Kommissionens beslut
av den 20 december 2001
om den stödordning som Spanien genomförde 1993 till förmån för vissa nystartade företag i Biscaya (Spanien)
[delgivet med nr K(2001) 4478]
(Endast den spanska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2003/86/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,
efter att i enlighet med nämnda artiklar(1) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1) Som en följd av en anmälan från ett antal organisationer i regionen Rioja, som gränsar till Baskien, om de skattemässiga åtgärder av brådskande och tillfällig karaktär som antogs 1993 av de tre baskiska provinsstyrelserna, fick kommissionen reda på att det fanns skattestöd i Biscaya som bestod i att nybildade företag fick befrielse från bolagsskatt. Dessutom fick kommissionen en annan anmälan från ett konkurrerande företag om den skattebefrielse på tio år för bolagsskatt (samma typ av skattemässig åtgärd som i Biscaya) som företaget Depósitos Tubos Reunidos Lentz TR Lentz, SA (nedan kallat "Detursa") med säte i Lantarón (Alava) hade åtnjutit.
(2) Genom en skrivelse av den 28 november 2000 (SG (2000) D/108806) underrättade kommissionen Spanien om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende detta stöd.
(3) Genom en skrivelse från Spaniens ständiga representation (nedan kallad "representationen") av den 14 december 2000, registrerad den 19 december 2000, begärde de spanska myndigheterna en förlängning av tidsfristen för att lägga fram sina synpunkter. Genom en skrivelse av den 5 februari 2001, registrerad den 8 februari 2001, lade de spanska myndigheterna (genom Biscayas provinsstyrelse) fram sina synpunkter inom ramen för det nämnda förfarandet.
(4) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på stödet i fråga inom en månad från tidigare nämnda publiceringsdatum.
(5) Kommissionen mottog synpunkter från regeringen i Rioja den 1 mars 2001; från Confederación Empresarial Vasca - Euskal Entrepresarien Konfederakuntza (den baskiska arbetsgivarorganisationen, nedan kallad "Confebask") den 2 mars 2001; från Unión General de Trabajadores de la Rioja (Riojas arbetstagares förbund) den 2 mars 2001 och de regionala myndigheterna i Biscaya den 5 mars 2001. Genom en skrivelse D/52703 av den 2 juli 2001 vidarebefordrade kommissionen dessa synpunkter till Spanien och landet gavs tillfälle att yttra sig om dem. Genom en skrivelse från representationen av den 26 juli 2001 begärde de spanska myndigheterna en förlängning av tidsfristen för att lägga fram sina synpunkter. Genom en skrivelse av den 17 september 2001 från representationen lade de spanska myndigheterna (genom Biscayas provinsstyrelse) fram sina kommentarer på synpunkterna från berörda tredje parter inom ramen för det nämnda förfarandet.
2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
(6) Kommissionen noterar att denna skattemässiga stödordning inrättades genom artikel 14 i Norma Foral nr 5/1993 av den 24 juni om Medidas Fiscales Urgentes de Apoyo a la Inversión e Impulso de la Actividad Económica (Brådskande skattestödsåtgärder för investering och stimulans av den ekonomiska aktiviteten)(3). Texten i nämnda artikel lyder som följer(4):
"1. Företag som bildas mellan denna Norma Forals ikraftträdande och den 31 december 1994 skall vara undantagna från bolagsskatt under tio räkenskapsår räknat från det år då företaget bildas, under förutsättning att de uppfyller kraven i nedanstående punkt.
2. Kraven för att uppfylla villkoren för befrielse i denna artikel är följande:
a) Det inbetalade kapitalet skall när verksamheten inleds uppgå till minst 20 miljoner pesetas.
[...]
f) Företaget skall mellan datum för bildandet av företaget och den 31 december 1995 investera minst 80 miljoner pesetas. Samtliga dessa anläggningstillgångar skall avse tillgångar som skall utnyttjas i rörelsen och som inte är föremål för uthyrning eller överlåtelse till tredje part för hans utnyttjande.
g) Minst 10 arbetstillfällen skall skapas inom sex månader efter det att företaget har bildats, och det genomsnittliga antalet anställda vid anläggningen skall därefter upprätthållas på denna nivå fram till och med det att rätten till befrielse löper ut.
[...]
i) Det skall finnas en verksamhetsplan för företaget omfattande minst fem år. [...].
[...]
6. Det som fastställs i denna artikel är oförenligt med alla andra skatteförmåner.
7. Begäran om tillfällig befrielse skall inges till Departamento de Hacienda y Finanzas vid provinsstyrelsen [...] som, sedan den kontrollerat att de inledningsvis angivna villkoren är uppfyllda, i förekommande fall kommer att underrätta den sökande om att begäran preliminärt har godkänts. Godkännandet skall bekräftas genom beslut av Consejo de Diputados (deputeranderådet).".
(7) Kommissionen konstaterar att målsättningen med stödet enligt ingressen i nämnda Norma Foral skulle vara att främja den ekonomiska aktiviteten genom incitament till företags initiativ och investeringar.
(8) Kommissionen konstaterar också att föremålet för det skattemässiga stödet i fråga är det för bolagsskatten positiva beskattningsunderlaget från räkenskapsåret, före motsvarande kompensation för de negativa beskattningsunderlagen från tidigare räkenskapsår. I det här fallet är stödmottagarna bolag som har startat sin kommersiella verksamhet efter ikraftträdandet av nämnda Normas Forales, och som har investerat minst 80 miljoner spanska pesetas (480810 euro) i materiella anläggningstillgångar samt skapat minst tio arbetstillfällen. Kommissionen noterar dessutom att de stödmottagande företagen skall ha en verksamhetsplan för företaget omfattande minst fem år, och att det inbetalade kapitalet när verksamheten inleds skall uppgå till minst 20 miljoner pesetas (120202 euro).
(9) Kommissionen betonar att stödet består av en befrielse från bolagsskatt under tio räkenskapsår räknat från det räkenskapsår då företaget bildades, inklusive detta år.
(10) Kommissionen konstaterar att det skattemässiga stödet inte riktar sig till företag som bedriver en bestämd verksamhet eller inom en viss sektor, eftersom alla typer av företag från alla sektorer har rätt till stödet. Det går inte heller till en viss kategori företag som t.ex. små och medelstora företag, eftersom alla företag som uppfyller de tidigare nämnda villkoren kan få stödet.
(11) Angående kumulering med andra stöd, stämmer det att de skattemässiga stöden inte kan kumuleras med andra skatteförmåner som beviljas för en minimiinvestering eller för att skapa ett visst minsta antal arbetstillfällen. Man utesluter dock inte en kumulering av ovannämnda skattemässiga stöd med andra icke skattemässiga stöd, som bidrag, rabatter, garantier, delförvärv osv. till förmån för samma investeringar. Inte heller utesluts en möjlig kumulering med andra skattemässiga stöd vars uppkomst, det vill säga omständigheten för var och en av de beviljade förmånerna, är annorlunda. Det skulle exempelvis kunna vara fallet vid skattemässiga stöd i form av skattelättnader(5).
(12) I sitt beslut att inleda förfarandet påminde kommissionen om att åtgärdernas skattemässiga karaktär är betydelselös vid tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna för statligt stöd, eftersom artikel 87 i fördraget tillämpas på stödåtgärder "av vilket slag det än är". Kommissionen har dock, i detta skede, klargjort att åtgärderna ifråga för att betecknas som ett stöd måste uppfylla samtliga av de fyra kriterier som anges i artikel 87 och som utvecklas nedan.
(13) För det första konstaterade kommissionen i detta skede att befrielsen från bolagsskatt ger mottagaren en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar dennes budget.
(14) För det andra ansåg kommissionen i detta skede att skattelättnaden innebär en förlust av skatteintäkter och därför är likvärdig med förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter.
(15) För det tredje ansåg kommissionen i detta skede att befrielsen från bolagsskatt påverkar konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Eftersom mottagarna utövar ekonomisk verksamhet som kan innebära handel mellan medlemsstater, ger stödet mottagarföretagen en förstärkt position gentemot konkurrerande företag i handeln mellan medlemsstaterna. Det är alltså tydligt att dessa stöd påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Dessutom förbättras stödföretagens lönsamhet på grund av ökningen av deras nettoresultat (vinsten efter skatt). På detta sätt hamnar de i ett bättre läge för att konkurrera med de företag som inte får stöd.
(16) Slutligen ansåg kommissionen i detta skede att befrielsen från bolagsskatt är specifik eller selektiv genom att den bara gynnar vissa företag. Villkoren för att kunna få stödet utesluter uttryckligen alla företag som grundades före det att nämnda Norma Foral trädde i kraft (i mitten av 1993), som har skapat färre än tio arbetstillfällen, vars investeringar understiger 80 miljoner pesetas (480810 euro) och vars kapital inte överstiger 20 miljoner pesetas (120202 euro). Kommissionen ansåg dessutom preliminärt att detta skattemässiga stöd inte är berättigat genom systemets art eller funktion.
(17) Slutligen ansåg kommissionen i detta skede att befrielsen från bolagsskatt utgör ett statligt stöd i enlighet med artikel 87.1 i fördraget, då det ger en konkurrensfördel, beviljas av en medlemsstat och utgörs av statliga medel, påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen till fördel för endast vissa företag.
(18) Eftersom det maximala beloppet för det statliga stödet i fråga inte särskilt är underkastat villkoret att maximibeloppet i bestämmelserna om stöd av mindre betydelse(6) skall respekteras ansåg kommissionen i detta skede att detta stöd inte kan anses som stöd av mindre betydelse(7).
(19) Kommissionen påpekade i detta skede att det för de statliga stöd som inte omfattas av bestämmelserna för stöd av mindre betydelse, finns skyldighet om förhandsanmälan, enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. De spanska myndigheterna har dock inte respekterat denna skyldighet. Av denna anledning anser kommissionen preliminärt att stödet kan anses vara olagligt.
(20) Kommissionen framhöll också i detta skede att även om stödet inte beviljas förrän en minimiinvestering har gjorts och ett minimiantal nya arbetstillfällen har skapats, garanterar skatteordningarna ifråga inte att gemenskapsbestämmelserna för statligt stöd för regionala ändamål respekteras. Av denna anledning ansåg kommissionen preliminärt att stödet inte har karaktären av investeringsstöd eller stöd för skapande av arbetstillfällen.
(21) Kommissionen ansåg däremot i detta skede att det skattemässiga stödet har karaktären av driftstöd, eftersom syftet är att befria ett företag från en kostnad som är en del av den vanliga verksamheten eller löpande driften.
