V předposledním týdnu jsem se šla podívat do hodiny matematiky jiného učitele, než je můj provázející. Cílem této návštěvy bylo především to, že jsem se chtěla podívat na jiný styl výuky, což si myslím, že by mne mohlo dále rozvíjet. V den, který jsem s touto učitelkou trávila, jsem se dozvěděla, že se zúčastním výuky i ve 4. třídě. Tato třicetičlenná třída je jedna z nejproblémovější na této škole. Několik žáků často v hodinách vyrušuje a nedávají pozor. Po vstupu do třídy stále neustával řev, děti byly neklidné a neměly nachystané pomůcky k výuce. V podstatě málo kdo si všiml, že začala hodina. Paní učitelka důrazně zavřela dveře a dala pokyn, aby se již uklidnili a usadili do lavic. Minimálně šest žáků si stále dělalo, co chtělo. V tu chvíli mě napadlo, co bych dělala, kdybych dala nějaký pokyn žákům a někdo by mi řekl, že to dělat nebude. Jaké mám vlastně možnosti „donutit“ tyto žáky, aby spolupracovali? Nicméně asi po 5 minutách se děti usadily a nachystaly si potřebné pomůcky. Přemýšlela jsem, zda je tato doba opravdu adekvátní, Myslím si, že žák ve 4. třídě by už měl vědět, jak to ve škole probíhá a že zvonění značí začátek hodiny. Hodina začala tradičně opakováním. Tím že je třída celkem neklidná, učitelka se snažila všechny žáky zaměstnávat a šikovnějším vymýšlela logické úkoly navíc. Nejvíce vyvolávala ty žáky, kteří vyrušují. Čím déle jsem v hodině seděla, tím více jsem přemýšlela, zda se ostatní žáci necítí znevýhodnění. Jestli jim není líto, že je paní učitelka nevyvolává tak často. Samozřejmě jsem si uvědomovala, že pokud zlobiví žáci nebudou cítit dostatečný „tlak“ budou v hodinách vyrušovat a „pošťuchovat“ ostatní spolužáky. Následovalo vysvětlování nové látky (sčítání a odčítání čísel do 10 000). Třídou se nesly výroky „To je easy“ a postupně ve třídě nastal šum. Dívala jsem se na paní učitelku a přemýšlela jsem, co bych instinktivně dělala? Pravděpodobně bych zvyšovala hlas, abych na sebe upozornila a děti překřičela. Toto řešení určitě není dobré, ale myslím si, že na místě učitelky bych takto reagovala. Tato hodina byla pro mě velice podnětná, uvědomovala jsem si náročnost povolání učitele a velký rozdíl mezi učením žáků na prvním stupni a na druhém. Své praxe na střední i vysoké škole jsem vždy absolvovala na druhém stupni základních škol nebo na nižším stupni gymnázia a v této třídě jsem viděla naprosto odlišný přístup k dětem. Jsem ráda, že jsem se šla podívat i do hodin na první stupeň a nejsem pouze v „druhostupňové bublině“.