V pátek jsem byla učit ruštinu v deváté třídě. Měla jsem z toho obavy, protože devátý ročník je známý tím, že jsou neposlušní, velmi hluční a nic je nezajímá. Po příchodu do třídy, žáci trochu koukali, že jsem tam sama bez pana učitele. Po pozdravu ze mě ta nervozita opadla. Kupodivu byli vážně hodní, celou hodinu pěkně pracovali a dokonce by bylo slyšet i spadnout špendlík jaké tam bylo hrobové ticho. Můj provázející pan učitel nemohl uvěřit, že byly až tak hodní, a že jemu se to ještě nestalo. Žáci aktivně reagovali, odpovídali na mé otázky a se zájmem se zapojovali do aktivit. Hodinu jsme měli opakovací na přání pana učitele. Pojala jsem to zábavnou formou. Bylo vidět, že to žáky velmi baví. Jediné co mě maličko překvapilo, že když jsem na ně začala mluvit rusky, tak mi moc nerozuměli. Takže vše co jsem jim řekla v ruštině, jsem musela vzápětí přeložit do češtiny. A vysvětlovat jim něco v ruštině bylo taky nežádoucí, protože mi stejně nikdo nerozuměl. Až na jednu slečnu, které je původem Ukrajinka. Nejvíce mě potěšila zpětná vazba od žáků, když mi řekli, že se jim hodina líbila, bavila je a aspoň něco si z hodiny odnesli a zapamatovali.