RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1890/97 av den 26 september 1997 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av odlad atlantlax med ursprung i Norge
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (1), särskilt artiklarna 8 och 9 i denna,
med beaktande av de förslag som lämnats av Kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén, och
med beaktande av följande:
A. FÖRFARANDE
1. Klagomål
(1) I augusti 1996 meddelade kommissionen genom ett tillkännagivande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (2), att ett antidumpningsförfarande skulle inledas rörande import av odlad atlantlax med ursprung i Norge. Förfarandet inleddes till följd av ett klagomål som ingivits gemensamt av Scottish Salmon Growers' Association Ltd (SSGA) och Shetland Salmon Farmers' Association (SSFA) för medlemmar vars sammanlagda produktion av odlad atlantlax utgör en betydande del av gemenskapens totala produktion av denna produkt. Klagomålet innehöll tillräcklig bevisning om dumpning av den berörda produkten med ursprung i Norge och väsentlig skada till följd därav för att det skulle vara berättigat att inleda ett förfarande.
(2) Samtidigt inleddes ett parallellt antisubventionsförfarande (3) rörande samma import, vilken har varit föremål för en undersökning som har bedrivits separat från detta antidumpningsförfarande.
2. Inledande av undersökningarna
(3) Kommissionen underrättade officiellt de producenter, exportörer och importörer man visste berördes, företrädarna för exportlandet samt de klagande om att förfarandet skulle inledas, och gav direkt berörda parter möjlighet att lämna synpunkter skriftligen och begära att bli hörda.
(4) Med hänsyn till det stora antal parter som berördes av detta förfarande och de strikta tidsfrister som måste iakttas enligt artikel 6.9 i förordning (EG) nr 384/96 (nedan kallad grundförordningen) togs ett stickprov av gemenskapsproducenter och norska producenter/exportörer enligt följande:
Vad gäller de producenter som stödde klagomålet beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 17.1 och 17.2 i grundförordningen begränsa undersökningen av vissa skadeaspekter till att omfatta endast ett representativt stickprov bestående av 16 gemenskapsproducenter.
Vad gäller norska producenter/exportörer tog kommissionen i samråd med och med samtycke av de berörda parterna två separata representativa stickprov bestående av sex odlare respektive sex exportörer, i enlighet med artikel 17.1 och 17.2 i grundförordningen. Eftersom Saga Lax Norge A/S, ett företag som ursprungligen valts ut att ingå i stickprovet av exportörer, inte försåg kommissionen med de uppgifter som bedömdes som nödvändiga för undersökningen, ersattes det med ett annat företag, Domstein Salmon A/S.
(5) Kommissionen sände frågeformulär till de företag som valts ut att ingå i stickproven av gemenskapsproducenter, norska odlare och exportörer och till närstående och icke-närstående importörer i gemenskapen samt även till sammanslutningar för handlare och bearbetningsföretag som hade gett sig till känna och till dessas medlemsföretag.
De parter som så begärde gavs möjlighet att bli hörda av kommissionen.
Kommissionen kontrollerade alla uppgifter den ansåg nödvändiga för ett fastställande av dumpning, skada till följd därav och gemenskapens intresse och genomförde undersökningar på platsen hos följande företag:
a) Klagande gemenskapsproducenter i Förenade kungariket
Aquascot, Alness
Ardessie, Dundonnell
Ardvar, Laing
Ayre, Mossbank
Dury, Laxo
Highland Fish Farmer, Aberdeen
Joseph Johnston, Montrose
Kames, Argyll
Kyles of Bute, Tighnabruich
Landcatch, Langbank
Marine Harvest, Edinburgh
Murray Seafood, Dunoon
North Atlantic, Vadlure Walls
Ocean Reaper, Scalloway
Shetland Norse, Lerwick
Strathaird, Inverness
b) Norska odlare
Aakvik Settefisk A/S, Møre og Romsdal
Bolstad Fiskeoppdrett A/S/Bolstad Fjordbruk A/S, Hordaland
Finnmark Stamfiskstasjon A/S, Finnmark
Karstensen Fiskeoppdrett A/S, Sogn og Fjordane
Egil Kristoffersen & Sønner A/S, Nordland
Kvernsmolt A/S, Hordaland
c) Norska exportörer
Hydro Seafood Mowi A/S / Hydro Seafood Sales A/S / Nor-Food A/S, Hordaland
Domstein Salmon A/S, Sogn og Fjordane
Skaarfish Group A/S, Sogn og Fjordane
Terra Seafood A/S / Norfood Group A/S, Sør-Trøndelag
Timar Seafood A/S, Sør-Trøndelag
Ålesundfisk A/S, Sogn og Fjordane
d) Importörer i gemenskapen
Skaarfish International GmbH, Hamburg, Tyskland
Timar (Culturas em Agua) Lda, Olhao, Portugal
e) Bearbetningsföretag i gemenskapen
Pêcheries de Fécamp, Frankrike
(6) Undersökningen av dumpning avsåg perioden från och med den 1 augusti 1995 till och med den 31 juli 1996 (nedan kallad undersökningsperioden).
Undersökningen av skada omfattade perioden från och med 1992 till och med utgången av undersökningsperioden.
(7) Efter att ha underrättats om kommissionens preliminära avgöranden gjorde de norska exportörer som anges i bilagan till denna förordning åtaganden i enlighet med artikel 8 i grundförordningen. Kommissionen ansåg att dessa åtaganden kunde godtas.
(8) Kommissionen slutförde sedan undersökningen om dumpning och skada och underrättade samtliga parter om de viktigaste omständigheter och överväganden på grundval av vilka den avsåg att rekommendera införande av slutgiltiga antidumpningsresttullar som skulle tillämpas på de exportörer som antingen inte gjort något åtagande eller som senare återtog sitt åtagande eller på annat sätt underlät att uppfylla det. Berörda parter beviljades i enlighet med artikel 20 i grundförordningen en tidsfrist inom vilken anmärkningar kunde göras efter delgivandet.
(9) Parternas anmärkningar beaktades, och kommissionen ändrade sina slutsatser där det ansågs lämpligt.
B. PRODUKT SOM ÄR FÖREMÅL FÖR UNDERSÖKNING OCH LIKADAN PRODUKT
1. Produkt som är föremål för undersökning
(10) Den produkt som är föremål för undersökning är odlad atlantlax, även filead, färsk, kyld eller fryst. Denna definition omfattar varken andra liknande odlade fiskprodukter, t.ex. stor regnbåge och andra laxarter, t.ex. stillahavslax och vild lax, eller bearbetade typer, t.ex. rökt lax.
Den produkt som beskrivs ovan klassificeras för närvarande enligt KN-nummer ex 0302 12 00, ex 0304 10 13, ex 0303 22 00 och ex 0304 20 13, beroende på produktens presentation (färsk eller kyld hel fisk, färska eller kylda filéer, fryst hel fisk och frysta filéer). Samtliga dessa presentationer befanns vara tillräckligt lika varandra för att inom ramen för detta förfarande betraktas som en enda produkt.
2. Likadan produkt
(11) Undersökningen visade att den odlade atlantlax som produceras av gemenskapsindustrin och säljs på gemenskapens marknad antingen är i alla avseenden lik eller påminner starkt om den odlade atlantlax som produceras i Norge och säljs på både Norges och gemenskapens marknader, och de bör därför anses vara likadana produkter enligt artikel 1.4 i grundförordningen.
C. DUMPNING
1. Allmänt
(12) Ett av den norska laxindustrins särdrag är den strikta uppdelningen mellan producenter ("odlare"), som producerar lax, och handlare ("exportörer"), som säljer produkten på hemmamarknaden och på export. Odlarna säljer normalt hela sin produktion till norska exportörer och känner vanligtvis inte till produktens slutliga bestämmelseort. Eftersom försäljning "avsedd för förbrukning på hemmamarknaden" (enligt artikel 2.2 i grundförordningen) och försäljning "på export från exportlandet till gemenskapen" (som avses i artikel 2.8 i grundförordningen) kunde fastställas endast i exportörsledet, bedömdes graden av dumpning i detta led.
