Z dosavadního průběhu praxí se často vracím k mé první hodině výchovy ke zdraví, kterou jsem v rámci této praxe vyučovala. Odehrála se v šestém ročníku, kde jsem předtím byla dvakrát na náslechu. Paní učitelka je poměrně přísná, ale v upovídané třídě je to jen dobře. Většinou jsem si říkala, že bych takový respekt také chtěla mít. Při násleších jsem si ihned všimla dvou žáků, dívky a chlapce. I když každý sedí jinde, oba celou hodinu nějakým způsobem vyrušovali a málokdy dělali, co měli. Při mé hodině jsem již věděla, na koho si dát pozor. Tématem hodiny byly poruchy příjmu potravy, většinu třídy téma velice zaujalo. Dívka si krátce po začátku hodiny položila hlavu a zavřela oči. Říkala jsem si, že je zajímavé, že ji téma nezajímá. Po chvíli jsem ji napomenula, ať nespí, že nebude vědět co si zapsat. Poruchy příjmu potravy jsou podle mě důležité téma a chtěla jsem, aby žáci měli kompletní informace. Chvíli dávala pozor, poté se opět položila na lavici. Proč asi? Jak bych ji mohla zaujmout? Na rozdíl od poslední hodiny, kde byla velmi aktivní, stále se otáčela, povídala si se spolusedící nebo sama se sebou, teď byla velmi unavená a očividně ospalá. Pomyslela jsem si, že asi v noci ponocovala. Naproti tomu chlapec neustále vyrušoval. Seděl v první lavici sám, v lavicích kolem něj také nikdo neseděl. Pořád mluvil. Vykřikoval, když jsem se na něco ptala, mluvil sám se sebou nebo komentoval, co říkám já i spolužáci. Poměrně dost mě to rušilo, protože jsem pak neslyšela, co říkají ostatní. Napadlo mě, že asi chce slovo. Když jsem mu jej ale nabídla, mluvit nechtěl. To mi přišlo zvláštní. I po opakovaném napomínání nezavřel pusu. Ostatní žáci ho též napomínali – většina třídy se aktivně zapojovala do výuky, což mě nesmírně těšilo. Pomyslela jsem si, že asi vyrušuje v každé hodině, že s tím asi nic moc udělat nemůžu. Po hodině jsem si povídala s provázející učitelkou. Potvrdila mi, že oba žáci jsou narušitelé třídního pořádku. Co mi ale řekla potom, mě poměrně šokovalo a musím říct, že jsem si cítila i trochu špatně. Oba chlapcovi rodiče jsou neslyšící, doma tedy komunikuje pouze znakovým jazykem. Okamžitě jsem si uvědomila, že neustále mluví pravděpodobně proto, že škola je jediné místo, kde má příležitost s někým mluvit. Mrzelo mě, že jsem si myslela, že je nevychovaný. Možná trošku je, ale určitě se jen snažil navazovat kontakt. Sice rušivě, ale nemůžu mu to mít za zlé. Stále jsem se vracela k tomu, jak vše co jsem říkala, opakoval a komentoval. Rozmyslela jsem si, že příště ho zkusím častěji vyvolávat a dát mu šanci mluvit. Možná, že bude rád a nebude tolik vykřikovat. Každopádně za zkoušku to stojí. Když jsem o tom uvažovala dál, uvědomila jsem si, že vlastně vždy mluvil o tématu. Ať už se mnou, nebo s ostatními žáky, nevzpomínám si, že by se bavil o něčem mimo, jak to většinou dělají běžně vyrušující žáky. Rovněž mi řekla důvod, proč byla dívka dnes tak ospalá. Prý má psychické problémy, neustále je nešťastně zamilovaná a povětšinou má krk od „cucfleků“. Kvůli problémům bere někdy léky na psychiku, a ty mají uklidňující účinky. Proto dnes stále pospávala. Nejspíš má opravdové problémy, což jsem sice nemohla vědět, ale přesto jsem ji napomínala za něco, za co vlastně nemohla. Je ale otázka, co v tomto případě dělat. Nechat dívku odpočívat, když pak nebude mít napsaný zápis, nebo ji nutit být aktivní? Nad tím se musím ještě zamyslet. Možná poprosím paní asistentku, zda by se jí nemohla trochu věnovat a kontrolovat, zda si má aspoň napsaný zápis. Ale až příště uvidím, že je takto ospalá, dám jí více klidu a nebudu ji napomínat. Asi to nemá lehké a já jí to nechci více ztěžovat. Myslím, že za každým projevem žáka, ať už negativním, nebo pozitivním, je něco, čeho by si měl učitel všimnou, a čím by se měl zabývat. Neměl by být pouze zahleděný do svého předmětu a do toho, aby žáci dávali pozor, ale měl by se zajímat o jejich osobnosti a problémy, které výuku ovlivňují.