РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 662/2009 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 юли 2009 година
за установяване на процедура за договарянето и сключването на споразумения между държави-членки и трети държави по специфични въпроси на приложимото право към договорни и извъндоговорни задължения
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 61, буква в), член 65 и член 67, параграф 5 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (1),
като имат предвид, че:
(1)
Трета част, дял IV от Договора дава правното основание за приемане на законодателство на Общността в сферата на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси.
(2)
Съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси между държави-членки и трети държави по традиция се регламентира със споразумения между държавите-членки и третите държави. Тези споразумения, чийто брой вече е значителен, често отразяват специалните връзки между държава-членка или държави-членки и трета държава или трети държави и тяхната цел е да предоставят адекватна правна рамка за задоволяване на специфичните потребности на заинтересованите страни.
(3)
Съгласно член 307 от Договора държавите-членки трябва да предприемат всички необходими мерки за премахване на несъответствията между достиженията на правото на Общността и международни споразумения, сключени между държави-членки и трети държави. Това може да включва необходимостта от предоговаряне на такива споразумения.
(4)
С цел предоставяне на подходяща правна рамка в отговор на специфичните потребности на държава-членка във връзка с нейните отношения с трета държава е възможно да има явна необходимост от сключване на нови споразумения с трети държави, отнасящи се до областите на гражданското правосъдие, които попадат в приложното поле на дял IV от трета част от Договора.
(5)
В своето Становище 1/03 от 7 февруари 2006 г. относно сключването на новата Конвенция от Лугано Съдът на Европейските общности потвърди, че Общността е придобила изключителна компетентност за сключването на международно споразумение, подобно на Конвенцията от Лугано, с трети държави по въпроси, засягащи разпоредбите, установени в Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (2) (Брюксел I).
(6)
Съгласно член 300 от Договора Общността е тази, която сключва споразумения между Общността и трета държава по въпроси, попадащи в изключителната компетентност на Общността.
(7)
Член 10 от Договора изисква от държавите-членки да съдействат за постигането на задачите на Общността и да се въздържат от предприемането на каквито и да е мерки, които биха могли да застрашат постигането на целите на Договора. Това задължение за лоялно сътрудничество е с общо приложение и не зависи от това, дали компетентността на Общността е изключителна или не.
(8)
По отношение на споразуменията с трети държави относно специфични въпроси от областта на гражданското правосъдие, които попадат в изключителната компетентност на Общността, следва да се създаде последователна и прозрачна процедура, чрез която да се разрешава на държава-членка да изменя действащо споразумение или да договаря и сключва ново споразумение, по-специално когато самата Общност не е обявила намерението си да упражни външната си компетентност за сключване на споразумение посредством вече съществуващ мандат за водене на преговори или на предвиден мандат за водене на преговори. Тази процедура не следва да засяга изключителната компетентност на Общността и разпоредбите на членове 300 и 307 от Договора. Тя следва да бъде разглеждана като изключителна мярка и следва да бъде с ограничено приложно поле и срок.
(9)
Настоящият регламент не следва да се прилага, ако Общността вече е сключила споразумение със същия предмет със съответната трета държава. Две споразумения следва да се разглеждат като отнасящи се до един и същи предмет само ако и до степента, в която регулират по същество еднакви специфични правни въпроси. Разпоредби, в които само се изразява общо намерение за сътрудничество по такива въпроси, не следва да се считат за отнасящи се до един и същи предмет.
(10)
По изключение определени регионални споразумения между малко на брой държави-членки и малко на брой трети държави, например две или три, които имат за цел разглеждане на специфични местни въпроси и които не са открити за присъединяване на други държави, също следва да бъдат обхванати от настоящия регламент.
(11)
За да се гарантира, че предвидено от държава-членка споразумение не засяга ефективността на правото на Общността и не подкопава правилното функциониране на установената от това право система или на политиката на Общността в областта на външните отношения, както е определена от Общността, от съответната държава-членка следва да се изисква да нотифицира Комисията за намеренията си с оглед да получи разрешение както за започване или продължаване на официални преговори по дадено споразумение, така и за сключване на споразумение. Тази нотификация следва да бъде извършена чрез писмо или по електронен път. В нея следва да се съдържа цялата релевантна информация и документация, която би позволила на Комисията да оцени очакваното отражение върху правото на Общността на резултатите от преговорите.
(12)
Следва да се прецени дали Общността има достатъчен интерес от сключване на двустранно споразумение между Общността и съответната трета държава или, в зависимост от случая - от замяна на действащо двустранно споразумение между държава-членка и трета държава със споразумение на Общността. За тази цел всички държави-членки следва да бъдат информирани за всяка получена от Комисията нотификация относно предвидено от държава-членка споразумение, за да могат да заявят своя интерес от присъединяване към инициативата на нотифициращата държава-членка. Ако в хода на този обмен на информация се появи достатъчен интерес на Общността, Комисията следва да прецени дали да направи предложение за мандат за водене на преговори с оглед сключването на споразумение между Общността и съответната трета държава.
