Minulý týden jsem šel na náslech k paní učitelce. Učila 8. třídu a probírali Jižní Asii. Škola je poměrně zastaralá, co se týče vybavení a ve třídách chybí počítač s projektorem. Zde se projevila vybavenost škol na „vesnici“ v Blansku a vybavenost v Brně. Jelikož jsem ve výuce zvyklý, opírat se o prezentaci a pouštět názorná videa, vidina toho, že bych měl učit na takové škole, je pro mě dosti nepředstavitelná. To samé platí pro druhý obor Tělesnou výchovu, kdy na škole je pouze malá tělocvična. Během roku se chodí na venkovní hřiště, které je nové a dobře vybavené. Velkou část školního roku jsem však odkázán na tělocvičnu, kde se toho moc nedá udělat. Paní učitelka v hodině používala pouze atlas. Po vymezení Jižní Asie, se vrhla na jednotlivé státy. Za hodinu jsme stihli probrat část Indie. Přírodní podmínky, obyvatelstvo a zemědělství. Po většinu hodiny probíhal monolog ze strany učitelky, s občasnými otázkami, které donutily žáka, podívat se do atlasu. Pro mě nudný a nezajímavý způsob výuky. Pozitivní byl způsob zápisu žáků, kdy učitelka přednášela výklad a žáci si sami během hodiny zapisovali důležité věci. Vždy na důležitost informace upozornila. Po hodině jsme se o zápisu bavili. V 6. třídách ještě zápis diktuje, případně píše na tabuli. Od 7. třídy už zápis řeší tímto způsobem, což je podle mě dobré a ušetří se tím čas.