabeller för små flaskkunder av Hoek Loos i anslutning till det VFIG-möte i oktober 1994 som nämns ovan. I sitt svar på meddelandet om anmärkningar understryker AGA att det beträffande denna lista med pristabeller för 1994 "inte har påståtts och än mindre kunnat bevisas att den har gjorts upp i samförstånd"(111). Kommissionen konstaterar dock att den lista som föreslogs av Hoek Loos även har hittats hos tre företag.
(208) En kopia hittades hos Westfalen(112), i en akt märkt "VFIG 1995". En annan kopia hittades hos Air Liquide(113), i en akt märkt "VFIG 1994". En tredje kopia hittades hos Messer(114). I alla tre kopior finns samma tryckta minimiprislista daterad i oktober 1994 och med överskriften "prislista för små flaskkunder". På den lista som hittades hos Messer finns även en handskriven prislista som tillagts 1996 (se skäl 234). Att dessa företag behållit detta förslag i sitt arkiv under flera år betyder att listan var viktig för dem.
(209) Att det fanns ett avtal 1995 bekräftas även av den omständigheten att den interna lista över minimipriser daterad den 10 mars 1995 som hittades hos Air Liquide(115) överensstämmer med de minimipriser som AGA införde den 1 juli 1995(116).
(210) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar framhåller Air Liquide det faktum att målen för 1995 som anges på dess interna lista är lägre än minimipriserna som också anges på denna lista. I detta avseende hävdar Air Liquide även att det inte kan klandras för den omständigheten att dess konkurrenter ville informera Air Liquide om sina avsikter(117).
(211) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(118) påpekar AGA att initiativet rörande små kunder endast berör ett segment av marknaden för flaskgas och därför skiljer sig från andra försök att fastställa lägsta priser. Eftersom små kunder endast stod för en begränsad del av AGA:s affärsverksamhet inskränker detta betydligt omfattningen av överträdelsen. AGA medger(119) ändå att företaget införde de överenskomna minimipriserna för små kunder från och med den 1 juli 1995.
(212) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar säger Westfalen att man inte vet hur listan kommit i företagets ägo. Westfalen menar att det är mycket sannolikt att den överlämnades till företaget vid VFIG-mötet den 14 oktober 1994, men att detta inte betyder att Westfalen verkligen anslöt sig till de priser som finns på listan. Westfalen tror även att det var dess samarbetsovilliga attityd i samband med VFIG-mötena som fick de andra företagen att mötas utanför VFIG-kretsen(120).
(213) Kommissionen har belägg för att möten senare verkligen organiserades utanför VFIG-kretsen och att hemliga överenskommelser om minimipriser för flaskgas för små kunder ingicks i Breda och Barendrecht från början av 1995 till 1997 mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer.
(214) Som svar på kommissionens frågor hävdade AGA följande:
"Ett möte sammankallades till början av 1995, utanför VFIG, i syfte att godkänna minimipriser. [En ledande företrädare för AGA] deltog, och mötet blev det första av flera för honom, i en mer begränsad grupp, i Breda. Hoek Loos, Air Liquide, Air Products och Messer [och AGA] deltog. Indugas kan ha varit inbjudet, men inte varit där. Vid detta möte avtalades de facto om minimipriser för små kunder."
(121)
(215) AGA tillägger att det hölls två till tre möten per år i Breda, senare i Barendrecht, beroende på året. Det fanns ingen föredragningslista och gjordes få anteckningar. AGA tror att Indugas eller Praxair (som AGA ser som ett och samma företag) deltog endast en gång, men att Indugas alltid bjöds in av det företag som organiserade mötena. AGA tillägger även att dess totalintryck var att de avtalade minimipriserna inte accepterades av marknaden och därför inte fungerade. På begäran av kommissionen överlämnade AGA en lista över mötesdatum baserad på föredragningslistor, utgiftskonton och andra tillgängliga uppgifter(122).
(216) Air Products har bekräftat för kommissionen att diskussioner ägde rum vid andra tillfällen än VFIG-mötena, som kunde inbegripit förberedelser till eller uppföljningar av möten i VFIG:
"Vad AP kan minnas ägde informella möten med diskussioner av det sistnämnda slaget rum två till tre gånger per år. Mer eller mindre regelbundet närvarande vid dessa möten var, åtminstone under de senaste åren, företrädare för AP, Hoek Loos, AGA, Messer Griesheim och Air Liquide. Det fanns ingen formell föredragningslista; de frågor som diskuterades var de som branschen konfronterades med och omfattade ämnen som den allmänna marknadsutvecklingen, prisutvecklingen och kostnaderna i branschen."
Enligt Air Products ägde sådana möten rum i Breda under perioden 1995-1997. En lista med datum för mötena har överlämnats(123).
(217) Även Indugas utfrågades om mötena i Breda och Barendrecht. Indugas bekräftade att dess företrädare vid mötena inom VFIG muntligen hade inbjudits till sådana möten, men aldrig hade deltagit. Indugas sade även att företaget hade känt till att minimipriser diskuterades, men att det aldrig hade deltagit i sådana diskussioner och därför inte kände till om sådana minimipriser verkligen hade beslutats(124).
(218) Hoek Loos kunde inte bekräfta att företaget deltagit i möten med konkurrenter i Breda eller Barendrecht. Varken planeringskalendrarna eller utgiftskontona för dess ansvariga chefer innehöll någon användbar information.
(219) Messer bekräftade verkligen sitt deltagande i möten med konkurrenter på restaurangen Mirabelle i Breda under åren 1995-1997. Messer lämnade även namnen på de chefer inom AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer som regelbundet deltog i dessa möten. Enligt Messer diskuterades vid mötena tendenser inom kostnads- och prisutvecklingen för gaser, men företaget hade inte deltagit i avtal om priser. Messer kunde inte lämna någon lista på datum för mötena(125).
(220) Air Liquide bekräftade att företaget hade inbjudits att deltaga i mötena i Breda och Barendrecht under åren 1995-1997. Air Liquide organiserade själv aldrig några sådana möten. Air Liquide har lämnat namn på de chefer inom företaget som deltog i dessa möten 1996 och 1997 samt datum för mötena. För 1995 finns inga uppgifter, eftersom den dåvarande ansvarige chefen hade lämnat företaget. Air Liquide hävdade att de ifrågavarande mötena var informella, utan föredragningslista eller protokoll. Enligt Air Liquide diskuterades allmänna frågor om utvecklingstendenser på marknaden och i ekonomin(126).
(221) I tabell 6 i skäl 108 listas datumen för mötena mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer baserade på uppgifter och hågkomster från dessa företag. Skillnaderna mellan en del av de uppgivna datumen kan förklaras av att Mirabelle i Breda är ett populärt ställe för alla slags möten och ligger väl till för nederländska affärsmän på väg till eller från Belgien. De datum som anges av två eller tre företag är den 23 november 1995, 5 juni 1996, 2 oktober 1996, 19 mars 1997, 20 juni 1997 och 8 juli 1997.
(222) De flesta företag som deltog i dessa möten hävdade att det endast förekom allmänna diskussioner. AGA och Air Products medger dock att minimipriser var ett diskussionsämne. Det finns belägg för att listor med minimipriser verkligen diskuterades och avtalades om av AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer.
(223) Det förekom även en rad bilaterala kontakter mellan leverantörer av industrigaser där företagens prisnivåer jämfördes. Ett sådant exempel är ett möte den 16 juni 1995 där företrädare för AGA och Messer jämförde och utbytte listor med standardpriser(127).
(224) Kommissionen har bevismaterial som visar att minimipriser för flaskgas för små kunder avtalades mellan AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer för 1996 och 1997.
(225) Identiska listor med minimipriser för 1996 och 1997 hittades hos Air Products(128), AGA(129) och Messer(130). Listorna visar tryckta minimipriser för flaskgas att tillämpas 1996 samt handskrivna minimipriser för 1997; handstilarna är olika, medan de uppdaterade priserna är desamma.
(226) Kommissionen drar slutsatsen att denna uppdatering av avtalade prislistor skedde vid ett möte mellan konkurrenter. I detta sammanhang noterar kommissionen att någon på Air Products lista har skrivit "AL inga prisförstörare" (geen slopers) och "HL ingenting på papper" (niets op papier). Detta tyder på att Air Liquide varnade för att gå under dessa lägsta priser, medan Hoek Loos oroade sig för att lämna skriftliga spår av avtalet.
(227) Enligt AGA delades listan ut på hösten 1996 vid ett möte mellan Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer "i syfte att höja minimipriserna för små kunder för följande år"(131).
(228) Kommissionen konstaterar att företagen i fråga höll ett möte den 2 oktober 1996, såsom framgår av tabell 6 i skäl 108.
(229) Air Products meddelade kommissionen att det hade fått listan av AGA, förmodligen i slutet av 1996 "i samband med en diskussion om prishöjningar"(132). Air Products tror att de handskrivna anteckningarna i kommissionens akt härrör från samma möte(133), och kommissionen anser att handskrivna anteckningar som hittades hos Messer också gjordes vid det mötet, som ägde rum i restaurangen Mirabelle i Breda(134), förmodligen den 2 oktober 1996 som anges i skäl 228.
(230) AGA själv inkluderade minimipriserna för 1996 och 1997 i sitt interna memorandum om prissättningen daterat den 30 oktober 1996(135).
(231) Även Air Liquide införde minimipriserna för 1997. Hos Air Liquide inkluderades de minimipriser för 1997 som nämns ovan som planer för 1997 i protokollet från mötet i dess flaskgasgrupp den 8 november 1996. Endast för koldioxid planerade Air Liquide att tillämpa ett högre pris(136).
(232) Kommissionen har i sina akter ytterligare belägg för att det fanns avtal om minimipriser för små kunder mellan AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer för 1996 och 1997, och att dessa avtal meddelades Westfalen 1997.
(233) Samma lista med minimipriser för 1996 hittades hos Hoek Loos i ett tryckt förslag med titeln "Förslag flaskgaser 1997"(137). Listan innehåller även förslaget att höja minimiavgiften för fraktkostnaden från 10,00 till 11,25 nederländska gulden. Detta förslag godkändes verkligen enligt de handskrivna anteckningar som hittades hos Air Products, AGA och Messer, som nämns ovan i skäl 225. Hoek Loos förklaring att detta endast var ett internt dokument(138) saknar därför trovärdighet. Den interna användningen av det visar dessutom att de lägsta priser som avtalades med konkurrenter verkligen vidarebefordrades till detta företags försäljare.
(234) Den tryckta lista med minimipriser för 1996 som hittades hos Hoek Loos(139) hittades även hos Messer i handskriven form på den tryckta listan "prislista för små flaskgaskunder" daterad i oktober 1994, som redan nämnts i skäl 208(140).
(235) En odaterad lista med minimipriser som hittades tryckt på ett litet kort hos Air Products(141) är identisk med en lista som hittades på ett kort hos Hoek Loos(142). Air Products uppgav att dokumentet var en prislista från Hoek Loos och att listan hade formen av plastkort att ha i plånboken för Hoek Loos försäljare. Air Products hade fått detta kort av Hoek Loos vid ett möte med konkurrenter. Air Products daterade kortet till slutet av 1996 eller början av 1997(143).
(236) En del av de minimipriser som avtalats mellan Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products och Messer meddelades Westfalen vid ett bilateralt möte.
(237) I en rapport från ett möte mellan Hoek Loos, Westfalen och Westfalens moderföretag Westfalen Gase AG den 27 mars 1997 sägs att "för små kunder bör man för O2 inte gå under 2,25 p/m3" fl. Och för acetylen inte under 12,00 fl. Hyra 0,25 fl.(144).
(238) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Westfalen att rapporten om [...]s besök och i synnerhet rubrik 3 i dokumentet (citerad i skäl 237) nämner priser, men de är inte de priser som Westfalen införde eller förutsattes införa. De gäller endast Hoek Loos priser(145).
(239) Kommissionen anser dock att språket i rapporten tyder på att båda parter berörs av diskussionen och att den inte gäller enbart Hoek Loos prispolicy. Dessutom skulle det vara underligt om Hoek Loos direktör personligen skulle besöka Westfalens huvudkontor enbart för att lägga ut sitt eget företags prispolicy, i synnerhet som Hoek Loos vid flera tillfällen hade varit det företag som stod bakom förslagen om minimipriser riktade till de andra konkurrenterna (se skälen 195, 198, 206 och 207 ovan för exempel). Det verkar därför mer troligt att Hoek Loos besökte Westfalens huvudkontor för att informera Westfalen om det avtal som slutits mellan de andra konkurrenterna. Kommissionen drar dock inga slutsatser beträffande Westfalens beteende på denna punkt.
5. FASTSTÄLLANDE AV ANDRA AFFÄRSVILLKOR
a) Transportavgifter för flaskgas
i) Översikt
(240) Minimitransportavgifter för flaskgas avtalades för första gången 1990 mellan Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och AGA. 1994 överenskom Air Products, Air Liquide, AGA, Hoek Loos och BOC om att tillämpa en minimitransportavgift på 10,00 nederländska gulden. Messer anslöt sig till detta avtal 1996. Ett avtal om minimitransportavgifter var fortfarande i kraft 1997 mellan AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer.
ii) Kartellmöten och hemliga kontakter
(241) Ett avtal om transportavgifter för flaskgas mellan Hoek Loos, Air Liquide, AGA and Air Products var i kraft den 18 oktober 1990.
(242) Listan från 1990 med minimipriser för flaskgas som beskrivs i skälen 196 och 197(146) inkluderade en minimitransportkostnad på 10,00 gulden för direkta leveranser från gasföretaget och 15,00 gulden för leveranser från en detaljhandelsdepå.
