V rámci praxe jsem měla možnost vyzkoušet dozor ve školní jídelně, a to konkrétně při času oběda žáků 1. stupně. Zde sem až zjistila, jak velký hluk dokáží vyprodukovat děti. Měly neustálou potřebu i vzájemné sdělovat nejrůznější informace. Také zde bylo zapotřebí pomáhat žákům prvních tříd, jelikož sotva viděli do výdejního okénka, natož aby zvládli odnést tác s polévkou i hlavním jídlem. V tento den jsem v rámci praxe také jela jako pedagogický dozor na abonentní představení do Pardubic. Děti byly cestou tam i zpět velice hodné, a dokonce i při divadelním představení se chovaly ukázkově. Překvapilo mě to, jelikož jeli žáci celého druhého stupně, kde jsem měla jisté obavy o pozornost žáků z nižších ročníků, jelikož divadelní představení trvalo necelé tři hodiny. Z divadla jsme se vrátili až k desáté hodině večerní. V ten den, jsem strávila celý den ve škole, tudíž jsem se vrátila již strašně unavená. V ten okamžik jsem si uvědomila, že profese učitele je velice náročná. Jelikož jsem šla spát pozdě večer a druhý den jsem již vstávala brzy. Ale to není pouze důvod, proč je učitelská profese těžká. Dále jsou velice krátké přestávky, kdy člověk nemá čas dojít si na WC. Člověk je rád, že se stihne napít a připravit si případný materiál pro další hodinu. Na jídlo už nemá člověk ani čas, ani pomyšlení. Dále je profese učitele nese velkou zodpovědnost. To jsem hlavně pocítila při abonentním představení, kdy bylo nutné před odjezdem spočítat děti, abychom na někoho nezapomněli. Učitel také vychovává budoucí generace, což je sakra velká zodpovědnost. V rámci své praxe jsem již vyzkoušela na vlastní kůži, jaké je to učit. Rozhodla jsem se, že si jako první vyberu 7. třídu. Rozhodla jsem se, že jim přiblížím moravskou lidovou píseň, jelikož se v předchozí hodině zabývali obecně lidovou písní. Měla jsem pro ně připraveno mnoho nejrůznějších hudebních ukázek a na závěr hodiny jsem měla připravené lidové písně k nácviku. Děti vcelku byly hodné, ale měly nejrůznější dotazy, které ale chod hodiny zpomalovaly a narušovaly. Ze začátku jsem se snažila na dotazy a připomínky odpovídat, ale po čase jsem zjistila, že mě spíše zkouší a rozhodla jsem se, že některé dotazy nechám nezodpovězené. Při poslechu ukázek bylo vidět, že sem jim líbily. Při samotném nácviku a zpěvu lidových písní děti jevily zájem. Když píseň již uměly, rozhodla jsem se přidat i nástroje z Orffova instrumentáře. Bohužel výběr dětí z mé strany nebyl vhodný, jelikož jsem si vybrala děti, které hrály mimo rytmus. Za to ale bylo vidět jejich nadšení a zapálení pro to, že se můžou hudebně podílet. A o tom to je.