Během dalších čtrnácti dní se nic zásadního za mé praxe nestalo. Už jsem si zvykla, že žáci na začátku hodin vstávají a omlouvají se, že nemají plno věcí. I když neustále přemýšlím, co dělají jejich rodiče, jestli se o ně starají. Paní učitelku to však nevyvádí z míry a udělala si svůj vlastní systém a za tři omluvy, kdy něco zapomněli, tak počtvrté dostanou poznámku do žákovské knížky. Nyní jsem se zaměřila na žáky s odlišným mateřským jazykem, což je obor, který studuji. Mám tu výhodu, že v sedmé i deváté třídě mám tyto žáky. Jak s nimi paní učitelka pracuje. Jak sami žáci pracují a fungují ve škole a ve svém kolektivu. Ale co si vybavím během těchto dní jsou ústní referáty žáků sedmé třídy. Byla to hodina literatury a brali látku – Bible. Z minulé hodiny si měli nachystat pětiminutový výstup před třídou. Referáty to byly dobrovolné. Každý měl možnost si vylepšit známku. Ale zarazilo mě, což jsem opravdu koukala, že žák sedmé třídy si vezme dobrovolně referát. Paní učitelka mu dá tu možnost zlepšení známky, vybere mu téma a on se na to vykašle. Normálně řekl, že si referát nakonec nepřipravil a nepřipraví. A co teď? Co v této situaci bych dělala já. A čekala jsem, co bude dělat i paní učitelka. A ta mu to po chvilce v klidu vysvětlila, že si to vzal dobrovolně a je to závazek, který musí splnit. Že tu možnost mohl dostat někdo jiný. A že to dluží ostatním. Takže si referát musí připravit na další hodinu. U ostatních žáků mě překvapila připravenost nebo nepřipravenost. Byo vidět, kdo si téma hledal a upravil dle svých slov. A naopak, kdo si to stáhnul a naučil se to zpaměti. Jednoho chlapečka mě bylo až líto. Chudáček byl strašně nervózní. Jeho referát, jak byl nervózní, tak se zasekával a neustále používal, dle paní učitelky, tzv. vycpávkové slovo. Takhle hodina se mi u nich opravdu líbila a strašně mi utekla. Jinak opravdu se nic zvláštního nestalo. Co by mě zaujalo. Opakovalo se na čtvrletní písemky a další týden je žáci psali. Příští semestr bych chtěla chodit na víc literatur, pokud mi to rozvrh dovolí. Nyní jsem skoro pořád chodila na hodiny českého jazyka. Stejně mi v té škole připadne vše rychlejší než jsem si myslela. Hodina začne a hned skončí. To dopoledne uteče jak voda. Je to k neuvěření.