(243) Minimiavgiften för transport togs upp vid ett bilateralt möte mellan Messer och AGA den 15 mars 1993. Enligt ett dokument från Messer är företagets strategi att öka sina marknadsandelar. Vid tillämpningen av denna skulle Messer dock tillämpa taktiken att respektera vissa minimivillkor, t.ex. att inte leverera utan ersättning för hyra eller transportkostnad(147). I detta dokument nämns även en minsta dagshyra på 0,25 gulden och en minsta transportavgift på 10,00 gulden.
(244) Minimitransportavgifter för flaskgas avtalades den 23 juni 1994 mellan AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos och BOC.
(245) Enligt handskrivna anteckningar som hittats hos AGA(148) beslutades det vid VFIG-mötet den 23 juni 1994 att fastställa minimitransportavgiften för flaskgas till 10,00 gulden. Enligt dessa anteckningar godtog Messer inte detta.
(246) I andra handskrivna anteckningar som överlämnats av AGA(149) och som gäller samma möte nämns att minimitransportpriset gäller oberoende av transportmedel och att "MG har förbehållit sig att ta ut lägre transportpriser eftersom man vill öka sin marknadsandel. Alla andra har accepterat, även WF och BOC."
(247) Beträffande Westfalen noterar kommissionen att det i det handskrivna protokollet från VFIG-mötet den 23 juni 1994 som överlämnats av AGA och som nämns ovan faktiskt anges att Westfalen hade accepterat avgiften på 10 gulden. Westfalen deltog dock ej i mötet. Enligt handskrivna anteckningar som gjorts av samma person om följande möte i VFIG den 14 oktober 1994, där Westfalen deltog, hävdade företaget att det inte kände till avtalet om transportkostnader: "WF inte informerat?? Inte accepterat??"(150). Detta bekräftas även av andra interna anteckningar om samma möte som hittats hos AGA(151).
(248) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade BOC att mötet den 23 juni 1994 ("alla andra har accepterat, också WF och BOC") var det första någonsin som företaget deltog i. Vid detta möte bekräftade BOC:s företrädare att företaget vid den tiden tog ut 10,00 gulden per flaska, utan att inse att frågan hade väckts i samband med eventuella framtida minimiavgifter. Denna bekräftelse kan av AGA:s företrädare subjektivt ha tolkats som ett en "överenskommelse" att tillämpa detta som ett minimibelopp(152).
(249) Air Liquide, Hoek Loos och AGA genomförde detta avtal. Minimipriset att debitera för transport inkluderades i Air Liquides interna lista över minimipriser för 1995(153). Hoek Loos inkluderade också den avtalade minimifraktkostnaden på 10,00 gulden i sitt affärsprogram för 1994/1995(154).
(250) Även AGA tog med minimifraktkostnaden på 10,00 gulden i ett internt memorandum daterat den 29 juni 1995(155) och i instruktionerna till sin försäljningspersonal - i ett stycke om nya kunder - daterade den 5 juli 1995(156). Minimiavgiften nämns även i handskrivna anteckningar om mötena den 19 augusti och 13 oktober 1994(157). AGA påpekar att rapporten från mötet den 13 oktober 1994 innehåller initialerna "[...]", förmodligen [...] från Hoek Loos, vilket tyder på en bilateral kontakt mellan konkurrenter om affärsvillkor(158).
(251) Att en överenskommelse ingåtts om dessa minimiaffärsvillkor bekräftas även av att enskilda kunder diskuterades bland konkurrenterna och att vedergällning var ett möjligt hot. I handskrivna dokument som överlämnats av AGA och som gäller ett bilateralt möte mellan AGA och Air Products (företrädda av [...] och [...]) den 11 juli 1994(159) sägs följande:
"[...] har uppfattat att vi vill ha kompensation för GEP och Shell, men inte accepterat detta. Han 'trodde' att detta hade lösts i enlighet med vår överenskommelse om minimihyror och -transportavgifter och hänvisar till det senaste mötet i Utrecht(?)(160). Han säger att om vi slår tillbaka på grund av GEP och Shell måste han slå tillbaka mot oss igen."
(252) Senare, under 1996, beslutade Messer att man också skulle tillämpa det överenskomna minimitransportpriset på 10,00 gulden. Enligt protokollet från ett internt möte den 7 juni 1996 gjorde Messer detta denna dag. I protokollet noteras att konkurrenterna också kommer att bli tvungna att tillämpa detta pris(161).
(253) AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer beslutade om minimitransportavgifter för 1996 och 1997.
(254) Enligt handskrivna anteckningar som hittats hos Air Products(162) och Messer(163) och som överensstämmer med ett maskinskrivet förslag som hittades hos Hoek Loos(164) fördes diskussioner om att höja minimipriset för transportkostnader till 11,25 gulden i slutet av 1996.
(255) Detta togs med i de identiska listor över minimipriser för 1996 och 1997 som hittats hos Air Products(165), AGA(166) och Messer(167) (citerade i punkt (225) ovan).
b) Flaskhyra
i) Översikt
(256) 1990 avtalade Hoek Loos, AGA, Air Liquide och Air Products om att hålla sig till en miniminivå för hyra av gasflaskor. 1994 beslutade Hoek Loos, Air Products, AGA, Air Liquide, Messer och BOC att ta ut en daglig hyra på 0,25 gulden för varje gasflaska. Detta avtal bekräftades följande år av Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products och Messer och var fortfarande i kraft 1997. Minimihyran meddelades även Westfalen 1997.
ii) Kartellmöten och hemliga kontakter
(257) Ett avtal mellan Hoek Loos, Air Liquide, AGA och Air Products om minimihyra för gasflaskor var i kraft den 18 oktober 1990.
(258) I listan över minimipriser för flaskgas från 1990 som redan beskrivits i skälen 196 och 242(168) föreskrivs en minimihyra på 0,40 gulden per flaska och dag och på 0,80 gulden för förpackningar av flaskor. Listan medgav inte hyresfria perioder eller flaskor.
(259) Avtalet om en daglig minimihyra för flaskor togs upp på nytt 1993 i en diskussion mellan AGA och Messer den 15 mars 1993(169) (se skäl 243 ovan). Olika frågor diskuterades, bland annat möjligheten att tillämpa en daglig minimihyra på 0,25 gulden för leveranser av gas på flaska. I protokollet från mötet sägs även att "HL har avskaffat de hyresfria dagarna".
(260) Minimihyra för gasflaskor avtalades den 23 juni 1994 mellan AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos, Messer och BOC.
(261) Vid VFIG-mötet den 23 juni 1994 beslutades att fastställa minimihyran per gasflaska till 0,25 gulden. I AGA:s anteckningar(170) nämns särskilt att Messer accepterade detta och specificeras att 0,25 gulden skulle vara den dagliga minimihyran och att inga hyresfria dagar skulle beviljas.
(262) Även Hoek Loos och AGA genomförde detta avtal. Hoek Loos tog med den avtalade minimihyran på 0,25 gulden i sitt affärsprogram för 1994/1995(171). I handskrivna anteckningar från diskussioner som hittats hos AGA och är daterade den 19 augusti 1994 och 13 oktober 1994(172) nämns minimihyran.
(263) AGA tog även med minimihyran i ett internt memorandum daterat den 29 juni 1995(173) och i instruktionerna till sin försäljningspersonal (i ett stycke om nya kunder) daterade den 5 juli 1995(174).
(264) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(175) påpekar BOC att det i AGA:s interna memorandum inte nämns någon fastställd hyresavgift vid BOC:s namn och att det i Air Products memo(176) sägs "0,25?", vilket innebär att Celis, BOC:s dåvarande chef, var vag i fråga om företagets syn på hyra för gasflaskor och att det inte fanns något avtal om genomförande.
(265) Kommissionen konstaterar att BOC deltog i det nämnda mötet och gick med på delge sina konkurrenter en del kommersiellt känsliga uppgifter.
(266) Ett avtal mellan Messer, AGA, Air Liquide, Hoek Loos och Air Products om minimihyra för gasflaskor var i kraft den 9 januari 1996.
(267) I ett internt memorandum hos Messer daterat den 9 januari 1996 sägs följande: "beklagligt att notera att varken AGA eller AL håller sig till 0,25 fl."(177).
(268) Ett avtal mellan Messer, AGA, Air Liquide, Hoek Loos och Air Products om minimihyra för gasflaskor var i kraft under 1997 och meddelades Westfalen samma år.
(269) I en intern mötesrapport daterad den 20 mars 1997 som hittats hos Messer påstår någon att Messer är det enda företag som fortfarande räknar med en minimihyra på 0,25 gulden, varpå direktören svarar att det inte borde vara möjligt, förutom i Westfalens och BOC:s fall.(178).
(270) Detta svar visar att de större företagen AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer på nytt hade bekräftat att de skulle hålla sig till minimihyran på 0,25 gulden.
(271) Beträffande Westfalens deltagande noteras i en rapport från ett möte mellan Hoek Loos, Westfalen och Westfalens moderföretag Westfalen Gase AG, som hölls den 27 mars 1997 och redan citerats i skäl 237, att "man för små kunder för O2 inte bör gå under 2,25 p/m3 fl. och för acetylen inte under 12,00 fl. Hyra 0,25 fl."(179).
(272) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(180) hävdar Westfalen att syftet med [...]s besök var att sätta sig in i förhållandena och att initiativet till detta mötet tagits av [...]. Westfalen förnekar att företaget 1997 eller vid något annat tillfälle under undersökningsperioden gått med på att tillämpa en minimihyra per dag på 0,25 gulden per gasflaska. företaget hävdar att detta bekräftas av det uttalande som Messers direktör gjorde och som togs med i Messers interna memorandum daterat den 20 mars 1997, som citeras i skäl 269(181). Ur detta memorandum kan man utläsa att Westfalen inte gick med på en minimihyra på 0,25 gulden per gasflaska.
(273) Kommissionen konstaterar att Messers interna memorandum som nämns i skäl 269 är daterat före det bilaterala mötet mellan Hoek Loos och Westfalens huvudkontor den 27 mars 1997. Det kan mycket väl vara så att Hoek Loos ville sammanträffa med Westfalen för att meddela vad som hade avtalats med de andra, såsom redan förklarats i skäl 239. Dessutom kunde man här upprepa de argument som nämns i skäl 239 beträffande det ovan nämnda bilaterala mötet. Kommissionen drar dock inga slutsatser beträffande Westfalens beteende på denna punkt.
(274) Att det fanns ett avtal mellan Messer, AGA, Air Liquide, Hoek Loos och Air Products om minimihyra för gasflaskor i kraft under 1997 framgår även av följande.
(275) I en intern mötesrapport från Messer daterad den 19 juni 1997 står under rubriken "konkurrens" följande att läsa:
"Under de senaste månaderna har flera konkurrenter infört villkor som bryter mot alla avtal. Exempelvis Air Liquide tar ut en hyra på 45,- fl. per år. AGA 0,15 fl. per gasflaska. Hoek Loos har uppenbart erbjudit tre kunder dumpningspriser."
(182)
(276) I en intern mötesrapport från Messer daterad den 8 september 1997 konstateras allt fler hyreserbjudanden under 0,25 gulden(183). I en senare mötesrapport daterad den 18 september 1997 instrueras försäljarna att upprätta listor över konkurrenter som erbjudit hyror under 0,25 gulden(184).
(277) Förekomsten av att avtal om minimihyror för gasflaskor under åren 1996 och 1997 bekräftas även av de identiska listor med minimipriser för 1996 och 1997 som hittats hos Air Products(185), AGA(186) och Messer(187), som redan citerats i skäl 225. I dessa specificeras en minimihyra på 0,25 gulden.
c) Avlämningsavgift på bulkleveranser
i) Översikt
(278) Hoek Loos, AGA, Air Products och Air Liquide beslutade gemensamt att införa en avlämningsavgift på 36,00 gulden för bulkleveranser under 1990. Avlämningsavgiften har förblivit en del av deras affärsvillkor och har sedan dess övertagits av andra leverantörer. Avlämningsavgiften diskuterades på nytt 1993 då det föreslogs att den skulle höjas.
ii) Kartellmöten och hemliga kontakter
(279) I oktober 1990 överenskom Hoek Loos, Air Liquide, AGA och Air Products om att införa en avlämningsavgift.
(280) Hos Hoek Loos hittades ett brev till Messer Griesheim i Frankfurt, undertecknat av VD och daterat och sänt som fax den 18 oktober 1990(188), som citerats i avsnitt C.4. I brevet sägs bland annat följande: "För leveranser av flytande gaser kommer vi att införa en avlämningsavgift såsom förklaras i prislistan." I det odaterade och utan titel försedda dokument som bifogats brevet och som även det beskrivs i avsnitt C.4b står följande:
"För leveranser av bulkgaser och från och med i dag: för nya kunder en avlämningsavgift på 34,00-36,00 floriner För befintliga kunder kommer denna avlämningsavgift att införas i oktober 1990. Denna avlämningsavgift gäller inte s.k. trädgårdskoldioxid....
Motivering för avlämningsavgift: köer, energi, lagstiftning om körtider."
(281) Hänvisning har även gjorts till ett möte för konkurrenter den 22 november 1990(189) där en av de punkter som diskuterades var "Bulk - avlämningsavgift". I det ifrågavarande memot sägs följande om avlämningsavgiften:
"HL: alla kunder kontaktade - från och med 1.11.90. Ung. 30 reaktioner (dvs. få). 36,- floriner
AP: brev skickat 16.11. Samtliga startar 1.12. 36,- floriner Redan muntliga/skriftliga reaktioner.
AGA: De stora accepterar det inte (Nedstaal, AKZO), ung. 50 % kontaktade. Startdatum 1.12.