(13) De norska exportörerna ansåg att en sådan strikt uppdelning mellan producenter och exportörer inte kunde göras. Enligt dem står integrerade företag för ungefär hälften av försäljningsvolymen hos de företag som ingår i stickprovet av exportörer. Exportörerna hävdade att sådana integrerade företags kostnad för att producera den lax som säljs på hemmamarknaden och på export i enlighet med artikel 2.5 i grundförordningen borde ha baserats på företagens egna odlingskostnader i stället för på uppgifter som erhållits från oberoende odlare som ingick i stickprovet av producenter.
Rådet anser att även om affärsmässiga förbindelser finns mellan exportörer och odlare, särskilt eftersom exportörer ibland helt eller delvis äger ett antal laxodlingar, kvarstår det faktum att de två verksamheterna är klart åtskilda ur operativ synpunkt. Detta illustreras av att ingen exportör i svaren till det första frågeformulär som i samband med stickprovet skickades ut till exportörerna vid undersökningens början påstod sig köpa lax enbart från integrerade odlingar, och få odlingar uppgav att de sålde all sin produktion till en enda exportör. Den undersökning som sedan gjordes av de norska odlare och exportörer som ingick i stickprovet bekräftade detta.
Dessutom förklarade flera undersökta exportörer med intressen i laxodlingar i sitt svar på frågeformuläret eller vid kontrollbesök att det pris till vilket de förvärvar lax från närstående producenter fullständigt överensstämmer med det pris som tas ut av oberoende odlare och helt och hållet bestäms av rådande marknadsförhållanden.
Det noteras också att laxodlare och laxexportörer i Norge är organiserade i olika handelssammanslutningar, omfattas av olika rättsliga och finansiella krav och ofta försvarar skilda affärsintressen.
Under dessa förhållanden ansågs det lämpligaste tillvägagångssättet vara att välja ut ett representativt stickprov av norska odlare och att basera inköpskostnaden för varje exportör, vilken används för att fastställa huruvida den inhemska försäljningen var lönsam och för att konstruera normalvärde, på ett vägt genomsnitt av de inhemska försäljningspriser som togs ut av de odlare som ingick i stickprovet.
2. Normalvärde
(14) Det var först nödvändigt att fastställa huruvida de kategorier av produkter som såldes av de sex undersökta exportörerna på hemmamarknaden - definierade på grundval av lagringsform (färsk/kyld eller fryst), kvalitet (utmärkt, normal eller låg) och presentation (rensad, med huvud; rensad, utan huvud eller i form av filéer) - kunde betraktas som identiska med eller nära påminnande om de kategorier som såldes på export till gemenskapen. Detta konstaterades vara fallet för alla kategorier av odlad atlantlax som såldes på hemmamarknaden.
Eftersom två specifika kategorier (färsk/kyld lax av utmärkt kvalitet och lax av normal kvalitet, rensad, med huvud) utgjorde mer än 72 % av den totala exporten till gemenskapen under undersökningsperioden hos var och en av de sex exportörer som undersöktes, beslöt man att begränsa undersökningen av dumpning till att omfatta endast dessa två kategorier.
(15) Det undersöktes huruvida den totala inhemska försäljningen av odlad atlantlax för var och en av de sex undersökta exportörerna var representativ, dvs. tillräckligt omfattande i volym. I detta syfte jämfördes den totala kvantitet som såldes på hemmamarknaden under undersökningsperioden med den totala kvantitet som såldes på export till gemenskapen, varvid den "inhemska" försäljning uteslöts som skedde till andra exportörer och vars slutliga bestämmelseort inte kunde fastställas av säljaren av produkten i fråga.
Även om ingen av de sex undersökta exportörerna hade en inhemsk försäljning av den berörda produkten som utgjorde åtminstone 5 % av exporten av denna produkt till gemenskapen, konstaterades på denna grundval att två av dessa exportörer uppnådde en andel på över 4 %. Övriga exportörers inhemska försäljning utgjorde betydligt mindre än 4 %. Mot bakgrund av att den norska industrins statistik visade att Norge totalt sett hade en inhemsk förbrukning av odlad atlantlax som uppgick till 5,2 % av landets export till gemenskapen, ansågs det i enlighet med artikel 2.2 i grundförordningen att de två berörda exportörernas priser kunde betraktas som representativa för den berörda marknaden och följaktligen att deras inhemska försäljning var tillräckligt omfattande.
De två exportörerna i fråga hävdade att normalvärdet inte borde ha beräknats på grundval av försäljningen på den inhemska norska marknaden, eftersom den norska marknadens storlek hade överskattats på grund av att kvaliteter som inte var jämförbara med dem som exporteras till gemenskapen hade räknats med och att förlustförsäljning inte hade undantagits vid kontrollen av representativiteten.
Vad beträffar påståendet om att vissa kvaliteter som säljs på hemmamarknaden inte var jämförbara med dem som exporteras till gemenskapen måste det betonas att det enligt artikel 2.2 i grundförordningen kan göras en jämförelse mellan försäljningen av den likadana produkten, avsedd för förbrukning på hemmamarknaden och försäljningsvolymen till gemenskapen av produkten i fråga.
I detta fall har produkten i fråga definierats som odlad atlantlax enligt KN-nummer ex 0302 12 00, ex 0304 10 13, ex 0303 22 00 och ex 0304 20 13. Dessa KN-nummer omfattar odlad atlantlax av utmärkt och normal kvalitet samt av produktionskvalitet. Även om lax av produktionskvalitet normalt inte exporteras till gemenskapen är den klart en likadan produkt, eftersom den är i alla avseenden likadan som lax av utmärkt eller normal kvalitet eller åtminstone har egenskaper som starkt påminner om egenskaperna hos sådan lax, i enlighet med artikel 1.4 i grundförordningen.
Vad gäller det faktum att förlustförsäljning inte undantogs vid kontrollen av representativiteten hävdades att det var inkonsekvent att räkna med förlustförsäljning (som inte äger rum vid normal handel) vid bedömningen av den inhemska försäljningens representativitet och att undanta sådan försäljning vid fastställande av normalvärde.
Det bör dock noteras att artikel 2.2 i grundförordningen inte innehåller något krav på att endast lönsam inhemsk försäljning skall beaktas vid fastställande av representativitet på den inhemska marknaden. Dessutom kan den kontroll avseende normal handel som görs vid fastställande av normalvärde göras först efter det att kontrollen av representativitet har utförts, eftersom analysen av de inhemska transaktionernas lönsamhet kräver att den totala försäljningskostnaden har fastställts på grundval av de representativa inhemska försäljningskostnader, allmänna och förvaltningskostnader hos en eller flera exportörer.
Det argument som exportörerna framförde i fråga om kontrollen av representativitet tillbakavisades därför.
(16) Nästa steg bestod i att för de två exportörer som hade en total inhemsk försäljning som var tillräckligt omfattande och för de två kategorier av odlad atlantlax som mest såldes på export till gemenskapen fastställa huruvida den inhemska försäljningen av varje kategori också var tillräckligt representativ för fastställande av normalvärde. För att åstadkomma konsekvens med kontrollen av representativiteten totalt sett användes en tröskel på 4 % (i stället för sedvanliga 5 %).
På grundval av detta konstaterades det att endast ett företags inhemska försäljning av en kategori av lax var tillräckligt representativ.
(17) Det var sedan nödvändigt att undersöka huruvida den inhemska försäljningen av produktkategorin i fråga kunde anses ha ägt rum vid normal handel med avseende på de priser till vilka denna försäljning skedde. I detta syfte beräknades den totala kostnaden för den inhemska försäljningen genom att följande tre komponenter adderades:
a) En representativ inköpskostnad på grundval av ett vägt genomsnitt av de inhemska försäljningspriser till oberoende kunder som under undersökningsperioden togs ut av de sex odlare som ingick i stickprovet.
b) En genomsnittlig justering för bearbetning på grundval av uppgifter som inhämtats från både odlare och exportörer - denna justering gjordes i alla de fall när kostnaden för att avbloda, rensa och förpacka fisken inte redan ingick i det pris som odlaren tog ut.
c) Den berörda exportörens försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader för inhemsk försäljning av produkten i fråga.