(22) Kommissionen erinrade om att driftstöd för regionala ändamål i princip är förbjudna. Trots detta kan de i undantagsfall beviljas i regioner som uppfyller bestämda villkor. Så är dock inte fallet med detta stöd. Därför ansåg kommissionen preliminärt att det råder tvivel om de skattemässiga stödens förenlighet med bestämmelserna för statliga stöd för regionala ändamål.
(23) Minskningen av beskattningsunderlaget i fråga, som inte begränsas till en enda sektor, kan beviljas till företag som lyder under konkreta gemenskapsbestämmelser av sektoriell karaktär. Följaktligen uttryckte kommissionen i detta skede sina tvivel om det nämnda stödets förenlighet med bestämmelserna när mottagaren tillhör en sektor som lyder under särskilda gemenskapsbestämmelser.
(24) Kommissionen ifrågasatte dessutom stödens förenlighet med den gemensamma marknaden enligt undantagen i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget. Dessa stöd kan inte betraktas som stöd av social karaktär enligt artikel 87.2 a, de är inte inriktade på att avhjälpa skador efter naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser i enlighet med 87.2 b, och de omfattas inte av artikel 87.2 c angående vissa områden i Tyskland. När det gäller undantagen i artikel 87.3, andra än de redan nämnda 87.3 a och 87.3 c, anser kommissionen i detta skede att stöden inte har som målsättning att främja genomförandet av betydande projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi, i enlighet med artikel 87.3 b. Bestämmelserna i artikel 87.3 c om "stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter..." är inte tillämpliga, eftersom de inte på något sätt är specifika när det gäller de stödmottagande företagens verksamhet. De är avslutningsvis inte ett stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet enligt artikel 87.3 d.
(25) Förutom att inhämta de spanska myndigheternas synpunkter inom ramen för förfarandet i artikel 88.2 i fördraget, bad kommissionen också de spanska myndigheterna om all nödvändig information för att kunna bedöma de skattemässiga åtgärderna bestående av befrielse från bolagsskatt för vissa nystartade företag i Biscaya.
3. SYNPUNKTER FRÅN DE SPANSKA MYNDIGHETERNA
(26) Genom en skrivelse från representationen av den 5 februari 2001 lade de spanska myndigheterna (genom Biscayas provinsstyrelse) fram sina synpunkter. De spanska myndigheterna anser sammanfattningsvis att beslutet att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget angående befrielsen från bolagsskatt är ogiltigt eftersom det grundas på en felaktig faktisk bedömning av Norma Foral nr 18/1993 som nytt stöd istället för befintligt stöd, och inleddes i strid med det juridiska förfarande som föreskrivs i fördraget i detta sammanhang.
(27) För det första framhåller de spanska myndigheterna att den skattemässiga åtgärden i fråga inte utgjorde stöd när den trädde i kraft. Som stöd för detta påstående anför de att kommissionen sedan flera år tillbaka känner till ovannämnda Norma Foral eftersom den, i en skrivelse av den 25 maj 1994, informerade den spanska representationen om innehållet i en anmälan om denna lag. De hävdar att det är helt tydligt i denna skrivelse att kommissionen inte alls ansåg att åtgärden utgjorde statligt stöd, och inte heller ansåg det lämpligt att inleda förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget (numera artikel 88.2 i fördraget). Genom en skrivelse av den 30 september 1994 från representationen meddelade de spanska myndigheterna kommissionen att de ansåg att de skattemässiga åtgärderna i fråga inte utgjorde förbjudet statligt stöd enligt artikel 92 i fördraget eftersom det var åtgärder av allmän art. Dessutom begärde kommissionen i en skrivelse av den 19 januari 1996 till representationen detaljerad information om möjliga mottagare av stödet i fråga. Senare, i en skrivelse av den 6 februari 1996, upprepade Órgano de coordinación fiscal (skattesamordningsorganet)(8) till kommissionen att "de baskiska bestämmelserna i skattefrågor är av allmän karaktär och omfattas inte av begreppet statligt stöd". Dessutom hävdar de spanska myndigheterna att om kommissionen hade haft den minsta misstanke om att den aktuella Norma Foral utgjorde statligt stöd, i enlighet med artikel 87 i fördraget, hade den varit tvungen att genast (i enlighet med EG-domstolens praxis(9) inleda det förfarande som avses i artikel 88.2 i fördraget.
(28) För det andra anser de spanska myndigheterna att det faktum att kommissionen i november 2000 bedömde Norma Foral nr 18/1993 som statligt stöd beror på gemenskapens utveckling vad gäller politiken för statligt stöd (vilket också framgår av beslutet att inleda förfarandet med utgångspunkt i meddelandet). I själva verket erkände rådet, genom att den 1 december 1997 anta en resolution om en uppförandekod för företagsbeskattning(10) att kommissionen senare skulle kunna ändra kriterierna vid granskningen av gällande stödordningar - och inte bara befintliga stödordningar - vid tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna om statligt stöd. För sin del erkänner kommissionen uttryckligen i sin "Första årsrapporten om genomförandet av uppförandekoden för företagsbeskattning och statligt skattestöd"(11) att syftet med åtgäatt syftet med åtgärden är "att förtydliga tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag"(12). Senare antog kommissionen ett meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag(13). Enligt vad som anges i beslutet att inleda förfarandet granskar kommissionen stödordningarna för skattestöd, bland annat Norma Foral nr 18/1993, utifrån de riktlinjer som fastställs i punkt 37 i detta meddelande. Dessutom anges i punkt 36 i meddelandet följande: "Enligt artikel 93.1 skall kommissionen i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer i dessa stater". Av själva meddelandet framgår därför att alla gällande och tidigare skatteordningar i medlemsstaterna, tidigast vid datum för meddelandet, endast kan granskas av kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 88.1 i fördraget (fortlöpande granska) vilket dessutom hindrar att "stöden" kan anses vara olagliga. Det gäller alltså skattemässiga åtgärder som har tillämpats i medlemsstaterna - härav termen "gällande" - och som fram till detta datum (december 1997) inte hade ansetts vara statligt stöd.
(29) För det tredje tillägger de spanska myndigheterna att Norma Foral nr 18/1993 aldrig ändrades. På detta sätt uppfylls villkoret om att inga ändringar skall vara gjorda i enlighet med rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(14) för att ett stöd skall anses vara befintligt stöd.
(30) Sammanfattningsvis anser de spanska myndigheterna att även om kommissionen anser att Norma Foral nr 18/1993 borde ha betraktats som statligt stöd är det en befintlig stödordning. I själva verket har man visat att kommissionen 1994, eller tidigare, fick kännedom om tillämpningen av Norma Foral nr 18/1993 och att den då inte ansåg att den utgjorde statligt stöd, att en utveckling har skett i politiken om statligt stöd vad gäller de skattemässiga åtgärder som gäller i medlemsstaterna, och att ovannämnda Norma Foral inte har ändrats sedan den trädde i kraft. Dock fastställs på ett bindande sätt i artikel 88.1 i fördraget vilket förfarande som skall användas när det gäller befintliga stöd: fortlöpande granskning med medlemsstaterna och inte förfarandet i punkt 2 i samma artikel. På samma sätt beskrivs i förordningen vilket förfarande som skall användas när det gäller befintliga stödordningar: samarbete enligt artikel 93.1 (numera artikel 88.1 i fördraget) och förslag på lämpliga åtgärder. Därför bör kommissionen lämna sitt beslut att inleda förfarandet utan verkan och om den, efter en preliminär granskning, skulle anse att Norma Foral utgör ett statligt stöd i enlighet med artikel 87 i fördraget, bör den föreslå medlemsstaten i fråga de lämpliga åtgärder som krävs i detta fall för att den gemensamma marknaden skall utvecklas eller fungera väl.
(31) När det gäller de aktuella åtgärdernas art anser de spanska myndigheterna att, eftersom de inte uppfyller kriteriet om selektivitet i artikel 87.1, kan de inte anses vara statligt stöd. De är inte selektiva, särskilt för att de tillämpas oberoende av i vilken ekonomisk sektor företagen är verksamma, och eftersom deras mål, som är att gynna hela ekonomin, inte har den selektiva karaktär som kommissionen anser att de har, eftersom de objektiva och icke-diskriminerande kriterierna som de föreskriver inte gör att de företag som uppfyller dem blir "vissa företag" i enlighet med artikel 87 i fördraget. Som stöd för sin slutsatser insisterar de spanska myndigheterna särskilt på att åtgärderna i fråga, vars målsättning, vilket redan framgår av namnet, "stimulans för den ekonomiska verksamheten", endast är ett legitimt mål för den ekonomiska politiken genom alla de instrument som en stat förfogar över. Dessutom anser de att om de skattemässiga fördelarna i fråga inte tillämpas, varken på befintliga företag eller företag som har bildats efter den 31 december 1994, är detta inte ett tecken på selektivitet eftersom, å ena sidan, målet är att gynna ny verksamhet och de företag som skapats efter detta datum inte börjar i ett sämre läge jämfört med de stödmottagande företagen. Vad gäller de kvantitativa investeringsvillkoren, skapandet av arbetstillfällen och egna medel, anser de spanska myndigheterna att detta inte innebär att åtgärderna är selektiva eftersom villkoren, som är horisontella och objektiva, inte är diskriminerande. Eftersom villkoret om selektivitet inte är uppfyllt hävdar de spanska myndigheterna sammanfattningsvis att åtgärderna i fråga inte kan anses vara statligt stöd utan stöd av allmän art.
(32) För övrigt anser de spanska myndigheterna att eftersom de skattemässiga åtgärderna i fråga inte snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln mellan medlemsstaterna kan de inte heller anses vara statligt stöd. I detta sammanhang påminner de spanska myndigheterna om att inom ramen för ovannämnda uppförandekod har Norma Foral nr 18/1993 redan granskats(15), och det förklarades att den absolut inte påverkade var inom regionen som den ekonomiska verksamheten förlades. Dessutom varken förstärker eller kan Norma Foral nr 18/1993 förstärka något företags ställning. I själva verket är det så att eftersom företagen, som just har bildats, inte heller har någon särskilt definierad ställning på marknaden, och därför kan denna svårligen förstärkas.
