Surse de paleontologie 

surse: Normal 0 MicrosoftInternetExplorer4 din Prothero, Donald, 2004, aducerea Fossils la viață, McGraw Hill Higher Education, pp. 8-18.

Tafonomie

Studiul modului în care organismele vii devin fosilizate este cunoscut sub numele de tafonomie.  ... Din momentul în care un organism moare, există o pierdere imensă de informații în timp ce se descompune și este călcat în picioare, răsturnat, și rupt înainte de a fi îngropat.  Cu cât mai multe informații pierdute pe care le putem reconstrui, cu atât mai fiabile ipoteze noastre științifice sunt susceptibile de a fi.  ....  Din ansamblul complet original al organismului viu, cunoscut ca un ansamblu de viata sau biocenoza, multe evenimente apar care ecranează anumite organisme, lăsând un ansamblu mult mai mic de moarte, sau thanatocenoza.  Procesul de despărțire și descompunere a organismului imediat după moarte este cunoscut sub numele de necroliză. 

După un ansamblu de moarte se acumulează, mulți alți factori operează pe părțile dificile pentru a le rupe și a le împrăștia în jurul valorii de, astfel încât un procent și mai mic ajunge îngropat pentru fosilizare viitoare.  Aceste procese apar după necroliză şi sunt cunoscute sub numele de biostratinomie.  Aceşti agenţi de distrugere pot fi biologici, mecanici sau chimici.

În majoritatea mediilor, atât marine, cât şi terestre, agenţii logici sunt factorul cel mai important.  Atât prădătorii cât şi necrofagii sunt foarte activi în ruperea scoicilor şi oaselor...  Pe scurt, factorul cheie care previne distrugerea biologică este îngroparea rapidă.

Pentru acele organisme care nu sunt îngropate imediat:

Agenţii mecanici ai distrugerii, cum ar fi vântul, valurile şi curenţii, pot fi foarte importanţi.  Aceste procese sunt cele mai eficiente în apele de mică adâncime, unde atât valurile cât şi furtunile au energiile lor cele mai mari.  ... Pe scurt, forma, densitatea și grosimea osului sau a cochiliei sunt cei mai importanți factori în determinarea supraviețuirii sub transport mecanic [până la înmormântare].

După îngropare, o varietate de schimbări [chimice] digenetice în rocă pot distruge cu uşurinţă scoicile.  ... Pe scurt, compoziţia originală şi chimia apelor subterane sunt cei mai importanţi factori pentru a determina dacă modificările digenetice sunt susceptibile de a modifica sau dizolva o fosilă.

Cercetările tafonomice au parcurs un drum lung de la studiile de pionierat din anii 1960 şi 1970.  Paleontologii nu își mai pot permite să ia naiv recordul fosil la valoarea nominală, dar trebuie să țină întotdeauna cont de zgomotul tafonomic care poate ascunde semnul biologic original.

Lagerstatten:

Procesele prezentate mai sus reprezintă cea mai mare fosilizare și ceea ce știm despre organismul viu este de obicei destul de incomplet.  Cu toate acestea, există depozite fosile extraordinare în întreaga lume care păstrează țesuturi moi și, uneori, chiar textura pielii și modele de culoare. ... Acestea sunt cunoscute sub numele de Lagerstatten (germană pentru lode mama), și au produs unele dintre cele mai importante fosile cunoscute.  ... Din toate aceste exemple, apar mai multe tendinţe generale.  Cea mai bună fosilizare are loc atunci când există o înmormântare rapidă și condiții anoxice pentru a preveni scaveging, nu relucrarea curenți și mici sau nici o modificare digenetică pentru a distruge fosile.

Muzeul Rockies de aici din Bozeman este tărâmul paleontologului Jack Horner.  L-am auzit adesea pe Jack vorbind, subliniind faptul că dinozaurii din Montana au fost aproape toţi ucişi şi îngropaţi de inundaţii catastrofale în apropierea ţărmului mării interioare, care este acum Montana de Est, Dakota şi statele canadiene înrudite.  Oasele şi geologia susţin asta.  Desigur, aceste inundaţii sunt considerate locale în extant.  Aceeaşi temă este ecoul multor semne şi postere prin muzeu.