31998L0049
L 209/46
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 98/49/ЕО НА СЪВЕТА
от 29 юни 1998 година
за запазване на правото на допълнителна пенсия на заети лица и самостоятелно заети лица, движещи се в границите на Общността
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 51 и 235 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
(1)
като има предвид, че една от основните свободи на Общността е свободното движение на лица; като има предвид, че Договорът предвижда Съветът единодушно да приема мерките в областта на социалното осигуряване, които са необходими за осигуряване на свободно движение на работници;
(2)
като има предвид, че социалната закрила на работниците е осигурена чрез задължителни социалноосигурителни схеми, придружени от допълнителни социалноосигурителни схеми;
(3)
като има предвид, че вече приетото от Съвета законодателство за защита на социалноосигурителните права на работниците, движещи се в Общността и членовете на техните семейства, а именно Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 г. за прилагането на схемите за социално осигуряване на заети лица, на самостоятелно заети лица и на членовете на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (4) и Регламент (ЕИО) № 574/72 от 21 март 1972 г., за установяване на процедурата за прилагането на Регламент (ЕИО) № 1408/71 за прилагането на схемите за социално осигуряване на заети лица, на самостоятелно заети лица и на членовете на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (5), се отнасят само до схемите за задължително пенсионно осигуряване; като има предвид, че системата за координация, предвидена в тези регламенти, не обхваща схеми за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на схемите, обхванати от термина „законодателство“, както е дефиниран в първата алинея на член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 или по отношение на които дадена държава-членка прави декларация съгласно този член;
(4)
като има предвид, че Съветът има широки правомощия по отношение избора на най-подходящите мерки за постигане на целта на член 51 от Договора; и като има предвид, че системата за координация, предвидена в Регламенти (ЕИО) № 1408/71 и (ЕИО) № 574/72, и по-конкретно правилата на натрупване, не са отнасят за схемите за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на схемите, обхванати от термина „законодателство“, както е дефиниран в първата алинея на член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 или по отношение на които дадена държава-членка прави декларация съгласно този член и поради това са предмет на специфични мерки, от които тази директива е първата, която цели да се отчете специфичната им природа и особености, и многообразието на такива схеми в държавите-членки и между тях;
(5)
като има предвид, че нито една пенсия или обезщетение не може да бъде предмет едновременно на разпоредбите на настоящата директива и на тези на Регламенти (ЕИО) № 1408/71 и (ЕИО) № 574/72, и поради това всяка схема за допълнително пенсионно осигуряване, която влиза в обхвата на тези регламенти, защото държава-членка е направила декларация в този смисъл съгласно член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71, не може да бъде предмет на разпоредбите на настоящата директива;
(6)
като има предвид, че в своята Препоръка 92/442/ЕИО от 27 юли 1992 г. за сближаването на целите и политиките на социална закрила (6) Съветът е препоръчал на държавите-членки да „насърчат, където е необходимо, промени в условията, регламентиращи придобиването на пенсия и особено правото на допълнителна пенсия, с оглед премахването на пречките пред движението на наетите работници“;
(7)
като има предвид, че може да се допринесе за постигането на тази цел, ако на работниците, които се местят или чието работно място се премества от една държава-членка в друга, се гарантира равно третиране по отношение на защитата на правото им на допълнителна пенсия, както на работници, които остават или чиято месторабота се премества, но в същата държава-членка;
(8)
като има предвид, че свободното движение на лица, което е едно от основните права, залегнали в Договора, не се отнася само до заети лица, но също така обхваща и самостоятелно заети лица;
(9)
като има предвид, че Договорът не предвижда други правомощия, освен тези на член 235 за предприемане на подходящи мерки в областта на социалното осигуряване на самостоятелно заети лица;
(10)
като има предвид, че за да се даде възможност правото на свободно движение да бъде ефективно упражнено, работниците и другите ползващи това право, трябва да имат сигурни гаранции за еднакво отношение във връзка със съхранението на законното им право на пенсия, произтичащо от схемите за допълнително пенсионно осигуряване;
(11)