(33) För övrigt avvisar de spanska myndigheterna bedömningen att de skattemässiga åtgärderna som inrättades genom Norma Foral nr 18/1993 är driftstöd, eftersom de anser att denna bedömning per definition endast kan användas på företag som redan existerar men aldrig till nya företag. De anser däremot att med beaktande av minimiangivelserna för investeringen och antalet skapade arbetstillfällen som är nödvändiga för att kvalificeras som sådana kan stödet betraktas som stöd för nyinvesteringar, i enlighet med definitionen i kommissionens meddelande om regionalstöd(16). I detta sammanhang klargör de att när det i riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(17) framgår att skattestöd "kan" betraktas som stöd knutna till investeringar när de har dessa som beräkningsunderlag, betyder inte detta att de endast i detta fall "bör" anses vara investeringsstöd.
4. ANDRA SYNPUNKTER SOM KOMMISSIONEN TAGIT EMOT
(34) Kommissionen understryker att följande kommentarer inte utgör en förhandsbedömning av om parterna som framfört dem kan anses vara berörda parter i enlighet med artikel 88.2 i fördraget.
4.1 Synpunkter från regeringen i Rioja
(35) Riojas regering hävdar att de skattemässiga åtgärderna i fråga utgör ett statligt stöd, eftersom de kumulativt uppfyller samtliga de fyra kriterier som anges i artikel 87 i fördraget. Som stöd för detta påstående andrar den att begreppet "staten" i artikel 87 i fördraget omfattar alla offentliga oberoende organ inom regeringens territorium, och därför innefattas bland annat provinsstyrelserna. Den påpekar också att bedömningen av stödet är oberoende av vilken form stödet i fråga har. I detta sammanhang specificerar den att stödet i artikel 87 är vidare än begreppet bidrag och därför kan omfatta skattemässiga åtgärder. Den framhåller också att de skattemässiga åtgärderna ger en fördel till stödmottagarna, eftersom befrielsen från bolagsskatt i tio räkenskapsår i rad har som syfte och mål att befria stödmottagaren från en del av den skatt som normalt skulle ha påverkat vinsten. Dessutom kan, i den mån som de stödmottagande företagen utöver en ekonomisk verksamhet som kan vara föremål för handel mellan medlemsstaterna, dessa skattemässiga åtgärder snedvrida konkurrensen och påverka handeln. Förutom de specifika egenskaperna i form av krav på ett aktiekapital om minst 20 miljoner pesetas (120202 euro), en minimiinvestering på 80 miljoner pesetas (480810 euro) och skapandet av minst tio arbetstillfällen, framhåller Riojas regering att den specifika karaktären hos skatteåtgärden i fråga å ena sidan beror på att redan existerande företag inte kan få stödet och, dessutom på att stödet endast kan ges till företag i vissa områden inom medlemsstaten.
(36) Riojas regering påpekar att, i enlighet med artikel 88.3 i fördraget, skall statligt stöd anmälas till kommissionen. Dessutom får inte dessa stöd genomföras förrän kommissionen har yttrat sig om deras förenlighet med den gemensamma marknaden.
(37) Dessutom anser Riojas regering att eftersom villkoren i riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(18) inte är uppfyllda, kan inte de skattemässiga åtgärderna anses vara investeringsstöd. Den påpekar att trots kravet på minimiinvesteringen och minsta antal skapade arbetstillfällen beror stöden i fråga inte på investeringsbeloppets storlek eller på antalet skapade arbetstillfällen. Däremot anser Riojas regering att dessa skattemässiga åtgärder har karaktär av driftstöd eftersom de har som verkan och mål att befria stödmottagaren från en del av de kostnader som denne normalt skulle ha i sin löpande drift. Dessutom kan driftstöden inte stödjas på något av undantagen i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget.
(38) Riojas regering anser också att den skattemässiga åtgärden i fråga inte kan försvaras med att det finns fem skattesystem i Spanien. Den påminner om att generaladvokat Saggio(19) ansåg att det faktum att en myndighet har skattemässig behörighet i ett område inte motiverar en diskriminering till förmån för företag inom detta område. De nämnda åtgärderna berättigas inte heller av skattesystemets art eller funktion i Biscaya, eftersom de har som syfte att förbättra stödföretagens konkurrenskraft. Riojas regering påminner också om att Tribunal Supremo español (spanska högsta domstolen) har ansett(20) att skattemässiga åtgärder som påminner om dessa skadar konkurrensen och innebär en snedvridning av kostnadsfördelningen samt påverkar den fria rörligheten för kapital och arbetstagare. El Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Baskiens högsta domstol)(21) har också följt denna dom.
(39) Riojas regering anser därför att de skattemässiga åtgärderna bör betraktas som statligt stöd och då anmälningsskyldigheten enligt artikel 88.3 inte har respekterats, som olagliga och oförenliga med den gemensamma marknaden.
4.2 Kommentarer från Confederación Empresarial Vasca - Euskal Entrepresarien Konfederakuntza (den baskiska arbetsgivarorganisationen, nedan kallad "Confebask")
(40) Confebask nämner inledningsvis de historiska rötterna i den nuvarande självständiga skatteordningen i Biscaya.
(41) När det gäller den påstådda minskningen av skatteskulden anser Confebask att kommissionen har fel när den anser att det finns en skatteskuld vars minskning innebär en förlust av skatteintäkter. Om detta resonemang vore korrekt, skulle varje minskning av skattebeloppet alltid innebära en förlust av skatteintäkter i förhållande till det skattebelopp som normalt sett skulle ha betalats in. Confebask ber alltså kommissionen att omvärdera sin inställning, för om den inte gör det skulle det innebära att en oegentlig skatteharmonisering genomförs, genom att ett skattebelopp fastställs och möjliga förluster av skatteintäkter avgörs utifrån det.
(42) Vad gäller påverkan på handeln anger Confebask att enligt kommissionen innebär de skattemässiga åtgärderna i fråga en snedvridning av handeln om stödmottagarna deltar i denna. Skillnader mellan olika skattesystem påverkar dock alltid handeln. För att avgöra om handeln påverkas av de skattemässiga åtgärderna i fråga, borde kommissionen analysera skattesystemet i sin helhet och inte enskilda bestämmelser i det. Därvid framhåller Confebask, med hänvisning till en studie, att skattetrycket i Baskien är högre än i övriga Spanien. Kommissionen borde förklara varför just dessa åtgärder påverkar handeln och andra inte gör det. Även om denna påverkan skulle finnas, skulle metoden att avlägsna den vara genom en harmonisering, inte genom de statliga stöden.
(43) När det gäller stödens selektiva karaktär påpekar Confebask att kommissionen anser att det rör sig om bestämmelser för direkt beviljande av stöd. I detta sammanhang påminner de om att enligt punkterna 17, 19 och 20 i det nämnda meddelandet om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag kan en åtgärd vara specifik, och alltså anses vara ett statligt stöd, när den är riktad till enbart offentliga företag, till vissa typer av företag eller till företag i en viss region. De skattemässiga åtgärderna i fråga saknar dock alla dessa egenskaper, inklusive den territoriella, eftersom de riktar sig till hela det område över vilket de regionala myndigheter som skapat dem har befogenhet. Vad gäller det specifika i maximigränserna på ett kapital på 20 miljoner pesetas, 80 miljoner pesetas i investeringar och tio skapade arbetstillfällen, anser Confebask att användningen av maximigränser är en vanlig praxis i skattebestämmelser på nationell nivå och på gemenskapsnivå. Dessutom framhåller Confebask, och grundar sig på flera domar i Europeiska gemenskapernas domstol och kommissionsbeslut, att man till dags datum aldrig har ansett att förekomsten av maximigränser skulle innebära en specifik karaktär. Kommissionen erkänner dessutom själv i punkt 14 i nämnda meddelande att det faktum att vissa sektorer gynnas inte automatiskt innebär en specifik karaktär.
(44) Vad gäller den specifika karaktären som, enligt kommissionen, grundas på att åtgärderna i fråga endast tillämpas i en del av en medlemsstat, påminner Confebask om att genom tillämpningsföreskrifter till budgeten 1994(22) inrättades samma åtgärder i resten av området. Åtgärden bestod i en minskning på 95 % under räkenskapsåren 1994, 1995 och 1996 av beskattningsunderlaget för bolagsskatten för nystartade företag som investerade minst 15 miljoner pesetas (90152 euro) och med en anläggning som hade mellan tre och tjugo arbetstagare. Dessutom var syftet att främja skapandet av nya företag. Befrielsen från bolagsskatt i Biscaya har därför inte någon inverkan på konkurrensen, eftersom man i de områden som gränsar till de baskiska provinserna fick del av skatteförmåner för nystartade företag. Om de skattemässiga åtgärderna i fråga skulle påverka konkurrensen, skulle detta härröra från nämnda åtgärder från den spanska centralförvaltningen, eftersom antalet stödmottagare skulle kunna vara större.
(45) Confebask framhåller också att det finns liknande åtgärder i andra medlemsstater, mot vilka kommissionen inte har inlett något förfarande, och Primarolagruppen har inte heller räknat dem som skadliga åtgärder. Confebask framhåller att nystartade företag i Frankrike sedan 1994 har fått en förmån i form av skattebefrielse eller minskning av bolagsskatten under fem år eller, i vissa regioner, tio år. På Korsika finns en stödordning som är ännu mer fördelaktig. I Luxemburg minskas bolagsskatten med 25 % under åtta år. I södra Italien gäller befrielsen från IRPEG- och ILOR-skatterna under tio år. Slutligen finns i Portugal en minskning på 25 % av bolagsskatten med sju till tio års varaktighet. Allt tyder således på att befrielsen från bolagsskatt i Biscaya inte är ett exceptionellt system och inte heller har någon specifik karaktär. Tvärtom handlar det om ett system som i hög grad används i medlemsstaterna. Mot ljuset av det ovanstående drar Confebask slutsatsen att åtgärderna i fråga inte kan anses vara statligt stöd utan är stöd av allmän art.
(46) Confebask anser att kommissionens bedömning av skatteminskningen som ett olagligt stöd innebär att principen om skydd för berättigade förväntningar, förbudet mot myndigheters egenmäktiga beslut, klarheten i rättsligt hänseende och proportionaliteten ifrågasätts. I själva verket ansåg kommissionen redan att den baskiska skatteordningen var förenlig med gemenskapsrätten i sitt beslut 93/337/EEG(23). Visserligen skulle kommissionen kunna ändra sin ståndpunkt i fråga om "fortlöpande granskning" i kommande fall, men däremot inte retroaktivt.