De norska exportörerna hävdade att användningen av inköpskostnad, dvs. det vägda genomsnittet av försäljningspriserna för varje kvalitet hos de odlare som ingick i stickprovet, vid beräkningen av den totala kostnaden för inhemsk försäljning gav felaktiga resultat. De uttryckte också förvåning över att ingen hänsyn togs till odlarnas produktionskostnader vid beräkningen av dumpningens omfattning.
Även om det frågeformulär som skickades till de undersökta odlarna innehöll frågor om både deras odlingskostnader och deras försäljningspriser till oberoende exportörer anser rådet, av de orsaker som anges i punkt 13, att användning av inköpskostnad var det lämpligaste sättet att beräkna en exportörs totala kostnad för att anskaffa lax för återförsäljning till inhemska kunder eller på export.
Genom att jämföra den på detta sätt beräknade totala kostnaden, uttryckt i norska kronor per kg (NOK/kg), med priset för varje inhemsk försäljningstransaktion under undersökningsperioden konstaterades att mindre än 80 % (men mer än 10 %) av volymen av produktkategorin i fråga hade sålts med vinst. Således fastställdes normalvärdet för den berörda produktkategorin i enlighet med artikel 2.1 i grundförordningen som ett vägt genomsnittligt inhemskt pris för lönsamma transaktioner.
Exportörerna ifrågasatte giltigheten hos den metod som användes för att beräkna normalvärde och som grundar sig på inhemska försäljningspriser med undantag av priser som ligger under den genomsnittliga totala kostnaden och hävdade att denna metod resulterade i onaturligt höga normalvärden för en ömtålig produkt.
Argumentet tillbakavisades eftersom det överensstämmer med gemenskapsinstitutionernas sedvanliga praxis och med artikel 2.4 i grundförordningen att undanta försäljning under kostnaderna vid beräkningen av det vägda genomsnittliga inhemska försäljningspris som ligger till grund för fastställande av normalvärde. Det faktum att lax är en ömtålig produkt påverkar inte den princip enligt vilken försäljning under kostnaderna anses icke utgöra normal handel.
(18) För alla andra produktkategorier måste normalvärdet för de sex undersökta exportörerna fastställas på grundval av ett konstruerat värde enligt artikel 2.3 i grundförordningen.
Det konstruerade värdet för de två exportörer som hade en representativ inhemsk försäljning beräknades genom att inköpskostnaden (plus i förekommande fall en justering för bearbetning) adderades med belopp för faktiska försäljningskostnader, allmänna och förvaltningskostnader samt vinster för vart och ett av de två berörda företagen vid försäljning av likadan produkt på den inhemska marknaden. Lönsamhetsnivån för dessa företag fastställdes genom att kostnaden för inhemsk försäljning definierad enligt punkt 17 ovan, uttryckt i NOK/kg, jämfördes med priset för varje inhemsk försäljningstransaktion under undersökningsperioden. Eftersom den volym som såldes med vinst i båda fallen underskred 80 % (men var högre än 10 %) beaktades bara lönsamma transaktioner vid beräkningen av en vägd genomsnittlig individuell lönsamhet.
Exportörerna hävdade att den vägda genomsnittliga vinstmarginal som lades till exportörernas totala kostnad för att beräkna konstruerade normalvärden var en allför stor och orealistisk vinstmarginal för laxhandlare. De ansåg att exportörernas faktiska vinst skulle ha använts i enlighet med artikel 2.2.2 ii i avtalet om tillämpning av artikel VI i GATT 1994, istället för en vinstmarginal som beräknats sedan försäljning under kostnaderna undantagits. De anmärkte också att den vinstmarginal som använts vid detta förfarande var avsevärt högre än den som användes vid den tidigare undersökningen 1989/1990.
Dessa argument kunde inte godtas av följande skäl. För det första är uppgifter från den tidigare undersökningen inte relevanta i samband med denna undersökning, eftersom det i både artikel 2.6 i grundförordningen och artikel 2.2.2 i avtalet om tillämpning av artikel VI i GATT 1994 föreskrivs att faktiska uppgifter om tillverkning och försäljning skall användas, dvs. de uppgifter som framkommit vid den aktuella undersökningen. För det andra avser ovanstående bestämmelser vinster som gjorts vid inhemsk försäljning vid normal handel, dvs. sådan försäljning som avses i artikel 2.4 i grundförordningen.
(19) För de fyra exportörer som inte hade någon representativ inhemsk försäljning beräknades det konstruerade värdet enligt artikel 2.6 a i grundförordningen genom att inköpskostnaden (plus i förekommande fall en justering för bearbetning) adderades med de belopp för vägda genomsnittliga försäljningskostnader, allmänna och förvaltningskostnader samt vinster som fastställts för de två andra exportörerna avseende inhemsk försäljning av likadan produkt.
3. Exportpris
(20) I alla de fall när exporten av odlad atlantlax gick till oberoende kunder i gemenskapen fastställdes exportpriset enligt artikel 2.8 i grundförordningen på grundval av de exportpriser som faktiskt betalats.
(21) I de fyra fall när produkten importerades till gemenskapen av ett närstående försäljningsbolag måste tillförlitliga exportpriser konstrueras enligt artikel 2.9 i grundförordningen på grundval av det pris som den första oberoende köparen fick betala, varvid alla kostnader som tillkommit mellan import och återförsäljning samt förväntad vinst drogs av. I dessa fall fastställdes vinstmarginalen på grundval av den vinst som i normala fall uppnåddes av oberoende importörer.
Exportörerna hävdade att den vinstmarginal på 2,8 % som tillämpades på priser från närstående importörer i gemenskapen vid konstruktionen av exportpriser var alltför hög, eftersom de närstående importörerna endast fyllde en faktureringsfunktion.
Argumentet kunde inte godtas, eftersom den vinstmarginal som tillämpades härrörde från faktiska uppgifter som erhållits vid undersökningen och överensstämde med artikel 2.9 i grundförordningen.
(22) I ett fall hade det närstående försäljningsbolaget inte lämnat några tillförlitliga uppgifter om kostnader mellan import och återförsäljning. I syfte att konstruera ett exportpris för den berörda exportören använde kommissionen tillgängliga uppgifter enligt artikel 18 i grundförordningen i form av de högsta kostnader som konstaterats för ett annat närstående försäljningsbolag som samarbetade vid undersökningen.
(23) I ett annat fall lämnade en exportör inga uppgifter till kommissionen om försäljning till oberoende köpare av betydande kvantiteter av rökt lax bearbetad i gemenskapen av ett närstående rökeri som använde färsk lax levererad av den berörda exportören. Det bestämdes att man skulle bortse från alla exporttransaktioner till detta närstående rökeri.
4. Jämförelse
(24) I syfte att få en rättvis jämförelse mellan normalvärde och exportpris gjordes vid behov justeringar enligt artikel 2.10 i grundförordningen för att ta hänsyn till sådana skillnader avseende transport, försäkring, hantering, lastning och därmed sammanhängande kostnader, krediter och provisioner som påverkade prisjämförbarheten.
5. Dumpningsmarginal
(25) Jämförelsen för varje produktkategori mellan vägda genomsnittliga normalvärden och vägda genomsnittliga exportpriser under undersökningsperioden visade att alla sex undersökta exportörer bedrev dumpning. Eftersom dumpningsmarginalerna varierade mellan olika produktkategorier fastställdes en vägd genomsnittlig dumpningsmarginal för varje undersökt exportör.
(26) En analys av exportpriser på månatlig genomsnittsbasis visade även att det för alla sex exportörer fanns ett mönster för exportpriserna vilket väsentligen skilde sig mellan olika tider, dvs. exportpriserna i november och december, högsäsongen omedelbart före jul, var avsevärt lägre än de genomsnittliga exportpriserna för undersökningsperioden. I fråga om två exportörer ansågs detta mönster vara tillräckligt markant för att det skulle vara berättigat att beräkna dumpning enligt artikel 2.11 i grundförordningen genom att jämföra vägda genomsnittliga normalvärden med priser för alla individuella exporttransaktioner till gemenskapen, så att den dumpning som förekom skulle återspeglas till fullo.
De två exportörerna ansåg att denna metod stred mot den normala metod med jämförelse mellan genomsnittliga värden som avses i artikel 2.11 i grundförordningen och att det inte i detta fall fanns någon anledning att avvika från den normala metoden.
