Na škole, kde vykonávám praxi z češtiny jsem již měla možnost odučit si jednu dvouhodinovku v kvartě šestiletého gymnázia. Použila jsem při tom metodu, kterou jsme dělali v semináři Alternativní metody ve výuce češtiny. Úkol byl, aby si žáci přinesli (staré) noviny. V hodině pak měli z těchto novin a pouze s pomocí lepidla ve skupině postavit co nejvyšší věž. Podle původního zadání ještě na vrcholu té věže měl ležet tvrdý papír a na něm pětikoruna. Jelikož jsem však už nestihla sehnat tvrdé papíry, měli žáci pouze stavět. Poté, co jsem jim úkol zadala bylo vidět, že nejdřív neví, jak mají začít, některým se nejspíš honilo hlavou, co to po nich proboha chci. Měli na to zadaný čas 25 minut. Postupně se však práce jednotlivých skupin rozbíhaly. Bylo úžasné sledovat, jak všichni ve skupině pracují, navzájem si radí, dávají příkazy, co má kdo udělat a snaží se, aby zrovna ta jejich věž byla nejvyšší. V žádné skupině nebyl nikdo, kdo by jen stál a koukal nebo se snažil ulít. Po uplynutí časového limitu jsme vyhlásili vítěze a v posledních asi deseti minutách, které nám nakonec zbyly jsem se žáků zeptala, k čemu si myslí, že zadaná aktivita mohla sloužit. Objevily se nápady jako například „k plýtvání papírem,“ „komunikace,“ „utužení kolektivu“ atd. Nikdo moc nepřemýšlel nad tím, že je vlastně hodina češtiny, takže jsem se jich následně zeptala, k čemu si myslí, že taková věc může být v češtině, co asi bude následovat. Postupně jsme společně přišli na to, že v druhé hodině budou psát slohovku – konkrétně vypravování. Krátce jsme si pak zopakovali, jaké náležitosti má vypravování mít, jaké části, co vše mohou využívat – přímá řeč, … V následující hodině tedy všichni psali vypravování. Některým ani celá hodina na napsání nestačila, jiní měli hotovo celkem brzy. Na úplný závěr jsem žáky poprosila, aby mi na lísteček napsali zpětnou vazbu, jak se jim celá dvouhodinovka líbila, co by mi doporučili, abych změnila nebo co se jim celkově líbilo. Sama jsem je moc pochválila a když mi pak na konci hodiny zatleskali, skoro mě to dojalo. Ve zpětných vazbách jsem našla krásné vzkazy a poděkování za smysluplnou hodinu. I samotné slohové práce byly některé velice povedené. Někteří psali vypravování z pohledu stropu či samotných novin, příběh stromu od chvíle, kdy byl ještě stromem až do tohoto dne, kdy jej jakési ruce v podobě papíru mačkaly a lepily. Sama jsem byla s těmito dvěma hodinami moc spokojená a určitě se budu snažit, aby s podobnými pocity moji žáci odcházeli z většiny hodiny.