Minulý týden mě čekala moje první výuka. Docela jsem se toho děsila, jelikož jsem s výukou neměla zatím žádné zkušenosti. Vystupování a prezentování na veřejnosti mi nevadí, díky gymnáziu a vysoké škole jsem měla hodně příležitostí se to naučit. Jsem ráda, že nás neustále nutili něco prezentovat, protože teď už mi to nedělá problém, nejsem nervózní a jsem schopna prezentovat text souvisle a snad i pochopitelně. Skvělý byl i předmět rétoriky, který jsme absolvovali. Ten mi dal opravdu hodně a byl přínosný i při neverbální komunikaci, která je velice důležitá při ústním projevu. Jenže ono je něco jiného prezentovat před spolužáky, kteří vás poslouchají, respektují a sami si uvědomují, že informace, které jim přinášíte jsou pro ně užitečné a před dětmi, kteří to berou na lehkou váhu. Bála jsem se, že si ve třídě nebudu umět sjednat pořádek, že mě nebudou poslouchat, že můj výklad látky nebude srozumitelný, ba co víc, že si sama něčím nebudu jistá a oni to na mě poznají. Učila jsem ve dvou šestých třídách podstatná jména hromadná, pomnožná a látková. Což je samo o sobě dost těžké téma. Příprava mi vskutku zabrala mnoho času a snažila jsem se to dětem udělat i zábavnou formou. Jistě, frontální výuka byla nezbytná, jelikož to bylo zcela nové téma. Následně jsem jim však připravila obrázky, které měli do těchto kategorií rozřazovat. Moc mě těšilo, když jsem viděla, že dětem to jde, že tedy látku evidentně pochopili. A těšilo mě i to, že jsem viděla, že je to baví. Dále jsem si připravila pracovní list, jelikož z vlastní zkušenosti vím, že ty mě vždy bavily a donutily mě to učivo fakt projít. V deváté třídě jsem učila Petra Bezruče. To mi bylo jasné, že to děcka bavit nebude. A taky nebavilo. Oni vůbec nerozumí jazyku 19. a 20. století, natožpak když se přidá slezské nářečí. Maryčku Magdónovu jsme museli probrat po odstavcích, aby vůbec pochopili děj. Z téhle hodiny jsem byla trochu smutná, že to nebylo tak skvělé a naplňující, ačkoliv mi má vedoucí učitelka přípravu pochválila. V téže třídě jsme v pátek probírali slohový útvar líčení. Připravila jsem si ukázky a pracovní list, kde se snažili vymyslet co nejvíce přídavných jmen a snažila jsem se jim ukázat rozdíl běžného popisu a subjektivně zabarveného popisu. Tuto hodinu jsem udělala tak, že jsem se je snažila navádět k odpovědím, aby sami přišli na to, proč dělají to a tamto. A setkala jsem se s velkým úspěchem. Komunikovali se mnou, těšila je pochvala, když na něco přišli sami a evidentně je to moc bavilo. Své první čtyři hodiny češtiny jsem zvládla. A ohlasy od dětí i od vedoucí učitelky byly moc pozitivní a milé. A nic mě nemohlo potěšit víc, než když jsem viděla, že má práce nepřišla vniveč. Ony ty přípravy zaberou opravdu hodně času, ale když se mi to vrátilo, byla jsem nesmírně šťastná. Otrkala jsem se, naučila jsem se zase o něco víc a jsem za to ráda. Jsem ráda, že vidím posun a že jsem nezklamala sebe samu.