= Semnătura bombei atomice
Există motive întemeiate pentru a susține că evenimentul catastrofal al bombardamentului atomic din Japonia marchează trecerea la ceea ce noi numim aici contemporan în ceea ce privește arta, astfel cum este definită în pagina de conținut la 27 octombrie 2010, sau 19 Dhu al-Qidah 1431, sau 19 Heshavan 5771. Astfel, Butoh poate fi considerat epitomul artei contemporane. Cu excepția acestui fapt, este o definiție problematică din mai multe motive. Mai întâi. Arta artiștilor care lucrează atât înainte de Al Doilea Război Mondial, în timpul și după, nu poate fi definită neapărat ca fiind mai mult, sau mai puțin, contemporană din cauza acestui timbru temporal. Arta contemporană a existat în mod explicit şi înainte de al doilea război mondial, deoarece această etichetă - contemporană - a fost exprimată ca un semn al calităţii, în special al modernismului, prin arta care poartă o chemare ideală, de la artist sau geniul său, făcând un fel de expresie compusă a ceea ce, în acest caz, trebuie evaluat sau considerat spiritul timpului, reflectând sau în dialog cu lumea contemporană, în cazul procesului artistic, inclusiv publicarea sau prezentarea sa. Un alt şmecher este, pentru mine, că conceptul de contemporanism trebuie să fie, de asemenea, privit în legătură cu arta care se ocupă în mod specific cu contemporanitatea pe măsură ce se deplasa prin timp. Este absurd ca un norvegian să nu considere Henrik Ibsen un creator de artă contemporană. Piesele sale sunt distinse prin a fi piese contemporane și piese istorice. Cred cu sinceritate că Henrik Ibsen intenţiona să facă dramă care să fie şi ea transformată, sau să fie transportată prin desfăşurarea timpului. Stilul retrospectiv al piesei sale contemporane este cel puțin un indiciu puternic pentru că piesele sale nu trebuie neapărat să rămână în conformitate cu secolul al XIX-lea. Cred că este posibil să găsim multe alte motive pentru a elimina o astfel de definiție a artei contemporane pe care o implică această lexicalizarea.