Občas je třeba na sobě nedát znát, co si přesně myslíte a přitakat, možná i trochu naznačit že jim rozumíte a soucítíte. I učitelé s dlouhodobou praxí potřebují trochu povzbudit. Je třeba mít oči otevřené a snažit se nasávat co se děje kolem a je rozhodně zapotřebí vidět děti v různých hodinách, jak pracují a jak reagují na různého vyučujícího. Není nejvhodnější si znepřátelit někoho kdo je vaším patronem, i když s ním úplně nesouhlasíte, je potřeba hlavně poslouchat, naslouchat a všímat si i vztahů v kabinetu, a pak si udělat obrázek sám a trochu se pídit po tom co člověk říká, a hlavně co za tím vězí… Při prvním setkání a hospitaci u vyučující jsem byla trochu rozpačitá. Přišla o něco později, než jsme se domluvili, což by mi vůbec nevadilo… Vyučující nebylo zrovna zdravotně dobře, ale postoj k dětem „každá minuta dobrá, když přijdu pozdě“ mě trochu zarazila, ale spíše jsem vyčkávala, co tedy uvidím v hodině. Trochu jsem tušila, že vztah mezi ní a dětmi nebude zrovna vřelý. V rychlosti mě zasvětila do právě probírané látky. Prohodila, že to jde s nimi pomalu, a že se není čemu divit, že si nedělá přípravu, při takovém tempu, jaké mají. Zvládnou s dětmi udělat jen pár cvičení a možná něco zopakují. Dříve učila na gymplu/střední a tam to „jelo“… nabyla jsem docela dojmu, že to trochu očekávala od těchto dětí. Děti mají francouzštinu jako druhý jazyk, není pro ně tolik důležitý. Jistý nezájem se projevil i v hodině. Nejprve byli sedmáci, úplní začátečníci, učí se teprve písmenka, napočítat do dvaceti. Tyto aktivity dělají už asi měsíc a půl. Trochu mi přišlo, že spíše nemají vůbec žádný vztah k francouzštině, proč by se něco takového měli učit…. trochu jako kdyby šli už rovnou podle učebnice. První hodina vypadala poměrně chaoticky, nikdo neposlouchal, vyučující často překřikovala děti a usměrňovala, děti absolutně nevnímaly, že mají ve třídě někoho navíc, kdo je pozoruje. Jedna slečna, sedící asi tak uprostřed, neustále otočená dozadu. Několikrát se střetla s mým pohledem, ale brala to jako naprostou pohodu, neustále si povídala s jinýma, když už měla něco říct k tématu, tak to byla většinou blbost. Při práci s učebnicí pracovala „jakože její sousedka pracuje“ a ona se pak jen k ní koukala. (Asi bych ji zkusila přesadit, klidně se sousedkou, tak aby za nimi už nikdo neseděl a trochu více vyvolávala a zapojovala). V opačném rohu naopak byl chlapec, který v testu moc dobře neuspěl… problém mu dělala čísla. Celou hodinu si něco kreslil, když se k němu vyučující přiblížila a ptala se na to, jak to má s těmi čísly, tak nenápadně vše schoval a říkal, že neví, proč mu to tak nejde… jakmile odešla tak dál kreslil, i po tom co jsem mu naznačila že by měl trochu dávat pozor… dál kreslil a pak vystřihoval nakreslené UFO. Celková atmosféra byla špatná hodně hluku a překřikování se (i já jsem z toho začínala byt už docela nevrlá). Vyučující si nevšímala toho, co všecko děti provádí, spíše se snažila jet dál…bylo vidět že navzájem se nálada učitelky a nálada dětí ovlivňují. Už jsem si tak trochu vytipovávala a přemýšlela kde podchytit (až budu učit) nepozornost…. Přemýšlela jsem, jak je nejlepší reagovat na to, co dělají…. Jestli zabavit něco a sprdnout že teď se pracuje…. nebo spíše zvolit akčnější aktivitu, ať tedy trochu upustí energii a pak dát naopak zklidňující cvičení… Tato nálada se přenesla i do druhé třídy kde byli deváťáci. Vyučující měla stejný přístup, možná