като има предвид, че държавите-членки трябва да предприемат необходимите мерки за осигуряване на изплащането на обезщетения по схеми за допълнително пенсионно осигуряване на членове и бивши членове, както и на други ползващи правата според такива схеми във всички държави-членки, и имайки предвид, че всички ограничения пред свободното движение на плащания и капитали са забранени съгласно член 73б от Договора;
(12)
като има предвид, че за да се облекчи упражняването на правото на свободно движение, националните законодателства трябва, където е необходимо, да бъдат адаптирани, за да осигурят непрекъснатостта на получаване на обезщетения по схема за допълнително пенсионно осигуряване, изградена в една държава-членка за или от името на работници, които са командировани в друга държава-членка в съответствие с дял II от Регламент (ЕИО) № 1408/71;
(13)
като има предвид в това отношение, че Договорът изисква не само премахването на всякаква дискриминация, основана на националност между работниците на държавите-членки, но също така премахването на всяка национална мярка, която може да бъде пречка или да направи по-малко привлекателно за тези работници упражняването на основните свободи, гарантирани от Договора, както е тълкуван от Съда на Европейските общности в последователни негови решения;
(14)
като има предвид, че работниците, упражняващи правото си на свободно движение, трябва да бъдат правилно информирани от работодателите, управителите или други, отговорни за управлението на схеми за допълнително пенсионно осигуряване, и по-специално, по отношение на избора и алтернативните възможности пред тях;
(15)
като има предвид, че настоящата директива не накърнява законите на държавите-членки, отнасящи се до колективни действия за защита на професионалните интереси;
(16)
като има предвид, че поради разнообразието на схемите за допълнително пенсионно осигуряване, Общността трябва да определи само общата рамка от цели и поради това директивата е подходящият правен инструмент;
(17)
като има предвид, че в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност, залегнали в член 3б от Договора, целите на настоящата директива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и могат, следователно да бъдат постигнати по-добре от Общността; като има предвид, че настоящата директива не излиза извън границите на необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ЦЕЛ И ПРИЛОЖНО ПОЛЕ
Член 1
Целта на настоящата директива е да защити правата на хората, участващи в схеми за допълнително пенсионно осигуряване, които се движат от една държава-членка в друга, като с това допринася за премахване на пречките пред свободното движение на заети и самостоятелно заети лица в Общността. Тази закрила се отнася до правата на пенсия, придобити, както по доброволни, така и по задължителни допълнителни пенсионни схеми, с изключение на схемите, обхванати от Регламент (ЕИО) № 1408/71.
Член 2
Настоящата директива се прилага към членове, участващи в схеми за допълнително пенсионно осигуряване, както и към други, имащи права според тези схеми, които са придобили или са в процес на придобиване на права в една или повече държави-членки.
ГЛАВА II
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 3
За целите на настоящата директива:
а)
„допълнителна пенсия“ означава пенсия за навършена пенсионна възраст и там, където е предвидено от правилата на схемата за допълнително пенсионно осигуряване, изградена в съответствие с националното законодателство и практика, пенсии за инвалидност и за преживели лица, предназначени да допълнят или заменят тези, осигурени при същите обстоятелства от установените от закона схеми за задължително обществено осигуряване;
б)
„схема за допълнително пенсионно осигуряване“ означава всяка професионална пенсионна схема, установена в съответствие с националното законодателство и практика, като договор за групово осигуряване или разходопокривна схема, договорена от един или повече браншове или отрасли, капиталови схеми или пенсионна договореност, основаващо се на резервни фондове, или всяко колективно или друго подобно споразумение, имащо за цел осигуряване на допълнителна пенсия за заети и самостоятелно заети лица;
в)
„право на пенсия“ означава всяко обезщетение, на което участниците в дадена схема и други, придобили такива права, имат право съгласно правилата на дадена схема на допълнително пенсионно осигуряване и където е приложимо, съгласно националното законодателство;
г)
„придобито пенсионно право“ означава всяко право на обезщетения, получено след изпълнение на условията, изисквани от правилата на дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване и, където е приложимо, съгласно националното законодателство;
д)
„командирован работник“ означава лице, което е изпратено на работа в друга държава-членка и което според условията на дял II от Регламент (ЕИО) № 1408/71 продължава да бъде субект на законодателството на държавата-членка по произход, и „командироването“ се разглежда по съответния начин;
е)
„осигурителна вноска“ означава всяко направено или считано за направено плащане, според дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване.
