Při dalších návštěvách školy jsem se zaměřila na chování žáků v jednotlivých třídách. Bylo pro mne velmi překvapivé, že žáci již v páté třídě často neposlechli, dráždili se mez sebou. A to hlavně o přestávkách i po upozornění učitelů co měli dozor. Když jsem mněla dozor já osobně většinou klid moc dlouho nevydržel a žáci mne moc nerespektovali, dokonce jsme se díky mému malému vzrůstu setkala s pokřikováním žáků deváté tříd na moji osobu. Při hodě s touto třídou jsem se pak setkala s neochotou pracovat, zesměšňováním zadaného úkolu a malou snahou o to aby byl výsledek dobrý. Dále pokřikovali na učitelku, že je pomlouvá a dělá jim přede mnou špatnou pověst. Učitelka vše řešila s klidem, usmívala se, byla milá, občas lehce zvýšila hlas, ale ničemu to nepomohlo. Po té jsem se dozvěděla, že si nemůže dovolit být na ně přísná, protože by se jí to mohlo vymstít. Mohli by ji nařknout před rodiči, že udělal něco špatného nebo ji tajně natáčet a videa umístit třeba na internet. Říkala, že se prostě jen snaží být, milá a příliš o neřešit. Co mne ale šokovalo ještě mnohem více, byla návštěva sedmé třídy která je sestavena z problémových žáků a žáků trpícími poruchami ADHD. Údajně v ostatních třídách jsou umístěni další žáci s touto poruchou a proto, kolektiv nemohou vyměnit, aby v jedné třídě nebylo více takovýchto dětí. Po příchodu do této třídy jsem uvnitř opravdu běsnila, ano žák trpící syndromem ADHD byl hlučný a roztržitý, ale když se sním jednalo klidně spolupracoval. Co mě ale překvapilo, byli ostatní žáci v této třídě. Byla jsem naprosto konsternovaná s jakou drzostí a opovržením jednali s vyučující. Ozývali se poznámky: „ Já a dohlédnout na úklid? Tak to teda ne!“ „ nebudu v kilu!“ a „nepotřebuju mít z výtvarky jedničku, protože nepůjdu na žádnou uměleckou školu“. Jedna z žákyň neustále provokovala, popichovala učitelku hloupými připomínkami, neustále na mě zírala a když jí učitelka něco řekla vyplazovala jazyk. Ostatní například odmítali vyhodit žvýkačku. Učitelka vše řešila s klidem a nevětším trestem ´byla výhružka poznámky do žákovské knížky. Později jsem se dozvěděla, že musí být v klidu a nesmí ani zvyšovat hlas, protože by žák s ADHD mohl začít vyšilovat a dělat agresivní scény a mohli by se přidat i ostatní. Zajímavým faktem je, že na úklidu odmítali spolupracovat i děti zaměstnanců školy, údajně proto aby nebyli od ostatních žáků šikanování že se chovají jinak. Myslím, že je opravdu velká výzva jak tyto žáky motivovat k výkonu a hlavně jaký zvolit způsob komunikace, pokud jsou zvyklí učitele při hodině až šikanovat. Dle mého názoru toto naprosto nebylo v pořádku. Neuznávali autority ani neměli žádnou motivaci k učení nebo tvoření. Jak je možné že v tak mladém věku se něco takového může stát? A jak tyto děti motivovat aby chtěli mít v životě úspěch? Popravdě jsem nad tím dlouho přemýšlela, ale pořád se mi vlavě honilo jen to, že takovíto Spratci to snad není ani možné.