AL: Köavgift införd. Avlämningsavgift den 1.1.
Argument: lagstiftning om körtider, köer, bränsle, högre försäkringskostnader, strängare regler, utbildningskostnader.
Införs som standard i nya kontrakt.
..."
(282) Eventuellt i början av 1991 möttes företrädare för Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och AGA och diskuterade framgången för den nyligen införda avlämningsavgiften på bulkleveranser för 1991. I ett handskrivet memorandum på nederländska om detta möte som hittades hos Air Liquide(190) och citerades i skäl 125 sägs bland annat följande:
"Prishöjning [...]: allting ökade
transportkostnader
bulk BOC/Messer
fla. Westf./Messer/AL
HL: 6 % både bulk/fla.
Index visar en ökning på 6 %
AGA: endast 20 % av planen genomförd
index visar en ökning på 6 %
...
De flesta har infört en avlämningsavgift på bulkleveranser...."
(283) Som svar på kommissionens frågor hänförde Air Liquide dokumentet till "omkring 1990" och betecknade det som "[...]s personliga anteckningar, förmodligen gjorda efter en social kontakt"(191). Air Products företrädare vid detta möte tycks ha varit direktör [...].
(284) Frågan om avlämningsavgiften diskuterades på den 3 september 1993 då det föreslogs att höja den till 55-65 gulden.
(285) Avlämningsavgiften diskuterades vid eller i anslutning till det möte i VFIG som hölls den 3 september 1993. Enligt handskrivna anteckningar som hittats hos Air Products(192) föreslogs vid mötet att avlämningsavgiften skulle höjas till 55-65 gulden.
(286) Som svar på kommissionens frågor säger Air Liquide att företaget aldrig införde avlämningsavgiften(193). I sitt svar på meddelandet om anmärkningar bekräftade Air Liquide på nytt detta(194).
(287) Hoek Loos införde avlämningsavgiften i oktober 1990 och höjde den från och med den 1 januari 1995 från 36,00 till 56,00 gulden för nya kunder och förnyade kontrakt(195).
(288) AGA införde avgiften i december 1990 till storleken 36,00 gulden. Från och med den 1 januari 1994 ersattes detta belopp gradvis av 56,00 gulden(196).
d) Miljö- och säkerhetsavgift för gasflaskor
i) Översikt
(289) Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide och Messer beslutade 1993 att gemensamt införa en miljö- och säkerhetsavgift på 12,50 gulden för gasleveranser i flaska.
ii) Kartellmöten och hemliga kontakter
(290) 1993 beslutade Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide och Messer om en miljö- och säkerhetsavgift ("VMT") på 12,50 gulden.
(291) 1993 diskuterade konkurrenter möjligheten att införa en extra avgift på varje leverans av gasflaskor av miljö- och säkerhetsskäl ("veiligheids- en milieutoeslag" eller "VMT"). Först diskuterade man inom VFIG om sammanslutningen skulle informera kunderna om nödvändigheten att inbegripa vissa miljö- och säkerhetskostnader i priserna. Detta nämns i det officiella mötesrapporten från mötet den 15 juni 1993(197). Genom en skrivelse av den 11 augusti 1993 underrättade Hoek Loos VFIG om att dess juridiska rådgivare starkt motsatte sig att sådan information skickades ut av VFIG. Hoek Loos föredrog att varje företag skulle informera sina kunder, och dess skrivelse innehöll ett förslag till brev till kunderna om införande av en VMT på 12,50 gulden(198). Vid VFIG-mötet den 3 september 1993 beslutades ("ordförande konkluderade") att ta bort denna punkt från föredragningslistan(199). Enligt handskrivna anteckningar som hittats hos Air Products konkluderade någon (antagligen ordförande): "varje företag skall skicka ett brev för att förklara den nya sit." I anteckningarna hänvisas även till tvivel som framförts av AGA om att 12,50 gulden för leverans av en gasflaska till en liten kund kunde vara för mycket(200).
(292) Alla företag införde VMT på 12,50 gulden före utgången av 1993. Westfalen som vid den tiden inte var medlem av VFIG införde avgiften men på en lägre och variabel nivå. Det beslutades även att VMT även skulle tas ut av konkurrenter vid leveranser mellan företag.
(293) Den 16 december 1993 hölls ett annat möte i VFIG. I ett handskrivet memorandum som hittats hos Air Liquide(201) om detta möte står följande:
"12,50 floriner överenskommelse
12,50 floriner skall även tas ut vid leveranser mellan företag.
Alla infört, men Westfalen med variation 3,- och 12,- floriner."
(294) I handskrivna anteckningar som överlämnats av AGA nämns likaså VFIG-mötet den 16 december 1993:
"Säkerhetsavgift: säkerhetsavgift även för konkurrenter."
(202).
(295) Air Liquide införde VMT på 12,50 gulden den 1 december 1993. I ett brev daterat den 26 november 1993 underrättade Air Liquide AGA om att AGA måste betala VMT på 12,50 gulden för varje leverans från och med den 1 december 1993(203). Air Liquide har bekräftat för kommissionen att man införde VMT den 1 december 1993(204).
(296) AGA införde VMT på 12,50 gulden från och med den 15 november 1993. AGA började ta ut detta belopp på leveranser till BOC från och med november 1993, vilket BOC protesterade mot genom ett brev av den 5 januari 1994 (anledningen var att AGA inte gjorde leveranser utan endast samlade in BOC:s gasflaskor). På detta brev har en anställd vid AGA gjort följande handskrivna kommentar:
"Vid VFIG:s senaste möte beslutades att alla gasföretag även skulle fakturera säkerhetsavgifter av varandra. Vi går dock med på att inte ta med säkerhetsavgiften på våra fakturor till er i framtiden."
(205).
(297) I slutet av 1993 införde Air Products, Air Liquide och Hoek Loos VMT på 12,50 gulden.
(298) Hos Hoek Loos hittades ett undertecknat brev från Air Products(206) och ett standardbrev eller förslag till sådant från Air Liquide(207) till kunder med meddelande om införandet av VMT på 12,50 gulden. Hoek Loos själv bekräftar att man införde VMT i november 1993 och förklarar förslaget till brev med att det var fråga om en kund som även var kund till dessa konkurrenter(208).
(299) Enligt handskrivna anteckningar som hittats hos AGA(209) diskuterades uppenbarligen "säkerhetsavgiften/miljöavgiften" på nytt vid det möte i VFIG som hölls den 17 mars 1994.
(300) 1995 och 1996 tog företagen fortfarande ut VMT av sina kunder.
(301) Den 1 januari 1996 höjde Air Liquide VMT till 15,00 gulden(210). Messer höjde den till 15,00 gulden den 1 oktober 1995. Trots att det i akten finns flera indikationer på att även Hoek Loos avsåg att höja VMT till 15,00 gulden under 1995, skedde detta aldrig(211). Inte heller AGA höjde VMT(212).
(302) Som svar på kommissionens förfrågan medgav Westfalen att man från och med den 1 januari 1994 hade infört en miljöavgift på 3,00 gulden per hämtad eller inlämnad gasflaska och på 12,50 gulden för varje leverans av flytande gas. Beloppen kan skilja mellan olika kunder(213).
(303) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar förnekade Westfalen att man någonsin deltagit i någon överenskommelse om VMT med säljarna av industrigaser i Nederländerna. Westfalen hävdade att det faktum att man också införde en sådan avgift inte berättigar slutsatsen att det fanns en överenskommelse. Det visar bara kostnaderna steg på grund av rättsliga åtgärder vilket gjorde införandet av en sådan avgift oundgängligt. Den avgift Westfalen införde var mycket lägre än konkurrenternas. Den var även varierande till sin storlek i motsats konkurrenternas enhetliga sats. Westfalen meddelade om införande av denna avgift den 1 januari 1994 och förklarade skälet till avgiften(214).
(304) Kommissionen noterar att Westfalen inte deltog i de VFIG-möten i juni och september 1993 som nämns i skäl 291, eftersom företaget ännu inte hade blivit medlem av organisationen.
(305) BOC var det enda gasföretag som inte införde VMT 1993/1994. Först i början av 1996 meddelade BOC om införandet av en sådan avgift till kunderna i både Nederländerna och Belgien(215). Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att BOC inte var närvarande vid de två avgörande mötena i VFIG om denna fråga, i juni och september 1993.
e) Hyra av bulktankar
i) Översikt
(306) Beräkningen av tankhyra för kunder som köpte flytande gas var en fråga som diskuterades vid upprepade tillfällen mellan leverantörerna av industrigaser. 1990 nåddes ett avtal om detta mellan AGA, Air Liquide och Hoek Loos, och 1996 diskuterades ett förslag i syfte att uppnå ett avtal för 1997 mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer.
ii) Kartellmöten och hemliga kontakter
(307) Från slutet av 1989 eller början av 1990 hade Hoek Loos, AGA, Air Products och Air Liquide en överenskommelse om hyra av bulktankar.
(308) Ett internt memorandum på engelska märkt "konfidentiellt" och daterat den 24 november 1989, som redan citerats i avsnitt C.2, C.3 och C.4, och som gäller ett "säkerhetsmöte"(216) och som hittades hos AGA innehåller följande mening: "Alla skall utarbeta förslag till prislista på flytande gaser. Ett möte är utsatt till den 12 januari för slutlig diskussion och enighet om en sådan prislista."
(309) Denna prislista, som redan beskrivits i avsnitt C.4, hittades vid undersökningen av Air Liquide(217), tryckt på papper med AGA:s brevhuvud och betitlad "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" (bulkgaser - pristabeller). Listan innehåller även prisuppgifter för tankhyra.
(310) Kommissionen har belägg för att tankhyra diskuterades vid det möte i VFIG som hölls den 14 oktober 1994. Enligt handskrivna anteckningar om det VFIG-möte som hölls den 14 oktober 1994 och som överlämnats av AGA fanns bland diskussionspunkterna tankhyra, långfristig hyra som skulle utvärderas och minimipriser(218). I andra handskrivna anteckningar som hittats hos AGA beträffande samma möte står det att "flytande blir nästa fråga"(219). I dessa anteckningar nämns även minimitankhyror.
(311) Ett förslag i syfte att uppnå en överenskommelse om tankhyra för köpare av flytande gas utarbetades för 1997 och skulle diskuteras av AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer.
(312) Identiska listor med minimipriser för 1996 och 1997, som redan beskrivits i avsnitt C.4, hittades hos Air Products(220), AGA(221) och Messer(222). Dessa listor innehåller även uttryckliga hänvisningar till hyra av tankar, förångare och blandare: "Huur tanks/verdampers/mixers ROI 10 %; ROI 15 %". I början trodde kommissionen att "ROI" kunde ha stått för ett index för att beräkna höjningar av tankhyror.
(313) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att kommissionen drog slutsatsen att det fanns ett avtal om ett index för att höja tankhyran för köpare av flytande gas 1996 utgående från en enda mening i ett dokument från Messer(223). Messer förnekade att denna mening kunde ligga till grund för en sådan slutsats. Messer anser att "ROI" står för avkastning på investering (return on investment) och att de hyror som nämns är de som krävs för en avkastning på investeringar på 10-15 %.
(314) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar förnekade AGA att någon överenskommelse uppnåtts om det index för tankhyra som nämns i listan över minimipriser för 1997 som delades ut av AGA:s företrädare i Breda den 2 oktober 1996. Såsom nämns på samma tryckta sidor fanns det ett förslag om små bulkleveranser, men AGA framhöll att detta inte beaktades eller behandlades. AGA menade att tankhyra inte borde behandlas annorlunda än "Kleine Bulk" för vilket det i meddelandet om anmärkningar konkluderades att inget avtal ingåtts(224).
(315) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(225) förnekade Air Products inte att företaget hade varit part i ett avtal om beräkningen av höjning av tankhyra för flytande gas som var i kraft under 1996 och till slutet av 1997, såsom kommissionen påstår i sitt meddelande om anmärkningar.
(316) Kommissionen anser att de listor som nämns i skäl 312 visar att det åtminstone fanns ett förslag till avtal om tankhyra 1997 precis som det fanns ett förslag om minimipriser.
DEL II - RÄTTSLIG BEDÖMNING
D. TILLÄMPNING AV ARTIKEL 81 I FÖRDRAGET
1. ARTIKEL 81.1 I FÖRDRAGET
(317) Artikel 81.1 i fördraget förbjuder såsom oförenligt med den gemensamma marknaden alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, produktion och marknader begränsas eller kontrolleras eller att marknader eller inköpskällor delas upp.
2. AVTAL OCH SAMORDNADE FÖRFARANDEN
(318) ett avtal kan sägas föreligga när parterna följer en gemensam plan, som begränsar eller sannolikt kommer att begränsa deras enskilda affärsmässiga beteende genom att bestämma riktlinjer för deras ömsesidiga åtgärder eller avstående från åtgärder på marknaden. Det behöver inte göras i skriftlig form; inga formaliteter är nödvändiga och det krävs inga avtalsmässiga sanktioner eller verkställighetsåtgärder. Att ett avtal föreligger kan vara explicit eller implicit i parternas beteende.
(319) I sin dom i de förenade målen T-305/94 etc. Limburgse Vinyl Maatschappij NV m.fl. mot kommissionen (PVC II)(226) förklarade förstainstansrätten att "det är en väl etablerad rättspraxis att det för att det skall föreligga ett avtal i den mening som aves i artikel [81.1] i fördraget är tillräckligt att företagen uttryckt sin gemensamma avsikt att agera på ett visst sätt på marknaden".
