Moje provázející učitelka na matematiku je mladá slečna, se kterou jsme si hned potykaly, a působila na mě fakt v pohodě. V hodinách, v kterých jsem u ní byla na hospitaci, na mě působí hrozně odměřeně, tak jako neosobně. Za těch 14 dní jsem ji neviděla ani jednou, že by se v hodině usmála. Je pravda, že v hodinách si žáci nic nedovolují, ve třídě je ticho. Ale obávám se, že k ní nikdo nechová žádný „větší vztah“. Co mě vždycky bodne do uší… Někdo si začne povídat, ona je okřikne slovem MLČTE! a hodí k tomu vražednej pohled. Mlčte! To mi přijde jako hrozný slovo. Takový diktátorský J Podle mě by měl mít učitel s žákem vztah postavenej nejen na principu já jsem autorita a ty jsi malý dítě, který mě bude poslouchat. Já bych s těma děckama chtěla být i trochu kámoš J To, jak je má provázející učitelka chladná, mě někdy až děsí. Taková je ovšem jenom ve třídě před žáky, když odcházíme z hodiny, jakoby z ní něco spadlo, jakoby shodila masku „paní nedostupná“. Dneska jsem se setkala se situací, která mi celý den leží v hlavě. Přemýšlím nad tím, jak ji správně řešit, jak bych ji řešila já… V deváté třídě měla paní učitelka v plánu rychle zopakovat vzorečky a vytýkání. Vyvolala jednu žačku, aby šla vypočítat příklad na tabuli týkající se právě vzorečků. Po desetiminutovém trápení, kdy slečna musela být maximálně frustrovaná, ji paní učitelka dokopala ke správnému výsledku. Šlo opravdu o jeden ze základních příkladů a nikdo ze třídy si s ním nevěděl rady. Učitelka měla ke třídě rozmluvu ve stylu, že to snad nemůžou myslet vážně, že to neumí, že je to látka z předchozího ročníku. Všichni odpovídali, že jim paní učitelka, kterou měli minulý rok, sice řekla, že nějaké takové vzorečky existují, ale skoro nic na ně nevypočítali. Učitelka pokračovala tím, že jí samozřejmě nezbyde nic jiného, než se k látce vrátit. Že to ovšem není první věc, na které se zasekávají a že pokud to takhle půjde dál, není dost možné, aby probrali veškerou látku, která je na devátou třídu připravena. Zeptala se, kolik lidí chce jít na střední školu a dál promlouvala k nim. Přijímačky jsou v dubnu a co si jako myslíte? Tohle je úplný základ a vy to neumíte, navíc nebudeme stíhat to, co by se stihnout mělo, co tam jako budete dělat? Navíc vám to bude samozřejmě chybět i dál, protože na střední budou navazovat na to, co umíte ze základky. Ve třídě bylo hrobové ticho. Paní učitelka monolog zakončila tím, že se samozřejmě nedá nic dělat a musí látku procvičit teď. Po lavicích vyvolávala žáky k tabuli a diktovala jim úplně nejzákladnější příklady. Bylo opravdu vidět, že děcka nemají absolutně tušení, že se s tím vážně nesetkávaly. Přišlo mi to hrozně smutný. Po hodině odcházím s provázející učitelkou do kabinetu a říkám jí, že je mi těch děcek líto, že za to nemůžou. A ona že ví, že jí je jich taky líto, a že je to ale fakt šílený. Bavily jsme se o tom, jak takovou situaci řešit, že je to vážně průser. Že to není první látka, kterou s bývalou učitelkou žáci neprobírali a co ona teď bude dělat. Asi tak za dvě minuty zaklepala na dveře kabinetu jedna žačka deváté třídy s tím, jestli by jim učitelka nemohla dávat jednu hodinu týdně navíc, kde by se to pokusili aspoň trochu dohnat. O doučování mělo zájem 11 žáků ze 13. Říkám si, ty jo, tak to je fakt super! Ty děcka mají zájem! O to víc mi jich bylo líto. J Ta bývalá učitelka jim to pěkně pokazila… Jak bych to řešila já? Nevím jestli bych je stresovala s tím, že na střední budou mít problémy, že budou mít problémy už u přijímaček.. Spíš bych jim doučování nabídla sama od sebe a určitě bych jim na doma dala příklady na procvičení, což se u kolegyně nestalo.