Už na škole chodím vykonávat učitelskou praxi něco málo přes měsíc a proto mám mnoho dalších postřehů a zážitků, které stojí za to vytknout. Pro tentokrát jsem si ovšem vybrala jeden negativní zážitek. Na této škole mám dvě provázející učitelky předmětem výchova ke zdraví. Jejich charakteristika i přístupy by taktéž stály za zmínku, ale o tom až někdy jindy. Důležité je, že jedna z těchto provázejících učitelek mi zprvu (když jsme se domlouvaly, že výuku první pomoci si převezmu já) řekla, že má první pomoc naplánovanou na 4 vyučovací hodiny. Při této informaci mi spadla brada, protože výuku první pomoci považuji za jedno z nejdůležitějších témat, které se ve Výchově ke zdraví vyučuje, a č vyučovací hodiny mi přijdou tedy opravdu málo. Tohle jsem provázející učitelce se slušností řekla, ale dostalo se mi pouze odpovědi, že má celý rok naplánovaný, a proto s tímto rozvrhem nechce hýbat. Nakonec mi ale řekla, že snad se tam ještě jedna hodina navíc přeci jen najde. No, nenašla. První pomoc jsme dojeli před dvěma týdny s tím, že jsme já s dětmi ještě mnoho podstatných úrazů a onemocnění nestihli probrat. Poprosila jsem ji tedy o jednu hodinu navíc, že se pokusím všechno rapidně zestručnit (víc už to snad ani nejde), ale ona si stála za tím, že pátou hodinu chce věnovat léčivům a hotovo. „Dobře, nehádej se s ní“, říkala jsem si, „nestojí ti to za to.“ Nicméně něco hluboko ve mně stále ví, že mi to trochu za to stojí, předat žákům 8.B informace, které mi přijdou naprosto zásadní. Mám proto od té doby uvnitř sebe jistý spor se kterým si úplně nevím rady. První pomoc učím též u paralelní třídy 8.A, ale tam mám jinou provázející učitelku, která mi hned na začátku vyučovacích hodin vedených mnou oznámila, že pro ni počet hodin strávených nad první pomocí zas tak důležitý není, jedinou podmínkou je, předat jim veškeré důležité informace, které se první pomoci týkají. Shodly jsme se na důležitosti předmětu i výuky jako takové.