Následující dva týdny jsem ve škole trávila celkem 12 hodin, z toho 10 hodiny náslechů v hodinách českého jazyka a 2 hodiny tandemu ve výtvarné výchově. Škola využívá bodový systém- za špatné chování a neplnění úkolů můžou žáci dostávat různý počet trestných bodů. Žáci můžou na povel vyučující používat telefony k vyhledávání na internetu. Přemýšlím, jestli to není diskriminující. Paní učitelka mi řekla, že ne všichni mají telefony, ale ve dvojici leze vždy pracovat. Napadá mě, jak bych se cítila na místě žáka bez telefonu. Není mu to líto? Je také určitě zapotřebí důvěřovat třídě a naopak mít jistou důvěru od žáků, aby tato spolupráce s využitím internetu mohla fungovat. Bylo pro mě překvapením, že opravdu všichni ve skupinách pracovali a nepoužívali telefon k ničemu jinému. Viděla jsem však, že žáci kontrolují zprávy i mimo vymezený čas k práci „Text je psán tak, že vypadá jako báseň (verše), ale je to přeci próza (nerýmuje se, příběh), takže to vždy musíte určit jako poezii“ je vhodné učit 9. třídu rozlišovat tímto způsobem poezii a prózu Tato doba připadala na oslavy 100. výročí založení ČSR, takže ve většině hodin paní učitelky cílily právě na toto téma. Zarazilo mě, že stejný program na zopakovaní jmen a událostí spjatých se vznikem republiky byl připravený pro 7. i 9. třídu. S žáky 9. třídy se již 3. hodinu díváme na Otesánka, v literatuře tak probíráme surrealismus. Děti to evidentně baví, ale nevím, jestli není škoda věnovat tomuto filmu tolik času, je přeci spoustu zajímavých autorů píšících v tomto směru a úplně se zapomíná na poetismus a další směry. Výtvarná výchova byla překvapením, žáci byli moc šikovní. Malovali jsme na stěnu v učebně hudební výchovy. Všechny práce moc bavila, ale paní učitelka byla podle mého názoru přehnaně nervozní. Všimla jsem si, že často žáky okřikuje a oni jsou následně příliš opatrní a nemůžou se do tvorby vcítit.