Moje další hodina náslechu byla na hodině anglického jazyka v osmé třídě. Už při pokusu najít si nějaké vhodné volné místo k sezení jsem pochopila, že tato učebna na výuku jazyků nebyla úplně vhodná. Byla to menší průchozí místnost, ve které byl zároveň umístěn kabinet učitelů. Lavice byly uspořádány do třech řad, přístupných pouze z jedné strany. Ve třídě bylo 24 žáků a byli uspořádáni do tří skupinek. První skupinka byly žákyně, které o angličtinu neměly nějak zvlášť zájem. Druhá skupinka byli kluci, kteří byli poněkud hluční, neustále něco komentovali a svým komentářům se navzájem nahlas smáli. Poslední skupinka byli žáci, kteří o angličtinu zájem měli, ale kvůli nepořádku ve třídě začali být poněkud pasivní. Pravděpodobně kvůli malé kapacitě třídy (nebo velkému počtu žáků) vyučující nevolila možnost žáky přesadit. Skupinky tedy seděly pospolu. Vyučovat a získat jejich pozornost tedy nebylo vůbec lehké. A velká část hodiny byla věnována napomínání problematické skupinky.