(47) Enligt Confebask kan skatteåtgärderna inte återkrävas eftersom de grundas på berättigade förväntningar från framförallt skrivelse nr 4555 av den 22 maj 1994 som kommissionen översände till spanska representationen för att anhålla om information. I själva verket visar denna skrivelse å ena sidan att kommissionen sedan 1994 kände till dessa åtgärder och, dessutom, att anmälaren ansåg dem vara statligt stöd. Kommissionen inledde dock inte ett förfarande i frågan, och tycktes nöja sig med svaret från de spanska myndigheterna som tillbakavisade att dessa åtgärder skulle ha karaktär av statligt stöd. Den här situationen påminner om precedensfallet som domstolen behandlar i sin dom i ärendet RSV(24). I detta ärende ansåg domstolen att den tid på 26 månader som förlöpte mellan beslutet om att inleda förfarandet och det slutliga beslutet hade gett stödmottagaren tillräckliga berättigade förväntningar för att hindra kommissionen från att begära att de nederländska myndigheterna skulle begära att stödet skulle återbetalas. Confebask anser att, om en period på 26 månader mellan beslutet om att inleda förfarandet och det slutliga beslutet ger stödmottagaren tillräckliga berättigade förväntningar för att hindra kommissionen från att begära att stöd skall återbetalas, är det ännu mer så i en situation där kommissionen under sex år och sex månader inte har inlett några som helst förfaranden, så att man inte heller har intagit någon ställning angående om det finns stöd som är oförenliga med den gemensamma marknaden. Det är definitivt så att de företag och förvaltningar som informeras om de frågor kommissionen ställer, (kommissionen som inte reagerade på svaret från de spanska myndigheterna), mycket väl skulle kunna anse att skatteminskningen av beskattningsunderlaget inte var något skäl för klagomål i samband med bestämmelserna om statligt stöd. För övrigt påminner Confebask också om andra faktorer som hindrar en skicklig ekonomisk operatör att påpeka eventuella oegentligheter i sitt accepterande av skatteförmånerna i fråga. I detta sammanhang är det lämpligt att påminna om att i den gemensamma skattelagstiftningen (den lagstiftning som är tillämplig i resten av Spanien) föreskrivs, åtminstone sedan 1993, mekanismer för minskning av beskattningsunderlaget för nybildade företag. I allt väsentligt skiljer sig inte dessa mekanismer från de i den baskiska lagstiftningen som gäller de aktuella anklagelserna. Under dessa omständigheter skulle inget stödmottagande företag kunna förutse att flera år efter det att de hade fått reda på dessa bestämmelser, som liknar dem som gäller i resten av det gemensamma territoriet, skulle kommissionen, med åberopande av gemenskapsrätten, komma att återkräva stödet. Som redan har angivits skulle denna återbetalning innebära att man åter får beräkna motsvarande skatteskuld för räkenskapsår som avslutats för flera år sedan, och detta skulle vara en attack mot klarheten i rättsligt hänseende.
(48) Vad gäller bedömningen om förenligheten med den gemensamma marknaden påminner Confebask om att, enligt domstolens praxis(25), skall kommissionen när det inleder förfarandet, ha starka tvivel vad gäller stödets förenlighet. Eftersom man inte har sett någon reaktion på flera år, bör slutsatsen dras att kommissionen inte hade några tvivel.
(49) Om skatteåtgärderna dessutom anses utgöra bestämmelser för direkt beviljande av stöd, anser Confebask att kommissionens och EG-domstolens praxis kräver att åtgärderna har en specifik, sektoriell karaktär, för att det skall vara möjligt att utvärdera stödets förenlighet med den gemensamma marknaden. Det skulle dessutom vara nödvändigt att fastställa dels företagens totala skattetryck, dels referensskattetrycket. Ett sådant resonemang leder i sista hand till den absurda slutsatsen att varje skattetryck som är lägre än det högsta skattetrycket i medlemsstaterna utgör en form av statligt stöd. För övrigt ifrågasätter Confebask även kommissionens argument att skatteåtgärderna är oförenliga med den gemensamma marknaden eftersom de inte innehåller specifika bestämmelser beträffande sektoriellt och regionalt stöd, betydande investeringar, osv., eftersom skattebestämmelser varken kan eller bör innehålla denna typ av preciseringar. Enligt EG-domstolen(26) bör kommissionen i sina beslut ge konkreta exempel på de negativa effekterna för konkurrensen, och fastställa de verkliga följderna av de åtgärder som granskats. Att ett stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden kan följaktligen inte fastställas enbart genom teoretiska exempel inom ramen för skattesystemet, eftersom alla skillnader mellan skattesystemen i så fall oundvikligen skulle omvandlas till stöd. Mot bakgrund av detta resonemang vill Confebask återigen påpeka att det inte finns något normalt skattebelopp som har reducerats genom skatteåtgärderna i fråga.
(50) Confebask ber därför kommissionen att definitivt avsluta förfarandet och förklara att de aktuella skatteåtgärderna är förenliga med gemenskapsrätten.
4.3 Synpunkter från Unión General de Trabajadores de la Rioja (nedan kallat "UGT")
(51) Först och främst framhåller UGT att arbetstagarna i Rioja straffas av effekterna av det skattemässiga stödet genom att berörda företag flyttas. Denna påverkan på arbetstagarna i regionen ökar eftersom regionen Rioja gränsar till Baskien.
(52) Åtgärden från provinsen Biscaya, som är likadan som de åtgärder som har inrättats i de två andra baskiska provinserna, syftar till att förvandla Baskien till ett skatteparadis för att fånga upp ekonomisk verksamhet från hela regionen, och mer konkret, från den del av regionen som gränsar till Rioja. På detta sätt snedvrider åtgärderna konkurrensen, eftersom beslutet om var ett företag skall ligga inte är resultatet av de fria marknadskrafterna, utan av skattemässiga förmåner som fastställs genom en skattepolitik som har andra mål än skattesystemet. Dessutom innebär de ett hinder för en önskvärd skatteharmonisering inom gemenskapen.
(53) UGT anser också att de skattemässiga åtgärderna har karaktär av statligt stöd. I detta sammanhang påminner man om att kommissionen(27) redan har ansett andra skattemässiga åtgärder i Baskien som oförenligt statligt stöd. Den påminner också om att generaladvokat Saggio i sina slutsatser av den 1 juli 1999, inom ramen för förhandsavgöranden om skattemässiga åtgärder som liknade de i Baskien, också ansåg att dessa åtgärder var statligt stöd som var oförenligt med fördraget.
(54) UGT stöder kommissionens bedömning att dessa åtgärder är statligt stöd som är olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden. UGT anser därför att de skattemässiga åtgärderna bör betraktas som olagligt statligt stöd då anmälningsskyldigheten enligt artikel 88.3 i fördraget inte har respekterats, och som oförenliga med den gemensamma marknaden. Dessutom bör kommissionen kräva att stödmottagarna återbetalar det olagliga stödet.
4.4 Kommentarer från Biscayas myndigheter
(55) I grunden anser Biscayas myndigheter att beslutet om att inleda förfarandet inte är giltigt eftersom det endast gäller nytt stöd och stödet i det aktuella fallet är befintligt stöd. Dessutom hävdar de att dessa åtgärder inte innehåller inslag av statligt stöd. Dessa skattemässiga åtgärder skulle vara förenliga med den gemensamma marknaden eftersom de inte är driftstöd utan investeringsstöd vars förenlighet berättigas av naturen eller ekonomin hos skattesystemet. Som stöd för dessa slutsatser anför de regionala myndigheterna samma argument som provinsstyrelsen i Biscaya, och som redovisas i avsnittet "Synpunkter från de spanska myndigheterna".
(56) Vad gäller åtgärdernas berättigande genom naturen eller ekonomin i skattesystemet ifrågasätter de regionala myndigheterna för det första kommissionens ståndpunkt att syftet att skapa nya företag inte hör samman med skattesystemet. I detta sammanhang anger de att främjandet av nya lönsamma företag inte bara är ett mål som erkänns i fördraget, utan också att det tillåter skapandet av nya passiva skattesubjekt inom skattesystemet. Dock är en ökning av att antalet passiva skattesubjekt är ett grundläggande internt mål i skattesystemet. Till exempel är syftet med och resultatet av att minska indirekta skatter som moms att den dolda ekonomin skall främträda så att den kan integreras i skattesystemet. När det gäller direkt beskattning är syftet med en minskning av de höga marginalskatterna till exempel i inkomstbeskattningen att minska deras avskräckande effekt, främja den ekonomiska verksamheten och därigenom skatteintäkterna. I detta fall hävdar myndigheterna vidare att eftersom skattebefrielsen riktade sig till skapandet av nya företag främjar den skapandet av nya skattesubjekt. Därför skulle, i den mån dessa åtgärder gör det möjligt att skapa nya företag, leda till att skatteintäkterna ökar, och därigenom skulle det grundläggande målet i varje skattesystem uppfyllas.
5. SPANIENS KOMMENTARER OM ÖVRIGA BERÖRDAS PARTERS SYNPUNKTER
(57) Genom en skrivelse av den 17 september 2001 från representationen översände de spanska myndigheterna (genom provinsstyrelsen i Biscaya) kommentarer på synpunkterna som har lagts fram av övriga berörda parter, som de hade mottagit i enlighet med artikel 6.2 i förordning (EG) nr 659/1999. I huvudsak anser provinsstyrelsen i Biscaya att ingen av kommentarerna ifrågasätter de synpunkter den lade fram i sin skrivelse(28). I detta fall anför provinsstyrelsen i Biscaya att kommissionen inte kommer att hitta några inslag i dessa synpunkter som kommer att hjälpa den att avgöra om åtgärden är ett befintligt eller nytt stöd.
(58) Provinsstyrelsen i Biscaya utnyttjar svaret på synpunkterna från andra berörda parter för att lägga fram kompletterande synpunkter till dem den lade fram den 5 februari 2001 genom ovannämnda skrivelse från spanska representationen, i enlighet med artikel 6.1 i förordning (EG) nr 659/1999. Tidsfristen på en månad från och med den 28 november 2000 för den skrivelse i vilken kommissionen å sin sida meddelade de spanska myndigheterna sitt beslut att inleda förfarandet och även uppmanade dem att komma in med synpunkter i enlighet med ovannämnda artikel löpte ut den 29 december 2001. Av denna orsak bör man inte beakta de kompletterande synpunkterna. I detta sammanhang påpekar kommissionen att möjligheten som givits till medlemsstatens myndigheter att lägga fram kommentarer till synpunkterna från andra berörda parter, i enlighet med artikel 6.2, inte på något sätt innebär att myndigheterna får extra tid för att lägga fram synpunkter enligt ovannämnda artikel 6.1.
