Zasazení děje: V šesté třídě je student. Na začátku roku seděl vzadu, teď sedí vlevo vepředu. V lavici s ním sedí holka. Když jsem byl na návštěvě v hodině dějepisu, kterou má jejich třídní učitelka (pověst čirého zla, nikdo si nedovolí ani špitnout), byl víceméně bez jakýchkoliv projevů. Na začátku hodiny učitelka kontrolovala dopsané zápisy, on jej neměl a tak měl zůstat po škole. Snažil se odmlouvat, ale proti zlému pohledu učitelky si nic nedovolil. O týden později, v hodině zeměpisu, si měli žáci opisovat zápis z tabule. On odmítl, protože mu chyběly dva řádky z posledního zápisu a řekl mi, ať na projektor dám zápis z minulého týdne. Odmítl jsem, protože ostatní už psali nový zápis, řekl mu, aby vynechal dva řádky a psal zápis nový. Řekl, že ne, a zopakoval svůj požadavek (rozhodně to nebyla prosba). Situace se asi ještě dvakrát opakovala. Pak jsem jej vyzval, aby začal psát zápis, nebo ho nechám napsat jej po škole. Odmítl. Vzal jsem mu sešit a řekl, že bude po škole. Řekl, že nebude, protože nepřijde. Ignoroval jsem jeho oznámení, načež vzal (gumové) pravítko a začal s ním mlátit do lavice, do židle, a úmyslně dělat hluk. Ignorování nezabralo a tak jsem jej vykázal ven, kam s ním šla asistentka (nabídla se, že půjde, abych mohl zavřít dveře a ostatní mohli nerušeně psát). Odpoledne se žák opravdu nedostavil, tak jsem si pro něj došel do fronty na obědy. Napsal si zápis a až poté mohl jít obědvat. Reflexe: Nevím, co se stalo. Nevím, proč se to stalo. A nevím, jak jsem se měl zachovat. nenapadlo by mě, že budu někoho takhle posílat za dveře, ale došly mi nápady. Zkoušel jsem přísného učitele, zkusil jsem diskutujícího učitele, zkusil jsem ignorujícího učitele. Po hodině jsem se o své pocity podělil s jeho třídní učitelkou, která mi řekla, že za to může můj špatný přístup k žákům, kdy se chovám moc kamarádsky a usmívám se na ně. Mám se přestat usmívat. Taky si uvědomuju, že jsem měl štěstí, že maminka žáka mi povolila nechat jej po škole. Neumím si představit, jaké následky by mělo, kdybych mu před všemi veřejně slíbil, že zůstane po škole, a pak bych kvůli nesouhlasu rodiče nemohl svou „hrozbu“ dodržet. Situaci jsem ale očividně vyřešil špatně, protože podobná situace se opakovala i další hodinu. Dostal čtyřku z písemky, na kterou se neučil. Když jsem si nechal vysbírat žákovské knížky, odmítl mi ji dát. Po dvou dalších výzvách ji přímo přede mnou schoval pod lavici a řekl, že ji zapomněl doma. Vzal jsem si ji tedy sám (bez toho, aby mi ji podal), a šel zadat samostatnou práci, než zapíšu známky. Žák ale odmítal pracovat, otáčel se, rušil a nenechal pracovat ani ostatní kolem sebe (pracovat chtěli). Upozornil jsem ho, že ještě jedno otočení nebo jakékoliv provinění a vyzkouším jej na téma z minulé hodiny, protože vypadá, že jej dokonale ovládá. Žák se jen ušklíbl, otočil se a praštil do lavice za sebou. Dodržel jsem slovo, vyvolal jej, ale protože nebyl schopný říct ani jednu planetu Sluneční soustavy, dostal za pět. Posadil jsem jej zpět v domnění, že přestane vyrušovat. To se ale nestalo a dál se otáčel a ubližoval ostatním. V zoufalosti mě nenapadlo nic jiného, než posadit jeho sousedku do jiné lavice a jeho lavici posunout o metr dopředu, aby na jiné lavice nedosáhl, a ignorovat jej. Dělal hluk, pobrukoval si, mluvil, já jej ale ignoroval. Po hodině jsem se opět svěřil jeho třídní s tím, že si s ním nevím rady. Opět mi zopakovala, že je problém ve mně, protože jsem jediný, kdo s ním má problém a u koho si to dovolí. Podle ní je problémem mé vystupování nejen v hodinách, ale i mimo hodiny, například během dozoru, kdy se s dětmi občas zastavím, prohodím pár slov, nebo si od nich poslechnu vtipy. Ne, je to špatně a nesmím to dělat. Na mou žádost, aby mi něco poradila, jak mám uklidnit studenta, který vyrušuje, mi řekla, že mi nemůže poradit, protože tím, že i nikoho jiného nevyrušuje, nemůže nic poradit. Požádal jsem ji tedy, aby někdy přišla do mé hodiny, dívala se na její průběh a dala mi rady alespoň k mému výstupu v hodinách. Odpověděla, že nemá čas, a když já učím zeměpis, ona má hodiny jinde (což není pravda). Problém jsem se pokusil řešit i se zástupkyní, která si myslí, že nejsem dostatečně důsledný při kontrole úkolů, a to může být problém. Není ale schopná vysvětlit to, že se takhle chová jen jeden žák a ostatní jsou v klidu a mají můj předmět rádi. Slíbila ale, že v nejbližších týdnech se přijde do hodiny podívat. Upozornila mě ale, že daného žáka učila od první do páté třídy a podobné problémy s ním skutečně nikdy neměla. Takže fakt nevím, co dělám blbě. Ale asi něco jo. Štve mě to. Dost. Začínám se bát chodit do hodin, kde vím, že budu mít toho žáka, protože se bojím, co zase udělá. Nenašel jsem nikoho, kdo by mi byl schopný poradit. Minulý rok mě bavilo učit, s dětmi jsem vycházel dobře. Letos se mi z nějakého důvodu nedaří navázat s dětmi kontakt. V angličtinách v 6. a 7. třídě je to v pořádku, v 8. třídě se to začíná horšit (dva žáci mi začínají narušovat hodiny) a zeměpis v 6. třídě je prostě peklo. V hodinách mám asistentku, která mi řekla, že takové chování od toho žáka ještě nezažila a že sama nevěděla, co v takové chvíli udělat. Nevím, jsem bezradný. Vyzkoušel jsem všechno, co mě napadlo, ani zpětně mě nenapadlo žádné řešení, kterým bych mohl kterémukoliv z těchto dvou problémů předejít.