După cum a remarcat Roland, cartea lui Sand nu este atât de propozitivă a unei teorii, precum deconstructivul teoriilor despre un popor. Cea mai valoroasă parte a cărţii constă într-o istorie perfect normală a istoricului, adică a forţelor socio-ideologice care influenţează construirea unei identităţi colective evreieşti moderne. Mi-am amintit de Martin Bernal. Teoria lui propozitivă, care totuşi a ocupat mult mai mult spaţiu decât Sand dedică Khazarilor, a fost aproape absurdă. Dar analiza sa în volumul 1 al historiografiei moderne din Grecia antică ca fiind influențată de teoria rasială, este încă considerată un tur de forță. Unul nu aruncă copilul afară cu apă de vomă. În ceea ce privește genetica, Sand însuși se ocupă cu acel pp.273ff., și în măsura în care comentarii RS-l provocare pe acest lucru, acestea nu pot fi excluse, chiar dacă, este doar o viziune personală, multe dintre aceste recenzii sunt incompetente și arată o lipsă de familiaritate cu cartea. Criteriul ar trebui să fie, critica genetică sau evaluarea Sand ar trebui să fie admise în cazul în care cartea Sand este vizate în mod specific sau menționate de aceste documente, și ignorate în cazul în care nu. Ceea ce nu ar trebui să se întâmple este aplicarea unui dublu standard.