KOMMISSIONENS BESLUT av den 1 mars 1995 om bestämmelser om nedsättning av de sociala avgifter som belastar företagen i Mezzogiorno och om överföring av vissa av dessa avgifter till skattesystemet (Endast den italienska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (95/455/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,
efter att, i enlighet med artikel 93, ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och
med beaktande av följande:
I
(1) Genom ett brev av den 8 oktober 1992 anmälde de italienska myndigheterna i enlighet med artikel 93.3. i fördraget till kommissionen lagförslag nr 1536 av den 8 september 1992 om bl.a. följande:
- I artikel 1, bestämmelser om finansiering av den nedsättning av de sociala avgifterna som föreskrivs i lag nr 64 av den 1 mars 1986 vad avser tillämpningsordningen för extraordinära interventioner i Mezzogiorno.
- I artikel 2, bestämmelser om s.k. fiskalisering av sociala avgifter (överföring av kostnaderna till skattesystemet), som fastställer en ytterligare selektiv nedsättning av de sociala avgifterna för företag i Mezzogiorno.
Dessa bestämmelser skulle ha tillämpats under perioden från och med den 1 december 1991 till och med den 30 november 1992 (artikel 1) och från och med den 1 januari 1992 till och med den 31 december 1993 (artikel 2). Lagförslaget ersätter lagdekret nr 14 av den 21 januari 1992, som rör samma fråga som inte har anmälts i enlighet med artikel 93.3 i fördraget, senast förnyat genom ett lagdekret av den 21 juli 1992, inte heller det anmält, mot vilket kommissionen genom beslut av den 25 juni 1992 (1) inledde förfarandet i artikel 93.2 i fördraget.
(2) Dessa lagdekret omvandlades inte till lag inom den frist som föreskrivs i den italienska författningen och ersattes av det förslag till lag nr 1536 som nu granskas. I beslut av den 18 november 1992 i enlighet med artikel 93.2 i fördraget (2) konstaterar kommissionen att dess beslut av den 25 juni 1992 har förlorat sitt syfte och inleder förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget mot förslaget till lag nr 1536, vad avser dessa bestämmelser.
Den italienska regeringen underrättades om detta beslut den 18 november 1992 och genom offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning underrättades de övriga medlemsstaterna och berörda tredje parter. Italien, de övriga medlemsstaterna och berörda tredje parter fick en frist på en månad för att lämna sina synpunkter.
Ingen av de övriga medlemsstaterna och inte heller någon berörd tredje part utnyttjade möjligheten att yttra sig. Den italienska regeringen begärde till att börja med en förlängning av den beviljade fristen. Därefter ägde flera tjänstemannamöten rum: den 14 december 1992, den 11 februari 1993, den 15 februari 1993, den 1 juli 1993, den 4 februari 1994, den 4 juli 1994, den 1 augusti 1994, den 25 oktober 1994, den 24 november 1994 och den 10 januari 1995. Den behöriga kommissionären träffade den italienska ministern för budget och ekonomisk planering den 13 januari 1995.
II
(3) Lag nr 64 av den 1 mars 1986 förklarades genom kommissionens beslut 88/318/EEG (3) på vissa villkor vara förenlig med den gemensamma marknaden. Den innebär bl.a. att de italienska myndigheterna ges möjlighet att nedsätta de sociala avgifter som belastar företagen i Mezzogiorno. I Italien uppgår de sociala avgifterna i genomsnitt till 45 % av den beskattningsbara inkomsten. Den förmån som är under granskning består bl.a. i en total avgiftsbefrielse för icke-jordbruksföretag under de tio första åren efter anställningens början för varje nytt arbetstillfälle som skapas och i en allmän nedsättning som motsvarar 8,50 % av den beskattningsbara inkomsten. Dessutom medgavs ytterligare mycket stora nedsättningar beroende på när anställningen började. Den budgetram som genom artikel 18 anslås för denna åtgärd är 30 000 miljarder lire (15 000 miljoner ecu) inom den totala budgetramen om 120 000 miljarder lire (60 000 miljoner ecu) för hela lag nr 64.
