Když připravuji vlastní výuku, vždy se snažím domluvit s provázející učitelkou na tom, jaké jsou zásadní body hodiny, které nesmějí být nijak opomenuty, a je nezbytné, aby byly vyřčeny. Nevyhovuje mi na tom ovšem to, že při opakování minulého učiva na začátku hodiny běžně strávíme poměrně dost času, který bych raději věnovala již tématu současnému. Je to dáno totiž tím, že se snažím relativně dodržet formu, na kterou je zvyklá učitelka i žáci. Tyto praxe přišla ovšem příjemná změna. K mé provázející učitelce přibyla ještě jedna praktikantka z MU, která už přišla na výuku na celý měsíc… Bylo to pro mne sice překvapení a trochu jsem se i lekla, že i ona má být přítomná zrovna na mé výuce přírodopisu. Ale po chvilce jsme si rychle padli do oka. Vyměnili jsme si řadu zkušeností o praxích, provázejících učitelích a o tom jak vlastní výuku koncipovat. Velmi mne potěšilo, že na rovinu dávala najevo, že ať už je tato učitelka zvyklá na své přístupy, svoji výuku si bude připravovat podle vlastního uvážení. To pro mne znamenalo velký impuls. Tím, že jsem na praxích poprvé, přišla jsem do nového prostředí, jsem mnohem více „respektovala“ názory mé provázející učitelky, přestože se mi třeba i nelíbilo to, jakým způsobem výuku vede. Pocítila jsem velkou podporu začít přemýšlet nad tím, jak chci mít výuku Já, nikoli jak ji udělat dle spokojenosti druhého. Chci udělat maximum pro to, aby hodina byla úspěšná, aby si žáci něco odnesli a byli zaujatí. To z mé provázející učitelky už často nejde cítit. Hned se mi tedy začali hlavou honit nápady na to, jak udělat např. opakování na začátku hodiny co nejvíce efektivní, ale přitom rychlé. Jak neztratit mnoho času? Jak opakování podat, aby upevnilo jejich již získané vědomosti. Dříve vše fungovalo tím způsobem, že dostali pracovní list, museli si ho nalepit, vyplnit, zkontrolovat… Teprve poté se mohlo začít s novou látkou. Jedním slovem zdlouhavé a to vše třeba jen pro 6 opakovacích otázek. Napadlo mne několik variant, ze kterých jsem pak jednu vybrala, sice mě bude stát víc práce do budoucna, ale účinek bude, věřím mnohem lepší. V tom vidím i přes práci navíc smysl. Z toho mám čistou radost. Druhá věc, která se mi na praxi přihodila, byla to, že jsem se od slečny praktikantky dozvěděla, že před ní první den jejího nástupu, (kde jsem ten den nebyla), má provázející učitelka probírala mé soukromí. Abych byla konkrétní – že jsem vdaná, proč, že ona tomu vůbec nerozumí a řešila před ní různé pochybné důvody… Vše s negativním přístupem, samozřejmě. Tuto informaci jsem se dozvěděla až po konci praxích mimo školu. Těžko říct, jak bych reagovala, kdybych se to dozvěděla ještě s ní na blízku. Tato událost mě příšerně rozčílila. Tuhnu nad nepříčetností člověka řešit soukromé věci někoho jiného před člověkem, který mne v životě neviděl. Aktuálně se mi chození na praxi protiví, ovšem nejen od teď. S mou provázející učitelkou jsem si nesedla. Prvotní příliv vulgarit, totální negace všech žáků a teď tohle. Hodně mi vše znechutila. Ovšem – díky vlastní výuce vidím a cítím, že mě učitelství baví, má to smysl, se svými výkony jsem spokojená a mám radost, že vidím, že jsou i žáci spokojení, baví je to a komunikují. Ač budu muset ještě do prosince trénovat trpělivost, nechci si kvůli jednomu člověku pokazit celý pohled na učení…