Piloții RAF și Commonwealth purtau toate parașute de tip scaun care erau montate pe scaunul cu găleată al pilotului standard, în timp ce ceilalți membri ai echipajului purtau toate parașute demontabile montate pe piept. Pachetul cu paraşute a fost fixat pe hamul din faţă (în piept) şi a trebuit să fie ataşat imediat înainte de a sări. Pentru turelele din spate închise, pachetul era uneori depozitat în afara turelei din fuselaj, tunarul trebuia doar să ajungă în spatele lui pentru a deschide cele două uşi din spate ale turelei şi să ajungă în fuselaj. În cazul în care trăgătorul coada depozitat paraşuta lui depindea de preferinţa personală şi într-o anumită măsură, de dimensiunea sa fizică.

Dimensiunile interne ale Lancaster și turele sale au fost oarecum dorite în ceea ce privește spațiul, ca atunci când aeronava de bază a fost proiectat (ca Manchester) îmbrăcămintea normală de zbor a fost limitată la, probabil, un costum Sidcot și o parașută. Folosind mai târziu îmbrăcămintea, cum ar fi jachetele Irvin și Mae Wests și alte impedimente, membrul mediu al echipajului a devenit o figură mult mai voluminoasă, ceea ce a dus la dificultăți în ieșirea din aeronavă în situații de urgență, dimensiunile trapelor de evacuare rămânând neschimbate. Acest lucru este posibil să conteze pentru pierderile mai mari ale echipajului pentru Lancaster în comparație cu Halifax, care a fost, de asemenea, mult mai cameră în interior.