De italienska myndigheterna har utnyttjat den befogenhet de fått i fråga om de sociala avgifterna. Sålunda har de under åren antagit olika rättsakter som inneburit att företagen i Mezzogiorno hela tiden kunnat få den största nedsättning som medgivits. Den genomsnittliga nedsättningen per företag (grundsatsen plus ytterligare nedsättningar) har varit ca 20 %. Budgetramen på 30 000 miljarder tog slut under 1989. Åtgärden har finansierats på nytt genom flera rättsakter, som inte har anmälts enligt artikel 93.3 i fördraget, till ett belopp av totalt 8 188 miljarder lire (4 094 miljoner ecu). Kommissionen förklarade i sitt beslut av den 2 oktober 1991 att dessa förnyade anslag var förenliga med den gemensamma marknaden.
(4) Artikel 1 i det granskade lagförslaget förlänger nedsättningarna av de sociala avgifterna för Mezzogiorno till att gälla mellan den 1 december 1991 och den 30 november 1992, begränsar den totala avgiftsbefrielsen till ett år, återställer den allmänna nedsättningen till 7,50 % och finansierar åtgärden på nytt till en kostnad av totalt 6 766 miljarder lire (3 383 miljoner ecu).
(5) Sedan slutet av 70-talet har de italienska myndigheterna dessutom beviljat vissa företag andra nedsättningar av de sociala avgifterna i samband med en politik för s.k. fiskalisering av vissa av dessa avgifter. Efter det första lagdekretet, nr 102 av den 7 februari 1977, har åtgärderna reglerats i ett tiotal rättsakter.
Fiskaliseringspolitikens syfte är i synnerhet att låta skattesystemet ta över kostnaderna för socialpolitiken (särskilt hälsovården), som trots att den breddats till hela befolkningen, historiskt sett har finansierats framför allt med s.k. orena, sociala avgifter som belastar företagen. Enligt uppgifter från de italienska myndigheterna under de möten som avses i punkt 2 ovan anses dessa s.k. orena avgifter utgöra 17 % av den beskattningsbara inkomsten, medan samtliga sociala avgifter uppgår till 45 %. Av historiska skäl är de orena avgifterna mer omfattande i industrisektorn än i övriga sektorer. Eftersom den nationella budgeten inte klarade en så stor fiskalisering på en gång, har den genomförts partiellt och etappvis. Resultatet har blivit att nedsättningen av de sociala avgifterna varierat under årens lopp, till att börja med mellan olika sektorer och från och med lag nr 687 av den 28 oktober 1980 mellan olika regioner. I synnerhet har företagen i Mezzogiorno från och med den 1 juli 1990 haft förmånen av en, i förhållande till företag i andra italienska regioner, selektiv nedsättning på 2,54 % vid tillämpning av lag nr 687 av den 28 oktober 1980. Till följd av lagstiftningens utveckling uppgick förmånen till 6,20 % från och med lagdekret nr 210 av den 4 juni 1990. Efter 1990 har de sektoriella skillnaderna avskaffats.
(6) Kommissionen har haft kännedom om de första rättsakterna om fiskalisering, fram till och med lagdekret nr 633 av den 30 december 1979, och granskade dem enligt artikel 92 i fördraget i sitt beslut 80/932/EEG (4).
Eftersom systemet - direkt eller indirekt - förklarades gälla sektoriella skillnader i fiskaliseringen, ansåg kommissionen att vissa av dessa skillnader, av skäl som enbart gällde deras tillfälliga karaktär och ringa grad av selektivitet, inte kunde anses som stöd.
Sedan dess - och fram till anmälan av det lagförslag som nu granskas - har ingen rättsakt som rör denna ordning anmälts i enlighet med artikel 93.3 i fördraget.
