Po prvních dvou dnech na praxi se mi honí hlavou spousta myšlenek. Nejednají se ani tak dětí, jak informací, které mi provádějící učitelky po trochách servírovaly. Od doby své povinné základní školní docházky jsem měla v paměti vryté, že na základní škole se v každém ročníku vyučují dvě hodiny přírodopisu týdně. Realita ale je, alespoň na škole, na které praxi vykonávám, jiná. Přírodopis se vyučuje pouze jednu hodinu v týdnu. V tomto okamžiku mě pak napadla jediná otázka. Jak mají učitelky dětem zpestřit hodiny a přitom probrat veškeré učivo, které by měli žáci na základní škole zvládnout? Přijde mi, že je to docela nadlidský výkon. Na laboratorní cvičení, které zabere celou vyučovací hodinu, není čas a na nějaké procvičování zábavnější formou více méně také ne, protože učitel musí probrat učivo ve stejném rozsahu, jako tomu bylo dříve, ale v o polovinu kratším čase. Do toho přijde nějaká exkurze, divadlo nebo přednáška ve škole a děti mají přírodopis až po čtrnácti dnech. Jsou vůbec schopné si vzpomenout, o čem se poslední hodinu učily? Na škole nám učitelé říkají jak je skvělé, když děti pracují s pracovními listy a vyučovací hodiny se zpestřují nějakými hrami. Mně osobně přijde opakování pomocí jiných aktivit než pouhým ústním opakováním také velmi přínosné. Můžou ale učitelé pracovní listy poskytovat dětem každou hodinu? Vytvořit je zcela jistě mohou, ale jejich zprostředkování je horší. Učitelé na „mé“ základní škole mají měsíční limit na množství kopií, v rámci šetření, které mohou zhotovit a to množství mě docela zarazilo. Jedná se o pouhých 200 kopií, do kterých se počítají samozřejmě testy a také materiály pro děti s individuálním vzdělávacím plánem. Mají tedy učitelé tisknout pracovní listy na vlastní náklady? Ještě bych chtěla podotknout, že se jedná o relativně velkou školu, ve které se nachází v každém ročníku 4 až 5 tříd. Zajímalo by mě, jestli je to stejným způsobem řešené i na jiných školách. Stále přemýšlím nad tím, jak se dá výuka zpestřit a přitom probrat učivo, které by děti měly v daném ročníku zvládnout. Množství učiva se nijak neliší od toho, co jsme se na základní škole učili my, vzhledem k tomu, že se vyučuje ze stejných učebnic, jako tomu bylo za nás. Z tohoto pohledu mi připadá jako by nás vysoká škola připravovalo na výuku v nějaké ideální škole, kde má učitel mnohem větší možnosti. Když mně provázející učitelky postupně říkaly tyto informace z praxe, cítila jsem se docela frustrovaně. Mé představy o tom jak bych si představovala výuku ať už přírodopisu nebo chemie se mi rozplynuly. Připadala jsem si, jak kdybych byla z jiného světa. Popravdě, znechutilo mi to celý den, stále jsem nad tím musela přemýšlet. Doufám, že zjistím, že to není tak špatné, jak mi to po posledním rozhovoru s učitelkami připadá.