Pro učitelskou praxi 3 jsem si vybral školu dle vlastního výběru, a to Základní školu svaté Voršily v Olomouci. Na této škole mě zaujalo, že je zřízena a provozována církevním řádem. Takovýmto typem školy jsem svou pedagogickou ani jinou praxí neprošel, a právě to bylo mou inspirací k její volbě. Během prvních komunikací bylo zajímavé, že se mnou komunikovala především paní zástupkyně. Jak se trochu při osobním setkání ukázalo, nevím sice proč tomu tak je, ale hraje ve vedení školy zřejmě podstatnou roli, možná i na úkor pana ředitele. Její styl vyřizování věcí je často stroze asertivní, což na mě zprvu nezanechalo veskrze pozitivní dojem. Avšak, domluva praxe dopadla bezproblémově, a tak jsem nastoupil. Při příchodu jsem prvně navštívil pana ředitele, který je také učitelem přírodopisu, proto si mě prvně vzal pod svoje křídla. Je to milý pán, který si však dobře drží svoji ředitelskou autoritu i svým vystupováním. Zajímavé pro mě bylo, že organizaci učitelské praxe nenechal tak moc v mojí režii, jak jsem byl tomu zvyklý doposud. Po úvodních informacích ohledně praxe a organizace mi přikázal vypsat si rozvrh přírodopisu. Poté jsme se dohodli na hospitacích v různých hodinách. Nejedná se však pouze o výuku přírodopisu, ale také o všechny další předměty. Sice mě tato „taktika“, jak jsem již předestřel, prvně zarazila, protože mi nesdělil důvody této strategie. Nakonec jsem však vděčný, že oproti předchozím praxím mohu zhlédnout všechny různé učitele a jejich pedagogické postupy. Dokonce jsem již navštívil výuku také na prvním stupni, včetně například prvního ročníku, což bylo od mého vlastního mladí opravdu poprvé. Mým hlavním provázejícím učitelem, se však napříč mému očekávání pana ředitele, stal mladý pan učitel Petr. Mezi jeho kompetence patří přírodopis, zeměpis, tělocvik a částečně i další funkce, například je také třídním učitelem. Jeho styl výuky mě velmi mile překvapil tím, že i přes mladý věk, a ne příliš dlouhou kariéru si dokáže budovat respekt a váhu před žáky. Nejvíce z hospitací jsem absolvoval právě u něj. Jeho hodiny mají podobný styl. Na začátku je zpravidla zkoušení jednoho vybraného žáka (vždy jednou za půlrok). Třída má většinou zadaný úkol v pracovním sešitu anebo může také pokládat otázky. Ty jsou hodnoceny plusy a mínusy, zapsanými na tabuli. Na konci učitel zhodnotí poměr jejich počtu a podle uvážení udělí známku. Většinou je k žákovi velmi spravedlivě přívětivý. Právě díky zkoušení se často seznamuji s úrovní znalostí žáků, případně učiva. Musím říct, že jsem byl opět překvapen. Expozice tématu je často poutavá a zajímavě doplněna příběhy, obrázky a videi z přírody či hrami typu AZ kvíz apod. Na konci hodiny si žáci pod vedením učitele provedou zápis do sešitu. Je podivuhodné, že v hodinách si nemusí snad nikdy zjednávat klid zvyšováním nebo změnou hlasitosti projevu, ani podobnými triky. Motivace žáků o předmět je poměrně vysoká. Myslím si, lepší, než na předchozích mnou navštívených školách. Zajisté ‚to je zásluhou právě pana učitele. Hodiny přírodopisu pana ředitele, které má jen v jedné sedmé třídě jsou o poznání jinačí. Jeho takřka ředitelský styl se, bohužel, vkrádá i do vyučování. Techniky zklidnění publika změnou hlasitosti patří mezi jeho oblíbené. Nejzajímavější je však jeho sarkastický humor, který v hodinách rád využívá. S oblibou někdy zapomíná na hlásící se žáky, protože předpokládá hloupý dotaz. Motivace žáků k předmětu je, ale kupodivu opět vysoká. Styl expozice tématu má obdobně zajímavý, jako zmíněný pan učitel Petr. V této třídě učí také praktický přírodopis, což je povinně volitelný předmět. Žáci absolvují buď tento, nebo praktickou fyziku. Náplň tohoto předmětu mohu krásně přirovnat k našemu předmětu Školní biologické pokusy. Žáci jsou zde seznámeni se základními experimenty dokreslující přírodopisné učivo, nejen sedmého ročníku. Zařazení tohoto předmětu právě v tomto ročníku je zřejmě z časových možností naplnění rozvrhu v průběhu druhého stupně. Během týdne mám vždy jednu organizační hodinu s panem ředitelem. V této si povídáme o věcech týkajících se fungování chodu školy. Ať už jde o oblast personální, managementu, ŠVP, klasifikace, elektronického systému aj. Mám prostor se na cokoliv zeptat, a stejně tak u svého provázejícího učitele Petra. Nejzvláštnější pocit mi zatím na praxi přineslo akorát setkání se s realitou umístění učitelů ve školní budově jako takové. Žádný z nich nemá vlastní kabinet, jak jsme tomu u novějších budov zvyklí, nýbrž sedí pohromadě v jedné velké sborovně. Přes tento nedostatek? jsem se však přenesl díky stále panující pozitivní a přátelské atmosféře v učitelském sboru. Možná je to také díky zastoupení stále dobře naladěných řádových sester a bratří mezi pedagogy. Nakonec se ještě nemůžu nezmínit o umístění akvárií s rybičkami a výběhu pro činčily na chodbách, po jejichž zhlédnutí při průchodu kolem vždy zaplesá srdce jistě nejen biologa.