6. BEDÖMNING AV STÖDET
6.1 Stödets karaktär av statligt stöd
(59) Kommissionen påminner om att de ifrågavarande åtgärdernas skattemässiga karaktär är betydelselös för tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna för statligt stöd, eftersom artikel 87 tillämpas på åtgärder "av vilket slag de än är". Emellertid betonar kommissionen att för att betraktas som stöd skall åtgärderna i fråga uppfylla de fyra kriterier som anges i artikel 87 och som utvecklas nedan.
(60) För det första skall åtgärden ge mottagaren en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar dennes budget. Denna fördel kan uppnås genom olika former av minskning av företagets skattebörda. Befrielsen från bolagsskatt uppfyller detta kriterium eftersom den eliminerar denna skattebörda för de stödmottagande företagen. I själva verket skulle det stödmottagande företaget utan befrielsen vara tvunget att betala 100 % av bolagsskatten under tio år. Befrielsen från bolagsskatt innebär alltså ett undantag från det tillämpliga gemensamma skattesystemet.
(61) För det andra anser kommissionen att befrielsen från bolagsskatt innebär en förlust av skatteintäkter och därmed är likvärdig med förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter. Detta kriterium gäller också stöd som beviljas av regionala och lokala enheter inom medlemsstaterna(29). Statens intervention kan vidare ske såväl genom skatteregler i lagar eller andra författningar som genom skatteförvaltningens praxis. I detta fall görs statens intervention av de regionala myndigheterna i Biscaya genom en lagbestämmelse.
(62) Enligt synpunkterna från tredje parter gör kommissionen fel i att anse att skattebefrielsen medför en förlust av skatteintäkter. I själva verket är det enligt detta argument nödvändigt att kommissionen fastställer en skattenivå eller ett skattebelopp som normalt, för att förlusten av skatteintäkter skall kunna fastställas. Emellertid måste det i detta sammanhang påpekas att den normala skattenivån beror på det aktuella skattesystemet och inte på ett kommissionsbeslut. Dessutom bör man komma ihåg att enligt punkt 9 första stycket andra strecksatsen i det nämnda meddelandet om tillämpningen av bestämmelser för statligt stöd på åtgärder för direkt beskattning av företag gäller följande för att ett stöd skall anses vara statligt stöd: "För det första måste åtgärden ge mottagarna en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar deras budget". En sådan fördel kan ges genom olika former av skattelättnader för företaget, och, rent konkret genom "[...] total eller partiell nedsättning av skattebeloppet (skattebefrielse, skattekredit osv.)". Det bör påminnas om att enligt domstolens praxis(30) skall en åtgärd genom vilken de offentliga myndigheterna beviljar vissa företag en skattebefrielse som, även om den inte innebär en överföring av statliga medel, ställer mottagarna i en ekonomisk fördelaktigare situation än övriga skattebetalare, anses som statligt stöd i enlighet med artikel 92.1 i fördraget. Detta är ett fall med en skatteförmån som beviljar en befrielse från bolagsskatten. Därför är denna kommentar inte hållbar.
(63) Åtgärden skall för det tredje snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Här vill vi påpeka att enligt en rapport(31) om den baskiska ekonomins beroende av utlandet under perioden 1990-1995, ökade exporten till utlandet inte bara(32) i absoluta termer utan också i relativa på bekostnad av exporten till övriga landet. Utlandsmarknaden har alltså delvis ersatt marknaden i Spanien. Enligt en annan statistisk rapport(33) om Baskiens utlandshandel, utgör exporttendensen (förhållandet mellan export och bruttonationalprodukten, BNP) 28,9 % i den baskiska ekonomin, vilket överstiger exporttendensen i Tyskland och andra europeiska stater, som ligger på cirka 20 %. Enligt denna rapport visade den baskiska handelsbalansen ett klart överskott under 1993-1998. Under 1998 motsvarade 100 pesetas i import 144 pesetas i export. Den baskiska ekonomin är kort sagt mycket öppen mot omvärlden och har en kraftig tendens att exportera sin produktion. Av detta framgår att de stödmottagande företagen utövar ekonomisk verksamhet inom vilken handel kan ske med andra medlemsstater. Följaktligen ger stödet mottagarföretagen en förstärkt position gentemot konkurrerande företag i gemenskapen. Det är alltså tydligt att dessa stöd påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Dessutom förbättras stödföretagens lönsamhet på grund av ökningen av deras nettoresultat (vinsten efter skatt). På så sätt kan de tävla med företag som inte har förmånen av detta skattestöd.
(64) Med hänsyn till att de skattebestämmelser som granskas har en allmän och teoretisk karaktär, framhåller kommissionen att en analys av deras påverkan inte kan göras annat än på en mycket allmän och teoretisk nivå. Det går inte att kontrollera deras påverkan på en bestämd marknad, sektor eller produkt så som görs gällande i vissa yttranden från berörda parter. Denna ståndpunkt har stöd i flera fall inom domstolens praxis(34). Kommissionen framhåller också att den i sitt beslut att inleda förfarandet begärde alla relevanta upplysningar från de spanska myndigheterna för att kunna bedöma det skattemässiga stödet. Givetvis syftade denna begäran till att kommissionen skulle kunna få en allmän uppfattning om de verkliga effekterna av stödordningen men dock inte till att samla in tillräckligt mycket upplysningar för att göra individuella analyser. Dock lämnade inte myndigheterna några upplysningar(35) om tillämpningen av dessa baskiska skattelättnader. Därför är det motsägande att förebrå kommissionen, vilket har gjorts i vissa synpunkter från berörda parter, för bristen på precisering i dess bedömning, samtidigt som man själv inte har tillhandahållit de upplysningar som har efterfrågats.
(65) Vad gäller de spanska myndigheternas argument att de skattemässiga åtgärderna inte snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln mellan medlemsstaterna, eftersom man i rapporten från uppförandekodgruppen drog slutsatsen att det inte påverkade var inom regionen som den ekonomiska verksamheten förlades, anser kommissionen att en analys som grundas på uppförandekoden inte kan ersätta en bedömning som görs i ljuset av bestämmelserna om statligt stöd. I själva verket skiljer sig de kriterier som fastställs i avsnitt B(36) i uppförandekoden för att bestämma hur "farlig" en skattemässig åtgärd är från de kriterier som används för att bestämma om en åtgärd snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln. Alltså är det möjligt att en åtgärd inte anses vara skadlig eftersom den inte uppfyller kriterierna i punkt B, även om den snedvrider och påverkar handeln. I detta konkreta fall uppfyller skattelättnaderna i fråga inte kriterierna i punkt B eftersom de framförallt inte endast beviljas dem som inte är bosatta i medlemsstaten i fråga eller beviljas beträffande transaktioner med personer som inte är bosatta där, och insyn i skatteåtgärderna finns, inte är fullständigt avgränsade från den inhemska ekonomin, inte beviljas även om det inte förekommer någon egentlig ekonomisk verksamhet eller egentlig ekonomisk närvaro i den medlemsstat som erbjuder dessa skatteförmåner, inte tillämpas på vinster från en verksamhet inom en multinationell företagsgrupp avviker från internationellt allmänt vedertagna principer, särskilt de regler som godkänts av OECD, och inte är utan insyn. Däremot gör de, vilket har visats i andra skäl, att konkurrensen snedvrids och att handeln påverkas.
(66) När det gäller kommentaren från tredje part enligt vilken påverkan på handeln borde granskas av kommissionen genom en jämförelse av alla skattesystem, påminner kommissionen om att föremålet för det inledda förfarandet i enlighet med artiklarna 87 och 88 i fördraget är den snedvridning av konkurrensen som kan bli följden av en bestämmelse som enbart gynnar vissa företag i medlemsstaten (i föreliggande fall vissa nystartade företag) och inte den snedvridning som härrör från skillnaderna mellan skattesystemen i medlemsstaterna, vilken ingår i tillämpningsområdet för artiklarna 93 till 97 i fördraget.
(67) Vad gäller den specifika karaktären som skall känneteckna statliga stöd, anser kommissionen att denna skattebefrielse är specifik, eller selektiv, i det att den gynnar vissa företag. Villkoren för att kunna få stödet utesluter uttryckligen alla företag som grundats innan denna Norma Foral trädde i kraft i mitten av 1996, som har skapat färre än tio arbetstillfällen, vars investeringar understiger 80 miljoner pesetas (480810 euro) och vars kapital inte överstiger 20 miljoner pesetas (120202 euro). Kommissionen erinrar angående detta att antalet företag i Europeiska gemenskapen med färre än tio anställda, eller ingen anställd alls, uppgick enligt den fjärde rapporten om företag i Europa(37) till 14,629 miljoner 1992, det vill säga till 92,72 % av det totala antalet(38). För Spanien var procenttalet ännu högre 1991, runt 95,11 %(39). Dessutom var, enligt femte rapporten om företag i Europa(40) antalet företag i Europeiska gemenskapen med färre än tio anställda, eller ingen anställd alls, 1995 16,767 miljoner, det vill säga 92,89 %(41) av det totala antalet. För Spanien var procenttalet ännu högre, runt 95 %(42). Dessa procenttal är troligen ännu högre för nystartade företag, eftersom företag vanligen startar med få anställda och antalet anställda ökar i takt med att företaget konsolideras och får marschfart. Så var fallet för Spanien, där detta procenttal 1995 var ännu högre, runt 98 %(43). Allt pekar alltså på att ett av villkoren för att kunna få stöden i sig utesluter merparten av företagen.
(68) Kommissionen påpekar också att den specifika karaktären hos skattebefrielsen i fråga inte utesluter att det finns andra karaktärsdrag som ger de aktuella skatteåtgärderna specificitet, till exempel deras regionala specificitet. Kommissionen anser dock att, när det väl har visats att skattebefrielsen gynnar vissa företag till följd av denna konkreta specificitet, är det inte nödvändigt att göra en uttömmande analys av övriga specifika inslag i åtgärderna i fråga. Därför gör den i detta fall ingen analys över om det innehåller regionala specifika inslag.
(69) Att den objektiva karaktären hos stödets maximigräns skulle innebära att stödet inte är selektivt, vilket vissa synpunkter från tredje part vill göra gällande, stämmer inte, eftersom de utesluter företag som inte uppfyller de villkor som ställs. Här är det lämpligt att påminna om praxis(44): "Omständigheten att stödet inte riktades till en eller flera särskilda stödmottagare, utan i stället var underställt en rad objektiva kriterier enligt vilka stödet kunde beviljas inom ramen för en allmän i förväg fastställd budgetram [...], kan nämligen inte vara tillräcklig för att ifrågasätta åtgärdens selektiva karaktär och följaktligen dess kvalificering som statligt stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget. [...] Den utesluter däremot inte att detta statliga ingripande skall kvalificeras som ett stödprogram som utgör en selektiv och således specifik åtgärd, om det på grund av dess tillämpningskriterier medför fördelar för vissa företag eller vissa verksamheter, medan andra företag eller verksamheter utesluts".
