31986L0378
L 225/40
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 24 юли 1986 година
относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените в професионалните социалноосигурителни схеми
(86/378/EИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 100 и 235 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Асамблеята (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че Договорът предвижда всяка държава-членка да осигури прилагането на принципа, че мъжете и жените следва да получават равно заплащане за еднакъв труд; като има предвид, че под „заплащане“ следва да се разбира основната или минималната заплата или трудово възнаграждение и всяко друго възнаграждение в брой или в натура, което работникът получава пряко или непряко от своя работодател във връзка с работата си;
като има предвид, че обикновено принципът за равното заплащане се прилага пряко в случаите, в които дискриминацията може да се установи с помощта само на критериите за равно третиране и за равно заплащане, но че има и случаи, при които прилагането на този принцип предполага предприемането на допълнителни мерки, които по-точно да определят неговия обхват;
като има предвид, че член 1, параграф 2 от Директива 76/207/ЕИО на Съвета от 9 февруари 1976 г. относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионална квалификация и развитие и условията на труд (4) предвижда, с оглед постепенното прилагане на принципа на равното третиране в сферата на социалното осигуряване, Съветът да приеме, по предложение на Комисията, разпоредби, които да определят именно обхвата, значението и обстоятелствата, при които се прилага този принцип; като има предвид, че за целта Съветът прие Директива 79/7/ЕИО от 19 декември 1978 г. относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (5);
като има предвид, че член 3, параграф 3 от Директива 79/7/ЕИО предвижда с оглед осигуряване на прилагането на принципа на равното третиране в професионалните схеми, Съветът да приеме, по предложение на Комисията, разпоредби, които да определят именно обхвата, значението и обстоятелствата, при които се прилага този принцип;
като има предвид, че принципът на равното третиране следва да бъде прилаган в професионалните социалноосигурителни схеми, които осигуряват закрила срещу рисковете, предвидени в член 3, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО, както и в онези схеми, които по смисъла на Договора предвиждат предоставянето на всякакви други изгоди в пари или в натура за работниците или служителите;
като има предвид, че прилагането на принципа на равното третиране не засяга разпоредбите относно закрилата на жените поради майчинство,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива има за цел прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените в професионалните социалноосигурителни схеми, наричан по-долу „принцип на равното третиране“.
Член 2
1. „Професионални социалноосигурителни схеми“ означава схемите, които не са регулирани от Директива 79/7/ЕИО и които имат за цел да предоставят на работници, независимо дали са заети или самостоятелно заети лица, в рамките на едно предприятие или група от предприятия, област на икономическа дейност или професионален сектор, или група професионални сектори, обезщетения, предназначени да допълнят или да заместят обезщетенията, предвидени в законно установените социалноосигурителни схеми, независимо дали участието в тези схеми е задължително или доброволно.
2. Настоящата директива не се прилага по отношение на:
a)
индивидуалните трудови договори;
б)
схемите, които имат само един участник;
в)
за наемните работници - застрахователни договори, по които работодателят не е страна;
г)
факултативните разпоредби на професионалните схеми, които се предлагат индивидуално на участниците, с цел да им бъдат гарантирани:
-
било допълнителни обезщетения,
-
било избор на дата, на която да започне изплащането на основните обезщетения, или избор между няколко вида обезщетения.
Член 3
Настоящата директива се прилага по отношение на трудоспособното население, включително на самостоятелно заетите лица, лицата, които са прекъснали дейността си поради заболяване, майчинство, злополука или принудителна безработица, и на лицата, търсещи работа, както и по отношение на пенсионираните работещи или работещите с увреждания.
Член 4
Настоящата директива се прилага по отношение на:
a)
професионалните схеми, които осигуряват закрила срещу следните рискове:
-
болест,
-
инвалидност,
-
старост, включително и преждевременно пенсиониране,
-
трудови злополуки и професионални болести,
-
безработица;
б)
професионалните схеми, които предвиждат други социални обезщетения в брой или в натура, и по-специално обезщетения за преживели и семейни добавки, ако се предоставят на заетите лица и по този начин представляват възнаграждение, изплатено от работодателя на работещия за извършената от него работа.
Член 5
1. В съответствие с условията, предвидени в последващите разпоредби, принципът на равното третиране предполага, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, пряко или непряко, особено чрез позоваване на брачното или семейното положение, и по-специално по отношение на:
-
приложното поле на схемите и условията за достъп до тях;
-
задължението за внасяне на осигурителните вноски и изчисляването на вноските;
-
изчисляването на обезщетенията, включително и увеличенията, дължими за съпрузи и лица на издръжка, и условията, които определят продължителността и запазването на правото на обезщетение.