(13)
Ако Комисията поиска допълнителна информация от дадена държава-членка във връзка със своята оценка дали на тази държава-членка следва да бъде разрешено да започне преговори с дадена трета държава, това искане не следва да засяга сроковете, в рамките на които Комисията трябва да вземе мотивирано решение по искането на същата държава.
(14)
Когато разрешава започването на официални преговори, Комисията следва, ако е необходимо, да разполага с възможност да предлага насоки за водене на преговорите или да поиска включването на специални клаузи в предвиденото споразумение. Комисията следва да бъде изцяло информирана на всички етапи на преговорите, що се отнася до въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент, и следва да може да участва в качеството на наблюдател в преговорите по отношение на тези въпроси.
(15)
Когато нотифицират Комисията за своето намерение да започнат преговори с трета държава, държавите-членки следва да имат задължението за информиране на Комисията единствено относно елементите, които са от значение за предстоящата оценка от страна на Комисията. Разрешението от страна на Комисията, както и всички евентуални насоки за водене на преговори или, в зависимост от случая, отказът от страна на Комисията, следва да засягат единствено въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
(16)
Всички държави-членки следва да бъдат информирани за всяка нотификация до Комисията относно предвидени или договорени споразумения, както и за всички обосновани решения на Комисията съгласно настоящия регламент. Въпреки това подобна информация следва в пълна степен да зачита евентуалните изисквания за поверителност.
(17)
Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да гарантират, че всяка информация, определена като поверителна, се третира в съответствие с Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (3).
(18)
В случаите, когато въз основа на своята оценка Комисията не възнамерява да разреши започването на официални преговори или сключването на договорено споразумение, тя следва да даде на засегнатата държава-членка становище, преди да представи обоснованото си решение. В случай на отказ за разрешение за сключването на договорено споразумение становището следва също да бъде предоставено на Европейския парламент и на Съвета.
(19)
За да се гарантира, че договореното споразумение не препятства провеждането на външната политика на Общността в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни и търговскоправни въпроси, в споразумението следва да се предвиди или неговото пълно или частично денонсиране в случай на сключване на последващо споразумение между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и същата трета държава, от друга страна, относно същия предмет, или пряко заменяне на съответните разпоредби от споразумението с разпоредбите на такова последващо споразумение.
(20)
Следва да бъдат предвидени преходни мерки, за да се обхванат ситуации, при които към момента на влизането в сила на настоящия регламент определена държава-членка вече е започнала процеса на договаряне на споразумение с трета държава или е приключила преговорите, но още не е дала съгласието си да бъде обвързана със споразумението.
(21)
За да се гарантира натрупването на достатъчен опит по прилагането на настоящия регламент, Комисията следва да представи доклад за това прилагане не по-рано от осем години след приемане на настоящия регламент. В този доклад, при упражняване на своите правомощия, Комисията следва да потвърди временния характер на настоящия регламент или да проучи дали настоящият регламент следва да бъде заменен с нов регламент, обхващащ същия предмет или включващ също специфични въпроси, попадащи в изключителните правомощия на Общността и уреждани с помощта на други правни актове на Общността, както е посочено в съображение 5.
(22)
Ако представеният от Комисията доклад потвърди временния характер на настоящия регламент, държавите-членки следва все още да могат, след представяне на доклада, да нотифицират Комисията относно провеждани или вече обявени преговори с цел получаване на разрешение за започване на официални преговори.
(23)
В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в член 5 от Договора, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на своята цел.
(24)
В съответствие с член 3 от Протокола относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Обединеното кралство и Ирландия са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(25)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Дания не участва в приемането на настоящия регламент, не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящият регламент установява процедура, чрез която да се разреши на държава-членка да измени действащо споразумение или да договори и сключи ново споразумение с трета държава при спазване на условията, предвидени в настоящия регламент.
Тази процедура не засяга съответната компетентност на Общността и държавите-членки.
2. Настоящият регламент се прилага към споразумения по специфични въпроси, попадащи изцяло или частично в приложното поле на Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (4) и на Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 г. относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Рим II) (5).
3. Настоящият регламент не се прилага, ако Общността вече е сключила споразумение със същия предмет със съответната трета държава.
Член 2
Определения
1. За целите на настоящия регламент терминът „споразумение“ означава:
а)
двустранно споразумение между държава-членка и трета държава;
б)
регионално споразумение между ограничен брой държави-членки и трети държави - съседни на съответните държави-членки, което има за цел решаване на въпроси с местно значение и не е открито за присъединяване на други държави.
2. В контекста на регионалните споразумения, посочени в параграф 1, буква б), всяко позоваване в настоящия регламент на държава-членка или на трета държава се счита за позоваване на съответните държави-членки или трети държави.
