Când eram de aproximativ acea vârstă, după ce am fost adoptat am folosit pentru a privi în întunericul dormitorului meu a face liniile slabe ale colțurilor și perimetrul ușii și bookshelf și ceas lumini colorate zoom în jurul lor ca ceva direct din Tron. De asemenea, nu mai văzusem niciodată un film ca ăsta sau acele lumini de neon care luminau treptat tuburile în care erau. Apropo, cum se numesc şi de ce nu mai există? Lumina cu LED-uri sau pixelate arată că "grow" într-o manieră discretă arată comparabil de rahat. Îmi amintesc şi ziua exactă şi ora la care s-a oprit. Tocmai mă întrebasem în mintea mea, *de ce mă uit la asta dacă e clar că nu e real* - atunci culorile au dispărut din viziunea mea și m-am implorat să accept că mi-ar plăcea să privesc lucrurile pe care le inventam în mintea mea și nu s-au mai întors niciodată la viziunea mea. În acelaşi sens, nu am avut niciodată vise nerealiste pentru că m-au făcut să mă trezesc imediat sau să-mi dau seama că visez şi că, la rândul meu, mă trezeşte rapid. Eu cred că am fost de fapt imaginarea aceste lucruri și în mod evident nu au fost reale. De fapt, în tot acest timp am putut să le halucinez, am ştiut că nu erau - a fost doar la vârsta de 6 ani sau aşa că m-am gândit conştient la ei că nu sunt reali în timp ce îi priveam care i-au făcut să se oprească.