2. Принципът на равното третиране не засяга разпоредбите относно закрилата на жените по време на майчинство.
Член 6
1. Разпоредбите, които противоречат на принципа на равното третиране са онези, които се основават на пола, пряко или косвено, по-специално чрез позоваване на брачното или семейното положение, при:
a)
определянето на лицата, които могат да участват в дадена професионална схема;
б)
определянето на задължителния или доброволония характер на участието в професионална схема;
в)
установяването на различни правила по отношение на възрастта за включване в схемата или на изисквания за минимален трудов стаж или минимален период на участие в схемата, необходими за получаване на обезщетения;
г)
предвиждането на различни правила, с изключение на мерките, предвидени в букви з) и и) за възстановяване на вноските, когато работещият напусне схемата, без да е изпълнил изискванията, които му гарантират право на дългосрочни обезщетения;
д)
определянето на различни условия за предоставяне на обезщетения или запазването на тези обезщетения за работещите от единия от двата пола;
е)
определянето на различна възраст за пенсиониране;
ж)
преустановяване на запазването или придобиването на права по време на отпуск по майчинство или на отпуск по семейни причини, който се полага по закон или по силата на споразумение и се изплаща от работодателя;
з)
определянето на различни нива на обезщетенията, с изключение на необходимите за отчитане на факторите на актюерските изчисления, които са различни за двата пола в случаите на обезщетения, определяни на базата на осигурителните вноски;
и)
определянето на различни нива на вноските на работниците;
определянето на различни нива на вноските на работодателите в случаите на обезщетения, определяни на базата на вноските, с изключение на насочените към изравняване на размера на тези обезщетения;
й)
предвиждането на различни стандарти или на стандарти, приложими само по отношение на работещите от определен пол, с изключение на предвиденото в букви з) и и) относно гаранцията или запазването на правото на обезщетения, когато работникът напусне схемата.
2. Когато предоставянето на обезщетения, попадащи в обхвата на настоящата директива, се извършва по преценка на органите за управление на схемата, то тези органи трябва да се съобразяват с принципа на равното третиране.
Член 7
Държавите-членки предприемат всички необходими мерки:
a)
за да бъдат или да могат да бъдат обявени за нищожни или да могат да бъдат изменени разпоредбите, които противоречат на принципа на равното третиране и които са включени в правно задължителните колективни трудови договори, в правилниците за вътрешния ред на предприятията или във всички други разпоредби, свързани с професионалните схеми.
б)
за да не могат да бъдат одобрявани или разширявани по административен път схемите, в които се съдържат подобни разпоредби.
Член 8
1. Най-късно до 1 януари 1993 г. държавите-членки предприемат необходимите мерки за преразглеждане на разпоредбите на професионалните схеми, които противоречат на принципа на равното третиране.
2. Настоящата директива не възпрепятства възможността правата и задълженията, произтичащи от участието за определен период в професионална схема преди нейното преразглеждане, да останат предмет на разпоредбите на действаща през този период схема.
Член 9
Държавите-членки могат да отложат задължителното прилагане на принципа на равното третиране, що се отнася до:
a)
определянето на пенсионната възраст за предоставяне на пенсия за старост или за прослужено време, както и евентуалните последици, които могат да произтекат за други обезщетения:
-
било до датата, на която е постигнато това равенство в законно установените схеми,
-
било най-късно до момента, докато дадена директива не наложи това равенство.
б)
наследствените пенсии, докато дадена директива не наложи принципа на равното третиране в законно установените социалноосигурителни схеми в тази връзка;
в)
прилагането на член 6, параграф 1, буква и), първа алинея за отчитане на различните фактори на актюерските изчисления най-късно до изтичането на тринадесетгодишния период от нотифицирането на настоящата директива.
Член 10
Държавите-членки въвеждат в националните си законодателства необходимите мерки, за да дадат възможност на всички лица, които смятат, че са ощетени поради неприлагането на принципа на равното третиране, да предявят своите претенции по съдебен ред след евентуалното сезиране на други компетентни органи.
Член 11
Държавите-членки предприемат необходимите мерки за защита на работниците срещу всяко уволнение, което представлява реакция от страна на работодателя на жалба, подадена в рамките на предприятието, или на предприета съдебна процедура, насочени към спазването на принципа на равното третиране.
Член 12
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от три години след нотифицирането ѝ (6). Те незабавно информират Комисията за това.
2. Не по-късно от пет години след нотифицирането на настоящата директива държавите-членки предоставят на Комисията цялата необходима информация, за да ѝ дадат възможност да изготви доклад относно прилагането на настоящата директива, който да внесе в Съвета.
