Nějaký čas zpátky jsem si vzpomněla na výměnný pobyt, který realizovalo mé gymnázium ve spolupráci s německými základními školami. Přihlásila jsem se jako dobrovolník a nabídla ubytování pro dva studenty. O pár týdnů později k nám přijely dvě žákyně asi 7/8. třídy. Doslova mě překvapilo, jak plynule anglicky obě žákyně mluvily. Čekala jsem, že komunikace bude, jak se říká, rukama nohama. Na to, že jsem byla o čtyři roky starší, jsem jim docela záviděla. Měly bohatší slovní zásobu, byly sebejisté v gramatice a vytvoření věty jim zabralo chviličku, a to bez sebemenšího zaváhání. Důvod, proč o nich píšu je ten, že mě na praxích zaráží úroveň jazyků u žáků 7/8. tříd. Vždy, když mám náslech v hodinách AJ, přemýšlím nad tím, jaká byla moje úroveň jazyka na základní škole. Jestli jsem na tom byla lépe nebo hůře. Jak je možné, že ty německé žákyně ovládaly jazyk na mnohem vyšší úrovni než je ta, se kterou se setkávám na praxích? Je to jiným přístupem k výuce jazyků? Zajímá je AJ na tolik, že ve svém volném čase jí věnují čas? Během náslechových hodin jsem zjistila, že pro žáky 7. a 8. tříd nemá smysl vymýšlet nějakou složitější aktivitu, jelikož by jí stejně nepochopili. Nechci je podceňovat, ale když vidím, jaké učivo probírají a zejména jakým tempem pracují, nic jiného mi nezbývá. Možná je to moje nezkušenost, že nevím, kolik se toho s nimi dá stihnout za hodinu, jak rychle pochopí gramatickým jevům, zda se slovíčka učí drilem a já nevím, co ještě by je mohlo v tomto směru ovlivnit. Nebo je to nedostatkem AJ v hodinách? Pravdou je, že učitel té angličtiny podle mě moc v hodině nevyužije. Všechno jim opakuje česky, instrukce podává česky, aby měl jistotu, že žáci všemu porozumí. Nevede to ale k jejich „jazykové“ lenosti? Vím, že na škole mají také hodiny s rodilým mluvčím, který sice česky rozumí, umí, ale před žáky se tváří, jakoby angličtina byla jedinou možností. Což je samozřejmě nutí mluvit anglicky. Pravdou ale je, že v hodinách se žáci spíše straní, nejsou moc aktivní, a pokud mají možnost se ptát na jakékoliv otázky, jakékoliv téma, MLČÍ! Já byla vděčná za 2 minutové povídání si s ním na chodbě! Tahle situace mě donutila přemýšlet nad tím, jakým způsobem bych chtěla vést své hodiny (pokud teda budu učit). Chtěla bych své budoucí žáky „donutit“ využívat angličtinu co nejvíce. A proto mě napadla myšlenka stanovení pravidla – mluvíme pouze anglicky. Česky se bude mluvit pouze v případě nejvyšší potřeby. I kdyby mi žáci měli sdělit to, co potřebují, rukama nohama, věřím, že to pro ně bude přínosnější, než odběhnout do jejich komfortní zóny mateřského, potažmo českého, jazyka. Chtěla bych na té myšlence ještě více zapracovat, vyhodnotit si klady a zápory, a zjistit, jak ji ještě více vylepšit. Spousta článků a různých knih tvrdí, že dětské mozky jsou nejpružnější (nebo tak něco) a mají neuvěřitelnou kapacitu na učení se novým věcem, tak proč toho nevyužít pro věc, která se brzy stane u žáků vyžadovanou. Jsme na začátku 21. Století a angličtina představuje „nástroj“ potřebný v každodenním životě člověka a nemyslím si, že by se to v následujících letech mělo změnit.