Druhý deníkový záznam se bude týkat především mého vlastního vyučování literární výchovy. Týden před výukou jsme s panem učitelem předběžně stanovili témata, kterým se mám věnovat já. Prvním tématem byla Maryša bratří Mrštíků, odučena byla v sextě víceletého gymnázia odpovídající druhému ročníku. Zpočátku jsem nevěděla, jak mám toto téma uchopit, protože z didaktiky literatury, kterou máme na VŠ si příliš dobrých metod a postupů neodnáším. Lépe řečeno – z hodin didaktiky literatury si neodnášíme vůbec nic. A tak jsem se musela spolehnout pouze sama na sebe. Téma jsem zpracovala formou prezentace, ve které jsem shrnula základní informace o autorech a samotném dramatu. Následoval rozbor ukázky (jednalo se o 5. jednání, ve kterém Maryša otráví svého muže Vávru). První zádrhel nastal při samotném spouštění prezentace. Pravděpodobně jsem ji uložila do nesprávného formátu. Místo toho, abych text zobrazovala postupně, se mi prezentace zobrazila jako dokument wordu a já musela jednotlivé slidy rolovat. Také všichni hned viděli, na co se chci zeptat následovně. No dobrá, s tím jsem se nějak srovnala. Když přišlo na rozbor dramatu, přečetli jsme si nejprve úvodní odstavec, a já se žáků zeptala, zda nerozumí nějakému slovu. Padlo několik dotazů, které jsem předpokládala. Ale … u jednoho slova jsem podala vysvětlení, které jsem považovala za správné. Jeden žák se díval pozorně do textu a nalezl tam vysvětlení jiné. Ups, a chvilka nejistoty byla na světě. Při čtení jednotlivých výstupů jsem rozdělila role. Žáci se smáli mnohým slovům (v textu se vyskytuje mnoho pro nás Jihočechy nezvyklých tvarů slov, např. bét, mó ženó; slova jsou převzata z nářečí). I přes malé zádrhely však považuji tuto hodinu (první hodinu odučené literatury) za zdařilou v rámci možností. Přeci jen už bylo odpolední vyučování. Další hodinu (od 15.05 do 15.50) jsem měla se septimou. Mým úkolem bylo odučit surrealismus v tvorbě Vítězslava Nezvala. Toto téma mi není nikterak blízké a bohužel to také podle toho vypadalo. Přestože jsem měla hodinu dokonale rozmyšlenou a snažila jsem se na svůj výstup připravit, stihli jsme výklad asi za 15 minut, rozbor básně za 10 (Žáci reagovali? A celkem rychle?), přestože v minulých hodinách pana učitele téměř nevnímali, nechtěli odpovídat a byli v tento čas výuky unavení. Ouha? A co se zbylými 20 minutami? Pan učitel nepomohl, dělal, jako by ve třídě vůbec nebyl. Já mu to ani nevyčítám, byla to přeci jen moje hodina. Nezbylo mi nic jiného, než improvizovat. Byla jsem rudá jako rak a kapičky potu mi tekly po zádech. Přestože jsem jiné básně z čítanky neměla připravené (pravděpodobně jsem je ani nikdy nečetla), jsem se vrátila k Edisonovi, kterého si už žáci prošli celého, a snažila jsem se s nimi rozbor zopakovat. Ale stále nám zbývalo 10 minut do konce hodiny. Jeden žák navrhl, abychom ještě zkusili rozebrat jednu báseň, která je té první podobná. Situace byla zachráněna, žáci postupně četli verše a dostali jsme se i k samotnému rozboru. Nakonec jsme tuto báseň porovnali s první. Z hodiny jsem odešla úplně vyřízená. Doufám, že po Velikonocích bude moje výuka úspěšnější. Co dodat? Jen to, že na základní škole se učí úplně jinak než na gymnáziu. Hudební výchovu mám již kompletně hotovou, hodiny byly daleko úspěšněji odučeny. Příprava na hodiny hudební výchovy byla náročná, ale alespoň mohu říci, že všechny byly úspěšné a děti bavily.