(70) Angående frågan om befrielsen från bolagsskatt skulle vara berättigad genom skattesystemets art eller funktion, framhåller kommissionen att det handlar om huruvida skatteåtgärderna i fråga svarar mot de inneboende målen i själva skattesystemet, eller om det tvärtom finns andra syften, även legitima sådana, som inte har med skattesystemet att göra. Det är dessutom den berörda medlemsstatens uppgift att fastställa var i skattesystemet åtgärderna kan inordnas(45). I detta fall hävdar myndigheterna i Biscaya först och främst att eftersom skattebefrielsen som främjar skapandet av nya företag, skulle innebära att antalet skattesubjekt ökar, skulle också skatteintäkterna öka. Emellertid har de som stöd för denna tes nöjt sig med en rad abstrakta och allmänna påståenden utan att göra en detaljerad undersökning av balansen, vilket i detta fall skulle visa på en förlust av intäkter från befrielsen under tio år och en eventuell därpå följande ökning av intäkterna. I avsaknad av denna detaljerade undersökning är det riskabelt att förutspå att balansen alltid skulle vara positiv. Dessutom förklarar inte myndigheterna i Biscaya varför, om syftet var att öka antalet skattesubjekt, stödet endast beviljas till ett minimiantal nya företag, som kanske är mindre än 5 %. För övrigt betonar de skattemässiga åtgärdernas tillfälliga karaktär att målen snarare är konjunkturbundna och står utanför skattesystemet än interna mål som genom sin natur skall ha viss beständighet. Med tanke på omständigheterna bör kommissionen avvisa denna kommentar från Biscayas myndigheter eftersom dessa inte har lyckats visa att skattebefrielsen i fråga har som syfte, som är inbyggt i skattesystemet, att öka skatteintäkterna. Däremot noterar kommissionen att enligt den Norma Foral genom vilken skattelättnaderna i fråga fastställs är målet att stimulera Biscayas ekonomi, som vid den aktuella tidpunkten genomgick en allvarlig ekonomisk kris. Målet beror alltså inte på primära skattemässiga krav utan på den ekonomiska politiken som står utanför skattesystemet. Denna externa karaktär förstärks av att de skattemässiga åtgärderna var av tillfällig art. Vad gäller målens eventuella legitimitet ifrågasätter kommissionen inte den, även om den framhåller att det inte räcker för att en statlig åtgärd inte skall kontrolleras vad gäller statligt stöd, eftersom praxis(46) säger att "Om detta argument skulle godtas skulle det vara tillräckligt för de offentliga myndigheterna att åberopa att en antagen stödåtgärds mål är berättigat för att åtgärden skall anses vara en generell åtgärd, som inte omfattas av artikel 92.1 i fördraget. I denna bestämmelse görs det emellertid inte någon åtskillnad mellan orsakerna till och målen för de statliga ingripandena, vilka i stället bedöms mot bakgrund av sina verkningar".
(71) Angående förekomsten av skatteåtgärder i andra medlemsstater som består av en befrielse från bolagsskatt, och det faktum att kommissionen inte har ansett att de var statligt stöd eftersom de riktar sig till nystartade företag, något som enligt vissa yttranden från berörda parter skulle ge upphov till berättigade förväntningar gällande skattestöd för nystartade företag, vill kommissionen påpeka att de preliminära resultaten av den granskning som påbörjats om frågan gör att man tvivlar på dessa synpunkter. Skattelättnaderna i dessa medlemsstater anses som statliga stödordningar(47) som anmäls i enlighet med artikel 88.3 i fördraget och är förenliga med den gemensamma marknaden. Dessutom skulle det inte vara berättigat, även om kommissionen inte reagerat på detta, att åberopa en felaktig politik i förhållande till det föreliggande fallet. Det kan i detta sammanhang erinras om att domstolens praxis innebär följande: "En medlemsstats överträdelse av en skyldighet enligt förbudet i artikel 92, kan inte anses vara berättigad genom den omständigheten att även andra medlemsstater underlåter att uppfylla denna skyldighet. Verkningarna av snedvridning i flera former av konkurrensen på handeln mellan medlemsstaterna är inte att dessa upphäver varandra ömsesidigt utan tvärtom att verkningarna kumuleras, vilket ökar de skadliga följderna för den gemensamma marknaden"(48).
(72) Vad gäller synpunkter från berörda parter om att det i Spanien finns andra skattemässiga stöd som kommissionen inte har ansett vara statligt stöd eftersom de riktas till nystartade företag bör det understrykas att dessa stöd skiljer sig mycket från de aktuella skattelättnaderna. I själva verket går de inte att jämföra eftersom för att få stödet skulle tre arbetstillfällen skapas istället för tio, och inte heller eftersom stödet bestod av en minskning av beskattningsunderlaget med 95 % under tre år jämfört med en befrielse på tio år. Kommissionen anser vidare att de beslut som har fattats i samband med dessa skattelättnader inte kan föregripa beslut som den måste fatta i samband med övriga nämnda skattemässiga åtgärder.
(73) Vad beträffar argumentet att det totala skattetrycket är högre i Baskien, vilket återkommer i vissa yttranden från berörda parter, upprepar kommissionen att det inte är relevant i detta fall, eftersom förfarandet inleddes mot en specifik åtgärd och inte mot skattesystemet som helhet i var och en av de tre baskiska provinserna.
(74) Sammanfattningsvis anser kommissionen att befrielsen från bolagsskatt utgör ett statligt stöd i enlighet med artikel 87.1 i fördraget, då det ger en konkurrensfördel, beviljas av en medlemsstat och utgörs av statliga medel, påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen till fördel för vissa företag.
6.2 Karaktären i det nya stödet i minskning av beskattningsunderlaget
(75) Kommissionen anser att detta stöd inte heller är ett befintligt stöd, eftersom det inte uppfyller villkoren i artikel 1 b i förordning (EG) nr 659/1999. Det uppfyller inte kriterierna i-iv(49) eftersom det inte fastställdes innan Spanien blev medlem av gemenskapen den 1 januari 1986. Stödet har inte godkänts av kommissionen eller rådet. Stödet kan inte anses ha godkänts eller anmälts. Det beviljades för minst tio år sedan.
(76) Vad gäller villkoren i punkt v(50) i artikel 1 b anser kommissionen att skattebefrielsen i fråga inte uppfyller dem. Kommissionen påminner om att varken i sin brevväxling eller i något annat dokument har den någonsin direkt eller indirekt hävdat att den ansåg att de aktuella skattelättnaderna inte skulle vara stöd. Däremot ansåg den i sitt beslut 98/C 103/03 av den 18 november(51) att de nya skattelättnader som Alava inrättade 1996 och som företaget Demesa åtnjöt, förutom annat stöd, skulle kunna innehålla inslag av eventuellt oförenligt statligt stöd. Senare, i beslut 1999/718/EEG om att förfarandet skulle avslutas ansåg kommissionen att 1996 års skattelättnader var statligt stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden. Kommissionen har följt samma inriktning att betrakta skattelättnaderna som statligt stöd i förhållande till andra skattemässiga åtgärder som har inrättats av andra medlemsstater som Frankrike (beslut av den 21 januari 1987 om stödordning N 155/86 och den 29 november 1995 om stödordning N 493/95), Italien (beslut av den 2 mars 1988) och Luxemburg (beslut av den 9 december 1992 om stödordning N 607/92 och den 20 september 1996 om stödordning N 72/96). Med beaktande av att alla dessa beslut, utom beslut 1999/718/EEG inte bara antogs före den 10 december 1998, den dag då ovannämnda meddelande om tillämpningen av bestämmelser för statligt stöd på åtgärder för direkt beskattning av företag offentliggjordes, utan också före den 1 december 1997, dagen för resolutionen om en uppförandekod för företagsbeskattning, vill kommissionen framhäva att beslutet att betrakta skattelättnaderna som inrättades 1993 som statligt stöd inte beror på, vilket hävdas av provinsstyrelsen i Biscaya i dess synpunkter, en ändring av kommissionens kriterier då den granskar gällande skatteordningar utifrån ovannämnda meddelande eller uppförandekod.
(77) Vad gäller det argument som används av de spanska myndigheterna om att om kommissionen ansåg att dessa skattelättnader var statligt stöd borde den ha inlett förfarandet genast, utifrån punkt 12 i domen i mål C-84/82 som nämns i fotnot 9, påminner kommissionen om att denna rättspraxis inte har med saken att göra eftersom den endast är tillämplig på anmält stöd. Här erinrar kommissionen om att i enlighet med artikel 13.2 i förordning (EG) nr 659/1999, i samband med olagligt stöd, omfattas detta inte av de tidsfrister som gäller för anmält stöd. Dessutom begärde kommissionen, i en skrivelse av den 19 januari 1996 till representationen, detaljerad information om möjliga stödmottagare av stödet i fråga. Genom ett fax av den 16 februari 1996, som bekräftades i en skrivelse av den 19 februari 1996, begärde representationen en förlängning med två veckor för att svara. Genom en skrivelse av den 21 mars 1996 begärde representationen en ytterligare förlängning med 30 dagar. Trots att de hade begärt dessa förlängningar, som gjorde att kommissionen trodde att ett svar var möjligt, svarade de spanska myndigheterna inte på kommissionens uppmaning. Dessutom påminner kommissionen om att den inledde ett förfarande mot liknande skatteåtgärder i form av minskning av beskattningsunderlaget för vissa nya företag i Biscaya (C52/99) den 29 september 1999. I sitt slutliga beslut av den 12 juli 2001 ansåg den att dessa stöd var oförenliga med den gemensamma marknaden.
(78) Sammanfattningsvis kan de ifrågavarande skattemässiga åtgärderna inte anses vara befintligt stöd eftersom de inte uppfyller villkoren i artikel 1 b i förordning (EG) nr 659/1999. Kommissionen anser däremot att det kan anses som nytt stöd i enlighet med artikel 1 c i samma förordning(52)(53).