ГЛАВА III
МЕРКИ ЗА ЗАЩИТА НА ДОПЪЛНИТЕЛНИТЕ ПЕНСИОННИ ПРАВА НА РАБОТНИЦИТЕ, ДВИЖЕЩИ СЕ В ОБЩНОСТТА
Член 4
Равно третиране по отношение запазването на правата на пенсия
Държавите-членки предприемат необходимите мерки за осигуряване запазването на придобитите пенсионни права на лицата, участващи в схема за допълнително пенсионно осигуряване, по отношение на които е прекратено правенето на осигурителни вноски по тази схема в резултат от преместването им от една държава-членка в друга, в същата степен както и за членове, по отношение на които вече не се правят осигурителни вноски, но които остават в същата държава-членка. Този член се прилага също и към лица, имащи права според правилата на въпросната схема за допълнително пенсионно осигуряване.
Член 5
Презгранични плащания
Държавите-членки гарантират, че по отношение на членове, участващи в схеми за допълнително пенсионно осигуряване, както и за други, имащи права според такива схеми, плащанията на всички обезщетения, извършвани по схеми за допълнително пенсионно осигуряване в други държави-членки, са освободени от всякакви такси и разноски по преводите, които биха могли да бъдат начислени.
Член 6
Осигурителни вноски по схеми за допълнително пенсионно осигуряване за и от името на работници, изпратени на работа в друга държава-членка
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да осигурят непрекъснатостта на осигурителните вноски, правени по дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване, установена в дадена държава-членка за, или от името на даден работник, изпратен в друга държава-членка, който участва в такава схема по време на неговата/нейната работа в друга държава-членка.
2. Когато, съгласно параграф 1, вноските продължават да се правят според дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване в една държава-членка, изпратеният на работа работник, и където е приложимо, неговият работодател, се освобождават от всякакви задължения да правят осигурителни вноски по схема за допълнително пенсионно осигуряване в друга държава-членка.
Член 7
Информация за членове, участващи в схема
Държавите-членки предприемат мерки, за да гарантират, че работодателите, управителите или други отговорни за управлението на схеми за допълнително пенсионно осигуряване, предоставят адекватна информация на членовете, участващи в такива схеми, когато те се местят в друга държава-членка, относно пенсионните им права и възможностите, които имат съгласно схемата. Такава информация трябва най-малкото да съответства на информацията, давана на членовете, участващи в схема, по отношение на които правенето на осигурителни вноски се прекратява, но които остават в същата държава-членка.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 8
Държавите-членки могат да предвидят прилагане на разпоредбите на член 6 само за командировани работници, които започват работа на или след 25 юли 2001 г.
Член 9
Държавите-членки въвеждат в националното си законодателство необходимите мерки, за да позволят на всички лица, които се считат ощетени от неприлагането на разпоредбите на настоящата директива, да предявят своите права по съдебен ред, след като евентуално са предявили претенциите си пред други компетентни инстанции.
Член 10
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива не по-късно от 36 месеца от датата на влизането ѝ в сила, или гарантират, че най-късно до тази дата, организациите на работодателите и работниците ще въведат изискваните разпоредби по пътя на взаимно договаряне. Държавите-членки предприемат всички необходими стъпки, които им позволяват по всяко време да гарантират постигането на резултатите, наложени от настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Те информират Комисията за националните власти за контакт по отношение прилагането на настоящата директива.
2. Не по-късно от 25 януари 2002 г. държавите-членки уведомяват Комисията за текста на разпоредбите от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
3. На основата на информацията, предоставена от държавите-членки, Комисията изпраща доклад до Европейския парламент, Съвета и Икономическия и социален комитет в рамките на шест години след влизането в сила на настоящата директива.
