Ve svém posledním deníku z praxe bych ráda zreflektovala své dvě hodiny, které jsem v rámci angličtiny odučila minulý týden. Vzhledem k tomu, že moje úplně první učící hodina proběhla bez přítomnosti mého provázejícího učitele (suplovala jsem za něho hodinu), když jsem měla další hodinu učit před ním, trošku jsem se toho bála. Vím, že je to určitě jistá výhoda, protože po hodině dostanete zpětnou vazbu a víte, co jste udělali dobře a co zase špatně. Měla jsem ale i přes to trošku strach, bála jsem se, abych svého provázejícího učitele nezklamala a aby si náhodou neřekl, že jsem úplně nemožná. Nakonec to bylo docela fajn! Příprava na dvě hodiny mi zabrala nečekaně docela dost času. Pořád mám problém s tím, kolik aktivit si mám naplánovat, aby zabraly celou hodinu a abych náhodou neměla v půlce hodiny co dělat. Naštěstí jsem vše zvládla dobře a vyšlo mi to nádherně. Můj další strach spočíval v tom, že dětem něco špatně vysvětlím nebo že hodinu prostě a jednoduše nezvládnu a nikdo mě nebude vůbec poslouchat. Po první hodině ze mě můj strach ale docela opadl a druhá hodina už byla více v pohodě. Po všech těch svých obavách jsem byla proto velmi překvapená, když mi pak učitel řekl, jestli bych nechtěla chodit častěji. Žáci prý krásně poslouchali, byli pozorní a skvěle spolupracovali. Dokonce se prý pan učitel až cítil blbě, že se mnou tak dobře komunikovali a s ním mnohdy ne. (samozřejmě to myslel dobře) Proč si myslím, že hodiny se mnou docela dobře fungovali? Žáci dávali pozor třeba z toho důvodu, že jsem pro ně byla nový element ve třídě a proto se více soustředili. S více hodinami by už třeba jejich pozornost mohla zase klesat, těžko říct. Pokud by bylo možné strávit ve třídě více hodin, bylo by to jistě zřejmější. Dalším faktorem mohlo také být, že jsem se v rámci hodin snažila využívat více různorodých aktivit a snažila jsem se využívat i dataprojektor na různé aktivity – připravila jsem si pro ně písničky, zajímavé přiřazování slov k obrázkům atd. Žáky to tak bavilo, že i když už bylo dávno po zvonění a nestihli jsme písničku, kterou jsem pro ně měla přichystanou, chtěli si ji poslechnout i během přestávky, to mě to moc potěšilo. Myslím, že takové aktivity, které například obsahují i dataprojektor, jsou pro žáky aktivizační, protože se střídají a chodí postupně doplňovat správné odpovědi, což jim určitě prospívá. Neseděli celou hodinu na místě a taky měli nějaký pohyb. Moc mě taky potěšilo, když mi pan učitel řekl, že mu přijde, že mám talent na to zacházet v mladšími žáky, že vím jak na ně. To u sebe pozoruji také. Možná je to tím, že mám mladšího bratra a tudíž vím, jak s takovými žáky pracovat, mám k nim blíže. Proto mám strach, jaké to asi bude učit například 9. třídu. To se mi v rámci této praxe nepoštěstí a já jsem za to vlastně i trošku ráda. Bojím se, že to bude pro mě asi těžší než mladší žáci. No uvidíme v příštím semestru. Bude to pro mě výzva. Abych byla upřímná, ještě si nejsem na 100% jistá, zda chci v budoucnu učit. Z toho důvodu se mi na praxi úplně nechtělo a bála jsem se, co mě tam bude čekat. Co hodnotím pozitivně je to, že jsem si ty 4 odučené hodiny užila a bavilo mě připravovat zajímavé aktivity pro žáky. Velký podíl na tom, že si ze své praxe odnáším víceméně jen pozitivní zážitky, má jistě i můj provázející učitel, který byl neustále pozitivní, snažil se mi ve všem pomoci a dával mi super zpětnou vazbu. Jsem zvědavá, jaké další zážitky a zkušenosti mi přinese další praxe.