(7) Genom artikel 2 i det granskade lagförslaget, höjs - fram till och med den 31 december 1993 - den del av de s.k. orena avgifterna som belastar skattesystemet: höjningen är 1,44 % för företag i mellersta och norra Italien och 1,40 % för företag i andra regioner. De italienska myndigheterna påpekade vid de möten som avses i punkt 2 ovan att den förmån som företagen i Mezzogiorno haft till följd av fiskaliseringen, vilken var 6,20 % från och med lagdekret nr 210 av den 4 juni 1990, således har minskat med 0,04 från 6,20 % till 6,16 %.
Slutligen införs genom artikel 2.4 en ny befrielse på 0,40 % för vissa företag inom byggnadssektorn. De italienska myndigheterna har förklarat att åtgärden är densamma i hela landet och att den inte innebär någon sektoriell differentiering. I själva verket har byggnadssektoren i hela landet varit undantagen från den åtgärd som beviljats alla övriga sektorer. Beviljandet av fiskaliseringen på 0,40 % i hela landet är ett första steg mot att råda bot på denna diskriminering. Åtgärden utgör därför inte ett stöd.
Den fastställda budgetramen för fiskaliseringsåtgärderna i det granskade lagförslaget uppgår till 4 200 miljarder lire (2 100 miljoner ecu).
III
(8) Under förfarandet har de italienska myndigheterna, utöver synpunkter på de omständigheter som redovisas ovan, framhållit att man måste ta hänsyn till de svårigheter - även av social karaktär - som skulle vidhäfta en översyn av interventionen i krisområdena liksom till de lagbestämmelser som den italienska regeringen antagit för att främja sysselsättningen.
(9) Under tiden har bestämmelserna i det anmälda lagförslaget trätt i kraft genom olika bestämmelser, särskilt genom de lagdekret som senast ändrats genom lag nr 151 av den 20 maj 1993, som i sin tur ändrades genom lagdekret nr 245 av den 20 juli 1993. En mer uttalad reglering av saken skedde genom lag nr 21 av den 14 januari 1994, i vilken bl.a. procentsatserna för nedsättningen av de sociala avgifterna fastställdes till och med den 30 juni 1994.
Ingen av dessa rättsakter har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 93.3 i fördraget. Det bör noteras att det i artikel 1.4 i lagdekret nr 12 av den 18 januari 1993 - som inte omvandlats till lag - föreskrivs att ministern för arbetsmarknad och sociala frågor, i samråd med finans- och budgetministrarna, skall fastställa kriterier för översynen av de sysselsättningsfrämjande interventionerna, med beaktande av deras förenlighet med gemenskapens riktlinjer. Samma bestämmelser upprepas i lag nr 21 av den 14 januari 1994, bl.a. bemyndigar de tre ministrarna att besluta om nya nedsättningssatser.
Genomförandet, såsom det framgår av samtliga berörda rättsakter, av de åtgärder som föreskrivs i det lagförslag som behandlas i detta beslut, innebär följande:
- Nedsättningen av de sociala avgifterna i Mezzogiorno förlängs till och med den betalningsperiod som löper ut den 30 juni 1994.
- Den totala avgiftsbefrielsen för nya arbetstillfällen begränsas till ett år. Den allmänna nedsättningen begränsas till 5 % i stället för 8,50 %. Den genomsnittliga procentsatsen per företag ligger på 16 %.
- Fiskalisering på det sätt som föreskrivs i det granskade lagförslaget medges till och med den 31 december 1994.
I samband med tjänstemannamötena gjorde de italienska myndigheterna gällande att förklaringen i lagdekret nr 12 av den 18 januari 1993, om att regeringen vid översynen av interventionerna i Mezzogiorno skall beakta deras förenlighet med gemenskapens riktlinjer, innebär början till en harmonisering av det italienska systemet med den gemensamma marknaden.