Докладът разглежда прилагането на настоящата директива и, където е подходящо, предлага необходимите изменения.
Член 11
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 12
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 29 юни 1998 година.
RÅDETS DIREKTIV 98/49/EG av den 29 juni 1998 om skydd av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom gemenskapen
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 51 och 235 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
av följande skäl:
(1) En av de grundläggande friheterna i gemenskapen är fri rörlighet för personer. I fördraget föreskrivs att rådet enhälligt skall besluta om sådana åtgärder inom den sociala trygghetens område som är nödvändiga för att genomföra fri rörlighet för arbetstagare.
(2) Arbetstagarnas sociala skydd säkerställs genom lagstadgade system för social trygghet som supplerar kompletterande system för social trygghet.
(3) Den lagstiftning som rådet redan har antagit för att skydda rättigheterna på den sociala trygghetens område för de arbetstagare och deras familjemedlemmar som flyttar inom gemenskapen, det vill säga rådets förordningar (EEG) nr 1408/71 av den 14 juli 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (4) och (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (5), avser endast lagstadgade pensionssystem; det samordningssystem som föreskrivs i dessa förordningar omfattar inte kompletterande pensionssystem med undantag för system som täcks av begreppet "lagstiftning" enligt definitionen i artikel 1 j första stycket i förordning (EEG) nr 1408/71 eller med avseende på vilka en medlemsstat avger en förklaring enligt den artikeln.
(4) Rådet äger stor frihet när det gäller valet av vilka åtgärder som är bäst lämpade för att uppnå målet i artikel 51 i fördraget; det samordningssystem som avses i förordningarna (EEG) nr 1408/71 och (EEG) nr 574/72, och särskilt reglerna för sammanläggning, passar inte för kompletterande pensionssystem, med undantag för system som täcks av begreppet "lagstiftning" enligt definitionen i artikel 1 j första stycket i förordning (EEG) nr 1408/71 eller med avseende på vilka en medlemsstat avger en förklaring enligt den artikeln, och bör därför bli föremål för särskilda åtgärder, av vilka detta direktiv är den första, så att hänsyn kan tas till deras särskilda karaktär och kännetecken och till olikheterna mellan sådana system inom och mellan medlemsstaterna.
(5) Ingen pension eller förmån bör omfattas både av bestämmelserna i detta direktiv och av förordningarna (EEG) nr 1408/71 och (EEG) nr 574/72 och därför kan ett kompletterande pensionssystem, som ligger inom dessa förordningars räckvidd därför att en medlemsstat har avgett en förklaring av denna innebörd enligt artikel 1 j i förordning (EEG) nr 1408/71, inte omfattas av bestämmelserna i detta direktiv.
(6) I sin rekommendation 92/442/EEG av den 27 juli 1992 om samstämmighet mellan mål och politik på det sociala skyddets område (6) rekommenderar rådet medlemsstaterna att "vid behov främja ändringar av villkoren för förvärv av rätt till pension, särskilt kompletterande pensionsrättigheter, för att avskaffa hindren för anställdas rörlighet".
(7) Ett bidrag till att nå detta mål kan vara att arbetstagare, som flyttar eller vilkas arbetsplats flyttar från en medlemsstat till en annan, i fråga om skyddet för deras kompletterande pensionsrättigheter garanteras en behandling som är likvärdig med den som ges arbetstagare som stannar kvar eller vilkas arbetsplats stannar kvar inom samma medlemsstat.
(8) Den fria rörligheten för personer, som är en av de grundläggande rättigheterna i fördraget, är inte begränsad till anställda utan omfattar också egenföretagare.
(9) Fördraget innehåller inga andra befogenheter än de som finns i artikel 235 för att vidta lämpliga åtgärder på området social trygghet för egenföretagare.
(10) För att rätten till fri rörlighet skall kunna utövas på ett effektivt sätt bör arbetstagare och andra berättigade personer ha vissa garantier för lika behandling i fråga om bevarandet av sina intjänade pensionsrättigheter enligt kompletterande pensionssystem.
