Ani u tohohle deníku nemusím moc přemýšlet nad tím, o čem psát. Včerejší rozhovor s mou provázející učitelkou mi v hlavě nechal spoustu námětů k přemýšlení. Ve čtvrté třídě, v zadní lavici, sedí jeden klouček, který už na první hodině upoutal mojí pozornost. Byl obrovsky aktivní, kdykoli se paní učitelka na něco zeptala, jeho ruka vystřelila vzhůru, hlásil se, že chce přečíst úkol, co měli doma vypracovat, že zná odpověď na zadanou hádanku, … nicméně jeho odpověď snad nikdy nebyla správná. Po hodině jsem se na něj ptala. Byl mi popsán jako hrozně snaživý, ale co se známek týče, tak nejslabší ve třídě, že nebýt inkluze, byl by přiřazen spíše do zvláštní školy. A tak jsme se dostaly na téma inkluze. Věřím, že na tohle téma už bylo vedeno nespočet diskuzí, sepsáno nespočet článků, … a i přesto, že jsem měla možnost přečíst si spoustu studií a slyšet spoustu názorů, nějak se v tomhle směru nemůžu přiklonit ani k jedné ze dvou stran, jestli inkluze ano, nebo ne. Na jednu stranu – samotná myšlenka jako taková se mi opravdu líbí a věřím, že např. u jedinců s pouze tělesným postižením je to něco opravdu dobrého, potřebného. Na stranu druhou, pokud se podívám na dítě, které se tak urputně snaží, ale snaha se mu nevrátí ani na známkách, ani reakcí od ostatních dětí (chovaly se k němu tak nějak všelijak, nebraly ho), nějak se nemůžu přimět tomu věřit, že tohle je pro něj opravdu to nejlepší. Přemýšlela jsem, jak tomu ve svých hodinách zkusit pomoct. Při samostatné práci to není tak těžké, např. při práci s worksheetama bych ty jeho mohla částečně předvyplnit, nechat tam opravdu jen to klíčové k doplnění, namísto např. tvoření celých vět, případně uvést více příkladů, cokoli, co by pomohlo k snazšímu pochopení požadovaného, při procházení třídou se u něj zastavit o něco častěji než u ostatních. Ale co skupinová práce? Při násleších, když děti měly v hodině samy utvořit skupiny po 4, zůstal nalicho a když byl vyzvaný, aby se připojil, kam chce, vypadal dost v rozpacích. Příští týden budu v téhle třídě učit a přemýšlím, jak skupinky rozdělit. Jelikož jsem tam jenom na praxi a děti tolik neznám, pravděpodobně bude nejlepší to ponechat náhodě, každý si vytáhne pingpongáč nějaké barvy a děti se stejnými barvami budou spolu. Věřím, že když bych byla opravdu jejich učitelka, znala je, nebylo by tolik těžké odhadnout, jak sestavit vyrovnané skupiny. Na druhou stranu si ale myslím, že by to tak určitě nemělo být moc často, někdy bych to měla ponechat náhodě, někdy aby si děti mohly samy vybrat, … Ať už si časem utvořím názor na inkluzi jakýkoli, věřím, že je hrozně důležité se pokusit udělat maximum pro to, aby se každé dítě cítilo, že do kolektivu patří, je škoda, že tady není žádný takto zaměřený předmět (alespoň co vím). Na druhou stranu musí být opravdu těžké to udělat tak, aby se ta snaha moc nepodepsala na celkovém postupu s výukou.