6.3 Den olagliga karaktären i minskningen av beskattningsunderlaget
(79) Eftersom stödordningen i fråga inte omfattar de spanska myndigheternas åtagande att bevilja stöd i enlighet med de villkor som gäller(54) för stöd av mindre betydelse, anser kommissionen att detta stöd inte kan betraktas som sådant. I detta avseende bör det framhållas att de spanska myndigheterna aldrig inom ramen för förfarandet har hävdat att det ifrågavarande stödet helt eller delvis skulle ha karaktären av stöd av mindre betydelse. Stöden kan inte heller omfattas av bestämmelserna för stöd av mindre betydelse, på grund av att det inte finns garantier för att tröskel för dem inte överskrids.
(80) Kommissionen påpekar att det för de statliga stöd som inte omfattas av bestämmelserna för stöd av mindre betydelse, finns skyldighet om förhandsanmälan, enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. De spanska myndigheterna har dock inte respekterat denna skyldighet. Av denna anledning anser kommissionen att stödet bör anses vara olagligt.
(81) När det gäller synpunkterna från vissa tredje parter om att de skattemässiga åtgärderna inte kan var illegalt stöd på grund av de berättigade förväntningarna som bottnar i att kommissionen redan hade godkänt det baskiska skattesystemet, kan kommissionen inte annat än avvisa eftersom för det första, enligt artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999 är stöd olagligt om det införs utan att anmälas i enlighet med artikel 88.3 i fördraget, vilket är fallet här. Eftersom stödet inte har anmälts har kommissionen inte kunnat fatta något beslut om dess förenlighet med den gemensamma marknaden(55). När det gäller kommissionens påstådda godkännande av det baskiska skattesystemet som enligt synpunkter från berörda parter beror på ovannämnda beslut 93/337/EEG påminner kommissionen dels om att detta beslut inte gällde det "baskiska skattesystemet" i helhet utan bara ett antal konkreta skattemässiga(56) åtgärder som inrättats av Alava, Guipúzcoa och Biscaya 1988 och dels om att i beslutet ansågs de vara statligt stöd. I artikel 1.4(57) i beslutet föreskrevs dessutom att beviljandet av stöd skulle bero på ett antal villkor, som att maximigränserna för regionalstöd skulle respekteras, liksom bestämmelserna om små och medelstora företag, känsliga sektorer och bestämmelserna om kumulering av stöd. Följaktligen gällde det inte att det baskiska skattesystemet skulle godkännas utan det var en bedömning av om visst statligt stöd utgjorde skattemässiga åtgärder samt ett upprättande av villkor för hur detta stöd fick beviljas. Alltså föregrep inte detta beslut på något sätt ett möjligt positivt beslut från kommissionen vad gäller alla eventuella nya skattemässiga åtgärder som skulle komma att inrättas i Baskien. Sammanfattningsvis, och tvärtemot vad som framförs i ovannämnda synpunkter, har det aldrig funnits något beslut från kommissionen i vilket det "baskiska skattesystemet" abstrakt godkänns och sålunda också varje ny skattemässig åtgärd som skattebefrielsen i fråga, eller som hur som helst gör att den tappar sin olagliga karaktär(58).
6.4 Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden
(82) Preliminärt upprepar kommissionen att befrielsen från bolagsskatt har karaktär av en stödordning. Med beaktande av stödordningarnas allmänna och abstrakta karaktär har kommissionen ingen skyldighet att undersöka den enskilda situationen för varje företag som är potentiella stödmottagare. Kommissionen känner inte till omständigheterna för de företag som har fått stöd eller som skall få stöd och därför kan den i princip inte undersöka återverkningarna i konkurrensen mellan de berörda företagen. Det är tillräckligt att fastställa att några potentiella stödföretag kan få ta del av stöd som inte följer gemenskapens direktiv, riktlinjer och rambestämmelser inom området. Kommissionen upprepar också att den i sitt beslut att inleda förfarandet begärde alla relevanta upplysningar från de spanska myndigheterna för att kunna bedöma de planerade skattemässiga åtgärderna. Givetvis syftade denna begäran till att kommissionen skulle kunna få en allmän uppfattning om de verkliga effekterna av stödordningen men dock inte till att samla in tillräckligt mycket upplysningar för att göra individuella analyser. Dock lämnade inte de spanska myndigheterna några upplysningar om tillämpningen av dessa skattelättnader. Därför är det motsägande att förebrå kommissionen, vilket har gjorts i vissa synpunkter från berörda parter, för bristen på precisering i dess bedömning, samtidigt som man själv inte har tillhandahållit de upplysningar som har efterfrågats.
(83) Då stödordningen i fråga endast omfattar NUTS(59) III i Biscaya, måste det undersökas om stöden i detta område kan utnyttja de regionala undantagen i artikel 87.3 a eller artikel 87.3 c i fördraget. Kommissionen påminner kommissionen att Biscaya aldrig har omfattats av undantaget i 87.3 a i fördraget, eftersom BNP per capita(60) av NUTS II i Baskien alltid har varit högre än 75 % av genomsnittet i gemenskapen. Enligt de regionala bestämmelserna(61)(62) uppfylls villkoren för att kunna omfattas av undantaget i artikel 87.3 a i fördraget endast om regionen, enligt NUTS II, har en BNP per invånare som inte överstiger 75 % av genomsnittet i gemenskapen. Kommissionen påminner dock om att enligt kartan över regionalstödsområden(63) var Biscaya en region där statligt stöd kunde anses som delvis förenligt(64) fram till den 26 september 1995(65) och efter detta datum som helt förenligt med den gemensamma marknaden, i enlighet med undantaget i artikel 87.3 c) i fördraget(66).
(84) Det statliga stödet i form av befrielse från bolagsskatt främjar uppkomsten av nya företag i Biscaya, vars nyinvestering och antal anställda överstiger vissa maximigränser. Trots denna minimiinvestering och minimiantalet skapade arbetstillfällen, har skattestöden inte karaktär av investeringsstöd eller stöd för skapande av arbetstillfällen. Underlaget för de nämnda stöden är varken investeringsbeloppet, antalet arbetstillfällen eller motsvarande lönekostnad, utan beskattningsunderlaget. Dessutom är beloppet på nämnda stöd inte beräknat i procent av investeringen, antalet skapade arbetstillfällen eller den motsvarande lönekostnaden, utan utifrån beskattningsunderlaget. Kommissionen påminner angående detta att enligt bilaga I till riktlinjerna om statligt stöd för regionala ändamål "kan skattestöden betraktas som stöd knutna till investeringar när de har dessa som beräkningsunderlag. Dessutom får alla skattestöd tas med i denna kategori om de har beviljats upp till ett tak uttryckt i procent av investeringen". Av detta kan man sluta sig till att stöd som, i likhet med det aktuella, inte uppfyller kriterierna, inte kan anses som investeringsstöd.
(85) Däremot har stöden karaktären av driftstöd, eftersom de stödmottagande företagens vinstskatt delvis minskas. Bolagsskatten är en skatt som bör vara nödvändig och betalas regelbundet av företagen inom ramen för den löpande driften. Det är därför lämpligt att granska skattestöden mot bakgrund av de undantag som eventuellt är tillämpliga på driftstöden i fråga.
(86) Kommissionen vill påpeka att enligt riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål är regionalstöd som har karaktär av driftstöd i princip förbjudet. I undantagsfall kan de dock beviljas i regioner som omfattas av undantaget i artikel 87.3 a under särskilda villkor som fastställs i punkt 4.15 till 4.17 i nämnda regionala riktlinjer, eller i yttersta randområden eller regioner med låg befolkningstäthet, när stöden har som mål att kompensera för höga transportkostnader. NUTS III i Biscaya kan dock inte omfattas av undantaget i artikel 87.3 a i fördraget och beviljandet av nämnda driftstöd är inte heller avhängigt nämnda villkor. NUTS III i Biscaya har inte heller karaktären av yttersta randområde(67) eller region med låg befolkningstäthet(68). Därför är inslagen av driftstöd i befrielsen från bolagsskatt förbjudna, i synnerhet som de varken beviljas i en region som omfattas av undantaget i artikel 87.3 a, ett yttersta randområde eller en region med låg befolkningstäthet. I föreliggande fall är stödet därmed oförenligt med gällande bestämmelser.
(87) Kommissionen anser därför att den ifrågavarande stödordningen inte kan anses vara förenlig med gemensamma marknaden i enlighet med undantagen i artikel 87.3 a och 87.3 c i fördraget, eftersom den inte följer nämnda bestämmelser för statliga stöd för regionala ändamål.
(88) Förutom tillämpningen av undantaget för utveckling av viss näringsverksamhet i artikel 87.3 c i fördraget i de tidigare nämnda fallen, är det lämpligt att den eventuella användningen av detta undantag för andra syften undersöks. Man kan konstatera att denna befrielse från bolagsskatt inte har som syfte att främja utvecklingen av en ekonomisk verksamhet enligt artikel 87.3 c i fördraget och inte heller att rent konkret skapa åtgärder för att gynna små och medelstora företag, forskning och utveckling, miljöskydd, sysselsättningsskapande eller utbildning i överensstämmelse med respektive gemenskapsbestämmelser. I detta fall kan skattestödet inte omfattas av undantaget om utveckling av vissa verksamheter i artikel 87.3 c i fördraget utifrån de nämnda syftena.
(89) Befrielsen från bolagsskatt, som inte omfattas av någon sektoriell begränsning, kan beviljas utan begränsning till företag i de känsliga sektorer som lyder under specifika gemenskapsbestämmelser som de som är tillämpliga på produktion, bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter i bilaga I i fördraget, samt fiske, kolindustri, stålindustri, varvsindustri, syntetfibertillverkning och bilindustri(69) Därför anser kommissionen att skattestödet i form av befrielse från bolagsskatt inte följer dessa sektoriella bestämmelser. I detta fall uppfyller inte befrielsen från bolagsskatt villkoret att inte främja nyproduktion för att inte förvärra problemet med överkapacitet som vanligen drabbar dessa sektorer. Om stödmottagaren alltså hör till de tidigare nämnda sektorerna, anser kommissionen att eftersom de inte lyder under de nämnda sektoriella bestämmelserna är dessa stöd därmed oförenliga med den gemensamma marknaden enligt undantaget i artikel 87.3 c i fördraget om främjandet av vissa näringsverksamheter.
(90) Det granskade stödet, som inte kan utnyttja undantagen i artikel 87.3 a och 87.3 c i fördraget kan inte heller utnyttja andra undantag i artikel 87.2 och 87.3. Stödet kan inte betraktas som stöd av social karaktär enligt vad som fastställs i artikel 87.2 a, och det är inte inriktat på att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser i enlighet med artikel 87.2 b i fördraget. Det syftar inte heller till att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi, i enlighet med artikel 87.3 b. Slutligen kan det inte heller stödjas på undantaget i artikel 87.3 d, eftersom det inte är avsett att främja kulturen och bevara kulturarvet. Ovannämnda stöd är därför oförenligt med den gemensamma marknaden.
