Z prvních týdnů praxe na mě nejvíce zapůsobily kontrast v průběhu hodin z mých náslechů ve srovnání se vzpomínkami na dobu, kdy jsem sám na základní škole studoval. Tenhle kontrast byl velice patrný hned na první hodině náslechů. Částečně na mě také první hodiny náslechů působily tak, jako by si paní učitelka připravila „ukázkovou“ hodinu a chtěla na mě udělat dobrý dojem. Tomu by i odpovídal fakt, že na prvním náslechu zapomněla rozdat opravené písemné práce a známky z nich z minulé hodiny, dokud o ně žáci sami nepožádali. Zmíněná první hodina na mě tak působila velice pozitivně. Paní učitelka nejprve zapsala známky do elektronické žákovské knížky při čemž se jí podařilo zaměstnat celou třídu samostatnou prací. Ačkoliv jsem se původně domníval, že žáci nebudou schopni hned ze začátku první hodiny, tedy brzy ráno, samostatně pracovat opak byl pravdou, atmosféra v hodině byla sice uvolněná ovšem okamžitě bylo poznat, že paní učitelku žáci respektují, a to i ve srovnání s druhým provázejícím vyučujícím. Tenhle respekt je také něco, čemu zatím nerozumím. Určitě totiž nevychází z faktu, že by tato třída byla výrazně hodnější než běžné třídy, jak jsem poznal hned na první hodině náslechů s druhou provázející učitelkou. Přesto paní učitelka v hodině nemusela zvyšovat hlas a dařilo se jí držet pozornost žáku bez nějakých přímých zásahů. Hned v hodině mě napadlo, že pokud by moje budoucí hodiny vypadali stejně tak jako ty její (co se problémového chování týče) tak ta profese učitele je něco co rozhodně chci dělat, přestože jsem z toho (budoucího vykonávání profese učitele) původně měl obavu a byl nejistý. Je klidně, ale také možné že tím, že žáci už znají paní učitelku tak vědí (ze zkušenosti) co je čeká, pokud ji rozzuří. To je něco, co prozatím nejsem schopen říct, ovšem očekávám že to brzy během budoucích náslechů poznám. Velice pozitivně na mě především působilo, jakým způsobem paní učitelka zapojila celou třídu do interaktivních aktivit. Po pětiminutovce byla vlastně celá hodina v pohybu. Žáci chodili psát do tabule na myšlenkovou mapu, odpovídali na otázky, při nichž museli sami přemýšlet a obecně držet pozornost na paní učitelce. Jestli bych k této hodině měl nějaké výhrady pak snad jedině, že tímto způsobem třída probrala jenom minimum nové látky, očekávám však že to bylo dáno povahou hodiny a v budoucích hodinách uvidím více frontálního výkladu. Také mě překvapilo množství známek, které paní učitelka za hodinu rozdala, bylo jich více než pět jen za aktivitu a později, když jsem se na to ptal jsem také zjistil že i váha těchto známek není malá ve srovnání s písemnými pracemi. To je něco s čím jsem se během svého studia na základní ale ani střední škole nesetkal. Poslední věc, která na mě výrazně zapůsobila z několika prvních náslechů byla energie, s jakou paní učitelka vystupovala. Hodiny tak částečně působili jako divadlo s paní učitelkou v hlavní roli. Dojem na mě v tomto ohledu hlavně udělala expresivnost v pohybu a práce rukou. A myslím si, že je to také věc, která pomohla držet zájem žáků. Přiznám se, že jsem trochu doufal, že tato velká expresivita byla věc, kterou paní učitelka dělala vědomě v rámci onoho „divadla“ ovšem když jsem se na toto téma po hodině zeptal zjistil jsem, že si toho paní učitelka ani není vědoma, že tedy možná takto paní učitelka vystupuje v důsledku svojí osobnosti. V této souvislosti mám tedy trochu obavu, že nebudu schopen tímto způsobem vystupovat (jakožto introvert), ačkoliv bych rád takovéto expresivní vystupování využil během svých vlastních hodin.