Член 3
Нотифициране на Комисията
1. Когато държава-членка възнамерява да започне преговори за изменение на съществуващо споразумение или за сключване на ново споразумение, попадащо в приложното поле на настоящия регламент, тя нотифицира писмено Комисията за намерението си възможно най-рано преди предвиденото започване на официалните преговори.
2. Нотификацията включва, по целесъобразност, копие от съществуващото споразумение, проекта на новото споразумение или проекта на предложението и всяка друга свързана с тях документация. Държавата-членка посочва предмета на преговорите и уточнява въпросите, които ще бъдат разгледани в предвиденото споразумение, или разпоредбите на съществуващото споразумение, които ще бъдат изменени. Държавата-членка може да предоставя всякаква друга допълнителна информация.
Член 4
Оценка от Комисията
1. След получаване на нотификацията по член 3 Комисията преценява дали държавата-членка може да започне официални преговори.
2. При изготвянето на тази оценка Комисията проверява първо дали в следващите 24 месеца изрично се предвижда даването на мандат за водене на преговори с оглед на сключването на споразумение на Общността със съответната трета държава. Ако случаят не е такъв, Комисията проверява дали е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
съответната държава-членка е предоставила информация, посочваща, че има специален интерес от сключването на споразумение поради икономически, географски, културни, исторически, социални или политически връзки между държавата-членка и съответната трета държава;
б)
въз основа на предоставената от държавата-членка информация предвижданото споразумение не засяга ефективността на общностното право и не накърнява правилното функциониране на системата, установена от това право; и
в)
предвиденото споразумение няма да засегне предмета и целите на общностната политика в областта на външните отношения, както са определени от Общността.
3. Ако предоставената от държавата-членка информация е недостатъчна за целите на оценката, Комисията може да поиска допълнителна информация.
Член 5
Разрешение за започване на официални преговори
1. Ако предвижданото споразумение изпълнява условията, предвидени в член 4, параграф 2, в срок от 90 дни от получаване на нотификацията, посочена в член 3, Комисията взема мотивирано решение относно искането на държавата-членка, с което ѝ разрешава да започне официални преговори по това споразумение.
При необходимост Комисията може да предложи насоки за водене на преговорите и може да поиска в предвиденото споразумение да бъдат включени специални клаузи.
2. Предвижданото споразумение съдържа клауза, която предвижда:
а)
пълно или частично денонсиране на споразумението в случай на сключване на последващо споразумение със същия предмет между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и същата трета държава, от друга страна; или
б)
пряко заменяне на съответните разпоредби на споразумението с разпоредбите на последващо споразумение със същия предмет, сключено между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и същата трета държава, от друга страна.
Посочената в първа алинея, буква а) клауза се формулира по следния начин: „(наименование/наименования на държавата-членка/държавите-членки) ще денонсира настоящото споразумение частично или изцяло, ако и когато Европейската общност или Европейската общност и нейните държави-членки сключат споразумение с (наименование/наименования на третата държава/третите държави) по същите въпроси от областта на гражданското правосъдие като тези, уредени с настоящото споразумение“.
Посочената в първа алинея, буква б) клауза се формулира по следния начин: „Настоящото споразумение или конкретни разпоредби от настоящото споразумение престават да се прилагат в деня на влизане в сила на споразумение между Европейската общност или Европейската общност и нейните държави-членки, от една страна, и (наименование/наименования на третата държава/третите държави), от друга страна, по въпросите, уредени от последващото споразумение“.
Член 6
Отказ за даване на разрешение за започване на официални преговори
1. Ако въз основа на оценката по член 4 Комисията възнамерява да не разреши започването на официални преговори по предвиденото споразумение, тя дава становище до съответната държава-членка в срок от 90 дни от получаване на нотификацията, посочена в член 3.
2. В срок от 30 дни от получаване на становището на Комисията съответната държава-членка може да отправи искане към Комисията за провеждане на разисквания с оглед намиране на решение.
3. В случай че съответната държава-членка не отправи искане към Комисията за разисквания с нея в рамките на срока, предвиден в параграф 2, Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 130 дни от получаване на нотификацията, посочена в член 3.
4. При разисквания, посочени в параграф 2, Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 30 дни от приключването на разискванията.
Член 7
Участие на Комисията в преговорите
Комисията може да участва в преговорите между държавата-членка и третата държава като наблюдател, доколкото са засегнати въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент. Ако Комисията не участва като наблюдател, тя бива информирана за напредъка и резултатите, постигнати в различните фази на преговорите.
Член 8
Разрешение за сключване на споразумението
1. Преди подписване на договорено споразумение съответната държава-членка нотифицира Комисията за резултата от преговорите и ѝ предоставя текста на споразумението.
2. След получаване на тази нотификация Комисията преценява дали договореното споразумение:
а)
отговаря на условието, установено в член 4, параграф 2, буква б);
б)
отговаря на условието, установено в член 4, параграф 2, буква в), дотолкова, доколкото са налице нови изключителни обстоятелства във връзка с това условие; и
в)
изпълнява изискванията по член 5, параграф 2.
