Hodiny týkající se mé praxe na ZUŠ mě opravdu baví. Z počátku jsem sledovala, jak paní učitelka hodinu vede. Dost se mi líbí, že nejdřív dětem vysvětlí, co budou ten den dělat a nějakým způsobem je motivuje k práci. Jelikož se blíží zima, děti měly za úkol přiblížit se k obrázkům Josefa Lady. Jako první paní učitelka ukázala obrázek Zimní radovánky od Josefa Lady a zeptala se dětí 4. ročníku, zda ví, kdo obrázek namaloval. Mile mě překvapilo, že pár dětí správně vykřiklo jméno. Také někteří věděli, že Josef Lada je autorem Kocoura Mikeše. Nejvíc mě překvapilo, že k tomu všemu povídání o autorovi paní učitelka přidala ještě malou zajímavost. Zeptala se dětí, proč si myslí, že jsou u Josefa Lady typické černé linky a obrysy. Tohle jsem ani já nevěděla, a tak to pro mě bylo zajímavé poučení. Učitelka vysvětlila dětem, že Josef Lada si jako malý vypíchl jedno oko, a tak aby při kresbě lépe viděl, dělal tlusté černé linky. Na to, že tento úvod trval minimálně patnáct minut, což je podle mého dost pro děti 4. ročníku, děti s trpělivostí naslouchaly paní učitelce. Po seznámením s čiností a autorem se děti vrhly do práce. Bylo fajn, že si každý šel pro pomůcky sám, a že jim je nemusela chystat na hromádku paní učitelka. Děti se ve třídě krásně orientovaly, a to i přes to, že je třída hodně velká, je v ní asi deset skříní a každá slouží na něco jiného. V jedné jsou nůžky, řezáky, pauzovací papíry, kancelářské spony. V druhé jsou věci na keramiku a podobně. Když děti malovaly, obešla jsem si třídu, abych se na vývoj tvorby podívala. Občas jsem se pokusila dětem nějak poradit, co jim tam chybí a co by měly udělat jinak. Byla jsem nadšená, že děti krásně komunikovaly a vůbec se nestyděly. Dokonce i za mnou děti samy chodily se slovy: "Paní učitelkoooo, pojďte se podívat." Chvílemi jsem měla pocit, že mi paní učitelka dává takovou volnější ruku a dost často a schválně mizí, abych si to s dětmi vyzkoušela sama. Mě to ale vůbec nevadilo, právě naopak. Děti byly bezproblémové, pěkně v klidu pracovaly a když náhodou nastal problém, nebály se mě oslovit. V závěru hodiny jsem se sama postarala o to, aby si výkresy děti podepsaly, odnesly do sušáků a samozřejmě po sobě uklidily. Rozdala jsem jim žákovské knížky a děti, řekla bych že spokojeně, odcházely domů a to vše za nepřítomnosti paní učitelky. Nakonec když už bylo po všem přišla učitelka se slovy: "Tak cóoo?" Beru to jako velkou zkušenost a akorát jsem se utvrdila v tom, že mě tato práve baví. Těším se na příští hodinu.