Učila jsem svoji první hodinu na mé škole. Měla jsem deváťáky, o kterých mne paní učitelka varovala, že jsou protivní a nic se jim nechce dělat, protože mají před přijímacím řízením na střední školy. Šla jsem tudíž do hodiny už s nějakou představou, a to ne zrovna pozitivní. A průběh tomu odpovídal. Měla jsem totiž učit nerostné suroviny, ke kterým nemám vztah ani já, natož tak nějaký deváťák, který má hlavu plnou úplně jiných věcí. Hodina začala slibně, žáci poslouchali, zapisovali si, ke konci hodiny jsme spolu vyplňovali pracovní listy. V jednom z nich byla otázka na koloběh prvků na planetě Zemi. Žáci brali učivo minulou hodinu, tak jsem se rozhodla jej trošku zopakovat, protože nebyli schopní nic na toto téma kloudného odpovědět, ani vymyslet. Říkala jsem si, že bych jim to mohla ukázat na koloběhu uhlíku v procesu dýchání, ke kterému si myslím mají nejblíže, a pak i na procesu fotosyntézy. To bylo stále v pořádku, a učila jsem v domnění, že to není až tak špatná hodina. Jenže když jsem jim vysvětlila a nakreslila na tabuli zjednodušené schéma fotosyntézy, tak mne napadlo, ukázat jim to i na rovnici. Někteří se totiž hlásili i na gymnázia, kde to budou potřebovat, třeba by se to mohlo objevit v přijímačkách, tak proč jim to neukázat. Rovnici jsem napsala na tabuli v domnění, že to žáci trošku lépe pochopí. Najednou se jeden žák přihlásil, a řekl, že jestli je normální, že jim na tabuli píšu nějakou rovnici, kterou on vůbec potřebovat nebude, která je hrozně moc složitá, a vůbec, k čemu jim to všem bude? Tady tato otázka mne celkem zarazila, ale odpověděla jsem, že by se jim to mohlo v budoucnu hodit, jak už na střední, v chemii, či u přijímaček. Na to mi hoch odpověděl, že u přijímaček to teda fakt nebude, že mají jen češtinu, matematiku a angličtinu, takže je to nemám učit. I tak se ale našlo pár žáků, kteří si rovnici napsali do sešitu s tím, že se jim to třeba fakt někdy hodí. Žák, který na mne během hodiny vznesl tuto super otázku, za mnou po hodině přišel a umyl sám od sebe tabuli. To mne potěšilo.