Ve škole už se začínám docela orientovat, všichni (praktikanti a učitelé) jsme si našli svůj rytmus, jak pracovat a vzájemně se tolerovat v tom extrémně malém prostoru celé školy. Každý pátek chodím na hodinu Ov do 7. třídy, čtvrtek trávím přípravou tandemů nebo výuky a v pátek jsem v 6. třídě přítomna v hodině dějepisu. Už mám za sebou první dvě tandemové výuky v hodině dějepisu v sedmé třídě, myslím si totiž, že samotné hospitace mi už nic nového nepřinesou. Zjistila jsem, že mě stát před třídou zcela naplňuje a těší mě každý zájem jakéhokoliv žáka. Jako první jsem před ně nastoupila s úvodem do učiva o Velké Moravě, určitě budu metodu kladení otázek a doptávání využívat častěji, protože pomocí mých otázek: proč si myslíte, co byste řekli, jak to bylo předtím, tipněte si atd., jsem navodila atmosféru příznivou pro přijímání nových informací. Už se nebojím a klidně si příště troufnu i na výklad učiva jako takový. V další hodině jsem měla také úvodní aktivitku, a to pohybovou, žáci se měli rozdělit na 2 týmy a přenést papírky s různými událostmi přes celou třídu a následně je seřadili v chronologické posloupnosti. Podle jejich reakce jsem poznala, že nic podobného ještě nezažili a bavilo je to, i přes to, že to neměli dobře. Já jsem si ve své naivitě myslela, že je to úplně normální, jednoduchá a docela stereotypní hra, jenže po jejím uskutečnění jsem si uvědomila, že tak se to jeví jen mě, protože to běžně používám ve skautu a že to prostě někdo jiný nezná. Určitě musím něco podobného zařadit ještě jednou. Abych ale nebyla zase až moc pozitivní, musím podotknout, že si začínám všímat i určitých nedostatků. Je opravdu poznat, že paní učitelka, která si mne vzala pod svá křídla, není dějepisářka. A myslím, že to vidí i děti. Někdy totiž dělá, že neslyší jejich otázky, myslím si, že je to proto, že na ně nezná odpověď. Také mi přijde, že nevyužívá veškerého potenciálu, který v sobě tyto děti mají. Děti jsou aktivní, vykřikují a mnohdy jsou to opravdu blbiny a mě moc nevyhovuje, jak na to paní učitelka reaguje. Předvádí před nimi docela obstojnou hereckou show, jak se hroutí z jejich neznalosti. Ztrácí tím strašně moc času. Já bych to zpracovala ve stylu: „Dobrý pokus, ale vymysli něco jiného.“ Ale to je prostě asi jenom věc vkusu a stylu učení. Nicméně už se těším na další hodiny, na to jak dostanu větší šanci se zapojit a taky třeba na to, že mě potká nějaký neúspěch a já si uvědomím, že moje růžové brýle jsou až moc růžové a já do nich budu muset pustit i jinou barvu.