Ve čtvrtek jsem vedl hodinu dějepisu. Domluvil jsem se na ni již před týdnem, a náhle co se neudálo. Večer ve středu mě volal pan učitel, že následující den ráno musí vyřídit nějaké rodinné záležitosti, a že tedy ve čtvrtek nebude přítomen. Tak jsem si řekl: „On tam nebude, budu je mít já, jsem zvědav, jaká to bude se sedmákama hodina.“ Věděl jsem, že to jsou pěkné rušivé elementy. Ráno, jak jsem přišel do školy, tak mě hned vyhledal kolega z kabinetu u pana učitele a říkal mně, že pan učitel tady není a předal mně plán, co mám s dětma dělat. Poté zvonilo na hodinu a šel jsem tedy do 7. třídy. Po příchodu do třídy, žáci přestali vykřikovat a divili se, že tam není jejich pan učitel, a že jsem tam jenom já. Na moji přítomnost byli zvyklí z náslechů, ale že jim povedu hodinu, některé jedince zaskočilo. Hned jsem žákům sdělil, že dnes budou mít mě, že pan učitel je nepřítomen, a rozdal jsem jim zadání písemné práce. Zpočátku jsem slyšel: „Cóó, my píšem!“ Řekl jsem jim, že písemku jim už naplánoval pan učitel a teď si ji tedy napíšou. Protesty hned ustaly, žáci začali psát. Někteří jedinci byli za pět minut hotoví, ale některým nestačila ani čtvrt hodina. Poté jsem jim písemky vysbíral i se zadáním. Následně jsme začali opakovat minulou látku. Následoval výklad nové látky. Probírali jsme sv. Václava. Nevěřil bych tomu, že toho tolik budou vědět, ale nachytal jsem je s dvacetikorunovou mincí. Ptal jsem se jich, kde můžou stále vidět sv. Václava, nevěděli, co mají odpovědět, tak jsem jim poradil. Hodina byla živá, myslím si, že je to bavilo. Celou hodinu dávali pozor, divil jsem se, protože na hodinách s panem učitelem spousta jedinců diskutovala mezi sebou a nedávala pozor. Ale dnes to bylo jiné. Ve zbytku času, zbývalo tak sedm minut. Vymyslel jsem jim aktivitu s historickou mapou. Vybral jsem vždy jednoho jedince, a ten šel k mapě. Řekl jsem mu například, ať mně ukáže, kde leží Uhersko, nebo kde se nachází jádro Velké Moravy. Někteří se u mapy tvářili jako by ji viděli poprvé, ani Prahu někdo nemohl najít. To mě docela překvapilo, protože mapu měl připravenou pan učitel na každou hodinu. Potom jsem si ale řekl, jsou to děcka, je příliš nezajímá, kde je Svatá říše římská, nebo kde je Kyjevská Rus. Je zajímá, kdy skončí hodinu, a kdo jim lajknul fotku na Facebooku apod. Vzpomněl jsem si na léta svojí základní školy, kdy se pan učitel ptal mé spolužačky, kde leží Moskva, a ona ji ukazovala někde v Anglii. Po ukončení hodiny, jsem na chodbě potkal pana učitele. Ten se mě hned ptal, jaké to bylo, zda nedělali nepořádek a jak to tedy proběhlo. Vše jsem mu sdělil a domluvil se na příští hodině, kterou opět povedu.