Od mé poslední reflexe se toho moc nezměnilo. „Naše děti“, jak nazývám žáky 7. B třídy, kde působím, zlobí den ode dne čím dál víc a já se vracím po celém dni v práci a škole úplně „vyšťavena“. Byla jsem ale mými kolegyněmi uklidněna, že tohle období přejde, že to je klasická sedmička – „prostě kritická“. Takže to nevzdávám a snažím se to všechno brát tak nějak v pohodě, s úsměvem. S třídní Magdou sice řešíme jejich neustále problémy, ale věřím, že vše zvládneme. Povinné hodiny praxe mám již odučeny. Do přímého kontaktu s dětmi se však dostávám dnes a denně, protože mne paní zástupkyně posílá suplovat. Vždycky se to ale dozvím na poslední chvíli, přípravy nachystané většinou od učitelů nemám, tak se snažím improvizovat. Myslím, že kdybych měla více času i na tyto přípravy, bylo by to fajn. S Verčou (provázející učitelka) jsem se domluvila, že si místo ní budu nárazově brát hodiny zeměpisu, když bude potřeba. Nebo když se jí prostě nebude chtít… Nebo cokoliv. Nevadí mi to, jsem za to ráda. Teď musím dodělat všechny resty, které mám na VŠ a poté si klidně o nějaké hodiny řeknu sama. Začala jsem si do obálek připravovat pro děti pomůcky. Zabere to sice šíleně času, všechna ta příprava a poté následné laminování, stříhání, třídění, …, ale myslím, že je práce s mnou vytvořenými „pomůckami“ baví… Určitě je to pro ně něco nového, protože, jak jsem již psala minule, jsou zvyklí na klasickou frontální výuku, sedět, koukat, poslouchat, napsat zápis, vyplnit pracovní sešit… a zvoní. Kromě pomůcek jsem si taky vytvořila dřívka na zkoušení. Slouží k tomu, že náhodně vytáhnu dřívko s číslem toho, kdo bude zkoušený. Nikdo pak nemůže říkat, že něco není fér. Zkoušela jsem tedy zatím jenom v zeměpise, slepou mapu Ameriky, takže to zkoušení není vůbec za trest… Chtěli by být vyvolaní všichni („jednoduchá“ malá jednička), ale to bych nestihla ani za celou vyučovací hodinu. Proto jsem vždy vylosovala dva a další žáky nechala v očekávání do příští hodiny. K tomuto jsem si také na internetu přes flashcards vytvořila, vytiskla a nastříhala kartičky s pojmy. Je to fajn věc! Žáci si vylosují 10 pojmů, které ukazují na mapě. Známky se „posouvají“ po 2 bodech. Tzn. 10-9 pojmů správně = 1; 8-7 pojmů = 2; 6-5 pojmů = 3, atd… Verča totiž chce, aby žáci znali faktografii. Tak jsme se ji společně naučili a já jsem moc ráda, že jsem zatím každému ze zkoušení dala jedničku! Musím říct, že i přes to, že chodím domů každý den večer strhaná, mne práce ve škole opravdu baví. Věřím, že až já sama dostuduji a budu se moct naplno věnovat práci, nebudu pak tolik unavená a ze všeho budu mít tak nějak „ještě lepší pocit“. ??