První hodina praxe, výtvarná výchova, 17.10., 12:00 - 13:40, 7.B Začátek hodiny – žáci nereagují na zvonění a velmi hlučně se baví Příchod učitelky je trochu uklidnil, ale stále je zde velký hluk Všimla jsem si, že třída je tvořena z větší části kluků Učitelka musí mluvit opravdu nahlas, přestože něco vysvětluje, žáci křičí jeden přes druhého Žáci dostali za úkol nakreslit dýni, ovšem vzápětí se jich učitelka zeptá, zda jim má vytvořit šablonu – děti křičí, že ano. (Myslím, že děti by měly rozvíjet kreativitu. Především pak v hodinách výtvarné výchovy. Proč jim tedy učitelka vůbec nabízí šablonu? Žáci v sedmé třídě jsou přece schopni nakreslit dýni. Výsledkem je, že všichni mají stejný tvar dýně.) Ve třídě je také muž – nikdo mi neřekl, jaká je jeho úloha a tak se ho ptám sama – zjistím, že ve třídě je žák s autismem – muž mu dělá asistenta Žák má v uchu sluchátko, přestože na něho učitelka mluví. Navíc mají žáci nařízeno mít mobilní telefony během výuky v batohu. Mezitím, co učitelka s asistentem tvoří šablonu dýní – žáci zlobí, jelikož nemají žádnou práci a čekají na šablony Žáci si mě začínají pomalu a rádoby nenápadně prohlížet – když se na ně podívám, uhnou pohledem Jakmile jsou hotové předlohy, žáci začínají dýně vybarvovat, stále je ve třídě silný hluk Učitelka prochází třídu a konzultuje s nimi jejich práce (Líbí se mi, že práce konzultuje. Vadí mi, že žákům až příliš vnucuje, jak by měl konečný výsledek vypadat.) Na začátku hodiny jsem oslovila jednoho chlapce. Asi po hodině si uvědomuji, že se jedná o dívku. (Už vím, proč se na mě nehezky a divně dívala, když sem se jí zeptala: Kluci, je tato židle volná?) Učitelka pouští hudbu. Je to písnička Dancing queen, ovšem v podání nějakého pěveckého sboru. (Copak to slyším jenom já, že je to příšerně falešně? Začínám být hodně nervózní.) Najednou se pracující žákyně otočí k asistentovi a zeptá se ho, zda si ji vezme – prý za dvacet let možná Na další hodinu asistent odchází a já se mám věnovat Adamovi (žák s autismem). Adam je celkem šikovný, ale nereaguje moc na pokyny. Jeho úchop pastelky je špatný. Je velmi šťastný když ho člověk pochválí. Hned svůj výtvor ukazuje všem spolužákům, ti jsou na něho milí a také ho chválí. Všimla jsem si, jak se jedna žákyně dožaduje učitelky, aby mohla jít na záchod – učitelka ji pouští, ale žákyně šla pouze za dveře, aby si mohla vyhledat něco na telefonu. Nyní to dychtivě říká svým spolužákům Pomalu si zvykám na velmi silný hluk Dvouhodinová výuka končí. Žáci si po sobě mají uklidit pracovní prostor a učitelka je k tomu musí donutit zvýšeným hlasem