(320) I artikel 81 i fördraget görs skillnad mellan begreppet "samordnat förfarande" och begreppet "avtal mellan företag" eller "beslut av företagssammanslutningar". Syftet är att låta förbudet i denna bestämmelse omfatta en form av samordning mellan företag som utan att ha nått det stadium där ett egentligt avtal slutits medvetet ersätter riskerna med konkurrens med praktiskt samarbete mellan företagen(227).
(321) De kriterier på samordning och samarbete som etablerats genom domstolens rättspraxis måste långt ifrån att kräva utarbetandet av en verklig plan förstås i ljuset av det begrepp som ligger bakom bestämmelserna i fördraget om konkurrens, enligt vilket varje ekonomisk aktör oberoende av andra måste bestämma den affärslinje som det avser att driva på den gemensamma marknaden. Trots att detta krav på oberoende inte berövar företagen rätten att på ett intelligent sätt anpassa sig själva till sina konkurrenters aktuella eller föregripna beteende, utesluter det strikt alla direkta eller indirekta kontakter mellan sådana aktörer vars syfte eller resultat är att antingen påverka en aktuell eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att för en sådan konkurrent avslöja den handlingslinje som företaget själv beslutat att anta eller överväger att anta på marknaden(228).
(322) Sålunda kan ett beteende omfattas av artikel 81.1 i fördraget som ett "samordnat förfarande" till och med då parterna inte uttryckligen förskrivit sig till en gemensam plan för deras agerande på marknaden om de ändå medvetet antar eller håller sig till hemliga arrangemang som underlättar samordningen av deras affärsmässiga beteende(229).
(323) Även om begreppet samordnat förfarande enligt artikel 81.1 i fördraget kräver inte endast samordning utan även ett beteende på marknaden som följer av denna samordning och står i kausal förbindelse med den, kan man anta, så länge motsatsen inte bevisats, att företag som deltar i en sådan samordning och förblir aktiva på marknaden kommer att beakta den information som utbytts med konkurrenter då de bestämmer sitt eget agerande på marknaden, och det i än högre grad då samordningen sker regelbundet och under en lång period(230).
(324) I synnerhet då det är fråga om en komplicerad överträdelse med lång varaktighet är det inte nödvändigt att kommissionen beskriver den som uteslutande en eller annan av dessa olika former av olagligt beteende. Begreppen avtal och samordnat förfarande är inte skarpt avgränsade och kan överlappa. Ja, det kan till och med vara omöjligt att göra en sådan distinktion, eftersom en överträdelse på en och samma gång kan uppvisa egenskaperna hos varje form av förbjudet beteende, medan en del av dess uttrycksformer om de ses isolerade korrekt kunde beskrivas som en form snarare än en annan. Det skulle dock vara artificiellt analytiskt att dela upp vad som uppenbart är ett fortgående gemensamt företag med ett och samma övergripande mål i flera olika skilda former av överträdelse. En kartell kan därför samtidigt vara ett avtal och ett samordnat förfarande. I artikel 81 definieras ingen särskild kategori för en sammansatt överträdelse av det slaget(231).
(325) I PVC II förklarade förstainstansrätten att "i anslutning till en komplicerad överträdelse som inbegriper många producenter som under flera år försöker dela upp marknaden mellan sig, kan kommissionen inte förväntas klassificera överträdelsen exAkt för varje företag och för varje tidpunkt, då båda dessa former av överträdelse i vilket fall som helst omfattas av artikel [81] i fördraget"(232).
(326) Ett "avtal" såsom det definieras i artikel 81.1 i fördraget kräver inte samma grad av visshet som skulle krävas för verkställande av ett affärsmässigt kontrakt i civilrätten. Då det är fråga om en komplicerad kartell med lång varaktighet kan dessutom termen "avtal" korrekt tillämpas inte endast på en övergripande plan eller på de villkor som uttryckligen avtalats, utan även på genomförandet av vad som avtalats på grundval av samma mekanismer och för att uppnå samma gemensamma mål.
(327) Såsom EG-domstolen (godkännande domen i förstainstansrätten) har bekräftat i mål C-49/92 P kommissionen mot Anic(233) följer det uttryckligen av artikel 81.1 i fördraget att ett avtal kan bestå av inte endast en isolerad handling utan även av en serie av handlingar eller ett beteendemönster.
(328) En komplicerad kartell kan sålunda egentligen ses som en enda fortsatt överträdelse inom den tidsram då den existerade. Avtalet kan mycket väl ändras då och då eller dess mekanismer anpassas eller förstärkas för att ta hänsyn till nya skeenden. Giltigheten av denna bedömning påverkas inte av möjligheten att ett eller flera element av en serie åtgärder eller av ett fortsatt beteendemönster var för sig kunde vara ett brott mot artikel 81.1 i fördraget.
(329) Fastän en kartell är ett gemensamt företag, kan varje deltagare i avtalet spela sin egen särskilda roll. En eller flera av dem kan spela en dominerande roll som ledare. Interna konflikter och rivaliteter eller till och med fusk kan förekomma, men förhindrar inte att arrangemanget utgör ett avtal/samordnat förfarande enligt artikel 81.1 i fördraget då det finns ett enda, gemensamt och bestående mål.
(330) Blotta faktum att varje deltagare i en kartell kan spela den roll som passar dess egna särskilda omständigheter utesluter inte att denna deltagare bär ansvar för överträdelsen som helhet, inbegripet handlingar som begåtts av andra deltagare med som har samma olagliga syfte och samma konkurrensbegränsande effekt. Ett företag som deltar i den gemensamma olagliga verksamheten genom handlingar som bidrar till att genomföra det gemensamma målet är i lika hög grad ansvarig, för hela den tid under vilken företaget håller sig till det gemensamma systemet, för handlingar som begås av andra deltagare inom ramen för samma överträdelse. detta är förvisso fallet då det påvisats att företaget i fråga kände till de andra deltagarnas olagliga beteende eller rimligtvis kunde ha förutsett eller varit medveten om dem och var berett att ta denna risk(234).
3. ÖVERTRÄDELSENS ART I DETTA ÄRENDE
(331) Kommissionen har samlat bevismaterial för hemlig samverkan mellan konkurrenter under åren 1989-1991 och 1993-1997.
(332) De åtgärder som man kom överens om vid mötena mellan konkurrenterna förblev i grunden desamma under alla år. 1989 överenskom Hoek Loos, AGA och Air Products om att höja priserna på flaskgas i början av året därpå och att hålla ett moratorium för att genomföra dessa höjningar. Dessa två element, prishöjningar och moratorier för att genomföra dem, som beskrivs i detalj i avsnitt C i del I i detta beslut, var regelbundet återkommande frågor för följande möten mellan ledande företrädare för konkurrenter tills kommissionen inledde sina undersökningar i december 1997.
(333) Platsen för dessa möten varierade. Under de första åren, med början från 1989, ägde de rum inom ramen för s.k. säkerhetsmöten. Senare blev VFIG-möten det forum som föredrogs. Från och med 1995 organiserade Hoek Loos, Air Products, AGA, Air Liquide och Messer separata möten utanför VFIG. Det konkurrensbegränsande nätverket kompletterades av bilaterala kontakter.
(334) I föredragningslistorna och protokollen från "säkerhetsmötena" och VFIG-mötena nämns inte diskussioner eller överenskommelser om priser och andra affärsvillkor med ett undantag: införandet av en miljö- och säkerhetsavgift på försäljning av gasflaskor 1993. I sitt svar på kommissionens förfrågningar hävdade VFIG att protokollen återgav alla ämnen som diskuterats under mötena(235). Varken i förslaget till föredragningslista eller i protokollen från mötena i VFIG nämns någonsin diskussioner eller beslut om priser. Med ett undantag beträffande införandet av en miljö- och säkerhetsavgift, som beskrivs i detalj i avsnitt C.5d i detta beslut, nämns i föredragningslistor och protokoll inte heller diskussioner eller beslut om andra leveransvillkor. Inte heller de extra möten som de större företagen höll från och med 1995 hade någon formell föredragningslista.
(335) VFIG har informerat kommissionen om att dess sekretariat aldrig hade ombetts lämna möten eller att inte ta med vissa ämnen i protokollen. Dessutom hävdades att sekretariatet inte kände till några diskussioner i anslutning till VFIG-mötena(236). Anmärkningar "utanför protokollet" hittades dock i ett internt memorandum hos AGA om VFIG-mötet den 17 februari 1993(237).
(336) Kommissionen drar slutsatsen att de hemliga kontakterna i fråga ägde rum i utkanten av dessa officiella möten. Inga officiella protokoll fördes över de konkurrensbegränsande kontakterna, även om detaljerade prisöverenskommelser ingicks under en del av dessa möten (t.ex. VFIG-mötet den 18 november 1994).
(337) Att de berörda företagen måste ha varit medvetna om att deras beteende var olagligt bekräftas av en del av de ovan citerade dokumenten ("förstör detta papper efter genomläsning", "ingenting på papper") varav många också var märkta och behandlades som konfidentiella.
(338) Av flera dokument framgår det att företagen i fråga inte endast regelbundet använde dessa tillfällen till att utbyta uppfattningar om deras respektive avsikter att höja priserna och att koncentrera sina ansträngningar på befintliga kunder för att genomföra dessa höjningar, utan även slöt avtal om att göra så. Företagen gav uttryck för sin gemensamma önskan att bete sig på ett särskilt sätt på marknaden med avseende på priserna, dvs. att agera på ett sätt som säkerställde att de vid de ifrågavarande mötena överenskomna priserna skulle kunna genomföras(238). Detta förändras inte av det faktum att de prishöjningar som överenskoms kunde skilja mellan olika företag, liksom den exakta tidpunkten för genomförandet av dem.
(339) I AGA:s memorandum om det avtal som ingicks 1989 används uttrycken "alla deltagare överens om prishöjning" och "vi skall be AL om moratorium på 4-5 månader"(239). I AGA:s anteckningar från 1991 om Messer sägs det att "MG har även gått med på prishöjningar på 6 % för gas och tjänster" och "MG har också gått med på ett vapenstillestånd under november-december-januari och februari för att kunna förhandla om prishöjningar med kunder"(240). I Air Liquides anteckning från 1993 heter det "uppenbarligen överens om prishöjning den 1/1, men inte om procenttal eller miniminivå"(241). I Air Products anteckning om VFIG-mötet i november 1994 beskrivs Air Liquides ståndpunkt att moratoriet bör vara "fyra månader utom för de företag som inte deltar". I samma anteckning beskrivs hur företagen bör agera under moratoriet: "bara kontakt med egna kunder" och "en av kollegerna P/stöd"(242). Den sista anmärkningen visar att konkurrenter inte endast skulle avstå från att kontakta varandras kunder, utan även ge aktivt stöd till prishöjningen om de kontaktas av sådana kunder(243). I Hoek Loos interna mötesrapport formuleras det enligt följande: "enligt rykten skall en vapenvila ingås den 1.12.1994 mellan de olika leverantörerna av industrigaser"(244). I Air Products anteckning från 1996 sägs "undvika varandras kunder - bulk 1 nov - 1 mars"(245).
(340) I alla dessa anteckningar beskrivs ett avtal och inte enbart utbyte av information. Den omständigheten att en del producenter vid en del tillfällen kan ha tvekat om sin ursprungliga beslutsamhet och gjort medgivanden till vissa kunder eller gjort undantag för vissa kategorier av kunder utesluter inte att ett olagligt avtal har ingåtts i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget.
(341) Man avtalade även om minimipriser. En prislista över flytande gaser skulle utarbetas och en "slutlig diskussion och enighet"(246) skulle vara nådda i januari 1990. minimipriser för flaskgas beslutades också 1990 och uppdaterades senare år om än inte årligen. I Hoek Loos brev till Messer från 1990 sägs det att "alla parter i vårt land accepterar [sic] MG har bekräftat att de utan undantag kommer att hålla sig till de lägsta priserna enligt den bifogade listan"(247). I AGA:s anteckning om Messer från 1991 sägs det att "alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lägsta priser - hyra och transportavgifter", till vilket hade fogats den handskrivna kommentaren "prata med Messer om att respektera lägsta priser", och ges order om vedergällning i Tyskland om samtalen inte ledde till framgång(248). Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide och Messer överenskom även om minimipriser för flaskgas för små kunder för 1995, 1996 och 1997.
(342) Det avtalades även om andra minimivillkor för handeln under årens lopp, både för flaskgas och för bulkgas.
(343) Minimitransportkostnader och minimihyror för gasflaskor fanns med i den lista över lägsta priser som Hoek Loos skickade till Messer i Frankfurt 1990 och som alla parter i Nederländerna hade bekräftat att de skulle "hålla sig till". 1994 fattades ytterligare "beslut"(249) om minimitransportkostnader och minimihyror. Dessa avtal bekräftades i listorna över avtalade minimipriser för 1995, 1996 och 1997.
(344) Införandet av en miljö- och säkerhetsavgift på gasflaskor beslutades vid VFIG-möten, och det var ursprungligen meningen att VFIG skulle informera kunderna om detta. Efter juridisk rådgivning beslutade man att varje företag skulle informera sina egna kunder. Denna förändring av planerna ändrar inte på det faktum att företagen i fråga avtalade om miljö- och säkerhetsavgiften.
(345) Det finns i kommissionens akt ett antal omnämnanden med påståenden om att den eller den konkurrenten hade erbjudit gas till priser och andra affärsvillkor som understeg de överenskomna. I en del av dessa fall kan det ha handlat om vedergällning, i andra om överambitiösa försäljare. Sådana meningsskiljaktigheter beträffande särskilda kunder diskuterades bilateralt. Det finns också noteringar om instruktioner beträffande prishöjningar eller lägsta priser, som inte helt överensstämmer med vad som hade avtalats med konkurrenterna. Mycket vanligare är dock instruktioner i slutet av kalenderåren om att genomföra de avtalade prishöjningarna och att koncentrera arbetet på att genomföra dem i stället för att kontakta konkurrenternas kunder. Detsamma gäller nödvändigheten att respektera minimipriser och andra minimiaffärsvillkor.