Detta argument tillbakavisades, eftersom det i fråga om de två berörda exportörerna fanns en betydande skillnad mellan de dumpningsmarginaler som beräknas på grundval av en jämförelse mellan genomsnittliga värden och dem som beräknats på grundval av jämförelse mellan genomsnittliga värden och priser för enskilda transaktioner. Detta visade att det fanns ett tillräckligt markant mönster av försäljning till lägre priser under vissa tider för att det skulle vara berättigat att använda metoden med jämförelse mellan genomsnittsvärden och priser för enskilda transaktioner.
(27) För Saga Lax Norge A/S, ett företag som ursprungligen ingick i stickprovet men inte försåg kommissionen med de uppgifter som bedömdes som nödvändiga för undersökningen, måste en dumpningsmarginal uppskattas på grundval av tillgängliga uppgifter enligt artikel 18 i grundförordningen. Av de skäl som anges i punkt 101, särskilt förbindelserna mellan Saga Lax Norge A/S och en av de samarbetsvilliga undersökta exportörerna, Timar Seafood A/S, anses det att den dumpningsmarginal som fastställts för det sistnämnda företaget, och som är den högsta som konstaterats för en exportör i stickprovet, bör tilldelas Saga Lax Norge A/S.
(28) På grundval av dessa avgöranden beräknade kommissionen en vägd genomsnittlig dumpningsmarginal för de undersökta exportörerna enligt artikel 9.6 i grundförordningen. Den marginal som fastställts för Saga Lax Norge A/S enligt artikel 18 i grundförordningen beaktades inte. Eftersom den norska industrins samarbetsvilja i allmänhet var tillfredsställande och mot bakgrund av att det förhandsurval av odlare och exportörer från vilket stickproven togs var tillräckligt objektivt, drogs slutsatsen att denna vägda genomsnittliga dumpningsmarginal bör tillämpas för alla samarbetsvilliga norska exportörer som inte ingick i stickprovet.
(29) På denna grund fastställdes följande dumpningsmarginaler, baserade på priser fritt gemenskapens gräns:
Plats för tabell
D. GEMENSKAPSINDUSTRIN
(30) De gemenskapsproducenter som stödde klagomålet står för omkring 57 % av gemenskapens totala produktion av den berörda produkten, och de ansågs därmed utgöra gemenskapsindustrin i enlighet med artiklarna 4.1 och 5.4 i grundförordningen.
E. SKADA
1. Inledande anmärkningar
(31) Uppgifter rörande produktion, försäljning och marknadsandel begärdes och erhölls från alla klagande gemenskapsproducenter. Mot bakgrund av det stora antal producenter som stödde klagomålet och de tidsfrister som anges i artikel 6.9 i grundförordningen baserades emellertid de återstående skadeindikatorerna på uppgifter som erhållits från ett representativt stickprov av gemenskapsproducenter.
(32) Av de 90 gemenskapsproducenter som stödde klagomålet togs ett stickprov på 16, på grundval av det geografiska läget och företagens storlek med avseende på produktion och försäljning. Dessa företag stod för 73 % av den klagande gemenskapsindustrins produktion och 42 % av gemenskapens sammanlagda produktion.
(33) Skada har fastställts på grundval av uppgifter avseende perioden mellan 1992 och undersökningsperioden. Geografiskt sett omfattar undersökningen under denna period gemenskapen i dess sammansättning då förfarandet inleddes, dvs. gemenskapen med 15 medlemsstater. Skadebedömningen grundades på de relevanta ekonomiska faktorer som avses i artikel 3 i grundförordningen.
(34) Det erinras om att den skadliga verkan av den dumpade importen från Norge på situationen för gemenskapsindustrin för odlad atlantlax första gången fastställdes 1991 genom ett tidigare antidumpningsförfarande. Sedan dess har verkan av import från Norge föranlett kommissionen att ett antal gånger införa minimipris vid import. Dessa åtgärder tycks dock i bästa fall ha haft en kortsiktig verkan på marknaden.
(35) Nedanstående skadeindikatorer bör därför ses mot bakgrund av en långvarig, ogynnsam situation för den berörda gemenskapsindustrin.
2. Förbrukning i gemenskapen
(36) Vid beräkningen av den totala synliga förbrukningen av odlad atlantlax i gemenskapen togs hänsyn till det sammanlagda värdet av följande:
- Gemenskapsproducenternas försäljningsvolym i gemenskapen, fastställd på grundval av uppgifter från Scottish Salmon Growers' Association, Shetland Salmon Farmers' Association och Irish Salmon Growers' Association, kombinerade med uppgifter från Eurostat avseende deras export till länder utanför gemenskapen.
- Importen till gemenskapen av de berörda produkterna (deklarerade enligt KN-nummer 0302 12 00, 0303 22 00, 0304 10 13 och 0304 20 13) från Norge.
- Importen till gemenskapen av samma produkter från alla andra tredje länder.
(37) För att fastställa enhetliga siffror avseende gemenskapen med 15 medlemsstater för hela den undersökta perioden baserades den totala importen på relevant importstatistik från Eurostat och EFTA. För att säkerställa jämförbarhet mellan de olika siffrorna räknades dessutom alla siffror om till hel färskvikt. I detta syfte dividerades importsiffrorna för färsk och kyld lax och för färska och kylda laxfiléer med 0,90 respektive 0,65. Det bör noteras att KN-nummer 0302 12 00, 0304 10 13 och 0304 20 13 även inbegriper produkter som inte omfattas av detta förfarande (t.ex. stillahavslax och/eller vild lax), men de importerade kvantiteterna av dessa kan med hänsyn till det ursprung som angetts betraktas som försumbara.
(38) På denna grund konstateras att den synliga förbrukningen av odlad atlantlax i gemenskapen ökade från 201 037 ton 1992 till 316 866 ton under undersökningsperioden, dvs. med 58 %.
3. Den dumpade importens volym och marknadsandel
(39) Den sammanlagda volymen av importen från Norge ökade kontinuerligt och avsevärt från 134 338 ton 1992 till 211 597 ton under undersökningsperioden (en ökning på 58 %), vilket motsvarar ökningen av förbrukningen i gemenskapen.
(40) Marknadsandel i gemenskapen för importen från Norge sjönk från ca 67 % 1992 till ca 62 % 1993 och 1994 och ökade sedan till 67 % 1995 och under undersökningsperioden.
(41) Det faktum att importen från Norge under de senaste fyra och ett halvt åren på en snabbt växande marknad har kunnat bibehålla sin mycket höga marknadsandel belyser i sig självt de norska exportörernas ställning på gemenskapsmarknaden. Denna avsevärda ökning av importen från Norge ägde dessutom rum trots de minimipriser vid import som infördes av kommissionen under denna period (se punkt 76).
4. Priser för den norska exporten
a) Allmän trend
(42) Statistiska uppgifter visar att importpriset cif för lax med ursprung i Norge sjönk kontinuerligt och totalt med 27 % mellan 1992 och undersökningsperioden. Denna trend tycks dessutom tyda på att de norska exportörerna inte alltid höll sig till de minimipriser vid import som infördes under den undersökta perioden.
b) Prisunderskridande
(43) Priserna hos de gemenskapsproducenter som ingick i stickprovet jämfördes med priserna för den norska exporten under undersökningsperioden. I fråga om gemenskapsproducenterna användes priserna för rensad lax med huvud som grund för jämförelsen. Dessa kategorier lax utgjorde mer än 65 % av försäljningsvolymen för alla typer av lax som såldes av de gemenskapsproducenter som ingick i stickprovet, och den stod för större delen av importen av norsk lax.
(44) Vad beträffar exportörerna baserades priserna på de försäljningssiffror som lämnats av de norska exportörer som samarbetade vid både dumpnings- och subventionsundersökningen. Dessa priser anpassades till nivån fritt gemenskapens gräns, efter tull.
(45) Jämförelserna gjordes på grundval av ett vägt månatligt genomsnitt. Gemenskapsproducenternas priser avsåg nivån fritt fabrik och handelsled som man visste kunde jämföras med den norska importens. Jämförelsen visade att månatliga prisunderskridandemarginaler på upp till 12 % förekom. Dessutom konstaterades att prisunderskridandet var störst under den viktigaste delen av försäljningssäsongen, nämligen perioden omedelbart före jul.
