V průběhu posledních dvou týdnů jsem měl možnost vyučovat tři hodiny anglického jazyka. První takovou hodinu byla hodni v šesté třídě, kde jsem vyučoval přítomný čas prostý, tento čas se pro studenty z nepochopitelného důvodu stal velkou komplikací. Co se angličtiny týče, šestá třída je absolutně nepolíbena. Z prvního stupně si bohužel neodnesli vůbec nic, co se časů týče, a tak jsem dostal za úkol s nimi zopakovat přítomný čas průběhový a začít přítomný čas prostý a ukázat jim jaké jsou mezi nimi rozdíly. K mému překvapení, ale studenti nedokázali pochopit základní věci. Nejvíce se jim pletli pomocná slovesa, takže vznikali patvary jako „I am a nějaké významové sloveso“. Musel jsem si tedy rychle v hodině položit otázku jak to uchopit a následně jim ukázat jaký je mezitím rozdíl. Rozhodl jsem se pro interaktivní tabuli a zde jsem vytvořil tabulku a začal ke každému času sepisovat, co tam má být a kdy čas použít a jak. Následně jsem studenty obcházel a každému dával možnost vytvořit jednu větu v přítomném čase prostém a jednu v přítomném čase průběhovém. Při jakýkoliv chybách jsem se snažil je navést k opravě, aby se snažili zapnout hlavu a o hodině mi o látce přemýšlet. Teď když se nad tím zamýšlím zpětně, docházími, že to pro studenty asi nebyla moc záživná hodina, ale snažil jsem se ji udělat tak zábavnou jak jsem mohl a snažil jsem se zužitkovat ten wow efekt, který mě provázel, protože jsem pro ně byl nový objev, od kterého ještě nevěděli co očekávat. Na konci mě moc potěšila otázka, jestli je teď budu učit pořád, že jsem moc dobrý učitel a že by mě chtěli místo paní učitelky. Další dvě hodiny byli věnovány deváté třídě a to Ačku a Bčku. Velkým překvapením pro mě bylo, jak rozdílné tyto třídy jsou, co se týče úrovně jejich angličtiny. Pro obě třídy jsem měl připravenou stejnou látku a to předpřítomný čas. První hodinu jsem měl s Ačkem, kde k mému zděšení měl třídu, která opravdu nevěděla, která bije. Rozhodl jsem se tedy pro stejnou taktiku jako u šesté třídy, nejdříve jsem napsal základní informace o čase na tabuli a srovnal ho s časem minulým. Pak jsem třídu obcházel a pokládal jednoduché otázky a čas jsme společně zopakovali. Zde se studenti opravdu snažili a práce s nimi se mi moc líbila. Následovala práce ve dvojicích, kde studenti pracovali na cvičeních spojených s předpřítomným časem. Tahle práce trvala až do konce hodiny a bohužel z důvodu dlouhého výkladu na začátku jsem nestihl všechno, co jsem chtěl, ale myslím, že žáci aspoň měli čas tento čas pořádně uchopit a procvičit a na další hodině po rychlém opakování budeme snad hbitě pokračovat dále. Bčko, které jsem měl poté, mě úplně vyrazilo dech a to v dobrém slova smyslu. Bčko ve zručnosti i znalostech Ačko přesahoval a to ve velkém stylu. O to hodina mohla být zábavnější a mnohem více situovaná na žáky než na mě. Takže jsem se rozhodl, že to budou právě oni, kdo mě vysvětlí rozdíl mezi předpřítomným a minulým časem. Rozdělil jsem tedy třídu na dvě skupiny a každá skupina měla jeden z časů a vysvětlili ho ostatním. Následně jsme to všechno sepsali na tabuli a oni do sešitů. Myslím, že roli učitelů si vážně užili a jejich práce v kolektivu byla skvělá, i dvě slabší holčiny se díky vyšší úrovni svých kolegů snažili o to více. Pak jsme přešli k práci ve dvojicích jako u předešlé třídy, ale tahle dokázala svůj list do konce hodiny v klidu vyplnit a ještě jsme to stihli všechno projít a veškeré nejasnosti objasnit. Práce v těchto třídách se mi moc líbila a už se nemůžu dočkat další hodiny, kdy budu moct zkontrolovat, jestli těch čtyřicet pět minut co jsme spolu měli, byli k něčemu a jestli si z mé hodiny něco odnesli. Každopádně příští hodinu bych se chtěl pokusit zodpovědnost opravdu přehodit na ně a nechat je více mluvit a pracovat ve skupinách.