(11) Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som behövs för att se till att förmåner enligt kompletterande pensionssystem betalas ut till försäkringstagare och före detta försäkringstagare samt till andra personer som är berättigade enligt sådana system i alla medlemsstater, eftersom alla restriktioner för betalningar och kapitalrörelser är förbjudna enligt artikel 73 b i fördraget.
(12) För att underlätta utövandet av rätten till fri rörlighet bör, när så behövs, nationella bestämmelser i enlighet med avdelning II i förordning (EEG) nr 1408/71 anpassas så att det blir möjligt att fortsätta att betala in avgifter till ett kompletterande pensionssystem i en medlemsstat från eller för arbetstagare som är utsända till en annan medlemsstat.
(13) I detta avseende krävs enligt fördraget inte bara avskaffande av diskriminering av arbetstagare i medlemsstaterna på grund av medborgarskap utan även undanröjande av alla nationella bestämmelser som kan hindra dessa arbetstagares utövande av, eller göra det mindre attraktivt för dem att utöva, de grundläggande friheter som garanteras i fördraget, enligt Europeiska gemenskapernas domstols tolkning i flera på varandra följande domar.
(14) De arbetstagare som utövar sin rätt till fri rörlighet bör på ett adekvat sätt informeras av arbetsgivare, förvaltare eller andra som har ansvar för förvaltningen av de kompletterande pensionssystemen, särskilt vad gäller de val och de alternativ som erbjuds dem.
(15) Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas lagar ifråga om kollektiva åtgärder för att försvara yrkesintressen.
(16) På grund av mångfalden av kompletterande system för social trygghet bör gemenskapen endast ställa upp allmänna mål och därför är ett direktiv det lämpliga rättsliga instrumentet.
(17) I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 3 b i fördraget kan målen för detta direktiv inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna utan de kan uppnås bättre på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
SYFTE OCH RÄCKVIDD
Artikel 1
Syftet med detta direktiv är att skydda rättigheterna för de försäkringstagare som omfattas av kompletterande pensionssystem och som flyttar från en medlemsstat till en annan och att därigenom bidra till att undanröja hinder för den fria rörligheten för anställda och egenföretagare inom gemenskapen. Detta skydd avser pensionsrättigheter enligt både frivilliga och obligatoriska kompletterande pensionssystem, med undantag av de system som omfattas av förordning (EEG) nr 1408/71.
Artikel 2
Detta direktiv skall tillämpas på försäkringstagare som omfattas av kompletterande pensionssystem och andra personer som är berättigade enligt sådana system och som har förvärvat eller håller på att förvärva rättigheter i en eller flera medlemsstater.
KAPITEL II
DEFINITIONER
Artikel 3
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
a) kompletterande pension: ålderspension och, om det föreskrivs i bestämmelserna för ett i enlighet med nationell lagstiftning och praxis inrättat kompletterande pensionssystem, invaliditets- och efterlevandeförmåner som är avsedda att komplettera eller ersätta de förmåner som de lagstadgade systemen för social trygghet föreskriver för samma försäkringsfall,
b) kompletterande pensionssystem: alla i enlighet med nationell lagstiftning och praxis inrättade tjänstepensionssystem, såsom gruppförsäkringsavtal eller system med löpande inbetalning ("pay as you go") om vilka en eller flera branscher eller sektorer kommit överens, premiereservsystem eller utfästelser om pension som garanteras av bokförda reserver, eller alla kollektiva eller andra jämförbara system vilka är avsedda som en kompletterande pension för anställda eller egenföretagare,
c) pensionsrättigheter: alla förmåner som försäkringstagare och andra berättigade personer har rätt till enligt bestämmelserna i ett kompletterande pensionssystem och, i förekommande fall, enligt nationell lagstiftning,
d) intjänade pensionsrättigheter: alla rättigheter till förmåner som erhålls efter uppfyllande av de krav som ställs enligt reglerna för ett kompletterande pensionssystem och, i förekommande fall, enligt nationell lagstiftning,
e) utsänd arbetstagare: en person som är utsänd till en annan medlemsstat för att arbeta och som enligt villkoren i avdelning II i förordning (EEG) nr 1408/71 fortsätter att omfattas av ursprungsmedlemsstatens lagstiftning; utsändning skall tolkas i enlighet härmed,
f) avgift: alla betalningar som gjorts eller anses ha gjorts till ett kompletterande pensionssystem.