3. Ако договореното споразумение изпълнява условията и изискванията, посочени в параграф 2, в срок от 90 дни от получаването на нотификацията, посочена в параграф 1, Комисията се произнася с мотивирано решение относно искането на държавата-членка, с което ѝ разрешава да сключи това споразумение.
Член 9
Отказ за разрешение за сключване на споразумението
1. Когато въз основа на оценката по член 8, параграф 2 Комисията възнамерява да не разреши сключването на договореното споразумение, тя предоставя на съответната държава-членка, както и на Европейския парламент и на Съвета становище в срок от 90 дни от получаването на нотификацията, посочена в член 8, параграф 1.
2. В срок от 30 дни от получаването на становището на Комисията съответната държава-членка може да отправи искане до Комисията за провеждане на разисквания с оглед на намиране на решение.
3. Ако съответната държава-членка не отправи искане към Комисията за разисквания в рамките на срока, предвиден в параграф 2, Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 130 дни от получаването на нотификацията, посочена в член 8, параграф 1.
4. При разискванията по параграф 2 Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 30 дни от приключването на разискванията.
5. Комисията нотифицира своето решение на Европейския парламент и на Съвета в срок от 30 дни от неговото вземане.
Член 10
Поверителност
При предоставянето на информация на Комисията съгласно член 3, член 4, параграф 3 и член 8 държавата-членка може да посочи дали някои от сведенията да се считат за поверителни и дали предоставената информация може да бъде споделена с други държави-членки.
Член 11
Предоставяне на информация на държавите-членки
Комисията изпраща на държавите-членки нотификациите, получени в съответствие с членове 3 и 8, и при необходимост, придружаващите документи, както и всички свои мотивирани решения по членове 5, 6, 8 и 9, при спазване на изискванията за поверителност.
Член 12
Преходни разпоредби
1. Когато към момента на влизане в сила на настоящия регламент държава-членка вече е започнала процеса на преговори за споразумение с трета държава, се прилагат членове 3-11.
Комисията може да предложи насоки за водене на преговорите или да поиска включването на специални клаузи, както е посочено съответно в член 5, параграф 1, втора алинея и член 5, параграф 2, когато етапът, на който се намират преговорите, позволява това.
2. Когато към момента на влизане в сила на настоящия регламент държава-членка вече е приключила преговорите, но все още не е сключила споразумението, се прилагат член 3, член 8, параграфи 2-4 и член 9.
Член 13
Преразглеждане
1. Не по-рано от 13 юли 2017 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад относно прилагането на настоящия регламент.
2. В този доклад:
а)
се потвърждава, че е целесъобразно срокът на действие на настоящия регламент да изтече на датата, определена в съответствие с член 14, параграф 1; или
б)
се препоръчва настоящият регламент да бъде заменен с нов регламент, считано от тази дата.
3. Ако в доклада бъде препоръчана замяна на настоящия регламент, както е посочено в параграф 2, буква б), той се придружава от подходящо законодателно предложение.
Член 14
Изтичане на срока на действие
1. Срокът на действие на настоящия регламент изтича три години след представянето на посочения в член 13 доклад от Комисията.
Срокът от три години, посочен в първа алинея, започва да тече на първия ден от месеца, следващ месеца на представянето на доклада или на Европейския парламент, или на Съвета, като се взема предвид по-късната от двете дати.
2. Независимо от изтичането на срока на действие на настоящия регламент на датата, определена в съответствие с параграф 1, се разрешава да бъдат продължени и приключени съгласно настоящия регламент всички продължаващи към тази дата преговори, които са започнати от държава-членка съгласно настоящия регламент.
Член 15
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 662/2009
av den 13 juli 2009
om införande av ett förfarande för förhandling och ingående av avtal mellan medlemsstater och tredjeländer om särskilda frågor avseende tillämplig lag för avtalsförpliktelser och utomobligatoriska förpliktelser
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 61 c, 65 och 67.5,
med beaktande av kommissionens förslag,
i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (1), och
av följande skäl:
(1)
Avdelning IV i tredje delen av fördraget innehåller den rättsliga grunden för antagande av gemenskapslagstiftning på området för civilrättsligt samarbete.
(2)
Det civilrättsliga samarbetet mellan medlemsstater och tredjeländer har av tradition reglerats i avtal mellan medlemsstaterna och dessa tredjeländer. Sådana avtal, som det finns ett stort antal av, återspeglar ofta de särskilda banden mellan en medlemsstat och ett tredjeland och avser att fastställa en lämplig rättslig ram för att tillgodose de berörda parternas särskilda behov.
(3)
Enligt artikel 307 i fördraget ska medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja eventuella brister när det gäller förenligheten mellan gemenskapens regelverk och internationella avtal mellan medlemsstater och tredjeländer. Detta kan innebära att sådana avtal behöver omförhandlas.