IV
(10) Oavsett vilka ekonomiska eller sociala syften de tjänar, är bestämmelserna om den selektiva nedsättning av de sociala avgifterna som det är fråga om i artiklarna 1 och 2 i förslag till lag nr 1536 stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget, eftersom de har till effekt att för företagen i Mezzogiorno minska kostnaderna för de sociala avgifter som normalt belastar de italienska företagen. De snedvrider därigenom konkurrensen och kan, genom att de riktar sig till företagen i dessa regioner, påverka handelsutbytet. De är följaktligen ett stöd som i sig är förbjudet enligt artikel 92.1 i fördraget.
Kommissionen är angelägen om att göra klart, särskilt vad gäller de s.k. fiskaliseringsåtgärderna, att åtgärder av allmän karaktär som syftar till en enhetlig nedsättning av kostnaderna för sociala avgifter för alla företag i en medlemsstat, inte utgör stöd. Däremot utgör selektiva nedsättningar som gynnar vissa företag framför andra i samma medlemsstat och som slår igenom på individuell, sektoriell eller (som i detta fall) regional nivå, i sin differentierade delstöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget om differentieringen.
Även om kommissionen i sitt beslut om förenligheten av lag nr 64/86 har ansett att de nedsättningar av de sociala avgifterna som styrs av lag nr 64/86 är förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 92.3 a i fördraget, är den förnyade finansieringen av dem under perioden efter den 30 november 1991 - särskilt i kombination med den differentiering av fiskaliseringen som företagen i Mezzogiorno har beviljats åtminstone sedan den 4 juni 1990 - och även denna differentiering, så som den framträder i skattelagsstiftningen efter antagandet av artikel 2 i det granskade lagförslaget, inte i sig förenliga med den gemensamma marknaden.
I sina beslut om Mezzogiorno-lagstiftningens förenlighet har kommissionen ansett att endast de - redan stora - nedsättningar som föreskrivs i lag 64 av den 1 mars 1986, på grund av de tydligt angivna omständigheterna för deras beviljande, är förenliga. Genom dessa begränsades befogenheterna för de italienska myndigheterna, som tidigare kunnat bevilja företagen i Mezzogiorno en total befrielse under tio år för varje nytt arbetstillfälle, en allmän nedsättning på 8,50 % och ytterligare nedsättningar under hela giltighetstiden för tillämpningen av interventionen, dvs. till och med den 31 december 1993.
Det har dock visat sig att de italienska myndigheterna, särskilt från och med lagdekret nr 210 av den 4 juni 1990, på grund av fiskaliseringslagstifningen har beviljat dessa företag ännu större nedsättningar av de sociala avgifterna. I praktiken har företagen i Mezzogiorno, när det gäller nedsättningar av de sociala avgifterna, i förhållande till sina italienska konkurrenter beviljats en förmån bestående i en total befrielse för alla nya arbetstillfällen som skapas, en nedsättning av grundavgiften som förhöjts av differentieringen av fiskaliseringen och av ytterligare nedsättningar. Den genomsnittliga satsen per företag låg därför på ca 27 % när detta förfarande inleddes.
Detta stora överskridande i Mezzogiorno av den procentuella nedsättning som kommissionen ansett förenlig har inneburit att effekterna av de nedsättningar som godkänts av kommissionen i betydande grad har snedvridits till förmån för företagen i Mezzogiorno.
V
(11) De italienska myndigheterna har påpekat att den förmån i form av nedsatta sociala avgifter som allmänt beviljats företagen i Mezzogiorno, i betydande grad minskats till följd av de bestämmelser som antagits och tillämpats efter inledandet av förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget varigenom.
- den totala befrielsen för nya arbetstillfällen, som tidigare gällde under tio år, har begränsats till ett år,
- den allmänna nedsättningen har sänkts från 8,50 till 5 %,
- differentieringen av fiskaliseringen har sänkts från 6,20 % till 6,16 %.
Den 30 juni 1994 hade den genomsnittliga nedsättningen per företag således återställts till 16 % plus 6,16 % differentiering av fiskaliseringen.
Dessutom utgör sänkningen endast första steget i en genomgripande översyn av systemet, som successivt skall genomföras i syfte att till slut avskaffa både de nedsättningar som beviljas enligt lag nr 64 och differentieringen av fiskaliseringen.
