Mám zařízenou praxi na ‚‚Bakalce‘‘, základní škole na Bakalově nábřeží. Doposud jsem absolvovala 3 vyučovací hodiny náslechů angličtiny. Při výuce 9. třídy, když si žáci kontrolovali gramatická cvičení, se mi líbilo, že vyučující vyvolává náhodně, ne jako si pamatuju ze střední školy, že se postupovalo postupně, což bylo velice neefektivní. Dále když žáci pracovali na cvičeních, paní učitelka mezi nimi procházela a kontrolovala, jestli pracují, což žáky přimělo se snažit. V této třídě mohou žáci mluvit pouze anglicky a když se někdo snažil říct něco česky, připomněla jim vyučující: ‚‚English only!‘‘. Tento fakt jsem velice ocenila, protože žáci mají takovou úroveň (je to základní škola s jazykovým rozšířením), aby se s tím zvládli nějak ‚‚poprat‘‘ a velice je to posouvá v komunikačních dovednostech. Také oceňuji motivační zvolání ‚‚super!‘‘ nebo ‚‚good!‘‘, když někdo řekne správnou odpověď. V textu na porozumění ‚‚The Swinging Sixties‘‘, který si společně přečetli, paní učitelka identifikovala slovní zásobu, která by mohla být nová, těžká nebo neznámá a zkoušela žáky, jestli ví, co slovíčka znamenají. To si myslím, že je skvělý postup, aby se žáci naladili na novou slovní zásobu a mohli s ní nadále pracovat v sekci, kde se nachází otázky na porozumění textu. Také se mi líbilo, že se například u slovesa zeptala, co je to za čas (například předminulý), což pro ně také bylo opakováním gramatiky, a navíc jim to mohlo pomoci více pochopit logiku textu, neboť v anglickém jazyce může být těžké orientovat se ve sledu událostí. Odpovědi na otázky na porozumění si mohli jen podtrhávat v textu, a ne je složitě vypisovat, toto ulehčení jsem ocenila, protože si pamatuji, jak mě na střední škole neustálé vypisování otravovalo; s porozuměním žáci neměli žádné problémy a nebylo třeba takovým vypisováním ztrácet čas. Taktéž bylo vhodné, že se po dokončení aktivity paní učitelka vyptávala na názor žáků na dané téma a rozvedla diskuzi. Nakonec si ukazovali na plátně i obrázky, co souvisí s tímto tématem (týkající se módy a hudby). Dále konverzovali o hudebním stylu jménem rap, protože se ukázalo, že je žákům blízký. Dále se bavili i o filmech a konverzace byla velice příjemná a žáci byli sdělní. Vyučující podněcovala v žácích neformální styl konverzace, oslovovala je ‚‚guys‘‘ a tím navodila příjemnou přátelskou neformální atmosféru. Jedna věc mě velice zarážela – žáci byli ve třídě velmi podivně rozmístěni a mnoho jich sedělo izolovaně, respektive 3 dvojice, co spolu seděly a přátelsky komunikovaly a potom 7 izolovaných jednotlivců. Nechápu, proč tomu tak je. Zajímalo by mě, jestli je kolektiv takto roztříštěn na úrovni vzájemných vztahů anebo problémové páry paní učitelka rozesadila sama. Budu se jí v příští hodině muset zeptat, protože by mě to opravdu zajímalo. V souvislosti se 6. třídou musím zmínit, co pro mě bylo velice překvapivé – paní učitelka na začátku hodiny přísně kontrolovala, jestli mají domácí úkol a většina ho neměla. Museli si napsat poznámky do žákovské knížky a vyučující je podepsala. Tím ztratili 5 minut, na což si paní učitelka hodně stěžovala, ale jinak nešlo vidět, že by jim tím dala nějakou lekci, aby úkoly příště dělali. Jen jim důrazně diktovala, co napsat do žákovské, ale žáky to nijak nezaskočilo. V této situaci jsem si říkala, že je to velmi těžké a že sama nevím, jak bych si s tím poradila. Napadaly mě otázky jako: ‚‚Má smysl na ně řvát? Jak je motivovat, aby dělali úkoly?‘‘