Член 13
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 24 юли 1986 година.
RÅDETS DIREKTIV av den 24 juli 1986 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet (86/378/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 100 och 235 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och
med beaktande av följande:
Fördraget föreskriver att varje medlemsstat skall se till att principen att kvinnor och män skall ha lika lön för lika arbete tillämpas; med lön skall avses den sedvanliga bas- eller minimilönen samt all annan ersättning, vare sig i kontanter eller in natura, som arbetstagaren tar emot direkt eller indirekt från sin arbetsgivare på grund av sin anställning.
Även om likalönsprincipen faktiskt är direkt tillämplig i de fall där diskriminering kan fastställas enbart på grundval av kriterierna för likabehandling och lika lön, finns det också situationer där genomförandet av denna princip medför att beslut om ytterligare åtgärder måste fattas, som tydligare anger dess tillämpningsområde.
Artikel 1.2 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor,(4) föreskriver att, i syfte att säkerställa ett successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män, rådet på förslag från kommissionen skall anta bestämmelser som klart anger dess väsentliga innehåll, räckvidd och åtgärderna för dess tillämpning; rådet antog för detta ändamål direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet(5).
Artikel 3.3 i direktiv 79/7/EEG föreskriver att rådet på förslag från kommissionen, i syfte att säkerställa att principen om likabehandling i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet genomförs, skall anta bestämmelser som klart anger dess väsentliga innehåll, räckvidd och åtgärderna för dess tillämpande.
Principen om likabehandling bör genomföras i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet som ger skydd vid de förhållanden som uppräknas i artikel 3.1 i direktiv 79/7/EEG liksom de förmåner som lämnar de anställda någon annan ersättning i kontanter eller in natura i enlighet med fördragets innehåll.
Genomförandet av principen om likabehandling påverkar inte de bestämmelser som gäller skydd för kvinnor på grund av moderskap.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Detta direktiv har till syfte att i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män, härefter kallad "likabehandlingsprincipen".
Artikel 2
1. Med företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet menas system som inte regleras av direktiv 79/7/EEG, vars syfte är att ge dem som arbetar, både anställda och egna företagare, i ett företag eller i en grupp av företag, inom ett område för ekonomisk verksamhet eller yrkessektor eller grupp av sådana sektorer, förmåner som skall komplettera förmånerna enligt lagstadgade system för social trygghet eller ersätta dessa, vare sig deltagandet i sådana system är obligatoriskt eller frivilligt.
2. Detta direktiv gäller inte
a) individuella avtal,
b) system med endast en deltagare,
c) löntagares försäkringssystem där arbetsgivaren inte är part,
d) i fråga om fast avlönade arbetstagare: förmåner som erbjuds deltagare individuellt för att garantera dem
- antingen ytterligare förmåner, eller
- ett val av datum då de normala förmånerna utfaller, eller ett val mellan flera förmåner.
Artikel 3
Detta direktiv skall gälla för medlemmar av den förvärvsarbetande befolkningen, däribland egna företagare, personer vars verksamhet avbrutits av sjukdom, barnafödande, olycksfall eller ofrivillig arbetslöshet samt arbetssökande liksom även pensionerade och invalidiserade arbetstagare.
Artikel 4
Detta direktiv skall gälla
a) företags- eller yrkesbaserade system som lämnar skydd vid
- sjukdom,
- invaliditet,
- ålderdom inklusive förtidspensionering,
- olycksfall i arbetet samt yrkessjukdomar,
- arbetslöshet,
b) företags- eller yrkesbaserade system som ger andra sociala förmåner i kontanter eller in natura och i synnerhet efterlevandeförmåner samt familjebidrag, om sådana förmåner beviljas anställda och alltså utgör en ersättning som arbetsgivaren betalar den anställde arbetstagaren.
Artikel 5
1. Enligt de villkor som fastslås i efterföljande bestämmelser innebär likabehandlingsprincipen att det inte skall förekomma någon diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt, i synnerhet under hänvisning till äktenskaplig eller familjestatus, särskilt i fråga om:
- förmånernas räckvidd och villkoren för att få del av dem,
- skyldighet att betala avgifter och beräkningen av avgifterna,
- beräkningen av förmåner, däribland tilläggsförmåner avseende make/maka eller familjemedlemmar och de villkor som avgör hur länge rätten till förmånerna skall kvarstå.
2. Likabehandlingsprincipen skall inte utgöra hinder för de bestämmelser som gäller skydd för kvinnor på grund av moderskap.
