V posledních dvou týdnech jsem měl možnost odučit několik hodin dějepisu. Převážně se jednalo o třídy šestého a sedmého ročníku. Ze svých hodin mám docela dobrý pocit. Řekl bych, že žáci v mých hodinách pracovali, tak jak jsem si představoval a hodiny je bavily. Samozřejmě se občas našel někdo, kdo více či méně vyrušoval, ale nejednalo se o nic, co by nešlo zvládnout. Myslím, že tedy můžu říci, že se mi při mém vyučovaní zatím docela daří a jsem s ním poměrně spokojený. Samozřejmě i přesto se najde spousta věcí, která by šla nadále zlepšovat, nebo také situace, u kterých si nejsem úplně jistý jejich řešením. Jedna taková situace se mi v posledních dnech stala hned několikrát. V hodinách dějepisu pracuji převážně s prezentací v power pointu, kterou se snažím doplnit vlastním výkladem o daném tématu. Případně se žáků doptávám na různé věci a dále o nich diskutujeme. V některých třídách se také nebojí ptát žáci přímo mě, a to když potřebují něco objasnit. V takových třídách je samozřejmě radost učit. Značí to, že žáci dávají pozor, že je probíraná látka baví a jsou do tématu nějakým způsobem vtaženi. Co když se mě ale žák zeptá na něco, na co neznám odpověď? Nebo si nejsem odpovědí úplně jistý? Jak mám takovou situaci řešit? Na odpověď mám samozřejmě jenom chviličku, takže musím rychle vymyslet nějaké řešení. Je v takové situaci dobré žákovi říci, že prostě nevím? Nebudu pak před třídou vypadat jako neschopný nebo méněcenný? Za sebe musím říci, že se mi z těchto situací podařilo docela dobře „vybruslit“. Na štěstí mě u daných věcí vždy napadla nějaká teorie, která dávala docela smysl. Nesnažil jsem se ji ovšem žákovi předložit jako hotovou odpověď, protože jsem si opravdu nebyl jistý její správností. Řekl jsem, že si myslím, že to bylo tak a tak, ale že si tím nejsem úplně jistý a určitě by bylo dobré zjistit, jak to přesně bylo. Zároveň jsem žáka pochválil za jeho připomínku, respektive otázku, protože jak píši výše, znamená to, že dává pozor a o dané věci přemýšlí. Upřímně nevím, jestli je takové řešení správné nebo ne. Ovšem myslím si, že ani učitel nemůže vědět vše, a proto někdy přiznat, že něco nevím asi není úplně špatně. Na druhou stranu jako učitel bych určitě neměl pouze říci „já nevím“. Myslím si, že s položenou otázkou by se mělo dále pracovat tak, abychom třeba i společně se žáky, na danou věc našli odpověď nebo nějaké uspokojivé řešení.