(46) Det bör noteras att handeln med lax är en råvaruhandel på en konkurrensutsatt marknad som är öppen för insyn. Lax säljs dagligen, och leverantörerna måste anpassa sig snabbt, dvs. varje dag eller varje timme, till konkurrenternas prissänkningar, vilket gör det svårt att bedöma prisunderskridandet. De konstaterade prisunderskridandemarginalerna bör följaktligen ses mot bakgrund av det ständiga tryck som den norska importen utövade på marknadspriserna.
(47) Vissa importörer hävdade att en justering uppåt av de norska priserna borde göras vid prisjämförelsen med hänsyn till att konsumenten är beredd att betala extra för lax med ursprung i Skottland. Ingen bevisning lades fram till stöd för detta påstående eller för att produkterna skulle ha olika fysiska egenskaper som skulle kunna motivera en prisjustering.
5. Gemenskapsindustrins situation
5.1 Allmänna uppgifter
a) Produktion
(48) Gemenskapsindustrins produktion av odlad atlantlax ökade från 45 801 ton 1992 till 90 206 ton under undersökningsperioden. Denna produktionsökning ägde rum till följd av ökad efterfrågan och gjorde det möjligt för gemenskapsindustrin att minska sin kostnad per enhet och förbättra sin produktivitet. I detta avseende visar de uppgifter som lämnades av de företag som ingick i stickprovet att de under undersökningsperioden kunde producera 2,35 gånger den kvantitet de producerade 1992, med exakt samma antal anställda.
b) Försäljning och marknadsandelar
(49) Gemenskapsindustrins försäljning på gemenskapsmarknaden ökade under perioden i fråga från 42 535 ton 1992 till 82 885 ton under undersökningsperioden, dvs. med 40 320 ton. Denna ökning bör ses mot bakgrund av en ökning av förbrukningen i gemenskapen med nästan 116 000 ton under samma period.
(50) Försäljningsvolymens utveckling jämförd med utvecklingen av den synliga förbrukningen i gemenskapen visar att gemenskapsindustrins marknadsandel ökade från 21,2 % 1992 till 28,9 % 1994 och sedan minskade till 26,2 % under undersökningsperioden.
5.2 Uppgifter avseende stickprovet
c) Kapacitet och kapacitetsutnyttjande
(51) Det konstaterades att de företag som valts ut för stickprovet använde olika kriterier för att fastställa kapaciteten, vilket innebar att inga tillförlitliga historiska uppgifter kunde erhållas vad gäller kapaciteten före undersökningsperioden. För undersökningsperioden lämnades dock uppgifter om kapaciteten av Scottish Environment Protection Agency, en nybildad organisation som fastställer hållbara kapacitetsgränser i enlighet med miljömässiga krav, och dessa uppgifter befanns vara tillförlitliga. På grundval därav konstaterades att det genomsnittliga kapacitetsutnyttjandet under undersökningsperioden var 59 %.
d) Prisutveckling
(52) Priserna hos de företag som ingick i stickprovet sjönk med 24 % mellan 1992 och undersökningsperioden. Detta prisfall ligger mycket nära prisfallet på importen från Norge, vilket tyder på att gemenskapsindustrin inte kunde stå emot trycket från de norska priserna.
(53) De norska exportörerna hävdade att den nedåtgående prisutvecklingen enbart berodde på en förbättrad kostnadseffektivitet hos laxproducenter över hela världen.
(54) Gemenskapsindustrin har under den undersökta perioden ökat sin produktion och sin försäljning, vilket har lett till sänkta kostnader per enhet och avsevärda produktivitetsvinster. Undersökningen har dock trots detta visat att det ovannämnda prisfallet ledde till otillräcklig lönsamhet för gemenskapsindustrin. Detta beror på att priserna har sjunkit mer än vad som kunde ha förväntats till följd av produktivitetsvinsterna. Även om det är sant att priset på lax sjunker om produktionskostnaden sjunker, förklarar inte detta gemenskapsindustrins försämrade lönsamhet (se punkt 55).
e) Lönsamhet
(55) Den genomsnittliga lönsamheten förbättrades mellan 1992 och 1993 men minskade därefter, trots att marknaden expanderade och gemenskapsindustrins kostnader minskade. Den genomsnittliga lönsamheten nådde dessutom aldrig upp till den miniminivå (ca 15 % av omsättningen) som anses nödvändig i en högriskindustri som denna (beroende på den osäkerhet som risken för sjukdomar, rovdjur och dåliga väderförhållanden skapar) och var under undersökningsperioden på den lägsta nivån (3,3 %) sedan 1992. Det måste understrykas att en majoritet av de gemenskapsproducenter som ingick i stickprovet gjorde betydande förluster under undersökningsperioden.
(56) Vad beträffar lönsamheten ansåg de norska exportörerna att den siffra på 15 % som kommissionen betraktat som en normal vinstmarginal var för hög.
(57) Såsom redan angetts ovan visade undersökningen att en vinst på 15 % av omsättningen verkligen är nödvändig i denna industri. Detta hänger samman med de ovannämnda stora risker som präglar denna industri och bekräftades ytterligare vid en undersökning av vinstmarginalerna i laxindustrin innan den skadliga dumpningen ägde rum samt av de vinstmarginaler som ansågs rimliga i andra, jämförbara gemenskapsindustrier, t.ex. odling av regnbåge och uppfödning av fjäderfä. I samtliga dessa fall bekräftades siffran 15 %. Dessutom ansåg en norskägd gemenskapsproducent att en vinst på 15 % var en rimlig, om än försiktig, uppskattning. Detta företag ansåg att 15 % antagligen var en alltför låg siffra i fråga om små företag. Den sammanlagda försäljningsvinst som gjordes vid normal handel på hemmamarknaden av de norska odlare och exportörer som ingick i stickprovet visade sig slutligen överensstämma med siffran 15 %.
f) Sysselsättning
(58) Sysselsättningsnivån för de gemenskapsproducenter som ingick i stickprovet var stabil mellan 1992 och undersökningsperioden, och de företag som ingick i stickprovet stod för omkring 1 100 arbetstillfällen direkt knutna till produktionen av odlad atlantlax. Totalt var uppskattningsvis 3 300 personer i gemenskapen sysselsatta inom laxindustrin under undersökningsperioden.
g) Investeringar
(59) Investeringar ökade mellan 1992 och undersökningsperioden. Denna ökning bör emellertid ses mot bakgrund av laxindustrins särskilda situation, eftersom mer än hälften av investeringarna under perioden gällde ersättningsinvesteringar. I en växande industri, där det är absolut nödvändigt att skaffa modern utrustning, verkar nettoinvesteringarna dessutom inte vara tillräckliga för att säkra en hållbar tillväxt på längre sikt.
6. Slutsats
(60) Slutsatsen att gemenskapsindustrin vållades väsentlig skada under den undersökta perioden drogs med hänsyn till de omständigheter som anges nedan.
(61) Undersökningen visade att de gemenskapsproducenter som ingick i stickprovet drabbades av ett avsevärt pristryck under perioden i fråga, vilket medförde ett betydande prisfall hos dessa företag. Detta ledde till att de berörda producenternas ekonomiska situation försämrades, med otillräcklig lönsamhet totalt sett för de företag som ingick i stickprovet och förluster för många producenter. Ett antal företag har lagts ned under den senaste tiden, och bland de företag i stickprovet som har överlevt hotas några av nedläggning. Denna försämrade lönsamhet bör också ses mot bakgrund av den kraftiga produktivitetsförbättringen under den undersökta perioden. Vad beträffar marknadsandel bör det noteras att gemenskapsindustrins marknadsandel efter en förbättring under 1994 återigen minskar trots en avsevärd ökning av förbrukningen.
(62) Mot bakgrund av ovanstående analys drogs slutsatsen att gemenskapsindustrin har vållats väsentlig skada enligt artikel 3.1 i grundförordningen. Denna slutsats grundar sig huvudsakligen på det pristryck som drabbat gemenskapsindustrin samt den sjunkande och klart otillräckliga lönsamheten hos de gemenskapsproducenter som ingick i stickprovet.
