Přišla jsem na to, jak složité je učitelské povolání. Dva dny jsem připravovala své dvě hodiny, které jsem měla odučit. Stříhala jsem dvaadvacetkrát různá pexasa, domina, vypracovala pracovní listy a rozepsala, kdy a jak jednotlivá cvičení v hodině s žáky provedu. Měla jsem dobrý pocit, jak ty dvě hodiny budou propracované a jak si to v klidu užiju, protože budu vědět, co mě čeká. Žádné třesoucí se kolena nebo neustále otázky v hlavě typu: Co teď? Je tohle dobře? Je tam der nebo das? Jemine, nestíháme! Už jen pět minut?! Před začátkem hodiny mám vždy krátkou konzultaci s vedoucí mé praxe, kdy ji představím, co budu v hodině dělat a co jsem si nachystala. Všechny své materiály jsem rozložila na stůl a vše vysvětlila. Paní učitelka se na mě usmála a řekla:,,Kači, to je krásný, ale to nezvládnou, to je tak pro deváťáky, tito neumí ani zápor.“ No, tak to jsem nahraná, řekla jsem si pro sebe. A potom i nahlas. Paní učitelka mi hned půjčila svou učebnici a zakroužkovala vše, co bych na hodině mohla dělat místo mnou připravených aktivit. Jedno vyrobené domino na osobní zájmena jsem mohla použít jako úvodní aktivitu a zbytek jsem měla dělat z učebnice, to se mi moc nechtělo. Z domina se tedy nakonec stala hlavní aktivita. Poznala jsem, že zájmena nejsou nikomu jasná. Udělala jsem tedy přes celou tabuli pomocnou tabulku a nechala ji tam jako podporu pro žáky. Prvně domino skládali tak jak se správně hraje, potom skládali na hromádky zájmena ve všech různých pádech, potom jsme věty z domina překládali a tvořili dialogy. Učebnici jsme ani neotevřeli a hodina uběhla, jakoby měla 10 minut. Proto jsem pochopila, že nekonečné přípravy do detailu nejsou podstatou této profese. Podstatou je umět improvizovat, přizpůsobit se nečekaným situacím a nechat se inspirovat průběhem hodiny. Škola je živý organizmus, který nás bude učit každý den nové a nové věci a já se ráda nechám vše postupně naučit.