Před příchodem na praxi se vždy s vyučujícím pevně domluvíme, jak bude hodina probíhat a kdo danou látku či aktivitu odučí. Občas se také domluvíme na nějaké speciální aktivitě, kterou vedeme spolu. Nyní už učím i celé hodiny. Nikdy jsem si nemyslela, že budu preferovat učení na druhém stupni. Svůj druhý obor, anglický jazyk, vyučuji jak na prvním, tak i na druhém stupni a uvědomila jsem si, že raději učím starší žáky než mladší děti. Neustálé poznámky a dotazy mladších dětí v průběhu mého vysvětlování a snažení je vyčerpávající. Velmi často při mé snaze vysvětlit novou látku či pravidlo mě žáci, zejména v prvních třídách, přeruší otázkou typu: „My pojedeme teď v neděli k babičce a ona bude péct husu. Peče vaše babička taky vždycky husu, když přijedete?“ Jiným příkladem je hlásení se žáka a já v domnění, že má nějaký dotaz k učivu, ho vyvolám: „Paní učitelko, příští týden půjdu k paní zubařce a tam se už konečně rozhodne, jestli budu mít ty rovnátka nebo ne. Já bych je chtěl mít, ale bojím se, že mě to bude bolet.“ Do toho začne diskuze v celé třídě, zda je lepší mít rovnátka nebo ne, apod. Tudíž jsem si postupem času uvědomila, že i když jsou děti v prvních třídách velmi roztomilé a mám je ráda, tak raději chodím učit do vyšších tříd. Nevadí mi ani pubertální vtípky, narážky, či komentáře, lépe se s nimi popasuji. Na druhou stranu, vytvořit nebo najít různé doplňkové materiály k výuce pro první třídy nebo začátečníky, je mnohem jednodušší. Asi bych to tedy shrnula tak, že příprava na hodinu pro mladší děti je snazší, zato samotné vyučování upřednostňuji u starších žáků. V deváté třídě jsem dovolila žákům používat mobilní telefony pro překlad slovíček. Mají je neustále u sebe, v kapsách nebo pod lavicí. Zjistila jsem, že jde celkem jednoduše poznat, jestli používají překladač a dávají pozor, či jsou na sociálních sítích. Většinou byli za toto povolení velmi vděční a snažili se toho nezneužívat, jelikož je to v ostatních hodinách zakázané. Později se mne jeden žák zeptal na slovíčko a já jsem si nemohla vůbec vzpomenout. Místo toho, abych začala v duchu panikařit a cítit se trapně, že něco nevím, jsem se zeptala jsem celé třídy, kdo to slovíčko vyhledá a do pár vteřin jsem už znala odpověď. Ten žák, který to zjistil jako první, se potom cítil pyšný, jako vítěz nějaké soutěže. Jsem ráda, že jsem dokázala ze zakázané věci vytěžit něco dobrého.