Moje první odučená hodina na ZŠ byla v 7. třídě. Byla to totální IMPROVIZACE, protože jsem myslela, že jdu na náslech, ale paní učitelce bylo špatně a tak jsem jí nabídla, že to vezmu za ní. Nebyla jsem tedy vůbec připravená a použila jsem práci, kterou minule dělala ona s jinou třídou. Nějak jsem to zvládla, ale mám několik problémů a nevím, jestli se mohou vyřešit delší zkušeností s vedením hodin. První je tedy samozřejmě kázeň dětí…zpočátku poslouchaly a zdálo se, že hodina bude probíhat v klidu. Zadala jsem práci, ale když začali tvořit, pomalu ale jistě se začala rozjíždět “zábava”. Děti se bavily, poměrně hlasitě. Snažila jsem se je ztišovat různými způsoby, domluvou, lehkým křikem, s pomocí některých žáků…Nevadí mi samozřejmě, že se chtějí bavit, jde jen o tu míru hlasitosti, kterou nedokážu regulovat. Prostě nejde, aby se bavili tak nahlas, že se já neslyším s žákem, který je ode mě dva metry. Nebo že je už nedokážu v průběhu hodiny ztišit, abych ještě mohla říct nějakou informaci všem. S tím souvisí věc další a to jsou dotazy a požadavky dětí. Mám velký problém s tím, když se mě na něco ptá víc dětí najednou, nebo odpovídám na něco jednomu a v tom neodkladně přijde někdo další s něčím co je nutné právě teď…přičemž nedokončím hovor s předchozím žákem, slíbím, že to dořešíme později, ale v návalu dalších dětí a dotazů a problémů na to první dítě prostě bohužel zapomenu. V hodině si to nestihnu uvědomit, protože mám další a další věci na práci, pak už se najednou schyluje ke konci hodiny a musíme uklízet a končit. Já si na to vzpomenu až v klidu po hodině a mrzí mě to, protože jsem to tomu dítěti přece slíbila, ale nevědomky nezvládla splnit. Co s tím? Jakým způsobem “usměrnit” děti - aby s dotazy počkaly až za nimi přijdu, aby za mnou nechodily a čekaly v lavici? Já nevím, nechci je “regulovat”, ale jak jinak s tím pracovat? Nebo říct, aby zamnou dopředu chodily postupně, když chtějí něco konzultovat?…to by se ale taky mohlo stát, že se na všechny nedostane…což se ale stane stejně, když já na někoho zapomenu. Nějak nevím, jak z toho ven.