(4)
För att fastställa en lämplig rättslig ram som tillgodoser en viss medlemsstats särskilda behov beträffande dess förbindelser med ett tredjeland kan det finnas ett uppenbart behov av att ingå nya avtal med tredjeländer angående civilrättsliga områden som omfattas av avdelning IV i tredje delen av fördraget.
(5)
I sitt yttrande 1/03 av den 7 februari 2006 om ingåendet av den nya Luganokonventionen bekräftade Europeiska gemenskapernas domstol att gemenskapen har förvärvat exklusiv behörighet att ingå ett internationellt avtal som Luganokonventionen med tredjeländer när det gäller frågor som påverkar bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (2) (Bryssel I).
(6)
Det är gemenskapen som enligt artikel 300 i fördraget ska ingå avtal mellan gemenskapen och ett tredjeland i frågor som omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet.
(7)
Enligt artikel 10 i fördraget ska medlemsstaterna underlätta för gemenskapen att fullgöra sina uppgifter och avstå från varje åtgärd som skulle kunna äventyra att fördragets mål uppnås. Denna skyldighet att samarbeta lojalt är generellt tillämplig och gäller oberoende av om gemenskapens behörighet är exklusiv eller inte.
(8)
När det gäller avtal med tredjeländer om specifika civilrättsliga frågor som omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet bör det införas ett konsekvent och öppet förfarande i syfte att bemyndiga en medlemsstat att ändra ett befintligt avtal eller att förhandla om och ingå ett nytt avtal, särskilt när gemenskapen själv inte har klargjort att den har för avsikt att utöva sin externa behörighet att ingå ett avtal, genom ett redan befintligt förhandlingsmandat eller ett planerat förhandlingsmandat. Detta förfarande bör inte påverka gemenskapens exklusiva behörighet och bestämmelserna i artiklarna 300 och 307 i fördraget. Det bör anses som en undantagsåtgärd och bör vara begränsat i räckvidd och tid.
(9)
Denna förordning bör inte vara tillämplig om gemenskapen redan har ingått ett avtal i samma fråga med det berörda tredjelandet. Två avtal bör anses handla om samma fråga endast om och i den mån samma specifika rättsliga frågor i sak regleras. Bestämmelser som enbart utgör en allmän avsiktsförklaring om att samarbeta kring denna fråga bör inte anses handla om samma fråga.
(10)
I undantagsfall bör vissa regionala avtal mellan ett fåtal medlemsstater och ett fåtal tredjeländer, till exempel två eller tre, vars avsikt är att behandla lokala situationer och som inte är öppna för anslutning från andra stater, även omfattas av denna förordning.
(11)
För att säkerställa att ett avtal som en medlemsstat planerar att ingå inte berövar gemenskapslagstiftningen dess effektivitet och inte undergräver den korrekta funktionen hos det system som inrättas genom den lagstiftningen, eller gemenskapens politik för yttre förbindelser enligt vad gemenskapen har beslutat, bör den berörda medlemsstaten vara skyldig att anmäla sin avsikt till kommissionen för att få ett bemyndigande att inleda eller fortsätta formella förhandlingar om ett avtal, liksom att ingå ett avtal. En sådan anmälan bör ske genom en skrivelse eller i elektronisk form. Den bör innehålla alla relevanta upplysningar och handlingar som gör det möjligt för kommissionen att bedöma förhandlingsresultatets förväntade inverkan på gemenskapslagstiftningen.
(12)
Det bör bedömas om det finns ett tillräckligt stort gemenskapsintresse av att ingå ett bilateralt avtal mellan gemenskapen och det berörda tredjelandet, eller i tillämpliga fall av att ersätta ett befintligt bilateralt avtal mellan en medlemsstat och ett tredjeland med ett gemenskapsavtal. I detta syfte bör samtliga medlemsstater informeras om alla anmälningar som kommissionen tar emot och som rör ett avtal som planeras av en medlemsstat, så att de får tillfälle att visa sitt intresse för att ansluta sig till den anmälande medlemsstatens initiativ. Om det under detta informationsutbyte skulle visa sig att det finns ett tillräckligt stort gemenskapsintresse bör kommissionen överväga att föreslå ett förhandlingsmandat i syfte att ingå ett avtal mellan gemenskapen och det berörda tredjelandet.
(13)
Om kommissionen, i samband med sin bedömning av huruvida en medlemsstat ska bemyndigas att inleda förhandlingar med ett tredjeland, begär att en medlemsstat ska lämna ytterligare upplysningar bör denna begäran inte påverka tidsfristerna inom vilka kommissionen ska lämna sitt motiverade beslut om den medlemsstatens begäran.
(14)
Kommissionen bör, när den ger bemyndigande att inleda formella förhandlingar, vid behov kunna föreslå förhandlingsdirektiv eller begära att särskilda klausuler tas med i det planerade avtalet. Kommissionen bör, under samtliga etapper av förhandlingarna, informeras fullt ut om de frågor som omfattas av denna förordnings tillämpningsområde, och bör tillåtas delta som observatör i förhandlingarna med avseende på dessa frågor.