(12) Mot bakgrund av detta har de italienska myndigheterna genom brev av den 5 augusti 1994 från arbetsmarknads-, finans- och budgetministrarna meddelat kommissionen texten till ett interdepartementalt dekret av samma dag om nedsättningssatsen för sociala avgifter som redan regleras av lag 64/86 för perioden till och med den 30 november 1996. I brevet uttrycks bl.a. den italienska regeringens vilja att före den 31 december 1997 avskaffa alla nedsättningar enligt lag 64/86, enligt den bifogade tidtabellen och att successivt avskaffa differentieringen av fiskaliseringen.
Tidtabellen för avskaffandet av systemet med nedsättningar av de sociala avgifterna enligt lag 64/86 uttrycks sålunda i form av en total nedsättningssats per företag på
- 14,60 % den 1 juli 1994,
- 14 % den 1 december 1994,
- 10,60 % den 1 december 1995,
- 6,80 % den 1 december 1996,
- 0 % den 1 december 1997.
För regionerna Abruzzo och Molise, som inte längre uppfyller villkoren för undantag från stödförbudet i enlighet med artikel 92.3 a i fördraget, är tidtabellen för avskaffandet följande:
- 12 % den 1 juli 1994,
- 0 % den 1 december 1994.
Slutligen fastställs för alla regioner i Mezzogiorno den ettåriga befrielsen från sociala avgifter för varje nytt arbetstillfälle som skapas före den 31 december 1997.
(13) I ett brev av den 16 december 1994, modifierat genom ett brev av den 17 januari 1995, anmälde Italiens budgetsminister enligt artikel 93.3 i fördraget, ett lagförslag om samtliga statliga interventioner till förmån för italienska företag, som befäster de åtgärder som redan granskats och som bl.a. innehåller ett förslag om att den differentiering av fiskaliseringen av den sociala avgifterna som företagen i Mezzogiorno hittills beviljats successivt skall avskaffas. Avskaffandet skall ske enligt följande gradvisa förändring av differentieringen:
I andra regioner än Abruzzo
- 5 % den 1 juli 1995,
- 4 % den 1 januari 1996,
- 3 % den 1 januari 1997,
- 2 % den 1 januari 1998,
- 1 % den 1 januari 1999,
- 0 % den 1 januari 2000.
I regionen Abruzzo
- 5 % den 1 juli 1995,
- 3 % den 1 januari 1996,
- 1 % den 1 juli 1996,
- 0 % den 1 januari 1997.
VI
(14) Kommissionen anser - när den uttalar sig inom ramen för stöd nr 40/95 om de övriga åtgärderna i hela ordningen - å ena sidan att de nedsättningar och den differentiering av fiskaliseringen som de italienska myndigheterna tillämpar som helhet är oförenlig med den gemensamma marknaden, å andra sidan att antagandet av en avvecklingsplan däremot kan göra att det stöd som beviljas inom ramen för avvecklingen blir förenligt.
De andra regionerna, men inte Abruzzo och Molise, uppfyller alla villkoren för att omfatts av undantaget i artikel 92.3 a när det gäller företagsstöd för att främja den regionala utvecklingen. Deras BNP per capita i förhållande till genomsnittet i unionen är nämligen följande: Campania 69,75 %, Basilicata 64,98 %, Puglia 74,30 %, Calabria 58,60 %, Sicilien 68,35 % och Sardinien 74,40 %. Tillämpningsmetoden för artikel 92.3 a och 92.3 c (5) medger att driftsstöd beviljas i dessa regioner om det är degressivt. Med hänsyn till situationen i de granskade regionerna, som fortfarande är mer drabbade än andra av den senaste konjunkturnedgångens konsekvenser och som av unionen räknas till interventionsområderna för mål 1 för strukturfonderna, är det otänkbart att det svaga produktionssystemet från en dag till en annan skulle kunna klara en stor och plötslig höjning av arbetsgivaravgifterna till följd av den höjning av de sociala avgifterna som ett totalt avskaffande av avgiftsnedsättningarna skulle ge upphov till. Det är nödvändigt att avvecklingen sker i rimlig takt, och den takt som de italienska myndigheterna tillämpar och föreslår, och som kumulativt uppgår till ca 5 % per år, skapar en bra balans mellan konkurrensens krav och nödvändigheten av att i de berörda regionernas intresse behålla en livskraftig produktionsstruktur där. Den längre varaktigheten av den differentierade fiskaliseringen berättigas, förutom av svagheten i det återstående stödet, i synnerhet av den belastning det skulle innebära för statsbudgeten att absorbera den genom en påskyndad fiskalisering i landets mellersta och norra delar.