F. SKADANS ORSAKSSAMBAND
(63) Vid fastställandet av huruvida den skada som vållats gemenskapsindustrin orsakades av den dumpade importen från Norge eller om andra faktorer orsakade eller bidrog till denna skada, undersöktes de aspekter som anges nedan.
1. Orsakssamband mellan den berörda importen och skadan
(64) Det bör noteras att eftersom importen av lax från Norge befanns vara dumpad under den period då utjämningsbara subventioner betalades ut till norska producenter är det inte möjligt att särskilja de samtidiga verkningarna av både dumpning och subventionering, varför dessa måste undersökas tillsammans.
(65) Vid undersökningen av huruvida den väsentliga skada som gemenskapsindustrin vållats hade orsakats av verkningarna av den dumpade och subventionerade importen noterades för det första att skadan huvudsakligen bestod av fortgående pristryck och minskad lönsamhet för gemenskapsproducenterna. Detta sammanföll med avsevärd ökning av volymen av importen av norsk lax till låga priser. Till följd därav har Norge kunnat bibehålla sin marknadsandel på mycket hög nivå (67 %) på en expanderande marknad. Dessutom föll priserna för denna import kraftigt under perioden i fråga, och prisunderskridandemarginaler på upp till 12 % konstaterades under den viktigaste försäljningsperioden. I detta sammanhang bör det erinras om att marknaden för lax är öppen för insyn. På en sådan marknad är det sannolikt att ett eventuellt nedåtgående pristryck orsakas av den viktigaste leverantören, i det här fallet Norge.
(66) Under dessa förhållanden dras slutsatsen att de kombinerade verkningarna av dumpning och subventionering av importen från Norge vållat gemenskapsindustrin väsentlig skada.
2. Andra faktorer
(67) Trenden vad gäller konsumtion på gemenskapens marknad, utvecklingen och verkan av import från andra tredje länder och konkurrenskraften hos gemenskapens laxindustri analyserades i syfte att fastställa om dessa faktorer kunde ha orsakat den skada som gemenskapsindustrin vållats.
a) Konsumtion i gemenskapen
(68) Konsumtionen av atlantlax i gemenskapen ökade kontinuerligt och totalt med 58 % mellan 1992 och undersökningsperioden. Den skada som gemenskapsindustrin vållats kan därför inte tillskrivas en minskad efterfrågan.
b) Import från andra tredje länder
(69) Vad beträffar import från tredje länder som inte berörs av detta förfarande (huvudsakligen Färöarna, Chile, Kanada och Island), konstaterades att dess sammanlagda marknadsandel minskade från 12 % till 7 % under perioden i fråga. Därmed drogs slutsatsen att denna import haft endast begränsad verkan.
c) Gemenskapsindustrins konkurrenskraft
(70) Det bör noteras att gemenskapsproducenterna av lax avsevärt har ökat sin konkurrenskraft mellan 1992 och undersökningsperioden. Produktionen per anställd mer än dubblerades, fiskdödligheten sjönk med 23 % och den odlade laxens genomsnittsvikt ökade med 25 %. Dessutom ökade gemenskapsindustrins export från 3 266 ton 1992 till 7 321 ton under undersökningsperioden. På denna grund har gemenskapsindustrin uppnåt en hög kostnadseffektivitet.
3. Slutsats
(71) Mot bakgrund av det ovanstående drogs slutsatsen att den dumpade och subventionerade importen av norsk lax i sig själv har vållat gemenskapsindustrin väsentlig skada.
G. GEMENSKAPENS INTRESSE
1. Allmänna överväganden
(72) På grundval av all bevisning som lämnats övervägdes huruvida det fanns tvingande skäl för att fastslå att det inte skulle ligga i gemenskapens intresse att införa åtgärder i detta fall, trots slutsatserna om dumpning och skada. I detta syfte gjordes en bedömning av verkan av eventuella åtgärder för alla parter som berördes av förfarandet, och även verkan för dessa parter av att åtgärder inte vidtas.
(73) Vid denna bedömning togs i enlighet med grundförordningen särskild hänsyn till behovet av att undanröja den snedvridning av handeln som följer av skadlig dumpning och av att återställa en effektiv konkurrens.
2. Gemenskapsindustrins intresse
(74) Det bör för det första erinras om att gemenskapsindustrin för odlad atlantlax länge har drabbats av dumpning i samband med norsk export.
(75) Skadlig dumpning konstaterades av kommissionen redan 1991 (kommissionens beslut 91/142/EEG) (4), när det trots att både dumpning och skada konstaterats beslutades att inga åtgärder skulle införas eftersom de norska myndigheterna hade vidtagit åtgärder på nationell nivå, vilka antogs kunna stabilisera marknaden.
(76) Kommissionen har därefter vid flera tillfällen under de senaste åren fastställt minimipriser vid import (november 1993, februari 1994, mars 1994), senast från och med den 16 december 1995 till och med den 13 juni 1996 genom förordning (EG) nr 2907/95 (5). Minimipriser vid import motiverades med att importvolymen och -priserna orsakade eller hotade att orsaka störningar på marknaden med allvarliga ekonomiska, samhälleliga eller miljömässiga svårigheter som följd, vilket nödvändiggjorde omedelbara åtgärder. I motsats till antidumpnings- eller utjämningsåtgärder krävde inte dessa åtgärder ett avgörande om att exportlandet hade tillämpat illojala handelsmetoder. Åtgärderna fick inte avsedd verkan.
(77) Mot denna bakgrund dras slutsatsen att om inga effektiva åtgärder vidtas för att avhjälpa de skadliga verkningarna av dumpad och subventionerad import från Norge, kommer gemenskapsindustrins situation att försämras ytterligare, vilket slutligen skulle kunna leda till att hela dess existens hotas.
(78) Det bör även erinras om att gemenskapsindustrin för odlad atlantlax till största delen utgörs av små och medelstora företag i mestadels mindre utvecklade landsbygdsregioner i gemenskapen (mål 1-regioner) där den ekonomiska verksamheten är låg. Såsom nämns ovan har gemenskapindustrin konstant förbättrat sin produktivitet, och några tvivel om denna råder följaktligen inte. Under loppet av den omstrukturering som ägt rum har ett antal små fiskodlingar köpts upp av producenter som ingår i stora koncerner. Om inga åtgärder vidtas kan det komma att visa sig att omstruktureringen och investeringarna för att förbättra produktiviteten inte fick avsedd verkan, förutom att det är sannolikt att antalet konkurrenter på marknaden skulle minska ytterligare.
3. Andra gemenskapsindustriers intresse
(79) Ett antal användare i senare led i förädlingskedjan, t.ex. rökerier eller grossister som hanterar odlad atlantlax, hävdade att ett införande av åtgärder mot import av norsk odlad atlantlax skulle påverka deras verksamhet negativt. Dessa användare menade att om åtgärderna resulterade i en minskning av mängden odlad atlantlax som importeras från Norge, skulle det inte finnas några alternativa försörjningskällor. Samma användare hävdade att om importen av odlad atlantlax från Norge blev dyrare, skulle de tvingas vältra över de ytterligare kostnaderna på slutkonsumenten, som då skulle gå över till andra produkter. Dessutom hävdades att en tull som införs på obearbetad odlad atlantlax med ursprung i Norge skulle kunna bidra till att den norska industrin för bearbetning av odlad atlantlax expanderar på gemenskapens bearbetningsindustris bekostnad.
(80) Det bör först och främst påpekas att undersökningen visade att gemenskapsindustrin har kapacitet för att öka sin produktion och säkert skulle göra det om den gavs möjlighet att uppnå en skälig avkastning. Vidare finns alternativa försörjningskällor, nämligen Chile, Kanada, Island och Färöarna, om de föreslagna åtgärderna skulle leda till en minskning av de kvantiteter odlad atlantlax som importeras från Norge.
