Nový semestr, nová škola, nová provázející učitelka. A já nemusím zrovna dvakrát přemýšlet nad tím, o čem psát. Zatímco první praxi jsem měla v Brně, na praxi tohohle semestru jsem se vrátila do svého menšího rodného městečka. Čekala jsem, že to bude rozdílné, ale stejně mě překvapilo, do jaké míry to rozdílné být může. Celý minulý semestr jsem bojovala s tím, že po zkušenostech z praxe učitelkou snad ani být nechci. Ale tady bylo všechno tak nějak jiné, možná zapůsobila nostalgie, nevím, ale celková atmosféra, lidé (žáci i ostatní učitelé), prostředí, … Najednou to nebylo něco, kam každý týden ne zrovna s nadšením chodím, ale něco, kde se mi opravdu líbilo a kde bych si sama sebe v budoucnu uměla představit. Tak nějak jsem si vzpomněla, proč jsem to vůbec chtěla dělat, na což jsem během těch let asi trochu pozapomněla. Říkala jsem si, že to možná bude tím, že jsme zatím byly jen v nižších třídách (3. – 6.), ale tuhle domněnku mi vyvrátil hned další týden, kdy jsme byly v 8. a 9. třídě. Ne že by s nimi puberta nešila, ale stejně to bylo úplně jiné, bylo to fajn a bavilo mě to. Tak čím to je tak jiné? Bavila jsem se o tom se svou provázející učitelkou, o tom, jak moc odlišná zkušenost to pro mě je. Podle ní to budou z velké míry hlavně rozdíly mezi životem ve větším a menším městě, rozdílná výchova, fakt že většina dětí se tu zná už od školky a zůstávají spolu zpravidla minimálně do devítky (ve městě máme 4 základní školy a 4 školky, s tím že z jedné školky se téměř vždycky chodí jenom do jedné školy, podle trvalého bydliště). Přemýšlela jsem, že na druhou stranu musí být pro dítě o hodně těžší přistěhovat se sem, než třeba do Brna. Nicméně do šestých tříd se sem přidávají děti z přilehlých vesnic, kde mají školu jen do páté třídy a podle provázející učitelky snad nikdy nebyl nějaký větší problém. Většinou se začnou bavit mezi sebou, utvoří novou skupinku a během pár měsíců se promíchají s už existujícími skupinkami. Já taky věřím, že rozdíl velikosti města bude jeden z faktorů, jiná výchova, ale tak nějak myslím, že minimálně stejným dílem je to hlavně práce tamějších učitelů. Už jen když jsem přišla do sborovny, cítila jsem se uvolněně, myslím, že vytvořit ve škole takovou atmosféru dá hodně práce. Ať už je to jak chce, přesto, jak moc se mi tu líbí, zkusím příští semestr ještě jinou školu v našem městě. Jsem zvědavá, jestli to bude zase úplně odlišná zkušenost, nebo jestli je ten rozdíl způsoben vážně spíš jen rozdíly mezi životem ve větším a menším městě.