Úplně první hodinu mé učitelské praxe v tomto semestru jsem byl na náslechu v sedmé třídě (němčinu mají již od první třídy) a musím říci, že jsem byl velmi příjemně potěšen, jak dobře tito žáci ovládali německý jazyk i při komunikaci s vyučující (používali krátké jednoduché věty, ale i to je rarita, na ostatních školách žáci hovoří výhradně česky v hodinách cizího jazyka). Vyučující též na žáky hovořila pouze německy. V první polovině praxe jsem byl také jako nezávislý pozorovatel přítomen na německé olympiádě, kde se této události účastnili ti nejlepší němčináři z vybraných brněnských základních škol, kde je vysoká úroveň NJ. Většina vystupovala velmi sebevědomě a jejich komunikační dovednosti v NJ byly podle mého odhadu klidně na úrovni B1. Někteří s tím trochu bojovali, ale i to se cení, nevzdat to a snažit se mluvit, i když to nejde. Z několik dní jsem učil ve třídě sedmáků (neněmecká třída) a bylo to pro mě docela vystřízlivění v tom slova smyslu, že rozdíl ve znalostech předchozích sedmáků a těchto byly propastné. Tahle třída, kterou jsem učil, tak drtivá většina z žáků nebyla schopna ani německy přečíst text napsaný v učebnici, jejich výslovnost byla skutečně otřesná, jiný výraz mě na to zkrátka nenapadá. Kromě toho jsem učil i u šesťáků. Kteří musím říci byli na můj vkus a „přesebevědomělí“ a to mi trochu vadilo, že jim chyběla pokora. Německy na jim určené úrovni sice uměli, ale že by to byli nějací „majstři světa“ to se taky říci nedalo. Ve srovnání se sedmáky byli paradoxně na vyšší úrovni, ale pokud jde čistě o atmosféru ve třídě (o čistě sociální rovinu) bylo mi ve třídě se sedmáky o hodně příjemněji. V případě deváťáků a osmáků se už jednalo o zdravě sebevědomí výkon v NJ. Bylo vidět, že se jedná již o vyzrálé osobnosti (samozřejmě s výjimkami), kteří mají určitou vizi, co by asi chtěli na dalším stupni (myslím tím střední školu) studovat. Atmosféra byla jak u osmáků, tak i deváťáků velmi uvolněná a cítil jsem se zde bez napětí. U šesťáků bylo na mě vidět, že jsem byl dost v křeči a nedokázal jsem se uvolnit a „jet na plný plyn“. Další hodina s šesťáky už byla lepší. Vzájemně jsme se už „nakoukali“, co kdo od koho může asi čekat a trochu se mi i otevřeli jako lidé a byla pozorovatelná větší hladina pokory v jejich jednání vůči mně i německému jazyku. Zde bylo důležité nenechat se vyvést z míry a zachovat chladnou hlavu a trpělivost. Na násleších NJ jsem jasně viděl profesionalitu mé provázející učitelky, která byla hodně zkušená (to jsem odpozoroval z jejího projevu a autority, kterou v každé z tříd měla). Dokázala obratně reagovat na náhlou změnu situace ve třídách a nenechala se ničím výrazněji „vykolejit“, i když samozřejmě někdy hlas zvedla, hlavně šestou hodinu odpoledne, kdy žáci už se těší domů a jsou někdy dosti neklidní a „rozjaření“. Především se mi líbilo, jak dokázala vyučující regulovat náročnost učiva a rozvrhnout si učivo na složitější a jednodušší, přičemž to jednodušší vyučovala spíše v odpoledních hodinách a to náročnější ráno, kdy jsou žáci „čerství“. Tato stylizace náročnosti látky se mi moc líbila, že ve struktuře jejich hodin byla zřetelná určitá logika a systém. Z jejich hodin jsem si odnesl mnoho zajímavých poznatků a hlavně schopnost „ledového“ klidu v těch situacích, když se třídě začne tzv trochu „rozjíždět“ (začnou být neklidní a je slyšitelný šum ve třídě). Její obratnost v rozrůzněnosti výkladu a aktivit byla pro mne skutečně velkou inspirací a další zkušeností do mého učitelského „arsenálu“. Její zodpovědný a poctivý přístup je pro mě velkou inspirací.