(346) Ett exempel, utöver dem som redan citerats eller nämnts, är en intern instruktion från Air Liquide beträffande flaskgas av den 29 juli 1993(250), i vilken försäljningspersonalen påminns om följande: "För en tid sedan avtalades om att endast dagshyra skulle beräknas, vilket innebär inga hyresfria perioder längre. Dessa villkor måste respekteras. ... Frakt (avlämningsavgift): Inga avvikelser tillåts beträffande fraktkostnaden. Våra priser är redan låga och därför måste de andra villkoren upprätthållas. Hyra: På senare tid tycks den dagshyra som erbjuds vara i sjunkande, ofta till en nivå på 0,10. Det finns ett avtal och ett lägsta pris och detta måste följas."
(347) Trots att Air Liquide hävdar att "avtalet" som nämns var ett internt sådant, anser kommissionen att dessa instruktioner inte kan ses åtskilt från de avtal om lägsta priser och andra affärsvillkor som ingicks med konkurrenter 1990 och 1993.
(348) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(251) menar Air Liquide att kommissionen drar den fullkomligt oberättigade slutsatsen att Air Liquide deltagit i konkurrensbegränsande avtal eller samordnade förfaranden utöver dem som gällde miljö- och säkerhetsavgiften. Air Liquide påstår att de dokument som kommissionen grundar sig på i själva verket understryker det faktum att företaget var en tuff konkurrent på marknaden, som agerade oberoende av andra och inte ville att dess affärspolicy skulle påverkas av avtal med konkurrenter. Air Liquide framhåller även att kommissionen till stor del grundar sina anklagelser på dokument från Air Liquides konkurrenter.
(349) Air Liquide framför också gång på gång att företaget aldrig genomförde de förmenta avtalen, utan att dess affärspolicy grundade sig på helt självständiga beslut. För att underbygga sin ståndpunkt hävdar företaget att dess särskilda ställning på marknaden vid den tiden motiverade en policy för att öka dess marknadsandel vilket ledde till priser som låg under konkurrenternas(252).
(350) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(253) hävdar Westfalen att företaget inte deltagit i några konkurrensbegränsande avtal och att kommissionen inte heller har kunnat bevisa något sådant. Westfalen påstår att det aldrig genomfört något avtal. Westfalen hävdar även bestämt att företaget inte deltog i några "säkerhetsmöten" eller i mötena i Breda/Barendrecht, utan att man tvärtom alltid följt en aggressiv affärspolicy gentemot sina konkurrenter.
(351) Kommissionen konstaterar att det faktum att Air Liquide och Westfalen deltog i flera möten och att syftet med dessa möten var att begränsa konkurrensen bekräftas av det dokumentära bevismaterialet i kommissionens akt. Slutsatsen att det beskrivna beteendet utgör avtal i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget ändras inte ens om det visas att en eller flera deltagare inte hade för avsikt att genomföra de gemensamma avsikter som de uttryckte. Med beaktande av den öppet konkurrensbegränsande arten av de möten där avsikterna uttrycktes gav de berörda företagen genom att delta utan att öppet ta avstånd de andra deltagarna intrycket att de understödde vad som diskuterats och skulle rätta sig efter det. Begreppet "avtal" är ett objektivt begrepp. De egentliga motiven (och dolda avsikterna) som låg bakom det beteende som antogs är irrelevanta(254).
(352) På grund av att mötena för att diskutera och avtala om olika pris- och affärsvillkor som beskrivs ovan hölls regelbundet och på grund av likheten i metoderna för att uppnå enighet om dessa olika villkor, som ofta togs upp på samma möten, anser kommissionen att beteendet i fråga utgjorde en enda fortsatt överträdelse av artikel 81.1 i fördraget för var och en av de perioder som anges i skäl 331 ovan.
(353) NTG, en mycket liten aktör på den berörda marknaden, måste undantas från analysen ovan av följande skäl: NTG deltog aldrig i mer än ett enda möte om prishöjningar, moratorier, minimipriser eller andra affärsvillkor, och kan därför inte anses ha deltagit i samma helhet av avtal som de andra företag till vilka detta beslut riktar sig. NTG deltog endast vid ett av de möten (VFIG-mötet i september 1993) där miljö- och säkerhetsavgiften togs upp och togs bort från föredragningslistan. I motsats till vad som påstås i meddelandet om anmärkningar deltog detta företag inte i mötet i juni 1993, där frågan om miljö- och säkerhetsavgiften debatterades första gången. Dessutom hävdar NTG att företaget införde miljö- och säkerhetsavgiften, vilket det gjorde senare än någon annan kartellmedlem, som en direkt följd av att det fakturerades den avgiften av sin leverantör, för vilket NTG anför bevismaterial. på grund av det ovanstående utpekas ingen överträdelse för NTG:s räkning.
4. BEGRÄNSNING AV KONKURRENSEN
(354) I artikel 81.1 i fördraget nämns uttryckligen att konkurrensbegränsande avtal är avtal som
a) direkt eller indirekt fastställer försäljningspriser eller andra affärsvillkor,
b) begränsar eller kontrollerar produktionen,
c) delar upp marknader eller inköpskällor.
(355) I helheten av avtal och arrangemang som behandlas i det föreliggande fallet kan följande element utpekas som relevanta för att fastställa en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget:
a) Avtal om samordnade prishöjningar.
b) Avtal om moratorier för att genomföra dessa prishöjningar.
c) Avtal om minimipriser.
d) Avtal om andra affärsvillkor.
e) Deltagande i regelbundna möten och andra kontakter för att avtala om dessa begränsningar och för att genomföra och/eller ändra dem efter behov.
(356) Det grundläggande syftet med de regelbundna mötena och företagens fortsatta hemliga samverkan var att uppnå en serie av samordnade höjningar av priser och andra affärsvillkor. Genom att planera gemensamma åtgärder för prisinitiativ med prishöjningar, minimipriser och andra affärsvillkor för en avtalad tidsperiod syftade företagen till att eliminera risken med unilaterala försök att höja priserna, framför allt risken att förlora marknadsandelar. De avtal som utpekas ovan har därför till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget. Begränsningen måste bedömas som betydande med tanke på den uttryckligt konkurrensbegränsande arten av avtalen och de deltagande företagens starka ställning på den relevanta marknaden.
(357) Dessa slags arrangemang har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget. Eftersom priset är det främsta konkurrensmedlet syftade de olika hemliga överenskommelser och mekanismer som leverantörerna använde sig av ytterst till att höja priset (eller att åtminstone begränsa sänkningen av det) till fördel för sig själva och ovanför den nivå som fria konkurrensförhållanden skulle bestämma.
(358) För att fastställa att artikel 81.1 i fördraget är tillämplig behöver den faktiska effekten på konkurrensen av ett avtal inte beaktas då det väl konstaterats att avtalen hade till mål att begränsa konkurrensen.
(359) Det verkar som om en del av dessa avtal var effektivare än andra. Den allmänna urholkning av genomsnittspriserna på gas i bulkform och på flaska mellan 1989 och 1997 kan ge intryck av att de årliga avtalen om att höja priserna och fastställa minimipriser inte haft någon effekt alls. Det är dock troligt att urholkningen hade skett snabbare i frånvaro av dessa avtal. Enbart det faktum att företagen år efter år fortsatte att tillsammans planera och överenskomma om sina prishöjningar och att avtala om ett moratorium visar att denna verksamhet var värdefull för dem. De upprepade listorna över lägsta priser och andra minimivillkor för leveranser måste likaså ha bedömts som viktiga, åtminstone av de företag som uppdaterade dessa listor vid sina möten. Den anmärkningsvärda stabiliteten beträffande andelar av marknaden för flaskgas under åren kan också ha åtminstone delvis orsakats av avtalen om priser och moratorier.
(360) Vad beträffar avtalet om att införa en miljö- och säkerhetsavgift på försäljning av flaskgas, måste detta anses ha varit relativt framgångsrikt, eftersom avgiften snabbt blev ett accepterat inslag på marknaden och förblir så än i dag. Införandet av en avlämningsavgift på bulkleveranser tycks ha accepterats av de flesta kunder och måste därför också anses ha varit en framgång.
5. PÅVERKAN PÅ HANDELN MELLAN MEDLEMSSTATER
(361) De fortsatta avtal/samordnade förfaranden mellan producenterna rörande priser och andra affärsvillkor i Nederländerna såsom de beskrivs i detta beslut kunde ha fått/fick en betydande påverkan på handeln mellan medlemsstaterna.
(362) I artikel 81.1 i fördraget förbjuds vissa avtal mellan företag och samordnade förfarande, som kan påverka handeln mellan medlemsstater. Artikel 81.1 riktar sig mot avtal, som kan skada uppnåendet av en gemensam marknad mellan medlemsstater, genom att dela upp nationella marknader eller genom att påverka konkurrensstrukturen på den gemensamma marknaden.
(363) Enligt etablerad rättspraxis gäller att "för att ett avtal eller ett samordnat förfarande mellan företag skall kunna påverka handeln mellan medlemsstater krävs att det på grundval av rättsliga eller faktiska omständigheter med en tillräckligt hög grad av sannolikhet kan förutses att åtgärden i fråga direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan påverka handeln mellan medlemsstater på ett sådant sätt att det kan komma att hindra förverkligandet av den inre marknaden mellan medlemsstaterna"(255).
(364) Tillämpningen av artikel 81.1 i fördraget på en kartell begränsar sig dock inte till den del av kartellmedlemmarnas försäljning som utgör en faktisk överföring av varor från en stat till en annan. För att dessa bestämmelser skall vara tillämpliga är det inte heller nödvändigt att visa att varje deltagares enskilda beteende, i motsats till kartellen som helhet, påverkat handeln mellan medlemsstater(256).
(365) I det föreliggande ärendet bör det observeras att industrigaser handlas mellan medlemsstater. Detta bekräftas av den officiella statistiken över handeln mellan Nederländerna, Tyskland och den ekonomiska unionen mellan Belgien och Luxemburg (BLEU).
(366) Trots den begränsade effektiva ekonomiska radien för leveranser av industrigaser till användarna av sådana, visar handelsstatistiken att det finns en betydande import och export av industrigaser till och från Nederländerna. Denna handel gäller nästan enbart försäljningar och swappar inom eller mellan industrigaskoncerner.
(367) Exporten av argon (CN-kod 2804 21 00 ) från Nederländerna till Tyskland och BLEU 1994-1996 låg mellan 12000 och 21000 ton och importen mellan 20000 och 27000 ton, exporten av kväve (CN-kod 2804 30 00 ) låg mellan 34000 och 70000 ton och importen mellan 28000 och 72000 ton, exporten av syre (CN-kod 2804 40 00 ) låg mellan 88000 och 258000 ton och importen mellan 212000 och 268000 ton; exporten av koldioxid (CN-kod 2811 21 00 ) låg mellan 201000 och 207000 ton och importen mellan 155000 och 191000 ton.
(368) Denna utvecklingstendens bekräftades av industrigasföretagen i Nederländerna i deras svar på kommissionens begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17. En del av dem köper de atmosfäriska gaserna kväve, syre och argon i bulkform från systerföretag eller konkurrenter i Belgien eller Tyskland. De andra företagen, som driver en luftseparationsanläggning i Nederländerna, säljer en del av sina gaser i bulkform till systerföretag i Belgien eller Tyskland eller till konkurrenter. Gaser som företagen inköpt i bulkform i andra medlemsstater tappas sedan på flaska i Nederländerna eller levereras i flytande form till kunder i detta land. Acetylen köps ofta i en omgång för flera systerföretags räkning.
(369) Genom dessa swap- och reservavtal mellan industrigasföretag i Nederländerna ser dessa till att deras leveranser till kunder inte avbryts av planerade eller oplanerade nedläggningar av anläggningar. Dessa avtal med leverantörer inbegriper ofta gasinköpskällor i andra medlemsstater som ägs av de koncerner till vilka leverantörerna hör.
(370) Effekten av överträdelserna på handeln mellan medlemsstater blir desto mer kännbar då, såsom i det föreliggande fallet, alla de företag som deltog i överträdelserna tillhör multinationella koncerner som har produktionsanläggningar för industrigaser och medicinska gaser och som säljer dessa gaser i flera medlemsstater, inklusive Belgien och Tyskland.
(371) Detta beror på att de ifrågavarande multinationella koncernerna bildar ekonomiska enheter, vilket innebär att varje förändring av deras ställning inom konkurrensen i en medlemsstat kommer att påverka ställningen för koncernerna som helheter. Enbart genom de finansiella flödena inom en koncern kommer förbättringar av lönsamheten i den nederländska delen sannolikt att påverka handeln på grund av förändringar i utdelningar eller behov av investeringsmedel(257). Försäljningen av AGA:s belgiska flaskgasverksamhet till Air Liquides belgiska filial 1994 och försäljningen av Air Liquides flaskgasfilial i Österrike till AGA samma år visar hur lönsamheten i olika filialer får betydelse för koncernen som helhet och därför måste bedömas på europeisk nivå. Andra exempel kan man finna i instruktionerna från koncernernas huvudkontor till deras nederländska filialer, vilket visar på den strategiska betydelsen av leveranser till viktiga kunder i Nederländerna för hela koncernens läge. En del mycket stora kunder samordnar även sina inköp av flytande industrigaser på europeisk nivå.
