Svůj druhý záznam budu psát o hodině matematiky, kterou jsem měla v 9. Třídě. Že tuto hodinu budu učit jsem se dozvěděla hodně narychlo, asi 15 minut před hodinou. V této době jsem si zhruba zapsala, co s žáky budu dělat, měla jsem s nimi probírat násobení lomených výrazů. Když jsem přišla do třídy, bylo vidět, že jsou překvapení. V prvních chvílích nevěděli, co se děje, protože jsem jejich třídu nikdy před tím neučila. Na chvilku zavládnul ve třídě rozruch, ale řekla jsem jim, ať se zklidní, a tak to taky udělali. Ve třídě neměli zasedací pořádek, což bylo pro mě docela nepříjemné, protože když jsem někoho vyvolávala, musela jsem říkat: „tak třeba Ty“, uhazovat na ně prstem a podobně. Žákům to nejspíš nevadilo, spíš to bylo nepříjemné mně. V první části hodiny jsem s nimi krátce zopakovala, co všechno už s lomenými výrazy umí. Nejprve mi připadalo, že moc nechtějí komunikovat, postupem času to bylo lepší. Když jsem jim ukázala pár příkladů, ještě jednou jsme zopakovali, jak při násobení lomených výrazů postupovat, tentokrát už všechno říkali žáci. Pak jsme začali dělat cvičení v učebnici. Měla jsem pocit, že je ve třídě trochu ruch, tak jsem jim říkala, ať jsou zticha, ale zabralo to jen na chvilku. Tak jsem to potom udělala tak, že vždycky jeden z žáků diktoval příklad, druhý si ho zapsal na tabuli a pak nahlas říkal, jak při počítání postupuje. Žákům jsem pak řekla, ať jsou solidární k těm, co mluví u tabule, protože je jim to nepříjemné, když jim do toho někdo mluví. To docela zabralo, ale pak jsem jim stejně dala za úkol, aby ti, kteří počítají rychleji, než je naše tempo u tabule, počítali cvičení dál. Jenže pak jsem si uvědomila, že vlastně nevím, jestli jim za to můžu dát malé jedničky, takže jsme to už pak nijak neřešili a nijak jsem jim to pak nezkontrolovala, což mě zpětně mrzí. Během hodiny jsme dělali čtyři různá cvičení ze sbírky příkladů, ale z každého jsem vybrala jen tři až čtyři příklady. Více jsme toho nestihli, protože jsme se zasekli u jednoho příkladu, kdy jsem si nevšimla, že žák udělal chybu, se kterou počítal dál. Když zazvonilo, akorát jsme dokončili poslední příklad, který jsem měla v plánu udělat, což mě překvapilo, protože jsem neměla moc času přemýšlet nad časovým rozvržením hodiny. Celkově z hodiny nemám moc dobrý pocit, chtěla bych učit tak, aby žáci více střídali aktivity a mít něco vždy připravené i pro ty šikovnější, kteří by se jinak mohli nudit.