(15)
När medlemsstaterna till kommissionen anmäler sin avsikt att inleda förhandlingar med ett tredjeland, bör de endast vara skyldiga att informera kommissionen om de delar som är relevanta för den bedömning som kommissionen ska göra. Kommissionens bemyndigande och eventuella förhandlingsdirektiv eller möjliga avslag från kommissionen bör endast gälla frågor som omfattas av denna förordnings tillämpningsområde.
(16)
Samtliga medlemsstater bör informeras om eventuella anmälningar till kommissionen som rör planerade eller framförhandlade avtal och om eventuella motiverade beslut av kommissionen som fattats enligt denna förordning. Denna information bör dock vara fullt förenlig med eventuella krav beträffande konfidentialitet.
(17)
Europaparlamentet, rådet och kommissionen bör säkerställa att alla uppgifter som bedöms vara konfidentiella behandlas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (3).
(18)
Om kommissionen på grundval av sin bedömning avser att inte ge sitt bemyndigande till att formella förhandlingar inleds eller till att ett framförhandlat avtal ingås bör den avge ett yttrande till den berörda medlemsstaten innan den fattar sitt motiverade beslut. Om det gäller en vägran att bemyndiga ingåendet av ett framförhandlat avtal bör yttrandet även inlämnas till Europaparlamentet och rådet.
(19)
För att säkerställa att det framförhandlade avtalet inte utgör ett hinder för genomförandet av gemenskapens externa politik när det gäller rättsligt samarbete på privaträttens område, bör det i avtalet fastställas antingen att avtalet ska sägas upp helt eller delvis om ett avtal om samma fråga senare ingås mellan gemenskapen eller gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och samma tredjeland, å andra sidan, eller att de relevanta bestämmelserna i avtalet direkt ska ersättas av bestämmelserna i ett sådant påföljande avtal.
(20)
Det bör fastställas övergångsbestämmelser för att täcka situationer där en medlemsstat, vid tidpunkten för ikraftträdandet av denna förordning, redan har påbörjat förhandlingar om ett avtal med ett tredjeland eller har slutfört förhandlingarna men ännu inte samtyckt till att bli bunden av avtalet.
(21)
I syfte att säkerställa att det finns tillräckligt med erfarenhet av tillämpningen av denna förordning bör kommissionen lämna in en rapport om denna tillämpning tidigast åtta år efter antagandet av denna förordning. I rapporten bör kommissionen, genom att utöva sina rättigheter, bekräfta att denna förordning är tillfällig eller undersöka om denna förordning bör ersättas av en ny förordning som täcker samma ämnesområden eller även inbegriper särskilda frågor som omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet och som regleras genom andra gemenskapsinstrument, som avses i skäl 5.
(22)
Om den rapport som kommissionen lämnar in bekräftar att denna förordning är tillfällig bör medlemsstaterna fortfarande, efter inlämnandet av rapporten, kunna meddela kommissionen om pågående förhandlingar eller förhandlingar som redan tillkännagivits i syfte att erhålla ett bemyndigande att inleda formella förhandlingar.
(23)
I enlighet med proportionalitetsprincipen i artikel 5 i fördraget går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dess mål.
(24)
I enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har Förenade kungariket och Irland meddelat sin önskan att delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning.
(25)
I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. Genom denna förordning inrättas ett förfarande som syftar till att bemyndiga en medlemsstat att ändra ett befintligt avtal eller att förhandla om och ingå ett nytt avtal med ett tredjeland, enligt de villkor som anges i denna förordning.
Detta förfarande påverkar inte gemenskapens och medlemsstaternas respektive behörigheter.
2. Denna förordning ska tillämpas på avtal om särskilda frågor, som helt eller delvis omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av den 17 juni 2008 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Rom I) (4) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 864/2007 av den 11 juli 2007 om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II) (5).
3. Denna förordning ska inte vara tillämplig om gemenskapen redan har ingått ett avtal på samma ämnesområde med det berörda tredjelandet.
Artikel 2
Definitioner
1. I denna förordning avses med avtal
a)
ett bilateralt avtal mellan en medlemsstat och ett tredjeland, och
b)
ett regionalt avtal mellan ett begränsat antal medlemsstater och tredjeländer som är närliggande till dessa medlemsstater, vars avsikt är att behandla lokala situationer och som inte är öppet för anslutning från andra stater.
2. I samband med regionala avtal som avses i punkt 1 b ska varje hänvisning i denna förordning till en medlemsstat eller ett tredjeland tolkas som en hänvisning till de berörda medlemsstaterna respektive tredjeländerna.
Artikel 3
Anmälan till kommissionen
1. En medlemsstat som avser att inleda förhandlingar i syfte att ändra ett befintligt avtal eller ingå ett nytt avtal som faller inom tillämpningsområdet för denna förordning ska anmäla detta skriftligen till kommissionen så snart som möjligt före det planerade inledandet av formella förhandlingar.