(15) I fråga om Abruzzo och Molise finns det inget belägg för att undantag från stödförbudet enligt artikel 92.3 a i fördraget är berättigat. Även om vissa socioekonomiska nyckeltal avslöjar att det ännu finns vissa svårigheter i dessa regioner, jämfört med i regionerna i landets mellersta och norra delar, tyder de ändå inte på en onormalt låg levnadsnivå eller en svår, strukturellt betingad undersysselsättning. Dessutom motsvarar BNP per capita i dessa regioner, av Europeiska gemenskapernas statistikkontor mått som köpkraftsstandard - vilket är det mått som föreskrivs i den nämnda tillämpningsmetoden för artikel 92.3 a och 92.3 c i fördraget - för Abruzzo 89,85 % och för Molise 78,97 % av genomsnittet för unionen. Den ligger således över den tröskel för undantag från artikel 92.3 a som enligt denna metod fastställts till 75 %. De svårigheter som det är fråga om utgör i detta sammanhang faktorer som skall beaktas enligt undantaget i artikel 92.3 c. Samtliga provinser (NUTS III) i de två regionerna uppfyller i själva verket villkoren för ett undantag enligt denna bestämmelse. Tillämpningen av det första steget i den nämnda metoden ger som resultat provinserna Pescara (BNP 77,54 %), Chieti (arbetslöshet 119,68 %), Isernia (BNP 81,75 %, arbetslöshet 114,15 %) och Campobasso (BNP 75,17 %, arbetslöshet 140,75 %), med 100 som index för hela landet. Tillämpningen av det andra steget (svag industrisektor, ökad ungdomsarbetslöshet, isolering, åldrande befolkning) ger som resultat provinserna Aquila och Teramo. Båda dessa regioner omfattas av strukturfondernas mål 1, för Abruzzo begränsat till den 31 december 1996. I den nämnda metoden föreskrivs inte att driftsstöd skal beviljas regioner som omfattas av undantaget i artikel 92.3 c. Kommissionen beaktar ändå den omständigheten att de två regionerna till och med den 31 december 1993 omfattades av undantaget i artikel 92.3 a och har i det enda jämförbara fallet med en region som uppfyller dessa villkor (i fråga om att tillämpning av undantaget i artikel 92.3 a upphör men att undantaget i artikel 92.3 c är tillämpligt), genom beslut 88/318/EEG (6) funnit det lämpligt och förenligt med den gemensamma marknaden, utan att handelsvillkoren därigenom påverkas av en åtgärd i strid med det gemensamma intresset att kompletterande åtgärder av övergångskaraktär, som bl.a. består i ett visst driftsstöd, tillåts för att främja anpassningen av regionens företag - som fortfarande är drabbade av utvecklingsproblem - till nya, mindre ingripande former av stöd för ekonomin. Kommissionen anser att det här gäller en allmän princip enligt vilken de objektiva omständigheterna skall beaktas i fråga om en situation som inte är jämförbar med den som råder i andra regioner, vilka kan omfattas av ett undantag enligt artikel 92.3 c, och kommissionen har för avsikt att hålla sig till den principen, och medge att ett mycket begränsat driftsstöd i undantagsfall tillfälligt kan tillåtas under samma omständigheter. Mot denna bakgrund anser kommissionen i detta fall att de åtgärder som de italienska myndigheterna har angivit inom ramen för hela lagförslaget, och mer exakt - vad avser detta beslut - att de nedsättningar av de sociala avgifterna som beviljats i de två regionerna genom det interdepartementala dekretet av den 5 augusti 1994 och den progressiva minskningen av differentieringen av fiskaliseringen, som beaktar skillnaden i utvecklingsnivå i Molise jämfört med Abruzzo, är förenliga med den gemensamma marknaden.
