Tato moje reflexe se týká hodnocení žáků. Uvědomila jsem si, že je pro mě často velmi obtížné žáky hodnotit opravdu spravedlivě. Problémem je, že ve třídě můžeme najít mnoho žáků, kteří mají nějaká omezení. Jelikož jsem ve škole jen na praxi, tak samozřejmě nejsem dopodrobna seznámena s jejich konkrétními problémy a omezeními. Vždy pro mě bylo velmi důležité, abych byla vůči ostatním spravedlivá. Ale když se zamýšlím nad hodnotícím systémem, tak začínám mít pochybnost, zda je to vůbec možné. A známé tvrzení, že „svět není spravedlivý“, pro mě dostává jiný rozměr. Jak můžu být objektivní a hodnotit žáky spravedlivě, když neznám specifika poruch u všech žáků. Vlastně i v případě, že bych je znala, můžu opravdu vždy přesně určit tu hranici, co je ještě porucha a co už je například pouze nezájem o výuku? Mnohokrát jsem v hodinách byla svědkem toho, jak žák s blíže nespecifikovanou poruchou dokázal fungovat úplně úžasně. Dával pozor, zapisoval si, zodpovídal dotazy učitele a dokázal i pracovat ve skupině. Ale většinou byl scénář jiný. Žák nejen že většinou nedával pozor, ale také vyrušoval a výrazně zasahoval do klimatu třídy. A teď, jaké zvolit stanovisko? Když jsem se ptala paní učitelky, bylo mi řečeno, že údajně za tyto změny mohou především léky. V podstatě stačí, když se žák špatně vyspí a ve výuce následně nastávají problémy. Jak tedy takového žáka hodnotit? Opravdu vše jen ovlivňuje jeho porucha nebo už žák spoléhá na to, že prostě nic dělat nemusí? A co ostatní žáci ve třídě? U nich obvykle nebereme v potaz, že se špatně vyspali nebo že nemají nejlepší náladu, při hodnocení jejich výkonu se to nezohledňuje. Když se zaměřím na práci v hodině, konkrétně na hodnocení pracovních listů, říkám si, zda je spravedlivé hodnotit žáky, kteří dávají celou hodinu pozor a mají pečlivě vyplněné pracovní listy stejným počtem bodů jako ty, kteří celou hodinu nic nedělali a pracovní list odevzdají z poloviny prázdný. Jak mám potom dětem vysvětlit, že takto je to správné? Jak můžu tohle před ostatními obhájit? Jak mám motivovat snaživé žáky, aby neustávali ve svém snažení, když vidí, že jiný nemusí udělat nic a dostane stejnou známku? A teď opačný problém. Jeden z žáků je velmi nadšený přírodopisem. V hodinách neruší, dává pozor, často se ptá na různé souvislosti a pečlivě si vede zápisy. Někdy mě překvapí i informací, o které jsem sama neměla tušení. Rovněž i tento žák trpí jistou poruchou. Takže jakmile dojde na test, tak znervózní a má chybu na chybě. Výsledná známka tedy příliš lichotivá není. Je tohle spravedlivé? Co když mi danou informaci ještě předchozí hodinu řekl správně? A co když to nebyla jediná informace, kterou v hodině věděl a kterou v testu napsal špatně? Shodou okolností jsem si toho všimla. Je to vůči němu spravedlivé? V testu měl spoustu chyb, i když předtím v hodině dané informace věděl správně. Ale stupnice je v tomto případě neúprosná. Špatně nebo dobře, sečíst body. Je to vůči němu spravedlivé? Jak mám motivovat takového žáka, aby vytrval ve svém snažení? Mám-li to shrnout, pomalu ale jistě nebývám pocitu, že přes veškerou snahu spravedlivá být nemůžu.