Můj první náslech na praxi z předmětu přírodopis se odehrál v osmém ročníku, kdy začínali probírat trávicí soustavu. Než jsme do třídy, šli, informovala jsem se u provázející učitelky o speciálních vzdělávacích potřebách žáků, počtu žáků a dalších informacích. Jako vždy, když se chystám seznámit s novou třídou, jsem byla trochu nervózní. Bude tam opět nějaká rušící skupinka chlapců? Jaké je asi klima třídy? V této osmičce bývá pravidelně 32 žáků, což je samo o sobě poměrně mnoho. Dosud jsem učila třídy o menším počtu žáků, tak jsem měla trošku obavy. Ihned na to jsem se dozvěděla, že ve třídě je chlapec s poruchou autistického spektra a dívka s Downovým syndromem. Páni. Moje obavy trošku vzrostly, nýbrž moc nevím, jak s takovými žáky pracovat. Vyučující mě uklidňovala, že to bývá v pohodě, i tak jsem byla ale nervózní. Pak jsem si ale řekla, že člověk se musí postavit výzvě čelem. Ve výuce byl trochu ruch, ale to se při počtu žáků není čemu divit. Vyučující hodinu začala brainstormingem na téma trávicí soustava. Žáci vykřikovali pojmy a jeden hlas byl opravdu silně slyšet. Chlapec s PAS vykřikoval „anál, anál“. Trochu mě to zaskočilo, až jsem povytáhla obočí. Pak jsem si ale vzpomněla, co jsem se o autismu učila. Libost ve vulgárních výrazech a hlasitých projevech byla opravdu znát. Zkusila jsem si představit samu sebe v tu chvíli před tabulí. Jak bych asi zareagovala? Nebyla jsem si jistá. Vyučující jeho výraz v klidu opravila na řitní otvor a já jsem si pomyslela, zda bych mu kromě toho řekla i něco jiného. Ještě jsem se k té situaci několikrát vrátila. Pravděpodobně by mě to na pár vteřin překvapilo, pak bych si ale uvědomila, že se nejedná o běžného žáka a snad bych se zachovala profesionálně. Celkem mě v hodině překvapilo, že osmáci se situace nijak nechytli a dokonce se ani nesmáli. Učitelka mi po hodině sdělila, že jsou na to už zvyklí. O zážitek jsem se podělila i se spolužačkami. Všechny na mě chvíli zíraly, pak se začaly smát. Ani jedna nevěděla, jak by zareagovala, ale všechny se shodly, že v běžné třídě by uvítaly běžné žáky. Anebo bychom měly mít předmět navíc, kde by nás učili, jak s takovými žáky pracovat. Můj přítel (také učitel), byl podobného názoru, ale ani on se s žákem s PAS dosud nesetkal. Myslím ale, že nás to všechny určitě potká. I když bych si přála, aby to alespoň nebylo v tak početné třídě. Jsem za čas strávený v této třídě ráda, jistě mi dá mnoho zkušeností.