Na praxi jsem nyní na škole, do které jsem osm let chodila. Zpočátku jsem si myslela, že to bylo dobré rozhodnutí, že nebudu rozrušená z cizího prostředí. Je pravda, že z cizího prostředí rozrušená nejsem, ale paní učitelka, u které praxi dělám, je velmi náladová a po třech týdnech, které jsem na škole už strávila, to vypadá, že si špatnou náladu ventiluje na mě, při komunikaci s ní jsem zjistila, že se zatím ne zcela přenesla přes události, které se udály ještě při mém studiu. Proto zatím s praxí nejsem zcela spokojená. Nechci, aby to vypadalo, že jsem proti paní učitelce vysazená, obdivuju její přístup k žákům. Dokáže je zaujmout, dokáže s nimi pracovat. Když jsem si naplánovala hodinu v kvartě, sázela jsem na to, že to určitě vyjde, protože jsem s touto formou měla dobrou zkušenost z předešlé praxe. Když jsem plán ukázala paní učitelce, moc se na to netvářila, ale nechala mě, ať si to zkusím. Hodina absolutně nefungovala, nevyšlo to, žáci se mnou nekomunikovali. Když jsem další týden udělala hodinu podle vzoru paní učitelky, bylo to lepší. Už jsem učila několik hodin, bohužel jsem se musela vyrovnat s tím, že mě paní učitelka zcela nedovolí, abych si postavila hodinu podle svých představ. Musím vycházet z učebnic, které mi ne zcela vyhovují. Právě když jsem se pokusila udělat hodinu jinak, přinést vlastní ukázku, paní učitelka se do mě částečně navážela, za tři týdny, co na škole jsem, jsem se rozhodla, že v rámci vlastních nervů budu hodiny připravovat podle představy paní učitelky. Asi je to tím, že se známe až moc dobře, vybrala jsem si bohužel špatnou školu na praxi. Na druhé straně si říkám, že alespoň můžu čerpat z jejích zkušeností, fascinuje mě, jaký má se žáky vztah. V jejích hodinách vidím vzájemný respekt. Je na žáky milá, vychází jim vstříc, je ochotná jim pomoct. Velkou přestávku klidně obětuje na to, aby udělala pro studenty tančírnu v aule. V tomto ohledu si myslím, že si můžu brát příklad. V jejích hodinách panuje skvělá atmosféra, přátelská nálada, hodiny žáky baví, paní učitelka přizpůsobuje výuku danému kolektivu, který velice dobře zná. V paní učitelce mám určitě částečně vzor. Na praxi jsem se ocitla u situace, kdy jeden student zkolaboval a musela jsem volat záchranku, paní učitelka byla v tu chvilku velmi pohotová, ale koneckonců to ona je i při normální výuce. V tomto ji obdivuji asi nejvíce, za tu duchapřítomnost ve výuce. Když mám vlastní výuku, paní učitelka mi podává zpětnou vazbu, bohužel se nevěnuje formě, jakou jsem na výuku použila, ale primárně mě upozorňuje na moje vyjadřování, jaká slova často opakuju, jestli mluvím rychle, atd. Samozřejmě i to je pro mě částečným přínosem. V minulém semestru jsem měla relativně volnou ruku ve vlastní praxi, tady se musím držet obsahu, který je stoprocentně daný paní učitelkou, můžu částečně měnit formu. Učila jsem v primě hudební výchovu, kde paní učitelka nebyla, postavila jsem si hodinu jinak, velmi jsem si ji užila, myslím si, že to bavilo i žáky, perfektně reagovali na vše nové. Co mě velmi překvapilo oproti první praxi na základní škole, tady na gymnáziu se vůbec nemusím starat o to, abych utišila třídu, naopak mi dá víc práce je zaktivizovat, ale ohledně vyrušování nemám žádné problémy.