Při druhé hodině českého jazyka v ZŠ speciální Svítání, ve druhé třídě, se najednou při vyplňování doplňovačky rozbrečel hoch. Paní asistentka ho odvedla ze třídy a situaci s ním řešila. Stalo se to, že chlapci do rána zemřel tatínek. Prý se neprobudil, z ničeho nic, nedýchal. U hocha doma byla tedy ráno záchranka a následně i pohřebáci. Když jsem o tomto slyšela, tak jsem si zprvu myslela, jestli třeba nemá kluk bujnou fantazii, nebo jestli se mu to nezdálo. Nicméně, když jsem přišla na praxi za týden, tak mi paní asistentka potvrdila, že to byla pravda a že chlapci otec opravdu zemřel. Maminka prý poslala do školy v ten den zprávu, že syna vyzvedne déle z důvodu úmrtí v rodině. Ale to, proč o tom píšu tuto reflexi je, že mě zaráželo řešení této situace z pohledu dospělých. V této třídě je dohromady 8 dětí, 1 paní učitelka, 2 paní asistentky a byla jsem tam i já. Chvíle, kdy paní asistentka chlapce odvedla za dveře a situaci s ním řešila mi přišla naprosto v pořádku. Nicméně, když se pak vrátili do třídy, tak se spolužáci začali hocha jednotlivě vyptávat, co že se tedy stalo. Tak on chudák každému postupně sděloval smutnou zprávu. Mezi tím si o tom začaly povídat paní asistentky mezi sebou a později se přidala i paní učitelka. O následující hodině matematiky paní učitelka dala hochovi jiné zadání, při kterém i vymalovával. Na základě tohoto si ostatní děti mezi sebou šuškali „on dělá něco jinýho, aby na to nemyslel“, nebo „on dostal úkol na malování, aby mu to zlepšilo náladu“ a další. Toto chování a celá situace mi nepřišla moc v pořádku. Kdykoliv, kdy by mohl chvíli chlapec myslet na něco jiného, tak se vždy našel někdo, kdo mu to připomněl (i když ne cíleně). Navíc, když se děti jednotlivě ptaly, co se stalo a on jim to evidentně chtěl sdělit, tak nevím, jestli bych se ho na místě paní učitelky nezeptala, jestli třeba nechce všem najednou říci (v kroužku na koberci) co se stalo a takto si o tom promluvit. Nechtěla jsem do této situace nijak zasahovat, bylo to v řešení paní učitelky, ona své žáky zná nejlépe, nejdéle je učí. Ale v této situaci, co popisuji mi bylo hocha líto ještě více.