ještě více neochotný, spíše se netěšila. V hodině se objevil ten samý problém, děti byly ještě více roztržité, házely si vlaštovky, papírky po sobě, jeden se snažil ustřihnout vlasy druhému, opět se překřikovaly (vytanuly mi vzpomínky na to, co se dělo i občas u nás na základce). Jeden chlapec sedící úplně ve předu „vůůůůbec“ nespolupracoval, seděl v lavici, dělal že skoro usíná, (trochu frajírek) …. Asi v půli hodiny ho vyvolala vyučující, konečně se zvedl a šel si do poličky pro učebnici a pomalu… (jakože to má hodně na háku) si opět sedl…. Vzadu byly holky na mobilu s taškami na lavici, za kterými je kryly (mobily mají zakázané mít zapnuté, natož používat v hodinách). Trochu oříšek, nad kterým jsem přemýšlela byl kluk, který má při ruce asistenta… vyučující z něj nebyla nadšená, což mi sdělila před hodinou. Tento klučina má vícero specifických poruch. Zatím moc nevím, co je úkolem asistenta… a při spolupráci s ním jsem ani moc nevěděla co přesně se očekává od asistentské práce právě s ním. Každý si s žákem zajisté utvoří nějaký svůj režim, s čím mu pomáhá. (Při obou hodinách jsem lovila v paměti a vymýšlela akčnější způsoby na opakování a procvičování) Další den praxe jsem z hodin měla naopak lepší pocit. Stále zůstávala trochu nechuť vyučující jít do hodin, ale přišla dříve, a hledala cvičení a něco jsem ji poskytla i já. No… trochu to její nadšení pro přípravu bylo i tím, že má příště přijít zástupkyně na hospitaci… na to byli upozorněni a připraveni sedmáci (někdo bude zkoušený, všichni si sednou více dopředu, budou se snažit a dávat pozor). Nepřipadalo mi to úplně nejvhodnější. Ano každý výuku přizpůsobí, aby odpovídala daným požadavkům (nejde vždy hodinu úplně naplánovat a dodržet vzhledem k okolním vlivům), ale pocit, že to „uděláme jen pro paní zástupkyni, ať má radost, mě nechá na pokoji, a i vy pak budete mít zas taky pohodu“ byl aspoň pro mě docela zřejmý. Nicméně z hodin v tomto dni jsem měla dobrý pocit. Hodina u deváťáků byla příjemnější a děti byly klidnější. Já spolupracovala s klučinou místo asistentky, dovysvětlila jsem mu trochu učivo, na které chyběl, dala mu nějakou radu a občas jej opravila, zvládl udělat celé poměrně těžší cvičení. Jde vidět, že inteligenčně problémy nemá, spíše mu to trvá trochu déle a potřebuje trochu kontroly. Po rozhovoru s vyučující jsem zjistila, že chlapec jindy bez asistenta zlobí, moc se nechytá a narušuje hodinu (což je logické). Trochu mě mrzí, že není více vyvoláván, i třeba na věci, které už si stihl vyplnit…je asi trochu asociální, možná i trochu vyčleněný tím, jak se mu nechává čas, ale pak už nemá moc možnost se zapojit do toho dění a být oceněn před spolužáky. Vyučující byla sama potěšená a více se snažila, více obcházela děti a odpovídala na otázky. Ovlivnění bylo oboustranné. Opět tahle nálada přešla i do další hodiny, využila má jednoduchá cvičení, která jsem ji nabídla. Dětem se to líbilo podstatně více než suché diktování. I učitelka se zasmála, když děti ukazovaly, co vzešlo. Tip na vlastní hodinu -> rozhodně je třeba vymyslet aspoň do každé hodiny cvičení, které bude akčnější, zábavnější na procvičení (pár jednoduchých nápadů které lze obměňovat) a vyvolávat děti které nejsou tak akční, nebo se jen spíše nehlásí… Také je důležitá příprava cvičení a rozmyšlení si hodiny a také snažit se jít k dětem pozitivněji naladěná, neboť jde poznat, že to má velký vliv na atmosféru celé hodiny.