V pondělí první hodinu jsem se ocitla na náslechové hodině ve třídě 6.A. Tématem vyučovací hodiny byla kružnice, střed úsečky a délka úsečky. Paní učitelka na tabuli narýsovala kružnici a kruh a jednotlivé kroky soustavně popisovala. Žáci rýsovali do sešitu. Společně si vysvětlili rozdíly mezi těmito geometrickými útvary. Když žáci něco nevěděli, tak někteří vůbec nebrali zřetel na to, že by měli zvednout ruku a přihlásit se a místo toho pokřikovali. Paní učitelka vše trpělivě popisovala a mnohé dotazy znovu a znovu vysvětlovala. Poté měli žáci samostatně pracovat v učenici Taktik: Hravá matematika. Líbilo se mi, že se paní učitelka žáků často ptá, zda všichni ví, co mají dělat a jak postupovat v řešení jednotlivých příkladů. Čtvrtou vyučovací hodinu jsem byla na náslechové hodině v 7.A. V úvodu vyučující zhodnotila logickou olympiádu slovy „nikdo nic“, což bylo velmi výstižné. Účast v této olympiádě byla dobrovolná a žáci měli možnost vypracovat ji doma. Dopředu byli instruováni o tom, že každý, kdo se zúčastní (bez ohledu na umístění či výsledek) získá jedničku, která bude mít stejnou hodnotu jako písemný test. Vzhledem k těmto okolnostem se mi zdál nezájem enormní. Ze 7mé třídy se logické olympiády nikdo nezúčastnil. Měla jsem možnost nahlédnout do účastní listiny této olympiády. Z celého druhého stupně se zúčastnilo všehovšudy přibližně 20 žáků. Nezájem ze strany žáků mě hodně zaskočil a zajímalo by mě, čím to je. Ze svých školních let si pamatuji, že o tyto olympiády byl u nás vždy velký zájem, a to získali jedničku pouze úspěšní řešitelé úloh. Poté se normálně probíraly desetinná čísla, zlomky a čísla smíšená. Při samostatné práci jsem chodila po třídě a snažila se žákům vysvětlit to, čemu nerozuměli. Ve čtvrtek jsem měla výuku v 7.A vést já. Měla jsem trochu obavy, protože má první vyučovací hodina neproběhla podle mých představ. Probírala jsem učivo sčítání a odčítání zlomků. Nachystala jsem si pracovní listy. V první části hodiny jsem žákům zkoušela názorně vysvětlit problematiku sčítání a odčítání zlomků na tzv. koláčích. A poté jsem je nechala samostatně pracovat. Chodila jsem po třídě a pomáhala žákům, kteří si nevěděli rady. Když něčemu nerozuměli více než 3 žáci, tak jsem daný příklad vysvětlila na tabuli všem. Tato hodina probíhala dle mého názoru celkem dobře. Žáci pracovali a reagovali na mé dotazy. U sebe jsem zaznamenala slova „jo“ a „jasný“, kterých bych se chtěla v budoucnu vyvarovat (říkám je automaticky a až poté, co je řeknu si uvědomím, že nebyly vhodné). Jako další nedostatek bych zmínila, že jsem na konci hodiny nestihla s žáky probrat správné řešení příkladů. Po hodině jsem se domluvila s vyučující, že to s žáky proberu další vyučovací hodinu. V pátek jsem měla svou první vyučovací hodinu chemie. Byla jsem v 9.A a nutno podotknout, že jsem měla dle mého názoru ztížené podmínky. Byl pátek, poslední vyučovací hodina, a navíc jsem neměla kdovíjak atraktivní téma - uhlí. V úvodu hodiny jsem žákům ukázala hnědé uhlí, černé uhlí, lignit a antracit. Nejdříve jsem žáky nechala hádat. Následně jsme si jednotlivé příklady charakterizovali a poté už žáci sami dokázali určit, co je co. Dále jsem měla nachystané pracovní listy, které byly zaměřeny na práci s textem a jeho správné pochopení. Chvíli jsem žáky nechala pracovat samostatně a následně jsme celý pracovní list prošli společně a provedli shrnutí učiva z této hodiny. Co se týká rozvržení hodiny, tak jsem byla spokojená. Vše, co jsem měla nachystané, jsme tak akorát stihli, a ještě jsme stihli shrnout a zrekapitulovat učivo. Žáci pracovali, ale bylo znát, že je u nich puberta v „plném proudu“. Někteří se tvářili otráveně, jiní občas vykřikovali poznámky mimo téma, ale všichni alespoň trochu pracovali. Trochu mě rozhodil chlapec v poslední lavici, který se tvářil hodně opovržlivě. Chvíli ležel na lavici, za moment se zase tvářil otráveně a zdálo se, že vše, co říkám, už dávno ví. Po hodině mi paní učitelka řekla, že to je takový „všeználek“. Na 10 hodin týdně má asistenta. Jako asistent mu chodí jeho babička, která ani nesedí v lavici s ním, ale sedí v uličce vedle jeho lavice. Nijak mu nepomáhá a žák sám jí tam prý nechce. Chlapcovy babičky mi bylo trochu líto a na druhou stranu se mi zdálo, že její práce asistenta je zde bezvýznamná. Navíc se mi zdálo, že vzhledem k tomu, je žák vyčleněný z kolektivu. Příští týden mě čeká vyučovací hodina v paralelní třídě na stejné téma. Jsem zvědavá, jak bude ten stejný program hodiny probíhat v jiném kolektivu a za jiných situačních podmínek.