Ráda bych se v následujícím příspěvku zamyslela nad vztahem učitele a žáka. Moje provázející učitelka angličtiny se netají tím, že se s žáky snaží mít přátelský vztah, což bylo v mé přítomnosti naopak odsouzeno provázejícím učitelem z druhého předmětu. Oba se mi snaží předat své zkušenosti, ale jejich přístupy jsou hodně odlišné a je opravdu těžké v nich hledat něco společného. Musím říct, že jsem se za dobu své praxe ztotožnila s přístupem paní učitelky angličtiny, ale zároveň v něm našla spoustu slabin, které mohou způsobit více škod než užitku a na kterých budu muset zapracovat, abych si takový vztah k žákům mohla dovolit realizovat i já. A přestože oba již zmíněné přístupy skutečně nemají mnoho společného, můžu si do budoucna něco vzít z obou z nich. S lidmi, se kterými denně přicházím do kontaktu a jimž se snažím něco předat, je podle mého názoru nezbytné si vytvořit nějaký vztah. Je to důležité proto, že žáci poté vnímají učitelovu individualitu a nepokládají ho za pouhého zprostředkovatele informací. S vytvářením toho vztahu ale může velmi rychle nastat situace, kdy učitel neodhadne hranice a ztratí autoritu, kterou je pak hodně obtížné získat zpět. Před první hodinou angličtiny, kterou jsem měla odučit, by mě vůbec nenapadlo, že bych hned při prvním setkání měla na děti zvyšovat hlas. Tato hodina ale nebyla příliš efektivní právě kvůli tomu, že jsem na žáky chtěla být jenom příjemná. Když jsem si poté rekapitulovala, co se v hodině dělo a proč spoustu věcí nefungovalo, došla jsem k závěru, že chladný přístup učitele matematiky není vůbec tak zcestný, jak se mi zpočátku zdálo. Když jsem pak pozorovala hodiny angličtiny, snažila jsem se zaměřit na to, jak učitelka řeší situace, kdy je ve třídě neklid a žáci nejsou koncentrovaní. Přestože hned na začátku navodila příjemnou atmosféru, později během hodiny se neostýchala úplně přerušit hodinu a velmi důrazně žákům vysvětlila, že i zábavné hry nebo jakákoli aktivita v hodině angličtiny má nějaký účel a pokud si toho nebudou žáci vědomi a nebudou podle toho pracovat, nemá taková hodina vůbec cenu. Díky tomu, že se učitelka děti snaží neustále motivovat a vysvětlovat jim, proč je angličtina nezbytná, i když dělají chyby a jsou nejistí, žáci díky vztahu, který si k nim učitelka vytvořila, ví, že se o ně zajímá a snaží se jim něco důležitého předat. Tato technika zjednání si kázně ve třídě tedy většinou velmi dobře funguje právě díky vzájemnému respektu a důvěře. Přestože to pro mě bylo hodně těžké, po rozhovoru s učitelkou na toto téma jsem se snažila podobný přístup uplatňovat i já a hodiny byly opravdu mnohem efektivnější a pro děti určitě přínosnější. Myslím si, že žáci cítili, že mám zájem se jim věnovat a snažila jsem se je hodně motivovat, ale zároveň opravdu museli spolupracovat a když tomu tak nebylo, nepokračovala jsem v hodině do té doby, než jsem se ujistila, že si jsou vědomi toho, co děláme, proč to děláme a k čemu směřujeme. Zároveň si myslím, že náš přátelský vztah, který jsme i během jen několika málo hodin zvládli navázat, tím neutrpěl. Určitě mám před sebou ještě spoustu hodin, se kterými nebudu spokojená, protože budu muset zvyšovat hlas a být „chladná“ mnohem častěji, než mi je příjemné. Ale jsem ráda, že mi tato zkušenost ukázala, jak moc je to potřeba. Zjistila jsem, že přátelský přístup funguje, když jsou dány jasné hranice a učitel si je neustále vědom své úlohy.