Praxe ve znamení projektových dnů. Za těchto 14 dní jsem absolvovala hned 2 projektové dny/hodiny. Minulý pátek probíhal na škole projekt věnovaný evropským jazykům. Akce probíhala celé dopoledne. Každá třída = tým chodila po stanovištích rozmístěných po škole a plnila různé úkoly (přiřazování textů v cizím jazyce ke správnému jazyku, překládání z azbuky do češtiny, atd.), za které dostávala body. Celé dopoledne jsem strávila se třídou 7.S (třída mé provázející učitelky, sportovní třída – fotbalisté, hokejisté). První dvě hodiny probíhaly bez problémů, zapojovali se téměř všichni. Další dvě hodiny projektu byly mrzutější – část třídy se odtrhla a úkoly řešili převážně „hokejky“. (Jó, asi mají většího týmovýho ducha - tato myšlenka se nedá napsat spisovně). „Čutálisti“ vedli názory, že je to trapný a že těm úkolům stejně nerozumí, tak co by se snažili. Ještě ke všemu mají ve třídě 4 zlomeniny a tím pádem jsem se do úkolů v tělocvičně také zapojila. Skákala jsem přes lavičku a dělala kotrmelce za potlesku a zvolání „jó, pančelko, pojďte, jó“. Byla jsem i našeptávač správných odpovědí – znalost španělštiny a základů francouzštiny se mi vyplatila. Třída sportovců si mě díky jazykovému dni asi zamilovala. Proč si to myslím? Dneska jsem vešla do třídy a ozvalo se: „jé, dobrý den pančelko“, „dobrý den“. Pak jsme společně četli z čítanky a já jsem po odstavcích střídala jednotlivé žáky. Provázející učitelka mi poděkovala, že jsem se třídou text přečetla a následoval obrovský potlesk a jásavé výkřiky. A to jsem s nimi „jen“ četla. Uvidíme, co přijde příští týden při mé výuce. Druhým projektem, který jsem absolvovala, byl projekt nazvaný „Hudba do škol“. Spolu se 7. C jsme strávili 45 minut v hudebně. Program bych zařadila do oblasti zážitkové pedagogiky. Muzikant (František-Feri), který akci vedl, vyzval žáky, aby si vzali hudební nástroje, které jim nabídl. Z dobrovolníků si vytvořil malou kapelu a společně s ostatními žáky vytvořil text písně. Žáky u nástrojů několikrát prostřídal – bylo jedno, že jej nikdy v ruce nedrželi, stačilo vydrnkávat nebo mačkat na klavíru jen jeden tón. Z reakcí dětí si myslím, že se jim projekt líbil. Ale přeci jen se objevil názor, že se aspoň nemuseli učit. Ale bylo tomu opravdu tak? Také mě potěšila moje provázející učitelka. Dostala jsem pochvalu za kontrolu a ohodnocení slohů, které jsem opravovala v minulém týdnu. Popravdě jsem to vůbec nečekala, protože mi ze sešitů až přecházely oči a jistota o správných a nesprávných tvarech s každým sešitem ubývala. V nesnázích mě zachránil Slovník spisovné češtiny. U opravování mě překvapilo, že přestože s pravopisem nemám problém, chybování žáků mě dokázalo totálně zmást.