(81) Vad beträffar den prissättningspolitik som sannolikt kommer att antas av gemenskapsproducenterna om åtgärder införs bör det erinras om att en eventuell höjning av gemenskapsproducenternas priser säkert kommer att begränsas till vad som är strikt nödvändigt för att de skall kunna uppnå en mer skälig avkastning. Om gemenskapsproducenterna skulle höja sina priser kraftigt är det mycket sannolikt att andra exportländer skulle få en större andel av gemenskapens marknad. Dessutom kommer sådana prishöjningar från gemenskapsindustrins sida säkert att begränsas av en annan faktor, nämligen konsumentens tillgång till odlad regnbågsforell, vilket är en produkt som är relativt lik lax och därmed kan ersätta denna och som är tillgänglig i gemenskapen till något lägre pris och också tycks ha påverkats negativt av den ökade importen av dumpad odlad atlantlax från Norge.
(82) Vad beträffar risken för att gemenskapens bearbetningsindustri skulle drabbas av konkurrens från norska bearbetade produkter kommer antidumpnings- och utjämningstullarna att tas ut på råvaran, vilken endast står för en del av kostnaden för den bearbetade produkten. Den begränsade verkan av de föreslagna tullarna bör därför inte vara tillräcklig för att leda till en minskning av bearbetningsverksamheten i gemenskapen. De flesta rökerier i gemenskapen bearbetar och handlar med lax som producerats i gemenskapen och andra produkter och är därmed inte helt och hållet beroende av lax som importerats från Norge.
(83) Det bör dessutom noteras att kommissionen för att kunna göra en bedömning av åtgärdernas troliga verkan för bearbetningsföretag i gemenskapen skickade frågeformulär till alla företag som var medlemmar i tre sammanslutningar för handlare och bearbetningsföretag och som hade gett sig till känna och begärt att bli hörda.
(84) Sammanlagt skickades 93 frågeformulär, men endast ett fullständigt och kontrollerbart svar mottogs, vilket gör att det är omöjligt att på en representativ grund bedöma den eventuella verkan som införandet av åtgärder skulle kunna ha på den gemenskapsindustri som handlar med eller bearbetar odlad atlantlax.
(85) Vad beträffar rökt lax har dock de uppgifter som hittills erhållits visat att kostnaden för råvaran, dvs. odlad atlantlax, utgör omkring 45 % av den totala produktionskostnaden. Om råvarukostnaden ökade med exempelvis 10 % skulle detta således innebära att produktionskostnaden för rökt lax skulle öka med endast 4,5 % totalt.
(86) Vidare verkar de uppgifter som erhållits från olika tillförlitliga källor tyda på att situationen för gemenskapens bearbetningsföretag varierar i hög grad. Å ena sidan finns det företag som producerar färdiga måltider och som ingår i stora koncerner. Eftersom kostnaden för fiskråvaran utgör en begränsad andel av kostnaden för slutprodukten är det inte sannolikt att dessa företag i någon betydande utsträckning skulle påverkas negativt av åtgärderna i fråga. Å andra sidan finns det ett antal företag som röker eller gravar lax och som är mer beroende av priset på råvaran. Dessa företag skulle troligen tvingas vältra över en del av den extra kostnaden till nästa handelsled. Såsom redan nämnts i punkt 85 skulle kostnadsökningen bli begränsad. Under alla omständigheter tycks de uppgifter som hittills erhållits tyda på att det först vid prisökningar på över 20 % skulle finnas en risk för att konsumenterna skulle övergå till andra produkter.
4. Importörernas intresse
(87) Ett antal importörer hävdade i allmänna ordalag att de skulle påverkas negativt om antidumpningsåtgärder infördes.
(88) Såsom visas ovan förväntas de föreslagna åtgärderna göra det möjligt för gemenskapsindustrin att återhämta sig från de skadliga verkningarna av dumpning utan att importörernas möjlighet att köpa lax från Norge eller andra källor påverkas negativt eller att priset ökar mer än vad som är nödvändigt för att gemenskapsindustrin återigen skall kunna uppnå en rimlig lönsamhet.
5. Konsumenternas intresse
(89) Företrädare för konsumenterna (BEUC) hävdade att skyddsåtgärder inte skulle ligga i gemenskapens konsumenters intresse, eftersom de skulle medföra en begränsning i produktutbudet eller prishöjningar för konsumenten.
(90) Såsom anges ovan tycks förekomsten av alternativa försörjningskällor och tillgången till ersättningsprodukter tyda på att slutkonsumenten kommer att påverkas i mycket liten utsträckning, om någon alls. Dessutom bör det erinras om att en eventuell tull kommer att tas ut på importpriset cif. Den eventuella påverkan på detaljhandelspriserna kommer därför att minska avsevärt. Det bör dessutom noteras att den genomsnittliga årsförbrukningen av lax i gemenskapen uppskattas till 0,8 kg per person, vilket antyder att konsumenterna totalt sett kommer att påverkas mycket lite.
6. Slutsats
(91) Efter en noggrann undersökning av alla de ovannämnda aspekterna drogs slutsatsen att det ligger i gemenskapens intresse att införa antidumpningsåtgärder i fråga om import av odlad atlantlax med ursprung i Norge, eftersom det inte finns några tvingande skäl för att fastslå att den inte skulle ligga i gemenskapens intresse att införa sådana åtgärder.
H. ANTIDUMPNINGSÅTGÄRDER
1. Antidumpningsåtgärdernas nivå
(92) I enlighet med relevanta bestämmelser i grundförordningen undersöktes huruvida åtgärderna borde ligga på en lägre nivå än de konstaterade dumpningsmarginalerna, om sådana åtgärder skulle vara tillräckliga för att undanröja den skada som gemenskapsindustrin vållats.
(93) I detta avseende anses det att eventuella åtgärder som införs bör göra det möjligt för gemenskapsindustrin att ta ut de priser som hade kunnat tas ut i frånvaro av dumpad import. Eftersom inga uppgifter tyder på motsatsen, kan det antas att dessa priser skulle täcka industrins produktionskostnad och en skälig vinst. För att uppnå detta bör importpriserna höjas i motsvarande mån.
(94) För beräkningen av den nödvändiga prishöjningen jämfördes priserna för den dumpade importen med försäljningspriser, vilka återspeglar gemenskapsindustrins produktionskostnad plus en skälig vinstnivå. I detta sammanhang ansågs en vinstmarginal på minst 15 % vara nödvändig för att göra denna sektor livskraftig. Vid fastställandet av denna vinstnivå togs hänsyn till följande faktorer: laxodling är en högriskindustri, på grund av bland annat produktionsprocessens längd (18-24 månader); risken för sjukdomar, rovdjur och dåliga väderleksförhållanden som ofta drabbar denna industri; svårigheterna med att förutsäga priserna för en produkt med vilken råvaruhandel bedrivs och den mycket korta tid produkten kan erbjudas till försäljning. Det konstaterades också att en tillräcklig vinstmarginal krävdes för att gemenskapsproducenterna skulle få tillgång till finansiering, vilket är synnerligen väsentligt för denna industri om den skall kunna bibehålla sin konkurrenskraft på en snabbt växande marknad.
(95) På grundval av detta jämfördes med avseende på undersökningsperioden exportpriserna fritt gemenskapens gräns, efter justering vid behov för frakt, tullar och kostnader efter import, för de produkttyper som användes vid fastställandet av prisunderskridande (se punkt 43) med de vägda genomsnittliga försäljningspriser som de berörda utvalda gemenskapsproducenterna tog ut, vid behov höjda för att täcka produktionskostnaden plus den ovannämnda vinstmarginalen på 15 %.
Tullarnas nivå
(96) I detta fall måste det faktum uppmärksammas att rådet även har beslutat att införa en restutjämningstull på 3,8 %. I enlighet med artikel 14.1 i grundförordningen skall ingen produkt beläggas med både antidumpnings- och utjämningstull i syfte att råda bot på en och samma situation som uppstått till följd av dumpning eller exportsubvention. Det fastställdes att det i detta fall var möjligt att införa bägge typerna av tullar. Orsaken till detta var att ingen av de aktuella utjämningsbara subventionerna var exportsubventioner, och de hade därför ingen inverkan på dumpningsmarginalen. Subventionerna hade samma effekt på normalvärde och exportpris, och dumpningsmarginalen hade i frånvaro av subventioner förblivit den samma.
