Soţul meu nu a mai vorbit cu părinţii lui de la un fiasco uriaş care a început cu tatăl lui lovindu-mă în faţă. Soţul şi tatăl meu s-au bătut cu pumnii. Poliţiştii au fost implicaţi, iar socrii mei au comis sperjur în instanţă, ne-au acuzat de intrare prin efracţie (am avut o cheie şi au fost invitaţi), şi au încercat să-l convingă pe procuror să renunţe la acuzaţiile de agresiune împotriva socrului meu în favoarea acuzării mele pentru tentativă de crimă. Soacra mea l-a sunat pe soţul meu de 237 de ori într-o zi, i-a trimis un mesaj obscen de mesaje nebuneşti şi i-a scris o scrisoare de trei pagini despre cum trebuia să divorţeze de mine pentru că aveam de gând să-l omor într-o zi. Pentru a-l top off, monstru-in-lege a început hartuire prietenii noștri că ea ar putea găsi numere pentru, până la punctul în care au trebuit să schimbe numerele lor, și unul dintre ei chiar - mutat-. Ultima dată când am auzit de la ei a fost acum câțiva ani, când tatăl meu în drept a fugit într-o fată știa că am folosit pentru a ieși cu tot timpul, și a cerut-o să-i spună soțului meu că mama lui a murit. A dat o petrecere când i s-a spus. - Familia mea, pe de altă parte, (cu excepţia unui unchi pentru care sunt trist că nu pot găsi informaţii de contact) este un grup de cei mai conniving, backstabbing oameni pe care le-ar găsi vreodată. Nu sperjur material, dar aproape. Când a murit mama, au venit să o vadă în spital, şi majoritatea conversaţiei a avut de-a face cu cât de oribil de o slujbă am făcut-o având grijă de ea, pentru că nu i-am îndepărtat super-eroul de cancerul cerebral. Când soţul meu şi cu mine ne-am mutat în California pentru a încerca să găsim de lucru, şi am ajutat-o să aibă grijă de bunica mea, care avea demenţă în stadiu tardiv şi Alzheimer, familia care trebuia să aibă grijă de ea a dispărut, doar o dată pe săptămână să vorbească cu bunica despre diferitele lor probleme. Când am ajuns acolo, situaţia ei de viaţă era atât de săracă, dacă nu m-aş fi mutat aici, aş fi sunat la serviciile bătrânilor. Credea că apa din casa ei nu poate fi băută, că duşul ei nu funcţiona (aşa că nu credea că se poate spăla) unghiile ei erau ridicol de lungi, părul ei nu era îngrijit, şi ei erau îngrijoraţi că ar putea încerca să conducă, să deconecteze bateria de camionul ei. Locuia pe o proprietate de 25 de acri, singură, fără ajutoare din apropiere, şi cineva a sunat-o o dată pe seară ca să se asigure că e bine. În primele luni în care am fost acolo, soţul meu şi cu mine a trebuit să încuiem uşa casei în care eram (au fost două pe proprietate) pentru că ea cobora în orice moment al zilei şi nopţii şi încerca să curăţăm, ceea ce a dus la lucruri ca jumătate din mâncarea noastră aruncată, noi săpând jumătate din lucrurile noastre pe care ea nu le-a recunoscut din gunoi, şi una dintre cele mai terifiante situaţii, când lucram la rezervorul septic, ea - brusc - a apărut de nicăieri şi aproape a intrat în gaură în rezervor. Am fost în imposibilitatea de a găsi de lucru acolo, și a trebuit să ne mutăm înapoi în oraș, și mai puțin de două luni mai târziu, am primit un mesaj text că ea a murit. Când am întrebat ce s-a întâmplat, mi s-a spus că nu mai poate suporta, ceea ce, ştiind că i-au deconectat bateria de la camionetă, nu au scos armele din casa ei, am întrebat-o pe mătuşa mea dacă s-a sinucis. Mi-a spus că trebuie să fiu fericită că sunt într-o stare diferită, pentru că dacă aş fi avut tupeul să-i cer asta în faţă, ea mi-ar fi "bătut capul." Înţeleg că durerea îi înfurie pe oameni, dar având în vedere restul, m-am săturat, şi doi din cei trei oameni pe care-i plăceam de fapt din familia mea erau morţi, aşa că n-am mai văzut rostul să-i suport. Nici măcar nu le-am căutat online de aproape 6 ani.