Tak mé první učení na základce je za mnou! Musím říct, že jsem se dost bála, vzhledem k různým připomínkám k hodině paní učitelky a vlastní neprofesionalitě. Bylo to pro mě poprvé v historii, co jsem si stoupla před třídu a měla s ní strávit 2 hodiny. Musím přiznat, že je to od programech v galerii (můj druhý obor) dost odlišné. Už jen samotný fakt, že děti sedí a učitel kolem nich chodí nebo stojí. Ve třídě je kromě paní učitelky ještě paní asistentka žáka s autismem. To znamená, že jsem byla sledována dvěma dospělými osobami. Tento strach rychle vystřídala úplná pohoda, když jsem stála před 30 dětmi. Nejdříve jsem se se třídou seznámila a vedla chvilku dialog. Potom jsem jim promítala prezentaci a mluvila o historii fotky, jak vznikla první fotka, jak vůbec funguje focení na negativ a jak vznikaly první fotomontáže. Vůbec jsem nečekala, že děti budou takhle aktivní. Celou dobu prezentace mezi s sebou ani necekly a stále se chtěly zapojovat, odpovídaly na všechny mé otázky, hlásily se a zajímaly se i o věci, které jsem nezmínila. Bylo to velmi příjemné a po prezentaci mi už chtěly tleskat, ale paní učitelka jim řekla, že zatleskají až na konci dvouhodinovky. Musím říct, že můj cíl, který jsem si stanovila na začátku praxe, byl nejspíš splněn. Formulovala jsem si jako cíl naučit se být přirozená autorita a přirozeně žáky motivovat. Když paní učitelka viděla na úvodní prezentaci, že děti zvládám, že jsou zainteresovaní a všechno jde dobře, odešla paní učitelka do kabinetu a chodila už jen tak průběžně, čímž mi dala najevo, že už tam nepotřebuje dělat dozor. Aktivita se velmi dobře dařila, seděli jsme v kroužku a vysvětlovala jsem jim zadání, na kterém budeme pracovat. Žáci byli rozděleni do skupin, které jsem náhodně určila já – což se jim samozřejmě nelíbilo a chodili za mnou se stížnostmi, ale já jsem jim vysvětlila, že jde jen o jeden úkol, a byla v měnění skupin neoblomná. Trošku jsem se bála, že nebudou chtít takto ve skupinách, které jim nevyhovují, pracovat a budou stávkovat. Obavy byly zbytečné, úkol je natolik nadchnul, že už nejspíš neřešili, s kým pracují. Fotili jsme noční fotky, kdy ve skupinách kreslili světlem do vzduchu a na fotce pak nápis zůstal zaznamenaný. Hodina samozřejmě neprobíhala v noci, ale se zataženými roletami a žaluziemi, takže ve třídě byla tma. Ke kresbě používali svítilnu na telefonu a já jsem jim k tomu donesla takové barevné fólie, které světlo měnily na modrou, červenou nebo zelenou. Děti byly nadšené a chtěly si tyto barevné filtry vzít domů. Samozřejmě si je vzít mohly, protože to byly jen čtverečky vystříhané z barevných fólií, které mě stály asi 20Kč, ale děti z toho byly nadšené, jako bych jim věnovala celou novou svítilnu. Během focení třída pracovala úplně ukázkově a bylo vidět, že je to velmi baví. Dokonce i po skončení hromadného úkolu děti dál vymýšlely další nápady na fotku, a vznikaly tak velmi kreativní fotky. Dvouhodinovku jsem pak musela ukončit, abychom stihli uklidit, ale děti by pracovaly klidně dál. Jeden žáček dokonce během hodiny prohlásil, že „si tohle bude pamatovat do konce života“. To mi zase dobilo moji pedagogickou baterku! Splnila jsem si i tajný cíl, udělat zde rebélii, což si myslím, že klaplo, oproti kreslení koček temperama. Paní učitelka mě pak velmi chválila. I když je docela kritická osoba, tak říkala, že tahle 8. A je velmi problematická třída a těžko se v ní udržuje klid. Že jsem to zvládla velmi pěkně, udržela jsem si pořádek a šlo vidět, že to děti baví. Velmi mě také chválila za kreativní nápad na výuku a nabídla mi, že bych další hodinu odučila za ní, protože nebude ve škole přítomná. Nabídku jsem přijala a zítra jdeme zase na bojiště.