Dnes bych chtěla psát o zážitku, který se mi stal na mé náslechové hodině na praxi. Ve třídě, ve které jsem seděla, je žákyně, která má asistenta pedagoga. Trpí epilepsií, má podprůměrnou inteligenci, lehké mentální postižení, problém s orientací… Vše začalo již před hodinou ČJ, v hodině TV, kde měl nastat problém, že s jí spolužačky posmívaly, že neumí chytit balon. Dívka se zasekla, odmítla s kýmkoliv komunikovat, neodpovídala učitelům o kolektivu ve třídě se ani nebavím. V hodině matematiky, která byla po hodině TV, nenapsala ani čárku, byla apatická, nekomunikovala. Asistentka již před hodinou učitelku ČJ informovala, že s žákyní, říkejme jí „A“, nebude dnes moc řeč. S mojí vedoucí učitelkou jsme to konzultovaly a vymyslely jsme, že ji necháme – pokud s tím bude A souhlasit – ve vedlejší třídě, kde s ní asistentka bude učivo probírat sama, v klidu, bez spolužáků. Tak se také stalo. Pendlovala jsem mezi třídou dětí a třídou s A. Všude to fungovalo. Po hodině byla A jako vyměněná, změna prostředí ji pomohla, začala opět komunikovat, dokonce i se spolužáky. Změna jí pomohla.