Artikel 6
1. Med bestämmelser som står i strid med likabehandlingsprincipen avses sådana bestämmelser som direkt eller indirekt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig eller familjestatus, beror på kön, när det gäller att
a) avgöra vilka personer som får delta i ett företags- eller yrkesbaserat system,
b) fastställa om deltagande i ett företags- eller yrkesbaserat system skall vara obligatoriskt eller frivilligt,
c) fastslå olika regler för ålder för inträde i systemet, eller vilken minsta anställnings- eller medlemskapstid i detta som krävs för att erhålla dess förmåner,
d) fastställa olika regler, förutom vad som bestäms i h och i, för återbetalning av avgifter när en arbetstagare lämnar ett system utan att ha uppfyllt de villkor som garanterar honom en uppskjuten rätt till långtidsförmåner,
e) ställa olika villkor för beviljande av förmåner eller att inskränka förmånerna till arbetstagare av det ena eller andra könet,
f) fastställa olika pensionsålder,
g) temporärt upphäva innehavet eller förvärvet av rättigheter under barnledighet eller ledighet av familjeskäl som beviljas enligt lag eller avtal och betalas av arbetsgivaren,
h) fastställa olika förmånsnivåer, utom i den mån det kan vara nödvändigt att ta hänsyn till försäkringstekniska beräkningsfaktorer, som är olika allt efter kön, för förmåner som betecknas som avgiftsbaserade,
i) fastställa olika nivåer för arbetstagarnas avgifter,
fastställa olika nivåer för arbetsgivarnas avgifter i fråga om förmåner betecknade som avgiftsbaserade, utom när det gäller att göra förmånerna mera jämställda,
j) fastställa olika normer eller normer tillämpliga endast på arbetstagare av ett specificerat kön, utom såsom föreskrivs i h och i, i fråga om garantin för eller bibehållandet av rätten till uppskjutna förmåner, då en arbetstagare lämnar ett system.
2. När man överlämnar åt förmånssystemets förvaltning att inom räckvidden för detta direktiv efter gottfinnande bevilja förmåner, måste denna ta hänsyn till likabehandlingsprincipen.
Artikel 7
Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som krävs så att
a) bestämmelser som strider mot likabehandlingsprincipen i lagligen tvingande kollektivavtal, företagens interna regler för de anställda eller andra åtgärder som gäller företags- eller yrkesbaserade system skall eller får förklaras ogiltiga eller får ändras,
b) försäkringssystem som innehåller sådana villkor inte får godkännas eller förlängas genom administrativa åtgärder.
Artikel 8
1. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de bestämmelser i de företags- eller yrkesbaserade systemen som strider mot likabehandlingsprincipen är reviderade före den 1 januari 1993.
2. Detta direktiv skall inte utesluta att de bestämmelser för rättigheter och skyldigheter som gällde under en medlemskapsperiod i ett företags- eller yrkesbaserat system, innan det reviderades, fortfarande skall gälla för perioden i fråga.
Artikel 9
Medlemsstaterna får uppskjuta en obligatorisk tillämpning av likabehandlingsprincipen i fråga om
a) avgörande av pensionsålder i syfte att bevilja ålderspension och de eventuella konsekvenserna för andra förmåner,
- antingen till det datum då sådan jämställdhet uppnås i lagstadgade system,
- eller allra senast till dess att sådan jämställdhet krävs av ett direktiv,
b) efterlevandepensioner till dess ett direktiv kräver likabehandlingsprincipen i lagstadgade system för social trygghet i detta avseende,
c) tillämpningen av det första stycket i artikel 6.1 i för att ta hänsyn till de olika försäkringstekniska beräkningsfaktorerna senast till utgången av en period på tretton år räknat från dagen för anmälan av detta direktiv.
Artikel 10
Medlemsstaterna skall i sin nationella lagstiftning vidta de åtgärder som krävs för att göra det möjligt för alla som anser sig förfördelade på grund av att likabehandlingsprincipen inte tillämpats att göra sina krav gällande vid domstol, eventuellt efter att ha hänvänt sig till andra behöriga myndigheter.
Artikel 11
Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att skydda arbetstagaren mot avskedande från arbetsgivarens sida, om avskedandet beror på klagomål inom företaget från de anställda eller på att man vidtagit rättsliga åtgärder i syfte att genomdriva att likabehandlingsprincipen iakttas.
Artikel 12
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som behövs för att följa detta direktiv senast tre år efter dagen för anmälan(6). De skall genast underrätta kommissionen om detta.
2. Medlemsstaterna skall senast fem år efter dagen för anmälan till kommissionen översända den information den behöver för att kunna avfatta en rapport om tillämpningen av detta direktiv för överlämnande till rådet.
Artikel 13
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 24 juli 1986.