Dnes bych se chtěla podělit o zážitek, který se mi stal minulý týden během vykonávání učitelské praxe. S paní učitelkou jsme byly domluveny na středečních násleších, tak, jako vždy. Nicméně před začátkem poslední hodiny mi paní učitelka oznámila, že musí bohužel řešit jeden případ s paní psycholožkou. Šlo o ukradené peníze v její třídě. Nebyl to vysoký obnos peněz, nicméně když jsem vytřeštěně otevřela oči s otázkou „To jako vážně?“, tak mi to potvrdila. A když jsem se jí zeptala „A kdo vlastně?“ tak mi stroze odpověděla „no kdo asi“. Z mého pohledu pochopila, že mi tato informace stačila. Nechtěla jsem si to prvně přiznat, ale tu otázku jsem položila spíše jen pro potvrzení mé intuice. Přitom mi podvědomě bylo jasné, že to udělal jeden mladík. Upřímně si o sobě nemyslím, že jsem rasista. Nesoudím lidi na základě barvy pleti, žila jsem rok v jenom snad nejvíc multikulturním městě, co znám, a neměla jsem s nikým sebemenší problém. Nicméně o sobě vím, že co se týče romské menšiny, tak mám vůči ní určité předsudky. Nejspíše je to tím, že jsem zatím žádného slušného roma osobně nepotkala. A toho se dost bojím, uvědomila jsem si následně po krátkém rozhovoru s paní učitelkou. „Co když budu mít předsudky vůči takovýmto dětem, aniž bych je nejprve poznala a také tak s nimi vědomě i nevědomě jednala?“ tázala jsem se sama sebe. Myslím si, že určitě nejsem první ani poslední začínající vyučující, která se s tímto potýkala. Jen se po tomto incidentu ve škole bojím toho, že mi to ty děti nevyvrátí. Že mi nedokážou to, jak moc se pletu. Jestli se vůbec pletu. Na druhou stranu jsem ráda, že jsem si to včas uvědomila, myslím si, že pro začátek bude dobré na to pamatovat a dávat všem dětem rovnocenné šance.