Za dva týdny výuky se mi podařilo dohnat velkou část zameškané látky v obou vyučovaných předmětech. Ukazuje se ale, že spojené třídy práci značně komplikují. Se stupňujícím se množstvím učiva je prakticky nemožné stihnout v hodině plánovaný objem. V občanské výchově zkouším uplatnit zejména metodu diskuse. Žáci nejsou na toto příliš zvyklí, nicméně výsledný efekt je myslím velice kladný. Z počáteční nejistoty se již vymanili a skutečně se snaží přemýšlet o uvedeném problému. Občas se dokonce stává, že mě některými svými teoriemi příjemně překvapí. V němčině se mi dostalo poněkud zvláštní připomínky. Slovní zásobu by se prý žáci neměli prostě učit, ale přejímat ji z textu. Jelikož s výukou jazyků mám pramalé zkušenosti, v následující hodině jsem toto vyzkoušel. Výsledek, který jsem si o týden později ověřil mohu považovat za katastrofální. Pro žáky osmé a deváté třídy bych považoval prosté učení slovní zásoby za výrazně vhodnější. Druhým způsobem si nezapamatovali absolutně nic. Mám za sebou zároveň první hodinu dějepisu, která ale přišla poněkud nešťastně. Kolegyně, která dějepis učí onemocněla den před výukou, a neměl jsem tak čas na větší přípravu. Tématem hodiny bylo Rusko Petra Velikého. Rozhodně jsem neměl dobrý pocit z takto slabě připravené hodiny. Přesto se ji podařilo zvládnout, a to s dobrým výsledkem. Podle všeho žáky hodina zaujala, a to nejen kvůli osobě nového učitele. Ukazuje se, že výuka dějepisu zde probíhá téměř výhradně formou výkladu s diktovaným zápisem, což nemohu považovat za dobrý nápad. Žáci rozhodně nemají důvod mít dějepis rádi. Největším dosavadním problémem z mojí strany je hodnocení. V němčině je jednoznačně nezbytné znalosti testovat. Předem jsem si určil škálu hodnocení. Ta se ukázala jako velice přísná, nicméně totožná se škálou, na kterou byli žáci zvyklí. V občanské výchově je hodnocení poněkud složitější, zejména vzhledem k faktu, že probíraná témata jsou v současné chvíli velice abstraktní.