(372) Att industrigaskoncernerna är multinationella är också viktigt eftersom det, såsom har visats i analysen av marknadsstrukturen i avsnitt A.5c i del I, finns gott om uppgifter i kommissionens akt om att vedergällning mot konkurrenter som "stjäl" kunder genom att erbjuda lägre priser är ett normalt fenomen i industrigasbranschen. Det finns även belägg för att sådan vedergällning inte nödvändigtvis är begränsad till den medlemsstat eller region där "aggressionen" begicks. Tvärtom anser många företag att sådan vedergällning är effektivast om den görs på bred basis, helst på den ifrågavarande "aggressorns" hemmamarknad. Ett företag i industrigassektorn i Nederländerna som deltog i överträdelserna och inte respekterade de avtal som beskrivs i detta beslut riskerade därför att utsättas för vedergällning inte bara i Nederländerna utan även i andra medlemsstater.
(373) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(258) hävdar Air Liquide att den omständigheten att parterna hör till multinationella koncerner saknar betydelse för effekterna av de påstådda överträdelserna på handeln mellan medlemsstater. Kommissionen måste därför bevisa att det påstådda konkurrensbegränsande beteendet påverkade handeln mellan medlemsstater, vilket den inte har gjort. Vidare anser Air Liquide att det faktum att vedergällning gentemot konkurrenter skedde även på andra nationella marknader återspeglar ett konkurrensbetingat beteende hos de berörda företagen.
(374) Kommissionen behöver inte påvisa effekten av avtalen på handeln mellan medlemsstater, utan måste endast visa att beteendet i fråga kan ha en sådan effekt. Att det förekommer handel med industrigaser mellan medlemsstater, vare sig det är mellan konkurrenter eller mellan systerföretag i samma koncern, hänger direkt samman med det faktum att konkurrensbegränsande beteende på en marknad kan påverka handeln mellan medlemsstater.
(375) Förutom argumenten rörande de ifrågavarande koncernernas multinationella karaktär, observerar kommissionen även att det stora flertalet av köparna av industrigaser själva är tillverkande företag, som antingen exporterar sina produkter eller konkurrerar med importerade varor i Nederländerna. De är verksamma inom sådana sektorer som skeppsbyggnad, livsmedel, kemikalier, elektronik m.fl. Praktiskt taget alla tillverkande företag i Nederländerna som är beroende av industrigaser skadas sannolikt av sådana överträdelser som beskrivs i detta beslut. Det beror på att de företag som är inblandade i dessa överträdelser står för mer än 80 % av leveranserna av de ifrågavarande gaserna i Nederländerna. Eftersom dessa företag hör till multinationella koncerner med nationella dotterföretag kan inte ens kunder i gränsregionerna i Nederländerna vända sig till leverantörer i en närliggande medlemsstat som tillhör samma koncern. Av dessa skäl måste effekten av överträdelsen på handeln mellan Nederländerna och andra medlemsstater anses utsträcka sig till de sektorer där köparna av industrigaser är verksamma.
(376) Kommissionen konstaterar slutligen att två mindre, oberoende leverantörer av industrigaser med säte i Belgien, ACP och Ijsfabriek Strombeek, båda två säljer små mängder flytande gas och flaskgas i Nederländerna som konkurrerar med de företag till vilka detta beslut riktar sig(259).
(377) Av alla dessa skäl kan man dra slutsatsen att de överträdelser som beskrivs i detta beslut hade eller kunde ha en betydande påverkan på handeln mellan medlemsstater och att dessa överträdelser därför omfattas av artikel 81.1 i fördraget.
E. TILLÄMPLIGHET AV PRESKRIPTIONSTIDER
(378) Enligt artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 2988/74 av den 26 november 1974 om preskriptionstider i fråga om förfaranden och verkställande av påföljder enligt Europeiska ekonomiska gemenskapens transport- och konkurrensregler(260) gäller en preskriptionstid på fem år för kommissionens befogenhet att ålägga böter eller viten för den typ av överträdelser som det föreliggande ärendet gäller. Preskriptionstiden börjar räknas från och med den dag överträdelsen begås. För fortsatta överträdelser börjar preskriptionstiden att löpa först från och med den dag då överträdelsen upphör.
(379) Enligt artikel 2 i förordning (EEG) nr 2988/74 avbryts preskriptionstiden då kommissionen vidtar någon åtgärd i syfte att få till stånd en förundersökning eller ett förfarande beträffande en överträdelse. Efter varje avbrott börjar preskriptionstiden att löpa på nytt. Kommissionens förfarande inleddes med överraskningsundersökningarna enligt artikel 14.3 i förordning nr 17 den 11 december 1997.
(380) Såsom visades i del I i detta beslut har kommissionen bevismaterial i form av dokument för de flesta av de berörda företagen för tiden från 1989 till 1991 och från september 1993 till dess inspektionerna genomfördes i december 1997.
(381) I sina svar på meddelandet om anmärkningar hävdade AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer att kommissionen saknade tillräckligt bevismaterial för tiden mellan 1991 och 1992/1993. Till följd av detta borde de påstådda överträdelser som ägt rum före december 1992 vara preskriberade eftersom de skedde mer än fem år innan inspektionerna genomfördes.
(382) AGA hävdar(261) närmare bestämt att preskriptionen inte endast borde gälla 1990 års lista över minimipriser på bulkleveranser, som kommissionen redan accepterat i sitt meddelande om anmärkningar, utan även 1990 års tankhyra för bulkleveranser, 1990 års minimitransportkostnad för flaskgas, 1990 års avtal om hyra av gasflaskor, det ursprungliga avtalet om minimipriser och avtalen 1990, 1991 och 1992 om prishöjningar.
(383) Hoek Loos hävdar(262) att det finns en lucka i bevisföringen för perioden 1992-1994 beträffande avtalen om prishöjningar, för perioden 1991-1993 beträffande moratoriet, för perioden 1992-1994 beträffande minimipriser på gasflaskor och för perioden 1991-1993 beträffande de övriga kontraktsvillkoren. Därför menar Hoek Loos att överträdelserna från tiden före december 1992 är preskriberade.
(384) Air Products hävdar(263) också att kommissionen inte anfört några bevis för att alla överträdelserna ägt rum och fortsattes under hela perioden 1989-1997. I kommissionens akt finns det inget bevismaterial som visar att Air Products var inblandat under 1992 och till slutet av 1993. Allmänt finns det sedan bevismaterial på nytt från och med december 1993. Därför menar även Air Products att kommissionen enligt preskriptionsbestämmelsen inte kan ålägga böter för överträdelserna under 1989-1991.
(385) Air Liquide är överens beträffande den tidsgräns son kommissionen accepterade vad gäller prislistan för flytande gas från 1990. Air Liquide påpekar(264) även att det finns en lucka i bevismaterialet för perioden mellan juni 1991 och juni 1993.
(386) Messer hävdar(265) att ingen fortsatt överträdelse kan påvisas och att alla enskilda överträdelser före den 11 december 1992 är preskriberade. Kommissionen kan därför ålägga böter endast för perioden 1993-1997.
(387) Kommissionen noterar parternas argument beträffande preskriptionstiden. Kommissionen medger att preskriptionstiden är tillämplig i detta särskilda fall, eftersom den inte har tillgång till tillräckligt material för att påvisa förekomsten av en enda fortsatt överträdelse från 1989 till 1997.
(388) Därför kommer kommissionen, trots att den påvisat en överträdelse för perioden 1989-1991, endast att beakta överträdelsen under perioden september 1993 till december 1997 för att beräkna böterna.
F. ÖVERTRÄDELSENS VARAKTIGHET
(389) Med beaktande av kommissionens ståndpunkt i frågan om preskriptionstider i det föreliggande ärendet, skall kommissionen ta september 1993 som startpunkt för överträdelsen då böterna åläggs.
(390) Någon dag då kartellen upphört kan inte fastställas, men kommissionen har en övertygande dokumentation för tiden till inspektionen i december 1997. Efter inspektionerna försäkrade de flesta företag för kommissionen att de gett interna instruktioner om att upphöra med alla överträdelser av gemenskapens konkurrensregler. För att beräkna böterna kommer kommissionen att anta att kartellen upphörde i december 1997.
(391) Varje företags deltagande i överträdelsen fastställs därför enligt följande:
1. HOEK LOOS, AGA, AIR LIQUIDE, AIR PRODUCTS OCH MESSER
(392) Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products och Messer deltog i följande avtal/samordnade förfaranden:
a) Fastställande av prishöjningar från december 1993 till december 1997, vilket är utgången av det år för vilket de sista prishöjningarna skulle införas.
b) Fastställande av moratorier från december 1993 till mars 1997 för att genomföra de ovan nämnda prishöjningarna.
c) Fastställande av minimipriser från mars 1994 till december 1997, vilket är slutet av det år för vilket företagen avtalade om de sista minimipriserna.
d) Fastställande av transportavgifter från juni 1994 (Messer från januari 1996) till december 1997, vilket är slutet av det år för vilket företagen avtalade om de sista transportavgifterna för flaskgas.
e) Fastställande av minimihyror för gasflaskor från juni 1994 till december 1997, vilket är slutet av det år för vilket företagen avtalade om den sista minimihyran för gasflaskor.
f) Fastställande av en miljö- och säkerhetsavgift för gasflaskor från september 1993 till oktober 1995, dvs. den månad då det första företaget (Messer) självständigt höjde miljö- och säkerhetsavgiften från den nivå man avtalat om 1993 till en högre nivå.
g) En hemlig överenskommelse om den tankhyra köpare av flytande gas betalade från januari 1997 till december 1997, vilket är slutet av det år för vilket ett förslag till avtal om tankhyra gjordes.
2. WESTFALEN
(393) Westfalen deltog i följande avtal/samordnade förfaranden:
a) Fastställande av prishöjningar från oktober 1994 till december 1995, vilket är utgången av det år för vilket prishöjningarna skulle införas.
b) Fastställande av moratorier från oktober 1994 till januari 1995 för att genomföra de ovan nämnda prishöjningarna.
c) Fastställande av minimipriser från mars 1994 till december 1995, vilket är slutet av det år för vilket man avtalade om minimipriser.
3. BOC
(394) BOC deltog i följande avtal/samordnade förfaranden:
a) Fastställande av prishöjningar från oktober 1994 till december 1995, vilket är utgången av det år för vilket prishöjningarna skulle införas.
b) Fastställande av moratorier från oktober 1994 till januari 1995 för att genomföra de ovan nämnda prishöjningarna.
c) Fastställande av transportavgifter för flaskgas från juni 1994 till december 1994, vilket är slutet av det år för vilket företagen avtalade om transportavgifter för flaskgas.
d) Fastställande av minimihyror för gasflaskor från juni 1994 till december 1994, vilket är slutet av det år då åtminstone BOC deltog i överenskommelsen.
G. MOTTAGARNA AV BESLUTET
(395) För att kunna identifiera mottagarna av detta beslut måste det fastställas vilka juridiska enheter som är ansvariga för överträdelsen.
(396) Genom de faktiska omständigheter som beskrivs i del I är det fastställt att NV Hoek Loos, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, Messer Nederland BV och Westfalen Gassen Nederland BV deltog direkt i de hemliga överenskommelserna rörande industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna. följaktligen skall varje företag bära ansvaret för sina respektive överträdelser och är därför mottagare av detta beslut.
(397) Vad beträffar Air Products Nederland BV konstaterar kommissionen att detta företags försvar sköttes av Air Products Europe Inc. som uttryckligen hade bett om att få all skriftväxling i det föreliggande ärendet och som även svarade på meddelandet om anmärkningar och deltog i hearingen för Air Products Nederland BV:s räkning. Genom en skrivelse av den 13 juni 2002 vägrade dessutom Air Products Nederland BV formellt att ta emot ett meddelande om anmärkningar i det föreliggande ärendet som var riktat till företaget.
(398) I BOC:s fall hålls BOC Group ansvarigt för den överträdelse som begåtts av dess dotterföretag i företaget BOC Gases Benelux, såsom det identifierats i detta beslut. meddelandet om anmärkningar var redan riktat till BOC Group och detta beslut riktar sig också till BOC Group.
(399) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(266) säger BOC att BOC Gases Benelux var det enda företaget inom BOC Group med ansvar för produktion och försäljning av industrigaser i Nederländerna och att det inte finns några belägg för att koncernens huvudkontor i Storbritannien skulle ha fått kännedom om de påstådda överträdelserna vid den tiden. BOC hävdar vidare att BOC Gases Benelux agerade på egen hand under perioden 1989-1997 och att det på grund av detta skulle ha varit mer korrekt om meddelandet om anmärkningar hade riktats till Air Liquide, som i slutet av 1998 förvärvade BOC Groups gasverksamhet i Benelux-länderna och därför är efterträdare till det företaget.
(400) Vid hearingen påpekade Air Liquide att kommissionen gjort rätt i att skicka meddelandet om anmärkningar till BOC Group, eftersom den period som undersökningen omfattar föregår försäljningen av BOC Gases Benelux till Air Liquide.
(401) beträffande detta måste det påpekas att BOC Gases Benelux och de företag som bildade företaget BOC Gases Benelux, såsom nämnts i skälen 36-38, var helägda dotterföretag till BOC Group. En företrädare för BOC Groups juridiska avdelning var närvarande den 24 mars 1998 då kommissionens enheter utförde en inspektion av BOC NV enligt artikel 14.2 i förordning nr 17(267) och alla påföljande skrivelser från kommissionens enheter till BOC Gases Benelux kopierades till denna företrädare. Då direktören för BOC Gases Benelux, Celis, lämnade sin post underrättade BOC Gases Benelux externa advokat kommissionens enheter om att Celis inte längre var ansvarig för BOC:s verksamhet i Benelux-länderna och att alla framtida skrivelser rörande undersökningen kunde sändas till denne advokat. Den nämnde advokaten, som agerade för BOC Gases Benelux räkning under och efter kommissionens inspektion företrädde även BOC Group vid besvarandet av meddelandet om anmärkningar. Vidare konstaterar kommissionen att densamme Celis, som personligen deltagit i en del av de kartellmöten som nämns i detta beslut, senare tillträdde en annan post inom BOC Group.
