Pro svoji praxi jsem si vybrala jazykovou školu v místě mého bydliště, a to v Ivančicích. V jazykové škole se vyučuje angličtina, němčina a francouzština. Účastnila jsem se skupinové výuky. Studenti si však mohou dále vybrat mezi výukou individuální a firemní, která pro moji praxi není momentálně tolik důležitá. Vzhledem k tomu, že se nacházíme v soukromé jazykové škole, probíhá zde výuka, z mého úhlu pohledu, trochu jinak. Prvním výrazným rozdílem je, že vyučovací hodina zde trvá 60 minut, při větších skupinách (6-8 studentů) 90 minut. Další, pro mě markantní rozdíl je, že studenti mají o výuku a zdokonalení se v jazyce opravdu zájem a je to jejich koníček, takže i práce s nimi je mnohdy snazší, efektivnější a pokroky rychlejší. Naopak od základní školy, kde jsem vykonávala praxi, vyučující je ve třídě ještě před začátkem hodiny a postupně zdraví francouzsky všechny přicházející studenty. Přišlo mi to jako pěkné gesto k tomu, aby se každý stihl naladit a „přepnout“ do francouzského jazyka. Velmi se mi líbilo, že vyučující začínala hodinu opakováním klíčových věcí z minulé hodiny a končila opakováním nově nabytých vědomostí. Dále také kladla důraz na to, aby každý měl možnost minimálně jednou mluvit francouzsky přímo s ní a vícekrát se spolužákem při vytváření dialogů nebo hraní scének, u pokročilejších řešení sporu na základě zadání. Oproti mé zkušenosti ze ZŠ, lektorka po většinu hodiny stála nebo se pohybovala po třídě. Pokud studenti dělali rozhovory nebo různá cvičení ve dvojicích, lektorka chodila mezi nimi, opravovala je a pomáhala jim, pokud si nevěděli rady. Z mého pohledu to navodilo více individuální přístup ke každému ze studentů a také příjemnou atmosféru nebát se zeptat, pokud něčemu nerozumí, nebo si neví rady. Lektorka se snažila mluvit převážně francouzsky. U začátečníků všechny své pokyny říkala dvakrát, jednou ve francouzštině, podruhé v češtině. Toto se mi velmi líbilo, protože žáci si již od začátku zvykali na nová francouzská slovíčka a pokyny. Celkově musím říct, že se mi výuka v JŠ velmi líbí, a to především z toho důvodu, že studenti tam chodí rádi, do třídy přichází s úsměvem a také s ním odchází. Myslím, že poté i učitele taková práce baví víc, když vidí pozitivní zpětnou vazbu a smysl svojí práce oproti znuděným, mnohdy otráveným žákům na ZŠ.