Na první praxi jsem se vydala ve středu v dopoledních hodinách. Po vstoupení do ředitelny mě pan ředitel vlídně přivítal a dovedl do kabinetu paní učitelky, se kterou měla proběhnout výuka výtvarné výchovy. Paní učitelka byla od samého začátku přátelská a ochotně odpovídala na všechny mé otázky. Po krátkém rozhovoru započala hodina s menší třídou (cca 18 dětí?). Začátek hodiny mi připadal hodně chaotický. Některé děti pobíhaly po třídě, jiné seděly poslušně v lavici a čekaly, co se bude dít, jiné se shlukovaly v zadní části třídy do menších skupinek. Paní učitelka si donesla velkou hromadu výkresů a začala je rozdávat dětem. Tato aktivita zabrala poměrně dost času, jelikož ne všechny děti se podepsaly na svůj výkres a nemohly si tak vzpomenout, na kterém pracovaly minulou hodinu. Paní učitelka z toho byla lehce podrážděná, otáčela oči a sem tam utrousila nějakou ironickou poznámku. Přišlo mi, že se těmi poznámkami nebavím jen já, ale i samotné děti. Po rozdání všech výkresů se třída pustila do dokončování svých prací, které se týkaly Vesmíru. Některé měly výkresy dokončené, proto se pustily do nového obrázku, jiní teprve dokončovaly přípravné pozadí. Děti si mezi sebou povídaly a chystaly potřebné pomůcky, proto byl ve třídě celkem ruch. Paní učitelka obcházela třídu a zjišťovala, jak jsou děti daleko a jak práce vypadá. I přes to, že byla paní učitelka přátelská a energická, chvilkami mi připadalo, že je akční až moc. Často dětem vytýkala jejich způsob malování, a pokud obrázek nepůsobil esteticky pěkně, nebála se vypůjčit si od dítěte štětec a přemalovat obrázek tak, aby už na první pohled působil pěkně. Přišlo mi, že děti jsou na takové reakce ze strany paní učitelky už zvyklé, proto nepůsobily nějak překvapeně nebo naštvaně, v některých případech mi spíše přišlo, že se styděly, že obrázek nenamalovaly tak, aby se paní učitelce líbil. Na druhou stranu oceňuji snahu paní učitelky naučit děti pracovat s barvou. Během překreslování jejich práce jim radila, jaké množství vody míchat s barvou a jakými tahy vytvořit rovnoměrnou vrstvu barvy na papíře. Po tom, co je paní učitelka nechala chvíli samostatně malovat, jsem si všimla, že děti se snaží postup, který jim paní učitelka předvedla napodobit a vyvarovat se předchozích „chyb“. I přes to, že jim paní učitelka nenechala příliš prostoru na vlastní tvorbu, jelikož jim neustále do jejich tvorby mluvila (radila, jaké barvy použít, co s čím míchat, co malovat do prázdného prostoru,…), přišlo mi, že ji děti mají rádi a jsou určitým způsobem i rády za její vedení a rady.