Ve školním prostředí se pohybuji již nějakou dobu, ale dnes mě ve škole zaujala jedna věc. Vykonávala jsem o přestávce dozor a několikrát jsem musela napomínat šestou třídu, byli neukáznění, rvali se, křičeli a lítali. Již při prvním vkročení do třídy bylo jednoznačně rozpoznatelné, kdo je iniciátorem všech „akcí“. Před dětmi sebevědomý borec, který se ničeho nebojí a všechno zná… už při prvním napomenutí jsem si ale všimla změny jeho chování, sklopil oči a omlouval se. Když jsem ho potom pozorovala, aniž by o mně věděl, byl to již opět sebevědomý „borec“. Po přestávce následovala hodina českého jazyka. Neměl připravené pomůcky, některé si ani nepřinesl. Když se ho má provázející pí uč. zeptala, kde je má, začal brečet. Přitom se ho hezky zeptala, bez jakéhokoliv zvýšení hlasu. Nechala to tedy být, jen s připomínkou ať si na to dává pozor. Hodina pokračovala dál a na žáka došla řada v e cvičení, kde opakovali učivo. Nevěděl odpověď a opět potoky slz, odpověď z něj nedostala, i když se mu snažila všemožně pomoct. Hodina skončila, žák si sbalil věci a při procházení tříd o přestávce byl opět iniciátorem problémů, bitek a hádek. Napadla mě myšlenka, jak vlastně s takovým dítětem pracovat? S dítětem, který není vyrovnané, ale jakoukoliv pomoc odmítá? No…snad mi to brzy někdo řekne, ukáže nebo na to přijdu sama. J