Při realizaci výukových hodin v druhém semestru cítím větší sebejistotu, první dvě hodiny praxe jsem se rozhodla pro přímou realizaci výukové hodiny. Pro žáky šestého ročníku jsem si připravila poutavou a z mého pohledu na základě dosavadních zkušeností netradiční hodinu. S žáky jsem se seznámila na první praxi, kde jsem v jejich hodinách výtvarné výchovy pouze hospitovala. Kolegy jsem byla upozorněna, že je jedná o problémovou třídu, kterou navštěvují žáci s diagnostikovanou poruchou chování. Při svých domácích přípravách jsem brala ohled i na to, že jde o dyslektickou třídu, proto jsem obsah přizpůsobila schopnostem a možnostem žáků s touto diagnózou. Dvouhodinový blok výtvarné výchovy probíhal v pátek poslední dvě vyučovací hodiny. Při vstupu do třídy žáci překvapeně zaznamenali, že mají suplovanou hodinu a vyptávali se. Neváhala jsem se jim představit, zeptat se kdo dnes chybí a hodina mohla začít. Výukový blok jsem v motivační fázi zahájila krátkou debatou na téma spojené s Pablem Picassem. Ptala jsem se na otázky typu, zda ví, kdo to Pablo Picasso byl, jestli by ho dokázali zařadit do příslušného století, zda znají díla tohoto autora atd. Někteří žáci odpovídali, jiní se smáli a narušovali výuku. Otázky jsem tedy směřovala ke dvojici žáků, kteří neustále rušili výuku a nespolupracovali. Snažila jsem se zjistit důvod jejich posměšných narážek, došlo tak k rozhození celé hodiny a od původního tématu jsme se dostali ke špatným vztahům ve třídě. Spolužáci se posmívali jedné z žaček, která neváhala a vracela jim urážky zpátky. Padaly vulgární nadávky, a to už bylo příliš. Rozhodla jsem se celou diskuzi utnout a vysvětlila žákům náplň dnešních hodin. Rozdělila jsem je do skupin a každému dala arch balicího papíru. První část jejich práce měla arteterapeutický charakter, proto jsem dovolila žákům u práce poslouchat hudbu a zaujmout pohodlnou pozici. K dispozici měli jak své, tak i školní pomůcky, které si mohli vypůjčit. Někteří žáci tuto práci nebrali příliš vážně a začali školní pomůcky ničit. Po chvíli jsem přišla na to, že ani rozdělení do skupin nebyla úplně dobrá metoda. Jedna skupinka se nemohla domluvit a neustále se pošťuchovali, tak se dva kluci sebrali a šli pryč. Poté se zase vrátili ke skupině, situace se několikrát opakovala. Musela jsem zakročit a říct jim, ať se rozhodnou a začnou něco teda konečně dělat, jinak to nestihnou. Z přístupu k jednotlivým činnostem bylo zřejmé, že některým žákům je úplně jedno, jestli v této hodině něco vytvoří nebo ne. Byla jsem trochu zoufalá. Hodina se nakonec vyvíjela opravdu špatným směrem dál. V jeden okamžik jsem chtěla pomoci žákovi, který měl zájem o to tvořit něco zajímavého a současně opětovně namotivovat žáky, kteří nepracovali. Hodina gradovala dál. Otočila jsem se na malou chvíli a za mými zády se stal úraz. Žákovi tekla krev z prstu, protože ho druhý zranil a aby to nebylo málo, oba byli celí od lepidla. Do konce hodiny zbývalo naštěstí už jen pár minut, takže jsem poraněného žáka mohla odvést do sborovny, kde byl ošetřen. Průběh hodiny jsem konzultovala s třídní učitelkou a učitelkou výtvarné výchovy. Obě mi potvrdily, že je tato početná třída obtížně zvladatelná i pro učitele s dlouholetou praxí. Dříve jsem se domnívala, že pokud mám dobře připravenou hodinu, žáky zaujmu a výuka je bude bavit. Není tomu tak. Školská politika, která prosazuje inkluzi žáků s různými druhy postižení do běžného vzdělávacího proudu je špatná. Šikovní žáci, kteří mají zájem o činnost, jsou naprosto demotivovaní, pedagog se jim nemůže věnovat, musí krotit „divou zvěř“. Pro mě jako začínajícího pedagoga je také demotivující připravovat se na hodinu, ve které budu jen dozorovat problémové žáky. Domnívám se, že žákům s jakýmkoliv postižením by se měli věnovat zkušení speciální pedagogové v oddělených skupinách. Děti, které mají zájem o nové informace a činnosti si totiž kvalitní výuku zaslouží. Znovu jsem se ujistila v tom, že jsou situace, na které vás nikdo nepřipraví, můžete být sebezkušenější pedagog. Na pedagogických fakultách by bylo dobré zavést výuku zvládání problémových a krizových situací ve výuce. Samotná kázeň ve třídě a učitelův přístup k žákům je něco, co se buduje roky.