Ve druhém reflektivním deníku budu psát o jedné hodině češtiny v maturitním ročníku. Jelikož zkouška dospělosti už klepe na dveře, je tato třída momentálně asi nejhůř zvladatelná z celé školy. Zrovna z češtiny, ale musí maturovat všichni, takže by člověk čekal, že se budou snažit alespoň v tomhle předmětu podat nějaký výkon. Ještě je asi nutné zmínit, že pan učitel, u kterého jsem na praxi, bere svou výuku dost vysokoškolsky, takže jeho hodiny probíhají spíš jako přednáška, což podle mého názoru ani na gymnáziu nemůže moc dlouhodobě fungovat – i v jiných hodinách vidím, že se studenti nudí a dělají všechno jiné než zrovna češtinu a vlastně jim ani nevadí, že jsem tam já. Ve zmiňovaném maturitním ročníku tedy hodiny probíhají také dost volně, ale asi nejhorší hodinu vůbec – a to počítám i praxi na ZŠ, jsem zažila tento pátek. Už když jsme s panem učitelem šli do hodiny, potkávali jsme některé maturanty, kteří ještě utíkali na záchod a kdovíkam. V hodině pak byl takový hluk, že jsem opravdu každou chvíli čekala, kdy panu učiteli rupnou nervy. Úplně běžně pak i v průběhu hodiny někteří studenti jen tak bez dovolení odešli z hodiny. Už vůbec nemluvím o tom, že většina těch, kteří v hodině aspoň zůstali, měli sluchátka v uších nebo aspoň koukali do telefonu a zbytek po sobě všelijak pokřikoval. Zkrátka, jako by v té hodině ani žádný učitel nebyl. Vrcholem všeho pak bylo, když přišla jedna mladší studentka s tím, že se třída má jít fotit. Jedna z maturantek jí oznámila, že se fotit nepůjdou, protože jim jejich třídní řekla, že se půjdou fotit až další hodinu místo tělocviku. Chvíli na to přišla učitelka, která focení organizovala a v tu chvíli jsem viděla, jak málo stačí, aby i takováto třída zmlkla, aby si uvědomili, že oni nejsou páni světa a že na ně přecejen nějaká autorita i platí. Pan učitel jen bezmocně stál a díval se, jak mu studenti odcházejí z hodiny. Když kolem něj procházel jeden ze studentů, slyšela jsem, jak říká „Hej, vy jste mi dal pětku, kámo!“ Následoval výbuch smíchu okolo jdoucích spolužáků, protože říct učiteli „kámo“ je teda vážně k popukání. Musím říct, že obdivuju pana učitele, že si tohle nechá líbit a zároveň je mi ho dost líto. Kdyby to byla jen tahle jedna třída, tak si ještě řeknu, že maturanti už to mají „na háku,“ tak si dovolí víc, ale i tak by se měli snažit do poslední chvíle – a hlavně v těchhle posledních dnech – aby si ty učitele, kteří s nimi k maturitě půjdou neznepřátelili. A zároveň, když jsem tohle viděla, říkala jsem si jak bych asi reagovala já, dovolili by si ke mně to samé? A chci vůbec učit, když tohle vidím?