Stalo se to při mé první hodině učitelské praxe, a myslím, že si situaci budu pamatovat dlouho. Paní učitelka musela odejít kvůli žákyni, které nebylo dobře, a třídu na povel jsem měla já. Vlastně pouze na hlídání, neboť dostali samostatnou práci. Stála jsem u okna a pozorovala žáky, jak pracují, když v tom jeden z žáků zakřičel: „Ty **** ****!“ Žák, kterému nadávka patřila, to oplatil hodně podobným vulgarismem. Oba žáky jsem silným hlasem okřikla, když v tom stála ve dveřích paní učitelka. Musela jsem jí oznámit, co se stalo, oba chlapci se přiznali a paní učitelka jim uložila trest. Měli 100x napsat – NEBUDU VULGÁRNĚ OSLOVOVAT SVÉ SPOLUŽÁKY. Trest měl být navíc i podepsaný od rodičů. Druhý den, když jsem o celé situaci vyprávěla své spolužačce, obě jsme přemýšlely, jak bychom v dané situaci reagovaly. Spolužačka mi ten den řekla, že by neudělala nejspíše nic jiného než já, okřikla by je, a kdyby byla v roli učitelky, nejspíše by si chlapci domů odnesli poznámku v žákovské knížce. Když jsem já tenkrát stála před třídou a než jsem stihla vůbec zareagovat, pamatuji si, že mi proletělo hlavou: „Mám na ně zařvat nebo ne?“. Nakonec ze mne vypadlo s hlasitým křikem: „Tak takhle se pánové v hodině mluvit nebude!“ V tu chvíli už ve dveřích stála paní učitelka, která situaci vyřešila trestem. Když o tom přemýšlím nyní, téměř po 4 týdnech, už mám na celou situaci trošku jiný pohled. Ve chvíli, kdy se celá situace stala, bylo nejjednodušší je okřiknout a dát jim trest, který museli donést až na další hodinu. Myslím si, že určitě nebylo špatně, když jsem chlapce okřikla. Bylo však správné, dát jim trest, který si měli donést až na další hodinu? Když navíc takové tresty dává paní učitelka běžně? Předpokládám, že když už se chlapci přiznali, museli tušit, že nějaký takový trest přijde. Zpětně přemýšlím, že jsem mohla alespoň navrhnout paní učitelce trošku jiné řešení. Protože jsem byla na praxi první den, nevěděla jsem, do čeho můžu mluvit a do čeho ne. Vím, že by si ode mě možná paní učitelka nenechala radit, minimálně by si mne ale poslechla a pro příště by třeba jednala trošku jinak. Takovou situaci bych já jako učitelka řešila úplně jinak. Ovšem souhlasím s tím, že trest je na místě, ale ne trest, který si mohou udělat v klidu doma, ještě navíc, když bylo na chlapcích vidět, že jim je to vlastně úplně jedno. Teď když se na to dívám zpětně a přemýšlela jsem o tom i dnes na praxi, když jsem žáky potkala, bych je postavila před tabuli a nechala je, aby se jeden druhému navzájem slušně omluvili. Zároveň by se omluvili i mně a celé třídě za to, že použili tak nevhodná slova, která jsme my museli poslouchat. Myslím, že by se mohli cítit alespoň trochu zahanbeně a pro příště by se takovým výrazům na školní půdě vyvarovali.