Po dobu svého působení na praxi/práce jako asistent pedagoda. Se velmi často setkávám s rozdáváním jedniček za aktivitu v hodině. Pokud si pod tímto někdo představí, že žák celou hodinu pylně a samostatně pracuje, bude nejspíše překvapen, protože tak tomu rozhodně není. Nemluvím tu ani o tom, že by si dítě vypracovalo nějakou práci obohacující výklad, nebo se samo aktivním způsobem v hodině zapojilo. Na to, aby dostalo jedničku většinou stačí, když se přihlásí a 2-3 krát správně odpoví (ono už to hlášení samotné je kamenem úrazu, žáci většinou vykřikují první houpost co je napadne a to nejlépe jeden přez druhého). Často to ani nebývají nijak náročné „nadstandartní“ otázky, ale většinou otázky opakující předešlé učivo, nebo zaměřující se na hlavní téma hodiny. Setkal jsem se i s případy, kdy žák dostal jedničku za aktivitu prostě jen proto, že seděl v lavici a byl v klidu (moc nevyrušoval). Tyto známky jsou vedeny v evidenci se stejnou hodnotou jako známky z testů, což mi příjde nejvíce zarážející, protože jsou to dvě absolutně nesrovnatelné činnosti. Z vyjádření kantorů jsem pochopil, že je tento postup aplikován jako „motivující a výchovná“ metoda pro žáky. Tímto jsou učeni a podporováni k aktivitě v hodině. To lze podle mě provádět vhodnějšími způsoby a získaná známka by určitě neměla být srovnatelná s ostatnímy známkami žáka. Dalším důvodem je „zprůměrování“ povětšinou neuspokojivého prospěchu žáků. Což žákům umožní „prolézt“ do dalších ročníků (a co si budeme povídat méně žáků znamená méně peněz), ale veškerá motivace žáků k tomu, aby se sami vzdělávali a byli si nuceni špatnou známku opravit je nenávratně pryč. Nejkurióznějším způsobem „rozdělování“ jedniček se pak bezesporu stala hra bingo. Tuto hru děti pro jistotu hráli hned dvakrát po sobě (první tři žáci s bingem dostali jedničku). Nepochopil jsem jakou souvyslost má štěstí v hazardu s úspěchem na poli školství, ale jistá průprava do budoucího života to je (občas stačí mít jen štěstí a nic není fér).