Svou praxi jsem si tento semestr zařizovala sama a vybrala si školu na doporučení kamaráda, který zde pracuje na pozici asistenta pedagoga. Hned z počátku mě velmi překvapil milý přístup školy ke mně, velmi vstřícná paní ředitelka a celý kabinet přírodních věd, kde se vyskytuji. Provázející paní učitelka je opravdu skvěla, ačkoliv se u nich na škole neučí výchova ke zdraví, snaží se mi vyjít vstříc a vymyslet své hodiny přírodopisu a občanské výchovy tak, abych si tam mohla „svá témata“ odučit. To co mě možná zarazilo je přístup učitelů v kabinetu ke své profesi, hned od začátku se mě ptali, jestli opravdu chci jít po škole učit, a následně mě odrazovali, abych po škole učit nechodila a od školství utekla, jak jen to jde. Ona celkově i atmosféra v tomto kabinetu není moc inspirativní a povzbuzující. Chápu, že být učitelem, není jednoduché, ale celkově mi přijde, že si tu zlost vytváří mnohdy učitelé sami a řeší pro mě často nepochopitelné věci. Na to, že můžu teď srovnat chování dětí na třech školách, kam jsem na praxi chodila, mi právě na této škole chování žáků nepřijde nijak závažné, spíše naopak mě zatím překvapilo mile. A právě z toho důvodu nerozumím, proč učitelé musí neustále probírat chování žáků, kdo v jejich hodině zlobil, co si opět zapomněl, atd.. Žádnou „normální konverzaci“ ne o škole, jsem v tomto kabinetu zatím nevyslechla, což mě mrzí a kolikrát se to neposlouchá dobře. Mladá paní učitelka, u které na praxi jsem, učí tuším 2. nebo 3. rokem a už teď u ní pozoruji vyhoření, už i ona o sobě o tom mluví. Kdykoliv za ní přijdu, tak mi přijde, že ji ta práce nebaví a nemá chuť cokoliv pro žáky vymýšlet nebo ozvláštňovat výuku. Ze začátku semestru, to tak nebylo, ale měsíc od měsíce se to zhoršuje. Domluva s ní je skvělá, nemám opravdu v ničem problém, ale musím říct, že je těžké se domlouvat na dalších hodinách, které bych měla odučit, když neustále poslouchám, kolik hodin, týdnů je ve výuce pozadu. Její chování ke mně se nezměnilo, ale cítím ten tlak na ni a připadám si s přibývajícími týdny spíše na obtíž. Doufám, že je to jen můj pocit.