Eftersom skadan i detta fall konstaterades bero på både dumpning och subventionering kunde dock inte de båda tullarnas totala nivå överstiga vad som var nödvändigt för att undanröja skadan.
(97) Den dumpningsmarginal som konstaterades för var och en av de undersökta exportörerna jämfördes därför med storleken på den skada som inte undanröjdes av utjämningstullen, dvs. med motsvarande nivå för undanröjande av skada minskad med 3,8 %. Nivån på den antidumpningstull som skulle tillämpas på samtliga norska exportörer som inte ingick i stickprovet fastställdes på liknande sätt genom att det vägda genomsnittet av den lägre av dumpningsmarginalerna och nivåerna för undanröjande av skada, utjämningstullarna avdragna, beräknades för varje företag.
(98) För de två exportörer för vilka ett markant variationsmönster för exportpriserna under perioden omedelbart före jul hade kunnat fastställas (se punkt 26) beräknades nivån för undanröjande av skada på grundval av priserna vid enskilda exporttransaktioner till gemenskapen. För de fyra övriga exportörerna beräknades nivån för undanröjande av skada på grundval av de vägda genomsnittliga exportpriserna.
(99) För tre av exportörerna i stickprovet var nivån för undanröjande av skada lägre än dumpningsmarginalen, och eventuella antidumpningsåtgärder bör i fråga om dessa exportörer baseras på den förra. Vad beträffar övriga exportörer bör åtgärderna baseras på dumpningsmarginalen.
2. Åtaganden
(100) Såsom redan nämnts i punkt 7 gjorde de norska exportörer som anges i bilagan åtaganden i enlighet med artikel 8 i grundförordningen med avseende på export av den berörda produkten till gemenskapen.
(101) Den norska exportören Saga Lax Norge A/S lämnade inte, vid undersökningens början, de uppgifter som var nödvändiga för att kommissionen skulle kunna träffa individuella avgöranden om dumpning och skada för detta företag. Det bör dock noteras att Saga Lax Norge A/S är ett antal företag i Norge närstående, och dessa företag samarbetade till fullo vid undersökningen. Bland annat gäller detta ett av de företag som ingick i stickprovet av exportörer, Timar Seafood A/S, och för vilket individuella avgöranden om dumpning och skada därför kunde träffas. Vad gäller nivån på resttullen har denna fastställts på grundval av de avgöranden som träffats i fråga om Timar Seafood A/S. Vad beträffar frågan om huruvida denna tull bör tillämpas på Saga Lax Norge A/S och dess närstående företag utan att de ges tillfälle att göra ett åtagande, bör hänsyn tas till det faktum att flera närstående företag, bl.a. Timar Seafood A/S, under en betydande del av undersökningsperioden inte var Saga Lax Norge A/S närstående, och det verkar därför inte lämpligt att neka dem förmånerna av att samarbeta. Under dessa förhållanden anses det inte finnas någon anledning att vägra ta hänsyn till ett åtagande från Saga Lax Norge A/S självt. Övervakningen av åtaganden inom ramen för detta förfarande kommer att underlättas av det åtagande som gjorts av Norges regering inom ramen för det parallella antisubventionsförfarandet, och därför dras slutsatsen att samtliga berörda företag bör behandlas på samma sätt i fråga om alla åtgärder, även möjligheten att göra prisåtaganden.
(102) Kommissionen granskade dessa åtaganden och fann att de kunde godtas, eftersom de i enlighet med artikel 8.1 i grundförordningen skulle undanröja de skadliga verkningarna av dumpningen.
(103) Kommissionen samrådde med rådgivande kommittén om godtagandet av dessa åtaganden, och inga invändningar gjordes. De åtaganden som gjorts av de exportörer som anges i bilagan godtogs genom kommissionens beslut 97/634/EG (6), och undersökningen bör därför vad beträffar dessa exportörer avslutas utan införande av slutgiltiga tullar.
3. Slutgiltiga tullar
(104) Trots godtagandet av de åtaganden som gjorts av ett stort antal norska exportörer, bör resttullar införas på import av den berörda produkten med ursprung i Norge i syfte att täcka all norsk export av den berörda produkten till gemenskapen och även för att säkerställa att åtagandena följs genom att förhindra att de kringgås. Dessutom bör nivån på den tull som skall införas vid brott mot eller återtagande av åtaganden fastställas.
a) Typ av tull
(105) Efter övervägande av vilka olika typer av tullar som kan tänkas införas i detta fall har slutsatsen dragits att en särskild tull, uttryckt som ett fast belopp i ecu/kg, skulle vara den lämpligaste typen. En sådan tull tycks vara särskilt väl anpassad till den berörda produkten och är omöjlig att kringgå genom att ange fel pris vid gemenskapens gräns. Eftersom handel med odlad atlantlax mestadels bedrivs i form av råvaruhandel, och varans pris inte varierar avsevärt beroende på storlek, presentation eller kvalitet, och eftersom den största delen av Norges export till gemenskapen består av färsk eller kyld rensad lax framstår detta tillvägagångssätt som lämpligt.
(106) Tillämpningen av en särskild tull i detta fall motiveras också av att de värden som deklareras vid import till gemenskapen inte konsekvent verkar överensstämma med de priser som norska exportörer faktiskt tar ut av oberoende kunder i EG.
b) Tullarnas storlek
(107) Den slutgiltiga antidumpningstullen på import av odlad atlantlax som exporteras av företag som inte gjort något åtagande, eller vid brott mot eller återtagande av åtaganden av en part som inte särskilt nämns nedan, skall vara 0,32 ecu/kg produktvikt netto.
Export till gemenskapen av odlad atlantlax från följande företag, vilka samtliga har gjort åtaganden, skulle omfattas av följande tullsatser vid brott mot eller återtagande av åtaganden:
Plats för tabell
c) Genomförande och förvaltning av tullarna
(108) För att säkerställa ett effektivt genomförande av tullarna bör kommissionen ha rätt att efter samråd med rådgivande kommittén genom en förordning ändra bilagan till denna förordning. Det bör erinras om att åtgärderna i detta fall undantagsvis vidtas med avseende på exportörer och inte med avseende på producenter (se punkt 12 och följande), eftersom exportföretag i allmänhet inte är inblandade i produktionen. Detta underlättar tillträdet för laxexportindustrin. Därmed ökar sannolikheten för ett avsevärt antal nya norska exportörer som exporterar till gemenskapen. Därför bör kommissionen för att en god förvaltning skall kunna säkras ha rätt att antingen utvidga befrielsen från betalning av tullarna till att även omfatta eventuella nya exportörer som gör godtagbara åtaganden.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. a) En slutgiltig antidumpningstull skall införas på import av odlad (ej vild) atlantlax som omfattas av KN-nummer ex 0302 12 00 (Taric-nummer 0302 12 00 19), ex 0304 10 13 (Taric-nummer 0304 10 13 19), ex 0303 22 00 (Taric-nummer 0303 22 00 19) och ex 0304 20 13 (Taric-nummer 0304 20 13 19) med ursprung i Norge.
b) Denna tull skall inte tillämpas på vild atlantlax (Taric-nummer 0302 12 00 11, 0304 10 13 11, 0303 22 00 11, 0304 20 13 11). I denna förordning avses med vild atlantlax sådan lax som landningsmedlemsstatens behöriga myndigheter med hjälp av alla tull- och transportdokument som berörda parter skall tillhandahålla är övertygade om har fångats till havs.
2. Den tullsats som skall tillämpas skall vara 0,32 ecu/kg produktvikt netto (Taric-tilläggsnummer 8900) men skall inte tillämpas på import av odlad atlantlax som exporteras av de företag som anges i bilagan till denna förordning, vilka skall vara befriade från tull.
3. Om inte annat anges skall gällande bestämmelser om tullar tillämpas.
Artikel 2
Om en ny exportör i exportlandet i fråga förser kommissionen med tillräcklig bevisning om att exportören inte exporterade de varor som beskrivs i artikel 1.1 under undersökningsperioden, kan kommissionen, vid behov och efter samråd med rådgivande kommittén, genom en förordning ändra bilagan till denna förordning för att utvidga befrielsen från betalning av tullarna till att även omfatta den nya exportören.
Artikel 3
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 26 september 1997.