Jsem na praxi. No jak se to vezme praxe, už tři roky pracuji jako asistent na jedné základní škole, a proto si nemyslím, že moje současná výuka v hodinách lze nazývat praxí. Mám totiž velkou výhodu oproti svým spolužákům, protože jsem toho už spoustu viděl a zažil. Jako asistent pedagoga jsem si zkusil učit spoustu hodin v různých předmětech. Byly to hodiny jak suplované, tak jsem si musel své hodiny i připravit (měsíc jsem učil fyziku v sedmém ročníku). Ve svém deníku budu psát o určitých situacích, se kterými jsem se za ty roky setkal. Dnes se mi stala zajímavá příhoda. Kamarádka učí místo nemocné kolegyně přírodopis ve všech ročnících a měla hodinu i u nás ve třídě. Žáci měli za úkol napsat 3 otázky, které by mohly být v písemce na sulfidy (nerosty). Lísteček jsem si vzal i já napsal jsem tři vtipné osobní otázky. Jenže kamarádka zapomněla, že jsem to psali já a celý víkend řešila, kdo byl tak drzý, že by ji psal takové věci. Dneska jsem se nachomýtl u ní v kabinetu a zrovna tam byl zástupce. Dřív než jsem mohl zakročit a uvést to na pravou míru, tak už to četla nahlas a všichni se dohadovali, kdo to může být. Jakmile jsem se přiznal ke svému dílu, tak si dělali legraci, že to je harašení na pracovišti. Vím, mohlo působit nevhodně, ale s kamarádkou máme dobrý vztah a vím, že jsem nepřekročil žádnou hranici. Stalo se to asi před 14 dny při cestě ze školy. Šel jsem kolem místa, kde často kouří starší žáci. Někdo cigarety, někdo trávu. Když jsem je viděl, přešel jsem na druhou stanu chodníku, nechtěl jsem nás všechny vystavit divné situaci. Jenže oni na mě zavolali, zda si nedám brko? Jenom jsem zakroutil hlavou a rychle pokračoval, protože jsem nemohl nic udělat, když jsou mimo školu a lidí se otáčeli, kdo je ten učitel, kterému nabízejí marihuanu. Nevím co v takových chvílích dělat, jelikož škola nemá jasný postup a je dosti benevolentní, protože nechce dělat žákům problémy, jelikož by to nic nevyřešilo. Další den jsem s nimi měl promluvu a od té doby je to v pohodě, sami uznali, že to bylo přes čáru. Vrátím se k otázkám, které se více týkají náplně tohoto deníku. Jelikož pocházím z Ostravska, tak mluvím obecně rychleji a obzvlášť když jsem nervózní a to je vždy, když na mě má někdo dohlížet, jakmile jsem sám s žáky, tak to je v pohodě. No a právě s rychlou mluvou se občas potýkám. Společně s tím jde i to, že nemám úplně čisté sykavky a někdy žáci obzvlášť nižších ročníku mají problém s vnímáním mého výkladu. Když se soustředím na pomalejší tempo řeči, tak je to výrazně lepší, jenže při praxi mě musí sledovat a tohle mi právě zrychluje řeč. Poslední dobou jsem se oprostil od pocitu „sledování“ a je to mnohem lepší. Nelíbí se mi, jak se tiskne spousty papíru, ať už na cvičení do hodiny, pracovní listy, písemky, daltonské listy apod. Máme ve škole jednu žákyni, která je z jistých důvodu od září hospitalizována a přijde do školy někdy v lednu. Dostal jsem za úkol kopírovat pro ní sešity od spolužáků a jednou za tři týdny si pro ně maminka přijde. Navrhl jsem systém skenování mobilem, což dnešní mobilní aplikace svedou a uloží vám to v jakémkoliv formátu a doma by si s tím udělali už, co by chtěli. Zabere to stejně času, je to ekologické a transparentní, protože máme jasný přehled, co jsme předali. Tenhle systém mi byl zamítnutý z důvodu, že by bylo použito osobní zařízení, což se prý nesmí. Nechápu tenhle argument, jelikož běžně se používají osobní laptopy. Spíše se jedná o nějaké zkostnatělé myšlení, protože neumí používat moderní technologie.