Minulý týden na praxi v sedmé třídě, kde jsem měla vlastní výuku, jsem se setkala se situací, se kterou jsem si neuměla zrovna nejlépe poradit. Děti měly samostatnou práci a ve skupinkách vytvářely „projekt“ o náboženství. Každý měl jiné zadání. (judaismus, křesťanství, islám…) Nechala jsem je prvních 15 minut pracovat (dokončovat projekt z minulé hodiny) a poté jsem chtěla, aby každý svůj projekt odprezentoval před tabulí. Někteří ještě neměli projekt hotový, kromě tří slečen, které svůj úkol měly velice hezky zpracovaný a hotový. Poprosila jsem je tedy, jestli by nemohly jít první před tabuli svoji práci odprezentovat. Jedna žákyně ze skupiny mi odsekla: „Ne!“. Tak jsem se zeptala, proč ne. A ona mi odpověděla: “Protože, prostě ne!“ Tak jsem jí vysvětlila, že to mají hotové, že se jim to navíc moc povedlo a že půjdou prosím první. A ona zase: “Ne!“ A v tuto chvíli jsem nevěděla, jak reagovat, jelikož nechci žáky do ničeho nutit, ale na druhou stranu, když je slušně o něco poprosím a chovám se k nim mile, tak očekávám, že se mi to alespoň trochu vrátí. Kdybych jim poroučela, povyšovala se nad nimi a rozkazovala, tak pochopím, že budou dělat naschvály a vzdorovat. Každopádně tuto situaci vyřešila skupinka kluků, kteří vstali a řekli, že oni půjdou klidně první. V této chvíli jsem tedy přestala řešit skupinu holek a „drzou“ žákyni a byla jsem ráda, že kluci šli dobrovolně první. Každopádně vím, že jsem situaci nevyřešila dobře. Nevím, zdali bych měla příště na svém rozhodnutí trvat i za cenu toho, že budu postupovat tak, jak mi to samotné není příjemné?! To znamená, že řeknu, že klidně tu budeme tak dlouho, dokud nepůjdou holky před tabuli odprezentovat? Zkrátka a dobře ani teď mě nenapadá žádné dobré řešení. Už jsem se setkala s tím, že jsem žáka poprosila, aby šel před tabuli první a žák mi odpověděl:“ Né, prosím prosím, já nechci jít první, já nechci …“ V tomto případě jsem mu řekla, že dobrá tedy, že teď tedy nemusí jít první, že půjde někdo jiný a on půjde příště. Ale v případě žákyně, která mi třikrát po sobě na slušný dotaz odpověděla „NE, NE NE!“ jsem nevěděla, jak zareagovat. Jinak hodiny v deváté třídě probíhají lépe a lépe se mi se třídou pracuje, než se sedmou třídou. V sedmé třídě jsou děti více rozdovádění (což by mi ani tak nevadilo, jelikož mám pochopení, je to jejich poslední hodina, navíc občanská výchova). Ale co mi vadí, je, když odsekávají a dělají naschvály. Snažím se mít pochopení, uvidím, jak to půjde dál.