Moje první hospitace byla v hodině matematiky v osmé třídě s paní zástupkyní, jelikož moje provázející učitelka byla nemocná. Paní zástupkyně je starší učitelka, která má ve třídě na jednu stranu respekt, na druhou stranu jde vidět, že žáci ji rádi nemají. Do každé hodiny se snaží nachystat pro žáky nějakou aktivitu, ať už to je opakování ve dvojicích nebo skupinová práce. Tato aktivita většinou zabere maximálně 10 minut, ale její přínos do hodiny je velký. Tato část hodiny se mi líbila, ve třídě šlo vidět, že se žáci trosku proberou a začnou více vnímat. Zbytek hodiny probíhal podle mého očekávání, kontrola domácího úkolu, práce v pracovním sešitě.. nuda. Žáci se na dotazy paní učitelky hlásili, šlo ale vidět, že je hodina vůbec nebaví. Po hodině jsem se s paní učitelkou bavila a bylo mě jí na jednu stranu líto, protože se snažila a ve třídě jde vidět, že ji žáci rádi nemají. Na druhou stranu jsem chápala negativní postoj studentů, kteří byli otrávení z toho, jak je neustále okřikuje a za něco napomíná. Ona sama mi po hodině vysvětlila atmosféru ve třídě tím, že je to čtvrtá hodina a žáci v tuto dobu bývají neklidní. Na mě tato hodina a atmosféra ve třídě nepůsobily vůbec dobře. Druhý den jsem šla na svoji první hospitaci do hodiny chemie. V 9.B je 30 žáků a je to velice hlučná třída. Moje provázející učitelka mě varovala ještě předtím, než studenti vešli do učebny chemie. Sotva začala hodina, vběhla do učebny třídní učitelka i se zástupkyní ředitele. Na studenty obě dvě křičeli, protože si nezamknuli svoji třídu při odchodu na chemii a zanechali ve třídě velký nepořádek. V učebně nastal šílený chaos. Zatímco zástupkyně se snažila s někým domluvit úklid třídy, třídní učitelka stále křičela. Poté do této situace vstoupila čtveřice chlapců, o kterých si třídní myslela, že jsou zodpovědní za nepořádek ve třídě. Chlapci se snažili vzniklou situaci vysvětlit a třídní učitelka stále křičela. Zbytek třídy se začínal smát. Seděla jsem na konci učebny, pozorovala jsem, co se přede mnou odehrává a nemohla jsem uvěřit vlastním očím. Na konci do situace vstoupila chemikářka, která zklidnila jak čtveřici chlapců, celou třídu, tak následně i třídní učitelku, poslala dvě studentky uklidit nepořádek ve vedlejší učebně, celou situaci uzavřela a začala svou hodinu chemie, jako by se nic nestalo. Obdivuji paní učitelku, jak v této nepříjemné situaci plné negativních emocí a křiku zůstala úplně klidná. Nebála se vstoupit do hádky a oběma stranám vysvětlila to, co si chtěli říct, kdyby na sebe jen nekřičeli. Tento začátek hodiny byl velice náročný. Divím se, že po tomto výstupu třídní učitelky zvládla získat pozornost žáků zpět a začít normální hodinu chemie. Byla bych ráda, kdybych v sobě našla aspoň malou část trpělivosti, jakou má tato učitelka chemie. Za to, jak zvládla vzniklou situaci ji obdivuji. Z této hodiny jsem se cítila hodně v rozpacích. Jednak mě vyděsila atmosféra třídy, neukáznění žáci a znuděné studentky, ale také chování třídní učitelky. Na druhou stranu musím uznat, že mě motivovala moje provázející učitelka. Jsem ráda, že mi ukázala řešení takto vypjaté situace a jak je důležité zůstat klidná.