Přesto, že jsem se se studenty této školy setkala několikrát již dříve, dnes to bylo poprvé, co jsem je navštívila z pozice učitele. Při dřívějších setkáních probíhal náš vztah formou kamarádství, to se nyní moc nezměnilo, jelikož děti jsou zvyklé takto jednat i se svými učiteli. Někteří dokonce oslovují svou učitelku „teto“. Nevím, zda je důležité oslovení, nicméně by měla být stále udržena autorita. To, zda tomu tak skutečně je, či nikoli se doufám dozvím v dalších dnech praxe. Ovšem již dneska jsem měla zajímavou zkušenost s kolísáním učitelčiny autority. Jeden student údajně, podle učitelky, nemá rád jakýkoli pohyb. Ať už se jedná o sebemenší úkol – smazání tabule, vstávání od stolu apod. Nicméně když jsem byla přítomna, neměl s vykonáváním těchto úkonů žádný problém. Učitelka byla velmi překvapena, když student na její pokyn vstal a šel si (asi dva metry) pro výkres. Velkého údivu nabyla, když v hodině pracovní výchovy vzal hadr a utřel prach z poliček. Zřejmě se jedná pouze o předvádění se před někým novým. Jsem zvědavá, zda toto omámení studenta během mého působení přejde, nebo bude přetrvávat. Většina studentů nebydlí u rodičů, nýbrž v dětském domově, který je součást školy. V dětském domově se o děti starají asistentky a vychovatelky, které každé ráno přivedou studenty do třídy. Velmi mne udivilo, když přivedly studentku, která byla nemocná a stejně ve výuce pouze seděla. Přestože je počet studentů ve třídě oproti běžným školám nízký, myslím, že větší počet, než deset osob by u středně těžce postižených byl jak pro učitele, tak pro studenty nevhodný. Jeden student je velmi hyperaktivní. V podstatě za celý den, nebyl schopen v klidu sedět a když tomu tak bylo, tak jen za rozkazu učitele. Student z toho vypadal nervózně. Chtěla bych během praxe vymyslet alespoň jednu aktivitu, u které bych dokázala studenta zabavit bez toho, aniž by ho to nějak trápilo, ale právě naopak, aby ho to bavilo. Zaznamenala jsem, že mám často problém rozumět řeči studentů. Těm, kteří špatně artikulovali jsem něco málo rozuměla, nebo jsem si to odvodila z kontextu. U jiných jsem ovšem často nerozeznala ani náznak slova a musela jsem se ptát učitelky. Překvapilo mne, jak učitelka dokáže rozeznat, co student právě říká a také mne uklidnilo učitelčino sdělení, že jí trvalo i několik týdnů, než se naučila některým slovům rozumět. První den bych zhodnotila spíše jako orientační. Snažila jsem se pochopit chování žáků a studentů, které pro mne z pohledu učitele bylo téměř nové. Také jsem se snažila nasávat danou atmosféru, která je zcela odlišná od té na základní škole. Pozorovala jsem učitelku a často obdivovala její reakce v návaznosti na řešení dané situace ve třídě. Věřím, že pro mne tato praxe bude obohacující zkušeností.