Praxi si dost užívám. Zjistila jsem, že je opravdu rozdíl učit jednotlivé ročníky. Docela bojuji s tím, že mě nebaví učit šesťáky. Připadají mi jako takový ťunťové něco jako děti z prvního stupně. U sedmáků už to trochu jde, ale až od osmičky to začíná být zajímavé. Děti už něco chápou, jsou docela schopní a samostatní. Zjistila jsem taky, že mě vůbec nebaví učit občanku. Ale opravdu vůbec. Doufám, že je to tím, že jsem občanku měla jen v šestých třídách. Ve škole mají tzv. výběrové a standartní třídy. Během učení v obou typech tříd jsem si kladla hodně otázek ohledně integrace. Opravdu má smysl dávat do třídy autistu, který sám nestíhá a nechápe? Ano, rozvíjí to sociální cítění ostatních dětí, kteří se mu v hodinách snaží pomáhat, ale je to na úkor vědomostí žáků celé třídy, protože se jede pomalejším tempem. Oproti tomu má smysl integrovat žáky do klasických ZŠ když jsou pak zařazeni do standartních tříd a ti nejlepší jsou „vyzobáni“ a sloučeni do výběrové třídy?