2. Anmälan ska vid behov inbegripa en kopia av det befintliga avtalet, utkastet till avtal eller utkastet till förslag samt all annan relevant dokumentation. Medlemsstaten ska redogöra för ämnet för förhandlingarna och särskilt ange vilka frågor som kommer att tas upp i det planerade avtalet, eller vilka bestämmelser i det befintliga avtalet som kommer att ändras. Medlemsstaten får tillhandahålla eventuell annan kompletterande information.
Artikel 4
Kommissionens bedömning
1. När kommissionen har mottagit den anmälan som avses i artikel 3 ska den bedöma om medlemsstaten får inleda formella förhandlingar.
2. Kommissionen ska vid den bedömningen först kontrollera om det särskilt planeras ett relevant förhandlingsmandat inför ingåendet av ett gemenskapsavtal med det berörda tredjelandet inom de kommande 24 månaderna. Om så inte är fallet ska kommissionen bedöma om samtliga följande villkor är uppfyllda:
a)
Den berörda medlemsstaten har lämnat uppgifter som visar att den har ett särskilt intresse av att ingå ett avtal på grund av ekonomiska, geografiska, kulturella, historiska, sociala eller politiska band mellan medlemsstaten och det berörda tredjelandet.
b)
Det planerade avtalet förefaller inte, på grundval av de uppgifter som har lämnats av medlemsstaten, göra gemenskapslagstiftningen ineffektiv och undergräva den korrekta funktionen hos det system som inrättas genom den lagen.
c)
Det planerade avtalet kommer inte att undergräva de mål och avsikter med gemenskapens politik för yttre förbindelser som gemenskapen fastställt.
3. Om den information som medlemsstaten lämnat in är otillräcklig för att en bedömning ska kunna genomföras får kommissionen begära ytterligare information.
Artikel 5
Bemyndigande att inleda formella förhandlingar
1. Om det planerade avtalet uppfyller villkoren i artikel 4.2 ska kommissionen fatta ett motiverat beslut om medlemsstatens ansökan inom 90 dagar från mottagandet av den anmälan som avses i artikel 3 och bemyndiga medlemsstaten att inleda formella förhandlingar om det avtalet.
Vid behov får kommissionen utfärda förhandlingsdirektiv och begära att särskilda klausuler införs i det planerade avtalet.
2. Det planerade avtalet ska innehålla en klausul om antingen
a)
fullständig eller delvis uppsägning av avtalet för det fall gemenskapen, eller gemenskapen och dess medlemsstater, senare ingår ett avtal i samma ämne med samma tredjeland, eller
b)
direkt ersättning av de relevanta bestämmelserna i avtalet med bestämmelser i ett påföljande avtal i samma ämne som ingås av gemenskapen, eller gemenskapen och dess medlemsstater, med samma tredjeland.
Klausulen som avses i första stycket a bör formuleras i linje med följande: ”(medlemsstatens eller medlemsstaternas namn) ska helt eller delvis säga upp detta avtal om och när Europeiska gemenskapen eller Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater ingår ett avtal med (tredjelandets eller tredjeländernas namn) om samma civilrättsliga frågor som de som omfattas av detta avtal”.
Klausulen som avses i första stycket b bör formuleras i linje med följande: ”Detta avtal eller vissa av bestämmelserna i detta avtal ska upphöra att gälla den dag ett avtal mellan Europeiska gemenskapen eller Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och (tredjelandets eller tredjeländernas namn) träder i kraft med avseende på de frågor som regleras av det senare avtalet”.
Artikel 6
Avslag på en begäran om att få inleda formella förhandlingar
1. Om kommissionen, på grundval av sin bedömning enligt artikel 4, avser att inte ge sitt bemyndigande till att formella förhandlingar inleds om det planerade avtalet, ska den avge ett yttrande till den berörda medlemsstaten inom 90 dagar efter mottagandet av den anmälan som avses i artikel 3.
2. Den berörda medlemsstaten får inom 30 dagar efter det att den har mottagit kommissionens yttrande begära att kommissionen inleder en dialog med den i syfte att finna en lösning.
3. Om den berörda medlemsstaten inte begär att kommissionen inleder en dialog med den inom den tidsfrist som föreskrivs i punkt 2, ska kommissionen fatta ett motiverat beslut om medlemsstatens ansökan inom 130 dagar efter mottagandet av den anmälan som avses i artikel 3.
4. Om en sådan dialog som avses i punkt 2 äger rum ska kommissionen fatta ett motiverat beslut om medlemsstatens ansökan inom 30 dagar efter det att dialogen har avslutats.
Artikel 7
Kommissionens deltagande i förhandlingarna
Kommissionen får delta i förhandlingarna mellan medlemsstaten och tredjelandet som observatör när det gäller frågor som omfattas av denna förordning. Om kommissionen inte deltar som observatör, ska den hållas underrättad om framsteg och resultat under de olika skedena av förhandlingarna.
