Dnes jsem si stoupla před 4. Ročník jako učitelka. Bylo to super a jsem strašně nadšená, protože jsem nečekala, že studenti budou tak moc spolupracovat. Když jsem jim rozdala připravený materiál, který jsem si pro ně připravila, byla jsem hrozně nervózní. Jak už jsem psala dříve, vždycky mám pocit, že strašně zadrhávám v řeči a není mi rozumět. Teď jsem to měla úplně stejně, ale překvapilo mě, jak rychle tento pocit pominul a nahradil ho pocit, že to dokážu, i když to třeba nebude tak, jak jsem si to naplánovala. Každopádně když už to měly před sebou začala jsem vysvětlovat, co po nich vlastně chci. Byla jsem ráda, že jich nepřišlo jen pět a půl, ale skoro všichni. Učitelka mi dala volnou ruku v hodině a tak sem to pojala podle svého. Nejdříve jsem měla v plánu, že je nechám vyplnit papíry podle jejich možností. Bylo na nich, co vymyslí a jak to vyřeší, ale nějak se to nejdříve nepovedlo. Učitelka procházela mezi žáky a napovídala jim, jak se nad tím mají zamyslet. I když jsem jí prosila, ať to nechá na nich, pořád jim radila a tak jsem pak už musela trochu zakročit. Chápu, že to tak dělá v hodině, ale byla to moje připravená hodina a já jsem ty materiály stejně neměla v plánu známkovat, jen jsem chtěla vědět, co tam dělají jinak a špatně. Nakonec jsme se domluvily a další materiály vyplňovali sami a nakonec jsem to s nimi probrala všechno bod po bodu. Přišlo mi to jako dobrý postup, protože mají před maturitou. Když jsem to tak procházela ty vyplněné materiály, překvapilo mě, že někteří opravdu spolupracovaly. Ano někteří se nezapojovali, i když jsem se snažila, ale to se nikdy nepovede, aby byly všichni hrozně aktivní a dělaly to, co mají, to se zkrátka nikdy nestane. Zaujalo mě, že ty, kteří se nezapojovali v hodině, často vyřešili připravenou práci lépe než ostatní a naopak někteří byli úplně mimo. Říkala jsem si, že nechápu, jak se mohly dostat až do 4. Ročníku. Možná měli jen špatný den nebo opravdu neměli ponětí jak na to. Ale když měly vyplnit dotazník jen o třech otázkách a jedna byla „Jak moc se Vám to zdálo těžké?“ všichni odpověděli, že to bylo snadné. Obtížný pro mě bylo dostat je před tabuli, aby to co se snažili vysvětlit, nakreslili na tabuli, ale to půjde snad časem zlepšit. Moc mě potěšilo, že opravdu poslouchali, nebo se mi to jen zdálo to nevím, každopádně, když jsem jim říkala nějaký postřeh nebo zkušenost, co jsem zažila já, tak všichni vnímali. Dokonce když skončila přestávka a učitelka ještě nebyla ve třídě, normálně jsme začali pracovat a dokončili jsme to, co ještě nestihli. Celá ta dvouhodina s nimi se mi moc líbila, měla jsem z toho dobrý pocit a zjistila jsem, že tenhle způsob procvičování funguje a že to není jen o sedění v lavici a poslouchání, co učitel říká.