(91) Med beaktande av att befrielsen från bolagsskatt gäller för flera räkenskapsår, kan delar av stödet ännu inte ha betalats ut, men eftersom stöden är olagliga och oförenliga med gällande bestämmelser bör de spanska myndigheterna ställa in utbetalningarna av de eventuella tillgodohavanden för befrielsen från bolagsskatt som vissa stödmottagare fortfarande kan ha rätt till.
6.5 Återkrav av redan utbetalt stöd
(92) Enligt några av synpunkterna från Confebask bör inte stödet i fråga återbetalas med tanke på de berättigade förväntningarna, som beror dels på att kommissionen under en period på flera år inte ansåg åtgärderna i fråga vara statligt stöd, dels på att det finns många andra skattelättnader inom medlemsstaten som inte har ifrågasatts av kommissionen.
(93) Preliminärt bör det noteras att Confebask inte hävdar att de baskiska företagen som organisationen företräder inte har märkt att den befrielse från bolagsskatt som under vissa villkor har beviljats nystartade företag inte skulle ha inneburit en fördel. Man kan alltså anta att dessa företag skulle kunna vara medvetna om den fördel denna befrielse innebar.
(94) Dessutom påminner vi om att skattebefrielsen inte tillämpades i enlighet med artikel 88.3 i fördraget. Dock kan enligt fast rättspraxis(70) stödmottagande företag i princip endast ha tilltro till berättigade förväntningar om giltigheten hos det stöd de har beviljats om stödet beviljats i enlighet med det förfarande som föreskrivs i ovannämnda artikel. I själva verket borde en vaksam ekonomisk operatör kunna försäkra sig om att detta förfarande har respekterats. I föreliggande fall kan Confebask, som till sina synpunkter bifogar kopior av korrespondensen mellan kommissionen och de spanska myndigheterna, inte hävda att organisationen inte kände till att åtgärderna ifråga var olagliga.
(95) I rättspraxis(71) avvisas förvisso inte möjligheten att mottagarna av ett olagligt stöd åkallar speciella omständigheter, som legitimt skulle kunna stödja deras berättigade förväntningar på giltigheten av stödet, för att motsätta sig ett återkrav av det, men i detta fall kan man inte ta hänsyn till några av de omständigheter som anförts i de berörda parternas synpunkter. Vad gäller de möjliga berättigade förväntningarna som bottnar i att kommissionen under en lång tid inte har ansett åtgärderna i fråga som statligt stöd, påminner kommissionen preliminärt om att, enligt artikel 13.2 i förordning (EG) nr 659/1999, i fall av olagligt stöd, gäller inte tidsfristerna för anmälda stöd. Alltså är den inte skyldig att fatta beslut om olagligt stöd, som i det föreliggande fallet, inom två månader(72) (enligt artikel 4.5) och inte heller inom 18 månader(73) (enligt artikel 7.6). Dessutom påminner vi om att i skrivelsen av den 25 maj 1994 från kommissionen till spanska representationen och som Confebask bifogar till sina synpunkter påkallade kommissionen de spanska myndigheternas uppmärksamhet på en skrivelse av den 3 november 1983 till alla medlemsstater angående skyldigheterna enligt artikel 93.3 i fördraget och det meddelande som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 318 av den 24 november 1983, och i vilket det upprepades att alla stöd som beviljats olagligen kan komma att återkrävas. Följaktligen upplyste kommissionen de spanska myndigheterna i den första skrivelsen till den spanska representationen 1994 inte bara om att den skattemässiga åtgärden eventuellt var stöd, utan också om att detta stöd eventuellt var olagligt och också om möjligheten att det skulle kunna komma att återkrävas. Dessutom bedömde kommissionen aldrig skattebefrielsen i fråga varken direkt eller indirekt som förenlig med den gemensamma marknaden i korrespondensen med de spanska myndigheterna.
(96) När det gäller de berättigade förväntningarna som beror på att andra skattelättnader finns i medlemsstaten, är det lämpligt att upprepa (vilket redan gjorts i andra punkter) att dessa åtgärder är av en helt annan typ. Under dessa omständigheter är det svårt att berättiga en likabehandling av mycket olika åtgärder. Dessutom bör man påminna om att när det gäller andra skattelättnader, har kommissionen, antingen på grund av att de inte anmälts eller angivits, inte kunnat yttra sig om deras förenlighet. Den har heller inte varken direkt eller indirekt yttrat sig om dessa åtgärder.
(97) När det gäller domen i målet RSV(74), som berörda tredje parter hänvisar till som stöd för att visa att det finns berättigade förväntningar som grundas på att så lång tid har förflutit mellan kommissionens första skrivelse av den 25 maj 1994 och beslutet om att inleda förfarandet om skattebefrielsen i fråga, är det viktigt att minnas de särskilda omständigheterna i detta ärende. I ärendet RSV anmäldes stödet formellt till kommissionen, men med försening. Dessutom var det kopplat till en rad ytterligare kostnader som hörde samman med en transaktion som varit föremål för stöd som godkänts av kommissionen. Det gällde en sektor som sedan flera år tillbaka fått stöd som godkänts av kommissionen. Därför behövdes ingen omfattande granskning för att fastställa att stödet var förenligt. Däremot har stödet i det aktuella fallet varken anmälts eller kopplats till stöd som godkänts av kommissionen och gäller heller inte en sektor som fått stöd tidigare. Följaktligen anser kommissionen att praxis enligt domen i RSV-ärendet inte är tillämplig i detta fall.
(98) Dessutom bör det påpekas att under den långa period som gått till stor del beror på bristen på samarbete från de spanska myndigheterna. I en skrivelse av den 19 januari 1996 till representationen begärde nämligen kommissionen detaljerad information om möjliga mottagare av stödet i fråga. Genom ett fax av den 16 februari 1996, som bekräftades i en skrivelse av den 19 februari 1996, begärde representationen en förlängning med två veckor för att svara. Genom en skrivelse av den 21 mars 1996 begärde representationen en ytterligare förlängning med 30 dagar. Trots att de hade begärt dessa förlängningar, som gjorde att kommissionen trodde att ett svar var möjligt, svarade de spanska myndigheterna inte på kommissionens uppmaning. Dessutom påpekar kommissionen att under denna period informerades de spanska myndigheterna om att förfaranden hade inletts på samma grund av de anmälningar som gjorts 1996 om stödet till Demesa(75) och 1997 till Ramondín(76) kring de skattelättnader(77) som inrättades i Alava 1996 och som dessa företag åtnjöt, tillsammans med annat stöd. Eftersom man i båda ärendena drog slutsatsen att skattelättnaderna från 1996 utgjorde statligt stöd som var olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden visade den information som de spanska myndigheterna fick i frågan på denna eventuella oförenlighet, och borde inte alls ha väckt några berättigade förväntningar.
(99) Under dessa omständigheter anser kommissionen att den inte gav något hopp om att skattebefrielsen skulle kunna anses vara förenlig med den gemensamma marknaden. Alltså kan stödmottagarna inte hävda berättigade förväntningar eller rättslig säkerhet angående skattebefrielsen. I detta sammanhang bör det erinras om att det "Av fast rättspraxis följer att rätten att göra anspråk på skydd för berättigade förväntningar tillkommer varje enskild person som befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapsadministrationen har väckt grundade förhoppningar [...]. Däremot kan ingen göra gällande att principen om skydd för berättigade förväntningar har åsidosatts, om administrationen inte har gett honom tydliga försäkringar."(78).
(100) Mot ljuset av det ovanstående anser kommissionen att stödmottagarna inte kan hänvisa till gemenskapsrättens allmänna principer, som till exempel principerna om berättigade förväntningar eller rättslig säkerhet när det gäller oförenligt stöd som redan har betalats ut. Följaktligen finns det inga invändningar mot tillämpningen av artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 som innehåller följande formulering: "Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd skall kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren". I det aktuella fallet skall de spanska myndigheterna därför vidta alla de åtgärder som krävs för att återkräva det stöd som redan utbetalats i syfte att återställa den ekonomiska situation som mottagarföretagen skulle ha befunnit sig i om de inte hade beviljats det olagliga stödet. Återkrav av stödet skall ske i enlighet med de förfaranden och bestämmelser som fastställs i den spanska lagstiftningen, och omfatta den totala summan av de räntor som har förfallit till betalning från och med datumet för beviljandet till och med det faktiska datumet för återbetalning, beräknat utifrån den referensränta som användes detta datum vid beräkningen av nettobidragsekvivalenten för regionalstöd i Spanien(79).
(101) Föreliggande beslut berör stödordningen och skall omedelbart verkställas, vilket innefattar återkrav av det totala individuella stöd som beviljats inom ramen för nämnda stödordning. Kommissionen påminner också om att detta beslut inte utesluter att enskilda stöd helt eller delvis kan anses förenliga med den gemensamma marknaden på grund av sin inneboende natur, antingen inom ramen för ett senare beslut av kommissionen, eller genom tillämpning av undantagsbestämmelser.
7. SLUTSATSER
(102) Med beaktande av ovanstående konstaterar kommissionen följande:
a) Spanien har olagligen genomfört en befrielse från bolagsskatt i Biscaya för vissa nystartade företag, i strid med artikel 88.3 i fördraget.
b) Denna befrielse från bolagsskatt är oförenlig med den gemensamma marknaden.
c) Spanien skall inställa alla utbetalningar av återstoden av stödet som vissa stödmottagare fortfarande kan ha rätt till. De spanska myndigheterna skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för från stödmottagarna återkräva det stöd som redan utbetalats i syfte att återställa den ekonomiska situation som mottagarföretagen skulle ha befunnit sig i om de inte hade beviljats det olagliga stödet.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Spanien har genomfört i Biscaya i form av en minskning av beskattningsunderlaget, i strid med artikel 88.3 i fördraget, genom artikel 14 i Norma Foral nr 18/1993 av den 5 juli är oförenligt med den gemensamma marknaden.
Artikel 2
Spanien skall upphäva den stödordningen som avses i artikel 1 samt den inverkan den fortfarande kan ha.
Artikel 3
1. Spanien skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagarna återkräva det stöd som avses i artikel 1 och som olagligen redan utbetalats till stödmottagarna. Spanien skall inställa utbetalningen av det stöd som ännu inte utbetalts.
2. Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarnas förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.
Artikel 4
Spanien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien.
Utfärdat i Bryssel den 20 december 2001.