Na praxi, kterou máme tento semestr absolvovat na střední škole, jsem se těšila. Mám pocit, že mi tato věková skupina bude blízká. V hodinách výtvarné výchovy panuje přátelská a uvolněná atmosféra. Žáci jsou zvyklí pracovat většinou samostatně a učitel zde slouží jako motivátor a pomocník. Třída, ve které vykonávám praxi já, je malá, celkem 13 žáků. Hned první hodinu se jasně vyprofilovaly dominantní osobnosti i žáci, kteří se více zdráhají a do kolektivu se výrazně nezapojují. Stejně tak se jasně ukazuje osobní zaujetí a nadšení pro daný předmět jako opačný přístup, kdy stojí výtvarka jako menší zlo oproti hudebce, protože se třídy půlí mezi tyto předměty. Do první hodiny jsem šla plna očekávání. Poprvé jsem šla učit starší žáky. Okamžitě mě zaujala jejich otevřenost. Připadá mi, že v sobě mají ještě něco z dětské hravosti, ale zároveň o věcech přemýšlí a utváří si vlastní postoje. Což je pro výtvarnou výchovu (zdá se mi) ideální kombinace. Sama ale trochu zápolím se svojí rolí učitelky. Většina skupiny pracuje samostatně a do práce se pouštějí s chutí, nad úkoly přemýšlí, jsou originální a osobití. Proto jim do tvoření nezasahuji a snažím se s nimi vést spíše dialog a rozvíjet možnosti jejich dalšího uvažování o tématu. Pozice, kde se ale necítím konformně, je s žáky, kteří nemají k předmětu vlastní vztah a výtvarka je pro ně prostě další povinnost, kterou zkrátka musí absolvovat. Je to normální, každý má vztah k něčemu jinému. Ale zatím si nejsem jistá, jak s takovými žáky pracovat. Jakým způsobem jim nabídnout předmět tak, aby byl pro ně zajímavý a smysluplný. Zatím nejlepší cestou se mi zdá, vybírat takové aktivity, které se soustředí spíše na proces, než na výsledek. Stejně tak i zvolené techniky a postupy, které nevychází jen z dovednosti (realistické zobrazení…), ale které se soustředí na fantazii a kreativní myšlení. Což mě také přivedlo k uvažování nad větším zapojení nových médií do výuky, kterým jsem se doposud nevěnovala. Myslím si, že by žákům mohli být výrazově bližší a možná i technicky uchopitelnější, než klasická kresba nebo malba. V jistém smyslu slova by jim mohli osvobodit ruce a pomoci tak nalézt ve vlastní tvorbě způsob sebevyjádření.