Záznam č. 2. reflexe vyučovací hodiny s názvem „Den ptactva - Hnízdící ptáci“. Výuka probíhala ve třídě 7. A jedná se o standartní třídu běžné základní školy s 28 žáky. Výuka nebyla plánovaná předem, na realizaci hodiny jsem se se školitelkou dohodla ten samý den, kdy byla hodina odučena. Vyzkoušela jsem si poprvé improvizovanou výuku s minimální možností přípravy. Byla to pro mě osobní zkouška, nicméně později jsem rozhodně ničeho nelitovala. Jsem přesvědčena o tom, že ve školní praxi tyto situace nastávají a úkolem pedagoga je vypořádat se s nimi. Téma hodiny jsem záměrně zvolila k nastávajícímu Dni ptactva a rozhodla se s žáky vytvořit během výtvarné výchovy velmi elementární, nekomplikovanou výtvarnou činnost. Z přednášek na fakultě vím, že je důležité vydat se „cestou kreativního učitele“ a že by výuka měla obsahovat celou řadu atributů, ale vzhledem k časové tísni jsem podrobné plánování hodiny vyměnila za krátkou osnovu činností, které měly v hodině proběhnout. Musím říci, že i přes jednoduché zadání byli žáci velmi kreativní a každý si do svého díla přidal něco originálního, svůj rukopis. Později mě v tomto utvrdila nejen provázející učitelka, ale také paní ředitelka, která si všimla povedených prací a pochválila mě i žáky. Výtvarné práce žáků byly vystaveny v prostorách školy kde si je žáci a pedagogové školy mohli prohlédnout. Nejvíce mě zaujal environmentální přesah v práci jedné z žákyň, která spontánně začala do obrazu přírody kreslit různé druhy odpadků (zejména plasty), snažila se tak reagovat na problematiku přehlcení oceánů plasty. Musím zdůraznit, že téma hodiny se nevztahovalo k této problematice ani okrajově. Žákyně mi práci následně prezentovala a zdůraznila důvody, které ji vedly k tomuto způsobu zpracování zadání. Musím podotknout, že se při svých praxích stále utvrzuji v tom, že komunikace mezi učitelem a žákem je stěžejní a díky komunikaci mohu odhalit nejen skryté významy žákovských výtvorů, ale také se s nimi více sblížit. V rámci evaluace hodiny jsme oboustranně hodinu výtvarné výchovy hodnotili jako velmi zdařilou. Po odchodu žáků jsme spolu s provázející učitelkou diskutovali na téma hodnocení ve výtvarné výchově. Prezentovala jsem svůj názor – hodnotila bych především výkon žáka a jeho kreativitu. Podle mého mínění je nutné brát v potaz zadání práce. Ve výchovách obecně se přikláním spíše ke slovnímu hodnocení, které považuji za spravedlivější a výstižnější. Při hodnocení žáků jsem prozatím velmi opatrná, ze zkušeností z praxe vím, že žáky velmi demotivuje i známka chvalitebný.