Dnes budu naslouchat třídě 8.C, která je na škole výběrová a jsou zde ti nejlepší žáci. Třída je obyčejná, ale velmi moderně vybavena interaktivní tabule samo zatahovací žaluzie a na postranních zdech jsou velmi pěkné nástěnky. Sedám si do poslední lavice. Pocity jsou už méně stresové je to asi tím, že jsem se v poslední době objevoval častěji v pedagogické roli. Náslechová hodina je víceméně klidná učitelka si hned na začátku hodiny sjednala pořádek a děti si mě už tolik nevšímají znají mě z předchozích hodin. Když tak sedím v lavici a pozoruji jednotlivé žáky vzpomínám nostalgicky na to, jak jsem v levici sedával já a na mém místě sedával jiný praktikant a teď vím jak se cítil a zároveň mohu posoudit, jak jsem se cítil já v roli žáka s praktikantem ve třídě. Dnes se cítím klidněji, ale vím že jednou u té tabule budu stát já bude to já proti všem, ale v jejich roli jsou oni proti mě. Pamatuji si, že i když jsem dělal nepořádek cítil jsem se méně zranitelný než na druhé straně barikády je to logické prostě početní převaha. Na začátku hodiny probíhají opět aktuality jak už mam za sebou pár náslechu s jistotou mohu říct, že se zde nejedná ze strany kantora o podání informací skrze žáky, ale kantor chce žáky naučit mluvit na třídu a aby si sami vyzkoušeli, jaké je to stát před třídou a něco jim povídat. Hodina pobíhá přesně podle mích představ formou diskuze . Téma je postavení ve společnosti mužů a žen. Děti se do diskuze zapojují s chutí vyjadřují svůj názor. Já bych ho taky rád projevil, ale nemohu jsem zvyklí zapojovat se do konverzací i když to nemohu přisoudit škole, protože nic podobného jsme nedělali přisuzuju to své povaze. Hodina je zakončena videem u kterého mě chvilku zatrnulo. Video bylo ze společnosti palestinských a iráckých žen, které rodiče prodávají jako děti starým mužům za nic. Člověka to nutilo zamýšlet se nad tím jak je to mezi naše pohodlné životy a jak řešíme malichernosti.