Dnes (28. března 2019) byl den učitelů. Třetí hodinu jsem měla náslech v hodině němčiny v sedmé třídě, která zrovna probírala „Wechselpräpositionen“ (na konci předešlé hodiny žáci dostali papír s jednoduchými překlady výrazů na procvičení – např. do divadla, v divadle, domů, doma,…). Když jsme dorazily po zvonění do třídy, jeden žák kreslil něco na tabuli a učitelky si zprvu nevšiml. Učitelka, aby na svoji přítomnost upozornila, se jej žertem zeptala, jestli bude dneska učit, a on odvětil, že klidně. Učitelka si tedy sedla do první lavice, žák pozdravil své spolužáky jako učitel a začal učit. Zprvu zopakoval, jak se řeknou základní slovíčka ze cvičení německy a jaký mají člen (např. die Schule, das Haus,…), poté napsal na tabuli, jaký člen se používá ve kterém pádě, jaký pád se používá při které otázce (Kde? > 3. pád). Následně už si vzal samotné cvičení a se spolužáky doplňovali celý papír. Na celé hodině bylo krásné pozorovat spolupráci mezi žáky – nesnažili se svého „učitele“ „potopit“, ale pomáhali mu tam, kde měl menší mezery (například u doplňování tabulky skloňování). Díky tomu, že látku vysvětloval „jeden z nich“ zároveň žáci dávali pozor a hodinu sledovali se zaujetím. Chlapec byl naopak před tabulí sebevědomý a žákům zadával pokyny (např. je vyvolával, dovoloval jim zajít si na záchod atd.). Paní učitelka hrála roli „zvědavého dítěte“ a svými otázkami naváděla učitele (případně jeho spolužáky) na informace, které bylo nutné zdůraznit, příp. na chyby, třeba ve členech. Všechny děti na konci dostaly na konci hodiny malé jedničky za aktivitu, chlapec „učitel“ potom velkou jedničku. Bylo pro mě velmi zajímavé pozorovat, jak se zvládnou žáci korigovat úplně sami, navíc celou hodinu. Byli schopni si celou hodinu sami procvičovat látku, která za normálních okolností působí ve vyučování poměrně velké potíže, pracovali v týmu, zapojovali se více méně všichni, ti silnější pomáhali v momentech, kdy ti slabší (včetně „učitele“) neznali odpověď. Tato hodina pro mě byla potvrzením, že typická frontální výuka není tou ideální volbou pro to, aby se žáci efektivně a s nadšením učili (byť má zajisté své využití), ale že nejvíce se prostě žáci učí vzájemnou spoluprácí, spolu a od sebe navzájem. Teď mi zbývá jen přijít na to, jak to realizovat ve vyučování.