Praxi absolvuji na základní škole, kterou jsem sám navštěvoval. S částí učitelů si tykáme a mnoho žáků znám mých volnočasových aktivit. Proto jsem měl od počátku mezi učiteli i žáky určitou důvěru. První hodiny na praxích jsem prožíval hlavně náslechově. Byl jsem v hodinách fyziky mého provázejícího učitele. Rychle jsem pochopil, že koncepce jeho hodin se většinou drží stejného schématu. Opakovací test, kontrolní otázky na třídu ohledně tématu minulé hodiny, oznámení témata hodiny, opis zápisu z učebnice (nebo prezentace) do sešitu, počítání příkladů na tabuli. Jde vidět, že učitel má výuce systém. Je si jistý, co chce danou hodinu stihnout a působí na mě hodně sebejistě. Občas zajetý systém hodiny pozměnil. Na mé první náslechové hodině výuku doplnil o praktickou aktivitu. Celkově na mne jeho přístup působí pohodově a příjemně. V hodinách si i přes svoje časté úsměvy uchovává pořádek. Žáci 9. mi ale sdělili, že se tak chová pouze v mé přítomnosti. Obyčejně bývá často nepříjemný a podrážděný. Během přestávek volných hodinách jsme si spolu povídali většinou o místní škole. Říkal mi, že už na sobě pozoruje dlouhodobou stagnaci. Podle jeho slov současné vedení školy není otevřeno novým akcím. Měl v plánu různé exkurze, pozorování noční oblohy... Nic ale nepřešlo přes vedení. Nejvíce mne dostalo vyjádření místního ředitele o přístupu k výuce, jak mi ho zdělil fyzikář: „Hlavní úkol je, abychom děti pohlídali. Jestli je u toho i něco naučí, je to jen plus.“ Později jsem se i s ředitelem sám na toto téma bavil. Sice mi tento jeho názor neřekl otevřeně, ale řekl podobnou myšlenku: „Ne všechny žáky něco dokážeš naučit, někteří nechápou vůbec nic. Hlavní je, aby se jim během výuky nic nestalo.“ Zvláštní je, že právě místního ředitele považují současní i minulý žáci za nejlepšího pedagoga na škole. Z jeho slov sice zní velká rezignace, ale bere ji s nadhledem. Jeho hodina, na které jsem byl na násleších, je plná vtipů a humoru. Odučil jsem už i dvě hodiny předmětu Člověk a svět práce. Původně jsem plánoval být ze začátku na násleších, stejně jak jsem se domluvil s fyzikou, ale učitel měl se mnou jiné plány. Řekl mi, že v pátek budou hony v dílnách a že je odučím místo něho. Oznámil mi jeho plán, na začátku měli žáci psát písemku, pak jsme se měli přesunout do dílen, kde jsem jim měl říct něco o řezání dřeva. To si následně měli i sami vyzkoušet. Měl jsem odučit dvě stejné hodiny dvou různých třích sedmého ročníku. První hodinu jsem byl z mého nového postavení mírně nesvůj. Při zadávání písemky jsem zapomněl na některé důležité informace (čas na vypracování a co se bude hodnotit). V dílnách jsem si ale připadal ve svém živlu. Ze začátku jsem se žáků ptal, zda mají doma dílnu, jestli něco vyrábí... Po tom jsem provedl podrobnou instruktáž, jak postupovat při řezání. Každý krok jsem s nimi konzultoval (Na co si mám při orýsování dát pozor? Mám si to dřevo upnout na štorc nebo podélně?...) Po ukázce, jak se řeže ode mne, dostal každý žák část latě a musel z ní odříznout 35mm. Během toho jsem chodil spolu s provázejícím učitelem mezi nimi a opravovali jsme jednotlivé chyby. Po skončení práce jsme si všichni porovnali výsledná uřízlá dřívka. Debatovali jsme následně, proč nejsou všechny stejné. Poslední chvíle hodiny jsme věnovali úklidu dílny. Po skončení hodiny o přestávce mi učitel poskytl zpětnou vazbu. Ta mi velice pomohla a druhou hodinu už jsem zvládl s lepším pocitem. Během učení obou hodin mě velice překvapilo, jak byli žáci ukáznění. Z mých volnočasových aktivit jsem zvyklí pořád někoho umravňovat, ale tady nebylo vůbec nutné.