Další týdny se nesou ve znamení vlastní výuky. Oba provázející učitelé jsou velmi rádi, že si mohou odpočinout a ve volnu udělat vlastní práci, které není málo. Většinou jsou tak zaneprázdnění, že se o přestávkách a volnu nemáme ani čas domluvit na tom, co si mám připravit na příští týden, a tak to s nimi řeším o víkendech přes e-mail. Mě to nevadí, jsem ráda, že jim mohu trochu odlehčit a oni mi nechávají volnou ruku ve výuce. V informatice jsou hodiny o dost klidnější a pohodovější. Mám vždy jen polovinu třídy, a tak je v hodině větší klid. Výuka občanky je pro mě náročnější. Mám celou třídu a snažím se do výuky zapojovat hodně skupinových aktivit a diskuze. Myslím, že o tom by hodiny občanky měly být. Aby se spolu žáci naučili mluvit. Vždy v úterky učím občanku v 8.D. Je to třída mého provázejícího učitele, a tak má s žáky velmi dobrý vztah. První hodinu v této třídě jsme věnovali opakování učiva, které už probírali, protože další hodinu měli psát písemku. Snažila jsem se je na to dobře připravit a myslím, že se mi to i povedlo. V hodině byl poměrně klid, protože žáky zajímalo, co bude v testu. Dávali tedy pozor, aby toho pochytili co nejvíce a doma tomu mohli věnovat co nejméně. Další hodinu jsme psali test. Nikdo neopisoval ani nijak nepodváděl. Asi i proto, že jsou žáci zvyklí, že posledních 5 minut mají k dispozici svá portfolia, ze kterých mohou vše opsat. Tedy pokud si je hezky vedou, a mají vše vyplněné správně. To bych asi dělala jinak. Žáci pak spoléhají na to, že nemusí nic umět, nemusí mít žádné vědomosti a vše opíšou. Nechtěla jsme ale narušovat zavedená pravidla, a proto jsem se držela toho, co je ve třídě domluveno. Další hodinu jsem s žáky začala probírat téma náboženství. Děti se před hodinou vrátily z kina, a tak jsem řešila jejich nekázeň. Neustále vyrušovali, otáčeli se a povídali si o něčem co se vůbec netýkalo náboženství. Když jsem tuto situaci řešila s jedním, další se bavili a úplně mě ignorovali. Někteří se otáčeli na učitele, který seděl vzadu a měli potřebu s ním něco řešit. Situace byla neúnosná, a tak jsem si musela sjednat pořádek. Čekala jsem na klid mým mlčením. Potom jsem se hlasitě zeptala, jestli je náhodou neruším. Byla jsem naštvaná a žáci to vycítili. Začala jsem jim v klidu vysvětlovat, že mě to ruší, že se snažím je něco naučit zábavnou formou, ale nedávají mi k tomu prostor. Řekla jsem, že chápu, že byli v kině, ale teď už jsou ve škole. Taky jsem řekla, že nechápu, proč mají neustále potřebu otáčet se na učitele a něco s ním řešit. Vysvětlila jsem jim, že jsem nyní učitelka já, že jejich dotazy mají směřovat na mě, a že pokud po nich bude učitel něco chtít, sám si je zavolá. Ztratila jsem sice asi 5 minut času z mé hodiny, ale po zbytek hodiny byli jak vyměnění. Nikdo nerušil, neotáčel se, nevykřikoval. Všichni se zapojovali, odpovídali na mé otázky a diskutovali se mnou. Na závěr hodiny jsem jim poděkovala za to, že to pochopili a že mě respektují. Do teď z té hodiny mám skvělý pocit. Z toho, jak jsem si dokázala sjednat pořádek a nemusela jsem ani křičet, vyhazovat někoho za dveře nebo dávat poznámky.