(402) Efter det att BOC Groups gasverksamhet i Benelux-länderna hade sålts till Air Liquide förblev dessutom BOC Group kommissionens enda interlokutör beträffande BOC Gases Benelux påstådda överträdelser på den nederländska marknaden(268). BOC Group besvarade också i huvudsak kommissionens invändningar med avseende på BOC Groups dotterföretags beteende vid den relevanta tiden.
(403) På grundval av det ovanstående anser kommissionen att BOC Group kan hållas ansvarig för dess dotterföretags beteende under hela överträdelseperioden.
(404) Vad beträffar AGA anser kommissionen AGA Gas BV vara ansvarigt för de överträdelser som utpekas i detta beslut och har riktat meddelandet om anmärkningar till detta företag. Såsom förklarades i avsnitt A.3b i del I har AGA Gas BV genomgått en serie strukturella förändringar som resulterade i att företaget först delades upp år 2000 i två separata enheter. Därefter förvärvade Hoek Loos 2001 återstoden av dess verksamhet i Nederländerna inom sektorn för flytande gas medan Air Products förvärvade flaskgasverksamheten. Den sistnämnda transaktionen var klar först i augusti 2001, efter det att meddelandet om anmärkningar skickats till parterna.
(405) På grund av att AGA Gas BV hade upphört att existera som juridisk enhet svarade AGA AB i huvudsak på meddelandet om anmärkningar, för sitt tidigare dotterföretags räkning. I sitt svar förklarade AGA AB uttryckligt att företaget var villigt att påta sig ansvaret visavi kommissionen för de överträdelser AGA Gas BV begått(269), eftersom AGA Gas BV:s beteende inte får förbli outrett. Under de särskilda omständigheter som råder i detta ärende delar kommissionen AGA AB:s synsätt. Genom en skrivelse av den 13 juni 2002 vägrade dessutom AGA AB formellt att ta emot ett meddelande om anmärkningar i det föreliggande ärendet som var adresserat till AGA AB. Detta beslut riktar sig därför till AGA AB som efterföljare till AGA Gas BV.
H. KORRIGERANDE ÅTGÄRDER
1. ARTIKEL 3 I FÖRORDNING nr 17
(406) Om kommissionen konstaterar en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget, kan den enligt artikel 3 i förordning nr 17 ålägga de berörda företagen att upphöra med överträdelsen.
(407) Trots att en del företag underrättat kommissionen om att åtgärder vidtagits för att se till att deras företrädare inte längre deltar i konkurrensbegränsande möten, är det ovisst om sådana möten eller annan hemlig samverkan mellan företag verkligen har upphört.
(408) Kommissionen har därför för avsikt att inte endast fastställa att en överträdelse begåtts, utan även att ålägga företagen att upphöra med denna överträdelse.
2. ARTIKEL 15.2 I FÖRORDNING nr 17
a) Allmänt
(409) Enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 får kommissionen ålägga företag böter om lägst ett tusen och högst en miljon euro, eller ett högre belopp som dock inte får överstiga tio procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som har deltagit i överträdelsen genom att uppsåtligen eller av oaktsamhet överträda bestämmelserna i fördragets artikel 81.1.
(410) För att fastställa bötesbeloppet måste kommissionen ta hänsyn till alla relevanta omständigheter och särskilt till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått, vilket är de två kriterier som uttryckligen nämns i artikel 15.2 i förordning nr 17.
(411) Den roll som vart och ett av företagen har spelat i överträdelsen kommer att bedömas på individuell grund. Kommissionen kommer framför allt att låta alla försvårande eller förmildrande omständigheter återspeglas i det bötesbelopp som åläggs, och i förekommande fall tillämpa meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden(270).
b) Bötesbeloppet
(412) Kartellen utgjorde en medveten överträdelse av artikel 81.1 i fördraget. I full vetskap om att deras åtgärder var konkurrensbegränsande och dessutom olagliga sammankom de ledande leverantörerna för att avtala om priser och affärsvillkor för att begränsa konkurrensen i en viktig industrisektor.
i) Grundbeloppet
(413) Grundbeloppet fastställs i enlighet med hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått.
Överträdelsens allvar
(414) Kommissionen tar i sin bedömning av hur allvarlig överträdelsen är hänsyn till dess art, dess faktiska inverkan på marknaden, om denna kan mätas, och storleken på den relevanta geografiska marknaden.
Överträdelsens art
(415) Av de faktiska omständigheter som beskrivits framgår att den aktuella överträdelsen bestod i fastställande av prishöjningar, minimipriser och andra affärsvillkor. Dessa företeelser hör till det allvarligaste slaget av överträdelse av fördragets artikel 81.1.
(416) Kartellen omfattade alla större aktörer på den nederländska marknaden och planerades på ledningsnivå i alla deltagande företag. På grund av sin beskaffenhet leder genomförandet av ett kartellavtal av det slag som beskrivits automatiskt till en betydande snedvridning av konkurrensen, som uteslutande är till fördel för de producenter som deltar i kartellen och är ytterst skadlig för kunderna och i sista hand allmänheten.
(417) Kommissionen anser därför att den föreliggande överträdelsen genom sin beskaffenhet utgör en mycket allvarlig överträdelse av artikel 81.1.
De faktiska effekterna av överträdelsen
(418) I sina svar på meddelandet om anmärkningar hävdar AGA och Hoek Loos att priserna på flaskgas och flytande gas i Nederländerna urholkades under åren 1990-1999 och överlämnade en undersökning(271) som visar på en sådan allmän tendens. Vidare hävdar dessa företag att det alltid rått stark konkurrens på den nederländska marknaden med fluktuerande marknadsandelar för de befintliga aktörerna, vilket bekräftas av den nederländska konkurrensmyndigheten, NMa, i dess beslut om transaktionen Air Products/AGA Transfer av den 6 augusti 2001, som bifogats AGA:s, Hoek Loos och Messers svar på kommissionens anmärkningar.
(419) AGA och Hoek Loos hävdar vidare(272) att utvecklingen av priser och marknadsandelar inte påverkades när de upphörde att delta i de konkurrensbegränsande verksamheterna, i motsats till vad kommissionen påstått i meddelandet om anmärkningar, ett faktum som visar att det påstådda konkurrensbegränsande beteendet inte hade någon effekt på marknaden.
(420) Kommissionen konstaterar att det inte är nödvändigt att i detalj kvantifiera den utsträckning i vilken priserna skilde sig från dem som kunde ha rått i frånvaro av konkurrensbegränsande arrangemang. Detta kan inte heller alltid mätas på ett pålitligt sätt, eftersom en rad externa faktorer samtidigt kan ha påverkat prisutvecklingen för produkten och på så sätt gjort det ytterst svårt att dra slutsatser om den relativa betydelsen av alla tänkbara orsaksfaktorer.
(421) Kommissionen drar slutsatsen att det är otänkbart att parterna upprepade gånger skulle ha enats om att mötas för att fastställa prishöjningar, minimipriser och minimiaffärsvillkor under en så lång period med tanke på riskerna, om de hade uppfattningen att kartellen inte eller endast i begränsad utsträckning påverkade marknaden för industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna.
Storleken på den relevanta geografiska marknaden
(422) Överträdelsen begicks av företag som under den aktuella perioden täckte i genomsnitt mer än 90 % av den nederländska marknaden för industrigaser och medicinska gaser på flaska och i bulkform. Eftersom de var begränsade till Nederländerna och till en sektor av medelstor ekonomisk betydelse fick avtalen emellertid effekt endast på en begränsad del av den gemensamma marknaden.
(423) Under dessa omständigheter (begränsad geografisk omfattning av marknaden och sektor av medelstor ekonomisk betydelse) drar kommissionen slutsatsen att de avtal och/eller de samordnade förfaranden som berörs av detta förfarande utgör en allvarlig överträdelse av gemenskapens konkurrensregler snarare än en mycket allvarlig överträdelse.
(424) Situationen i det aktuella ärendet kan jämföras med situationen i fall på senare tid där kommissionen beslutat att använda kategorin "allvarlig" i stället för "mycket allvarlig" i fall med priskarteller med begränsad geografisk omfattning. I ärendet British Sugar(273) accepterade kommissionen den begränsade geografiska omfattningen av den relevanta marknaden (Storbritannien) som ett möjligt argument för att göra överträdelsen mindre allvarlig. Kommissionen beslutade på liknande sätt i ärendet Greek Ferries(274), där den menade att överträdelsen påverkade en marknad (alla sjörutter mellan Grekland och Italien på Adriatiska havet) som var liten jämfört med andra marknader i gemenskapen.
(425) Icke desto mindre måste man konstatera att kommissionen inte har någon skyldighet att avvika från regeln om att en priskartell till sin beskaffenhet är en "mycket allvarlig överträdelse" om den geografiska omfattningen av den relevanta marknaden är begränsad. I ärendet SAS-Maersk(275) såg kommissionen en viktig skillnad i jämförelse med ärendet Greek Ferries i det faktum att uppdelningen av marknaden mellan SAS och Maersk Air påverkade inte endast de tre linjer där överträdelser konstaterades, utan begränsade konkurrensen på alla linjer till och från och inom Danmark, inbegripet linjerna mellan Danmark och de andra medlemsstaterna och EES-länderna. Därför antog kommissionen att följderna av överträdelsen gjorde sig kända i hela EES och utöver detta område, till skillnad från ärendet Greek Ferries och det föreliggande ärendet.
(426) I ärendet Belgian Beers(276) beslutade kommissionen likaså att stå fast vid kategoriseringen "mycket allvarlig" trots att kartellen för fastställande av priser och uppdelning av marknaden mellan Interbrew och Danone/Alken-Maes var begränsad till den belgiska ölsektorn. Bland de särskilda omständigheterna i detta ärende fanns Danones hot om att slå tillbaka mot Interbrew i Frankrike (vilket beaktades som en försvårande omständighet) och det personliga deltagandet för Interbrews, Alken-Maes och Danones högsta chefer vid den tiden. De verkställande direktörerna själva och andra höga chefer i företagen träffades regelbundet för att ta initiativ till och övervaka de olagliga överenskommelserna. Denna omständighet ger fallet en mer global relevans när man betänker att Interbrew är det näst största bryggeriföretaget i världen och Alken-Maes moderföretag Danone är ledande inom den globala livsmedelsindustrin. Till skillnad från ovanstående antar kommissionen i det föreliggande ärendet att de olagliga överenskommelserna mellan företagen främst beslutades inom de nederländska dotterföretagen till de berörda koncernerna. Dessutom är den belgiska ölsektorn av mycket större ekonomisk betydelse (en sektor med slutprodukter till konsumenter med ett värde som är flera gånger större än den nederländska industrigasmarknaden) än den relevanta marknaden i det föreliggande ärendet, och alla segment inom denna sektor omfattades (alla typer av öl, hotell, restauranger och caféer liksom distributörer) genom flera olika konkurrensparametrar (pris, reklam, investeringar, publicitet, prisstruktur och utbyte av försäljningsstatistik).
(427) På samma sätt betecknades, i ärendet Austrian Banks(277), kartellen som "mycket allvarlig" trots att avtalet om prissamverkan mellan de åtta österrikiska bankerna (Lombardklubben) var begränsat till den österrikiska banksektorn. I klassificeringen av detta fall var kommissionen övertygad om att banksektorn är av särskild betydelse för konsumenter och företag och därmed för hela ekonomin. Vidare var kartellnätet omfattande med avseende på sitt innehåll - fastställande av räntesatser för lån och sparande, för privatpersoner och hushåll och för kommersiella kunder liksom de avgifter kunderna måste betala för vissa tjänster - i hög grad institutionaliserat och omfattade hela landet ner till minsta by. Slutligen är den ekonomiska betydelsen av den berörda marknaden till och med ännu större än i fallet med Belgian Beers som nämndes ovan.
Kommissionens slutsatser om överträdelsens allvar
(428) Mot bakgrund av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att de berörda avtalen och/eller samordnade förfarandena i detta förfarande utgör en allvarlig överträdelse av gemenskapens konkurrensregler.
Klassificering av deltagarna i kartellen
(429) Omständigheterna i detta ärende som omfattar flera företag gör det nödvändigt då grundbeloppet för böterna skall fastställas att ta hänsyn till varje företags specifika vikt och därmed den verkliga effekten av det otillbörliga beteendet på konkurrensen. I detta syfte kan de berörda företagen i princip delas i fyra kategorier i enlighet med deras relativa betydelse på den berörda marknaden.
(430) För att bedöma den relativa betydelsen av ett företag på den berörda marknaden anser kommissionen det vara lämpligt att i det föreliggande fallet utgå ifrån omsättningen av produkten i Nederländerna. För denna metod talar att denna kartell är begränsad till Nederländerna. Kartellens huvudmål var bland annat att avtala om samordnade prishöjningar, minimipriser och affärsvillkor för flaskgas och flytande gas på denna marknad. Jämförelsen görs på grundval av produktens omsättning i Nederländerna 1996, som är det sista helåret innan inspektionerna gjordes. De relevanta uppgifterna finns i tabell 1 i skäl 75.
(431) Hoek Loos och AGA är de två klart största aktörerna på de berörda marknaderna och placeras därför i den första kategorin. Air Products och Air Liquide som var medelstora aktörer på de berörda marknaderna får bilda den andra kategorin. Messer och BOC som är betydligt mindre på dessa marknader placeras i den tredje kategorin. Westfalen som har en ytterst liten andel av de berörda marknaderna placeras i den fjärde kategorin.