I alla berörda regioner är vidare den ettåriga befrielsen från sociala avgifter för alla nya arbetstillfällen som skapas före den 31 december 1997 förenlig med den gemensamma marknaden. Det rör sig om en stödåtgärd för att främja skapandet av arbetstillfällen som i sin helhet ligger väl inom den stödintensitet som normalt tillåts i detta syfte.
(16) Kommissionen ser sig nödsakad att konstatera att alla de nedsättningar som företagen i Mezzogiorno hittills har åtnjutit från och med den 1 december 1991 vad gäller nedsättningar av de sociala avgifter som styrs av lag 64/86, och från och med den 1 juli 1990 vad gäller differentieringen av fiskaliseringen, är olagliga eftersom de beviljats i strid med artikel 93.3 i fördraget.
(17) Kommissionen anser att det med hänsyn till de redan uttryckta farhågorna för upprätthållandet av produktionsstrukturen i de berörda regionerna och till svårigheten att fastställa storleken på de förmåner som varje mottagare erhållit, inte är lämpligt att ge medlemsstaten befogenhet att återkräva det oförenliga stöd som utbetalats.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det stöd i form av befrielse från och nedsättning av de sociala avgifterna i regionerna i Mezzogiorno som avses i följande artiklar är förenligt med den gemensamma marknaden på de villkor som här föreskrivs.
Artikel 2
Den ettåriga befrielsen från sociala avgifter för alla nya arbetstillfällen som skapas skall begränsas till nya arbetstillfällen som skapas senast den 31 december 1997.
Artikel 3
För regionerna Campania, Basilicata, Puglia, Calabria, Sicilien och Sardinien skall den totala nedsättningen av de sociala avgifterna, enligt artikel 1 i det italienska interdepartementala dekretet av den 5 augusti 1994, i denna fråga begränsas till
- 14,60 % från och med den 1 juli 1994,
- 14 % från och med den 1 december 1994,
- 10,60 % från och med den 1 december 1995,
- 6,80 % från och med den 1 december 1996,
- 0 % från och med den 1 december 1997.
För regionerna Abruzzo och Molise skall dessa nedsättningar begränsas till
- 12 % från och med den 1 juli 1994,
- 0 % från och med den 1 november 1994.
Artikel 4
För regionerna Campania, Basilicata, Puglia, Calabria, Sicilien, Sardinien och Molise skall differentieringen av fiskaliseringen, i förhållande till regionerna i mellersta och norra delen av landet, begränsas till
- 5 % från och med den 1 juli 1995,
- 4 % från och med den 1 januari 1996,
- 3 % från och med den 1 januari 1997,
- 2 % från och med den 1 januari 1998,
- 1 % från och med den 1 januari 1999,
- 0 % från och med den 1 januari 2000.
För regionen Abruzzo skall differentieringen begränsas till
- 5 % från och med den 1 juli 1995,
- 3 % från och med den 1 januari 1996,
- 1 % från och med den 1 juli 1996,
- 0 % från och med den 1 januari 1997.
Artikel 5
Italien skall senast den 30 juni 1996 anta alla centrala bestämmelser som krävs för att följa artiklarna 2 och 3. Bestämmelserna skall överlämnas till kommissionen senast den 30 juli 1996.
Italien skall senast den 15 april 1995 anta alla centrala bestämmelser som krävs för tillämpningen av artikel 4. Bestämmelserna skall överlämnas till kommissionen senast den 30 april 1995.
Artikel 6
Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.
Utfärdat i Bryssel den 1 mars 1995.