KAPITEL III
ÅTGÄRDER FÖR ATT SKYDDA KOMPLETTERANDE PENSIONSRÄTTIGHETER FÖR ARBETSTAGARE SOM FLYTTAR INOM GEMENSKAPEN
Artikel 4
Likabehandling i fråga om bevarande av pensionsrättigheter
Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa bevarande av intjänade pensionsrättigheter för de personer, som är försäkringstagare enligt ett kompletterande pensionssystem och för vilka avgifter inte längre betalas därför att de har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat, i samma utsträckning som för de försäkringstagare för vilka avgifter inte längre betalas men som bor kvar i samma medlemsstat. Denna artikel skall också tillämpas på andra personer som är berättigade enligt bestämmelserna för det kompletterande pensionssystemet i fråga.
Artikel 5
Gränsöverskridande betalningar
Medlemsstaterna skall se till att de kompletterande pensionssystemen till försäkringstagare och andra personer som är berättigade enligt dessa system i andra medlemsstater betalar ut alla förmåner som utfaller enligt dessa system, efter avdrag för de skatter och transaktionskostnader som kan vara tillämpliga.
Artikel 6
Avgifter till kompletterande pensionssystem från eller för utsända arbetstagare
1. Medlemsstaterna skall besluta om sådana åtgärder som behövs för att göra det möjligt att fortsätta att betala avgifter från eller för en utsänd arbetstagare som är försäkringstagare i ett kompletterande pensionssystem i en medlemsstat, under den tid som arbetstagaren är utsänd till en annan medlemsstat.
2. Om avgifter fortsatt betalas in till ett kompletterande pensionssystem i en medlemsstat i enlighet med punkt 1, skall den utsända arbetstagaren och, i förekommande fall, dennas arbetsgivare, vara undantagen från alla förpliktelser att betala in avgifter till ett kompletterande pensionssystem i en annan medlemsstat.
Artikel 7
Information till försäkringstagarna
Medlemsstaterna skall vidta åtgärder så att arbetsgivare, förvaltare eller andra, som har ansvar för förvaltningen av de kompletterande pensionssystemen, när försäkringstagarna flyttar till en annan medlemsstat förser dem med adekvat information i fråga om deras pensionsrättigheter och om de valmöjligheter som finns att tillgå för dem enligt systemet. Denna information skall minst motsvara den information som ges de försäkringstagare för vilka avgifter inte längre betalas men som bor kvar i samma medlemsstat.
KAPITEL IV
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 8
Medlemsstaterna kan föreskriva att bestämmelserna i artikel 6 skall tillämpas endast på utsändningar som påbörjas 25 juli 2001.
Artikel 9
Medlemsstaterna skall i sin nationella lagstiftning införa de bestämmelser som behövs för att alla, som anser sig förfördelade på grund av underlåtenhet att tillämpa bestämmelserna i detta direktiv, skall kunna föra talan vid domstol, efter att i förekommande fall ha vänt sig till andra behöriga myndigheter.
Artikel 10
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 36 månader efter det att direktivet har trätt i kraft eller skall säkerställa att arbetsgivare och arbetstagare senast den dagen avtalar om de bestämmelser som krävs. Medlemsstaterna är skyldiga att vidta alla de åtgärder som krävs för att de alltid skall kunna garantera de resultat som föreskrivs i detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
De skall underrätta kommissionen om vilka nationella myndigheter som skall kontaktas vad avser tillämpningen av detta direktiv.
2. Medlemsstaterna skall senast 25 januari 2002 till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
3. På grundval av de upplysningar som medlemsstaterna lämnar skall kommissionen inom sex år efter detta direktivs ikraftträdande överlämna en rapport som till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén.
Rapporten skall behandla direktivets tillämpning och skall vid behov innehålla förslag till ändringar som kan behöva göras.
Artikel 11
Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
Artikel 12
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Luxemburg den 29 juni 1998.