(432) På denna grund bestämmer kommissionen bötesbeloppen med avseende på överträdelsens allvar enligt nedanståendeuppställning:
- AGA: 10 miljoner euro.
- Air Liquide: 2,6 miljoner euro.
- Air Products: 2,6 miljoner euro.
- BOC: 1,2 miljoner euro.
- Hoek Loos: 10 miljoner euro.
- Messer: 1,2 miljoner euro.
- Westfalen: 0,45 miljoner euro.
Överträdelsens varaktighet
(433) Kommissionen har funnit att Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide och Messer överträtt artikel 81.1 i fördraget från september 1993 till december 1997, Westfalen från mars 1994 till december 1995 och BOC från juni 1994 till december 1995.
(434) Kommissionen finner att överträdelsen varit av medellång varaktighet (ett till fyra år) för alla inblandade företag.
Varje enskilt företags deltagande
(435) Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products och Messer deltog i följande avtal/samordnade förfaranden:
a) Fastställande av prishöjningar från december 1993 till december 1997.
b) Fastställande av moratorier från december 1993 till mars 1997.
c) Fastställande av minimipriser från mars 1994 till december 1997.
d) Fastställande av transportavgifter för flaskgas från juni 1994 (Messer från januari 1996) till december 1997.
e) Fastställande av minimihyra för gasflaskor från juni 1994 till december 1997.
f) Fastställande av en miljö- och säkerhetsavgift för gasflaskor från september 1993 till oktober 1995.
g) Hemliga överenskommelser beträffande tankhyra som betalas av köpare av flytande gas från januari 1997 till december 1997.
(436) Westfalen deltog i följande avtal/samordnade förfaranden:
a) Fastställande av prishöjningar från oktober 1994 till december 1995.
b) Fastställande av moratorier från oktober 1994 till januari 1995.
c) Fastställande av minimipriser från mars 1994 till december 1995.
(437) BOC deltog i följande avtal/samordnade förfaranden:
a) Fastställande av prishöjningar från oktober 1994 till december 1995.
b) Fastställande av moratorier från oktober 1994 till januari 1995.
c) Fastställande av transportavgifter för gasflaskor från juni 1994 till december 1994.
d) Fastställande av minimihyra för gasflaskor från juni 1994 till december 1994.
Slutsats om grundbeloppen
(438) Kommissionen fastställer i enlighet härmed grundbeloppen enligt nedanstående uppställning:
- AGA: 14 miljoner euro.
- Air Liquide: 3,64 miljoner euro.
- Air Products: 3,64 miljoner euro.
- BOC: 1,38 miljoner euro.
- Hoek Loos: 14 miljoner euro.
- Messer: 1,68 miljoner euro.
- Westfalen: 0,51 miljoner euro.
ii) Förmildrande omständigheter
Enbart passiv roll i överträdelsen
(439) BOC hävdar att företaget endast deltog passivt i överträdelserna och inte anordnade några bilaterala möten. med avseende på detta förklarade chefen för BOC Gas i Benelux-länderna under den aktuella perioden att han hade blivit överraskad vid mötet i oktober 1994 då frågan om prishöjningar togs upp(278).
(440) Kommissionen tar hänsyn till att BOC spelade en rent passiv roll i överträdelsen och att företaget inte deltog i alla olika aspekter på överträdelsen. Därför drar kommissionen slutsatsen att dessa förmildrande omständigheter berättigar till en nedsättning med 15 % av grundbeloppet av de böter som skall åläggas BOC.
(441) Westfalen hävdar att företaget endast spelade en passiv roll i överträdelsen och förnekar att man på förhand skulle ha känt till att konkurrensbegränsande frågor skulle tas upp vid VFIG-mötena i oktober och november 1994, eftersom dessa ämnen inte var upptagna på förslagen till föredragningslistor. Westfalen påstår att företaget inte deltog aktivt i dessa diskussioner och att det faktum att man uttryckte misstro mot samordning av priser vid VFIG-mötena föranledde de ledande företagen vid bidandet av kartellen att mötas utanför VFIG-ramen. Det gjorde de från och med början av 1995.
(442) Kommissionen tar hänsyn till att Westfalen spelade en rent passiv roll i överträdelserna och att företaget inte deltog i alla olika aspekter av överträdelsen. Kommissionen drar slutsatsen att dessa förmildrande omständigheter berättigar till en nedsättning med 15 % av grundbeloppet av de böter som skall åläggas Westfalen.
Icke-tillämpning i praktiken av avtal som utgör överträdelser
(443) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Air Liquide att företaget följde en självständig affärspolicy på marknaden och inte påverkades av avtal med sina konkurrenter, som man aldrig gjort några åtaganden till. Detta företag har lagt fram material som visar att det vid flera tillfällen tillämpat andra priser/villkor än de som avtalats eller inte respekterat moratorier.
(444) Messer hävdade att eftersom företaget vid den tiden var en nykomling på marknaden stod det under tryck från konkurrenterna att ge intrycket att det följde vissa konkurrensbegränsande beteenden(279). Messer bör därför ses som ett offer för omständigheterna. Dessutom genomförde Messer aldrig avtalen och följde alltid en mycket konkurrensinriktad självständig affärspolicy på marknaden.
(445) BOC hävdade att det inte finns några belägg för att företaget skulle ha genomfört några av de påstådda avtalen och säger att BOC i själva verket tillämpade andra prishöjningar/affärsvillkor än de som diskuterats och inte respekterade moratoriet 1994/1995.
(446) Westfalen hävdade att företaget alltid varit en mycket konkurrensinriktad aktör på marknaden, att det inte var intresserat av hemlig samverkan med andra aktörer och att de tillkännagivanden det gjorde om sina kommande prishöjningar eller minimipriser/affärsvillkor inte var några bindande löften och inte genomfördes på marknaden.
(447) Kommissionen konstaterar att genomförande av avtal eller prishöjningar eller minimipriser/affärsvillkor inte nödvändigtvis kräver att dessa exakta priser/villkor tillämpas. Den omständigheten att företag som har överbevisats om att ha deltagit i hemlig samverkan om priser/affärsvillkor med sina konkurrenter inte betett sig på marknaden på det sätt som man avtalat med sina konkurrenter är inte nödvändigtvis något som måste beaktas som en förmildrande omständighet vid fastställandet av det bötesbelopp som skall åläggas. Företag som trots hemlig samverkan med sina konkurrenter följer en mer eller mindre självständig affärspolicy på marknaden kan helt enkelt vara ute efter att utnyttja kartellen för sina egna syften(280).
(448) Kommissionen konstaterar vidare att bevismaterial anförts i del I i detta beslut som visar att flera avtal faktiskt genomfördes av deltagarna i kartellen.
iii) Slutsats om bötesbeloppen före tillämpning av kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden
(449) I enlighet med ovanstående fastställer kommissionen bötesbeloppen före tillämpning av meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden enligt följande:
- AGA: 14 miljoner euro.
- Air Liquide: 3,64 miljoner euro.
- Air Products: 3,64 miljoner euro.
- BOC: 1,17 miljoner euro.
- Hoek Loos: 14 miljoner euro.
- Messer: 1,68 miljoner euro.
- Westfalen: 0,43 miljoner euro.
(450) Men då de slutliga beloppen beräknade enligt denna metod inte i något fall får överstiga 10 % av mottagarnas totala omsättning (fastställd enligt artikel 15.2 i förordning nr 17)(281) fastställs bötesbeloppen enligt följande:
- AGA: 5,54 miljoner euro.
- Air Liquide: 3,64 miljoner euro.
- Air Products: 3,64 miljoner euro.
- BOC: 1,17 miljoner euro.
- Hoek Loos: 14 miljoner euro.
- Messer: 1,12 miljoner euro.
- Westfalen: 0,43 miljoner euro.
iv) Tillämpning av kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden
(451) Mottagarna av detta beslut har samarbetat med kommissionen i olika faser av undersökningen av överträdelsen i syfte att få del av den förmånsbehandling som beskrivs i kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden. För att uppfylla de berörda företagens berättigade förväntningar med avseende på befrielse från eller nedsättning av böterna på grundval av deras samarbete, skall kommissionen i följande avsnitt undersöka om de berörda parterna uppfyllt de villkor som anges i meddelandet.
Icke-tillämplighet av avsnitt B och C i meddelandet
(452) Om ett företag uppfyller alla villkor i avsnitt B i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden skall det befrias från böter eller få del av en kraftig nedsättning av bötesbeloppet. I det föreliggande fallet är dessa villkor inte uppfyllda, eftersom ingen av mottagarna av beslutet informerat kommissionen om överträdelsen innan kommissionen inledde en undersökning av de inblandade företagen.
(453) Om ett företag uppfyller alla villkor i avsnitt C i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden skall det få del av en väsentlig nedsättning av böterna. I det föreliggande fallet är dessa villkor inte uppfyllda, eftersom den beslutade undersökningen av kartelldeltagarnas lokaler gett tillräckligt underlag för att inleda ett förfarande i syfte att fatta ett beslut.
Betydande nedsättning av böter
(454) Enligt avsnitt D i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden kan ett företag som inte uppfyller alla villkor som anges i avsnitt B eller C ändå få en betydande nedsättning på 10-50 % av det bötesbelopp som det skulle ha ålagts om det inte hade samarbetat om (exempelvis)
- företaget förser kommissionen med upplysningar, dokument eller annat bevismaterial som bidrar till att fastställa att överträdelsen har begåtts, innan ett meddelande om anmärkningar sänds ut,
- företaget informerar kommissionen om att det inte bestrider de faktiska omständigheter som kommissionen grundar sina anklagelser på, efter det att det har tagit emot ett meddelande om anmärkningar.
(455) Förutom att samvetsgrant ha besvarat kommissionens begäran om upplysningar, tillhandahöll AGA innan meddelandet om anmärkningar skickades bevismaterial från den tid överträdelsen gäller och medgav att en av dess chefer deltog i möten med konkurrenter i Breda och Barendrecht(282).
(456) Även Air Products gav innan meddelandet om anmärkningar skickades uttömmande förklaringar till de dokument som beslagtogs vid kommissionens inspektion och medgav att olämpliga kontakter mellan konkurrenter på den nederländska marknaden(283) hade ägt rum.
(457) Vidare bad AGA, Air Products, Hoek Loos och Messer efter det att de mottagit kommissionens meddelande om anmärkningar om en väsentlig nedsättning av bötesbeloppen för att inte ha bestridit de faktiska omständigheterna.
(458) Dessa överväganden berättigar en nedsättning av bötesbeloppet med 25 % för AGA och Air Products och med 10 % för Hoek Loos och Messer.
Slutsats om tillämpningen av meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden
(459) Slutligen kommer kommissionen, med hänsyn till arten av deras samarbete och mot bakgrund av villkoren i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden, att bevilja de företag som detta beslut riktar sig till följande nedsättningar av deras respektive bötesbelopp:
- AGA en minskning på 25 %.
- Air Products en minskning på 25 %.
- Hoek Loos en minskning på 10 %.
- Messer en minskning på 10 %.
v) De slutgiltiga bötesbelopp som åläggs i det föreliggande förfarandet
(460) Slutligen är de bötesbelopp som kommer att åläggas, enligt artikel 15.2 i förordning nr 17, följande:
- AGA: 4,15 miljoner euro.
- Air Liquide: 3,64 miljoner euro.
- Air Products: 2,73 miljoner euro.
- BOC: 1,17 miljoner euro.
- Hoek Loos: 12,6 miljoner euro.
- Messer: 1 miljoner euro.
- Westfalen: 0,43 miljoner euro.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
AGA AB, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, BOC Group plc, Messer Nederland BV, NV Hoek Loos och Westfalen Gassen Nederland BV har överträtt artikel 81.1 i fördraget genom att delta i ett fortlöpande avtal och/eller samordnat förfarande inom sektorn för industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna.
Plats för tabell
Artikel 2
De företag som anges i artikel 1 skall omedelbart upphöra med den överträdelse som avses i artikel 1 i den mån de inte redan har gjort det. De skall avstå från alla handlingar eller beteenden som till mål eller verkan är desamma som överträdelsen eller likvärdiga med denna.
Artikel 3
Plats för tabell
Artikel 4
De böter som fastställs i artikel 3 skall betalas inom tre månader från dagen för delgivning av detta beslut till Europeiska kommissionens bankkonto nr 642-0029000-95 (Swiftkod: BB VABEBB - Ibankod BE76 642 0 029 0 0095) i Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA) SA, Avenue des Arts/Kunstlaan 43, B-1040 Bryssel.
Då denna tidsperiod löpt ut skall ränta automatiskt debiteras på den första dagen av den månad då detta beslut fattas till den räntesats som Europeiska centralbanken tillämpar för sina viktigaste refinansieringsoperationer plus 3,5 procentenheter, dvs. 6,75 %.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till:
AGA AB S - 181 81 Lidingö
Air Liquide BV De Witbogt 1 5652 AG Eindhoven Nederländerna
Air Products Nederläderna BV Klaprozenweg 101 Noordpoort 1033 NN Amsterdam Nederländerna
BOC Group plc Chertsey Road Windlesham GU20 6HJ - Surrey Förenade kungariket
Messer Nederläderna BV Middenweg 17 4782 PM Moerdijk Nederländerna
NV Hoek Loos Havenstraat 1 Postbus 78 3100 AB Schiedam Nederländerna
Westfalen Gassen Nederläderna BV Rigastraat 20 7415 EW Deventer Nederländerna
Detta beslut är verkställbart enligt artikel 256 i fördraget.
Utfärdat i Bryssel den 24 juli 2002.