Artikel 8
Bemyndigande att ingå avtalet
1. Innan ett framförhandlat avtal undertecknas ska den berörda medlemsstaten underrätta kommissionen om utgången av förhandlingarna och översända avtalstexten.
2. Efter mottagandet av denna anmälan ska kommissionen bedöma om det framförhandlade avtalet
a)
uppfyller det villkor som anges i artikel 4.2 b,
b)
uppfyller det villkor som anges i artikel 4.2 c, om det finns nya och exceptionella omständigheter kopplade till detta villkor, och
c)
uppfyller det krav som anges i artikel 5.2.
3. Om det framförhandlade avtalet uppfyller de villkor och krav som avses i punkt 2, ska kommissionen fatta ett motiverat beslut om medlemsstatens ansökan inom 90 dagar från mottagandet av den anmälan som avses i punkt 1 och bemyndiga medlemsstaten att ingå avtalet.
Artikel 9
Avslag på begäran om att få ingå ett avtal
1. Om kommissionen, på grundval av sin bedömning enligt artikel 8.2, avser att inte ge sitt bemyndigande till att det framförhandlade avtalet ingås, ska den avge ett yttrande till den berörda medlemsstaten samt till Europaparlamentet och rådet inom 90 dagar efter mottagandet av den anmälan som avses i artikel 8.1.
2. Den berörda medlemsstaten får inom 30 dagar efter det att den har mottagit yttrandet begära att kommissionen inleder en dialog med den i syfte att finna en lösning.
3. Om den berörda medlemsstaten inte begär att kommissionen inleder en dialog med den inom den tidsfrist som föreskrivs i punkt 2, ska kommissionen fatta ett motiverat beslut om medlemsstatens ansökan inom 130 dagar efter mottagandet av den anmälan som avses i artikel 8.1.
4. Om en sådan dialog som avses i punkt 2 äger rum ska kommissionen fatta ett motiverat beslut om medlemsstatens ansökan inom 30 dagar efter det att dialogen har avslutats.
5. Kommissionen ska underrätta Europaparlamentet och rådet om sitt beslut inom 30 dagar efter det att beslutet har fattats.
Artikel 10
Konfidentialitet
Medlemsstaterna får i samband med att de i enlighet med artiklarna 3, 4.3 och 8 tillhandahåller information till kommissionen ange om någon del av den information som tillhandahålls ska betraktas som konfidentiell och om den kan delas med andra medlemsstater.
Artikel 11
Information till medlemsstaterna
Kommissionen ska tillsända medlemsstaterna de anmälningar som den mottagit enligt artiklarna 3 och 8 och vid behov kompletterande handlingar, liksom samtliga motiverade beslut enligt artiklarna 5, 6, 8 och 9, med beaktande av kraven beträffande konfidentialitet.
Artikel 12
Övergångsbestämmelser
1. Om en medlemsstat vid tidpunkten för denna förordnings ikraftträdande redan har inlett förhandlingar om ett avtal med ett tredjeland, ska artiklarna 3-11 tillämpas.
Om förhandlingsfasen så medger får kommissionen utfärda förhandlingsdirektiv eller begära införande av särskilda klausuler, i enlighet med artikel 5.1 andra stycket och artikel 5.2.
2. Om en medlemsstat vid tidpunkten för denna förordnings ikraftträdande redan har slutfört förhandlingarna, men ännu inte ingått avtalet, ska artiklarna 3, 8.2-4 och 9 tillämpas.
Artikel 13
Översyn
1. Tidigast den 13 juli 2017 ska kommissionen lämna en rapport om tillämpningen av denna förordning till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén.
2. Denna rapport ska antingen
a)
bekräfta att det är lämpligt att denna förordning upphör att gälla det datum som fastställts i enlighet med artikel 14.1, eller
b)
rekommendera att denna förordning från och med det datumet ersätts av en annan förordning.
3. Om det i rapporten rekommenderas att denna förordning ersätts i enlighet med punkt 2 b ska rapporten åtföljas av ett lämpligt lagstiftningsförslag.
Artikel 14
Sista giltighetsdag
1. Denna förordning ska upphöra att gälla tre år efter det att kommissionen lagt fram den rapport som avses i artikel 13.
Den treårsperiod som avses i första stycket ska inledas första dagen i den månad som följer efter överlämnandet av rapporten till antingen Europaparlamentet eller rådet, beroende av vilket som infaller senare.
2. Trots att denna förordning upphör att gälla det datum som fastställts i enlighet med punkt 1, ska samtliga förhandlingar som är pågående det datumet och som en medlemsstat har inlett i enlighet med denna förordning tillåtas att fortgå och slutföras i enlighet med denna förordning.
Artikel 15
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.
Utfärdad i Bryssel den 13 juli 2009.