Tento týden jsem učil šesťáky. S provázející vyučující předtím dělali adverbs of frequency, tak že to s nimi mám dnes procvičit a napsat test. Ukazovala mi, jaké cvičení mají v pracovním sešitě, ale z té nabídky mi žádné úplně na opakování před testem nevyhovovalo. Tak jsem vytvořil prezentaci, kde jsem měl komiksové hrdiny ze současných filmů, o nichž jsem si myslel, že budou šesťákům bližší než věty z pracovního sešitu, doplnil prezentaci obrázky postav a ke každé postavě jsem napsal větu typickou pro danou postavu. Vycházel jsem z Marvelovek. Například u Hulka bylo napsané „Hulk is always angry“. Jejich úkol bylo seskládat slova do správného pořadí—především dát příslovce na správné místo ve větě. Dále jsem ještě našel poměrně šikovné video na YT, kde byly Wh- questions s těmito příslovci, tak taky super. A nakonec, kdyby náhodou, ještě dva pdf materiály, jeden na Wh- a další s něčím podobným. Když jsem následně představil můj plán provázející vyučující, jednak tedy šla shánět notebook, ale také řekla, že by spíše chtěla, ať s nimi udělám ta cvičení v pracovním sešitu. Že rodiče za ten pracovní sešit zaplatili, a tak že se žáky dělá v tom pracovním sešitu každé cvičení. To mě docela překvapilo. Vždyť to musí být monotónní jak pro učitele, tak i pro žáky. Je hezké, že opravdu mají ten pracovní sešit k něčemu, když už si ho zaplatili, ale opravdu mi přijde docela přehnané, že bych měl po celý rok (a kdyby jen jeden) dělat se žáky úplně všechno. Možná na to tu hodinovou dotaci mají, nemusí úplně pospíchat, podle toho, co mi vyučující řekla, ale dělat každé cvičení jen proto, aby se rodiče nepřišli zlobit, že dali pár stovek zbytečně… Aby se ale pro změnu další nepřišel zlobit, že jeho dítko ten pracovní sešit už nebaví a že by místo toho raději dělalo něco jiného, bližšího a smysluplnějšího. Taky jsem si všiml, že i když ve třídě zrovna nikdo nemluví, je tam podivný šum. Takže když po někom vzadu chci, aby něco řekl, prakticky ho neslyším. A když ho poprosím, aby to zopakoval, raději neřekne nic, třebaže říkám, že to možná bylo dobře. Během doby, co šesťáci psali testy, za mnou ke katedře přišla vyučující. Měla dost dobrou poznámku. Pošeptala mi, abych jim pak řekl, aby se na papíry podepsali. Že co se dívala, tak většinou nebyli podepsaní… Všiml jsem si tak, že hodně věcí považuju za samozřejmost. Ale jak se stane, aby takový podpis byl i pro šesťáky samozřejmost? Ještě jsem úplně neproniknul do tajů známkování. Možná to má každý učitel jinak, a já nechtěl nabourávat systém mé provázející vyučující. Měla snahu mi to vysvětlit, ale já musel za chvíli odejít, a tak jsem tedy jen zvýraznil chyby v testech, a které byly bez chyby, těm jsem tedy dal tu jedničku. Ale rozlišovat, co by bylo jen mínusko, a co by byl stupeň dolů, to mi ten den úplně moc časově nevyšlo. Možná mi to ale kolegyně vysvětlí v úterý.