Minulý týden se ve škole nesl v duchu příprav na první čtvrtletní písemnou práci. V hodinách se opakovalo a procvičovalo. Napadlo mě, že bych mohla paní učitelce a žákům nabídnout extra doučování po hodině (vsuvka: v té chvíli jsem vůbec netušila, jaké nové zamyšlení a poznání mi tato nabídka přinese). Paní učitelka souhlasila a na procvičování se mi přihlásilo 6 žáků (vsuvka: ze začátku jsem si říkala, no to je teda opravdu velký zájem, zřejmě jsem je v minulých hodinách moc nezaujala a tím pádem mi moc nevěří. Během doučování jsem ovšem dospěla úplně k opačnému závěru – byla jsem ráda, že se přihlásilo jen tak málo žáků, hlavně žáků, kteří o to měli opravdu zájem, kterým učivo nebylo jasné, a potřebovali to zopakovat, učení pak probíhá úplně jinak, bylo možné vyslechnout potřeby všech žáků). Doučování proběhlo v pořádku, zopakovali jsme, co žáci potřebovali. Co mě ovšem ale překvapilo, byl nejen zájmem o spolupráci, ale hlavně témata, na která zaváděli řeč - na střední školy, na budoucí povolání a na inkluzi (vsuvka: pro ně ovšem neznámý pojem, (vsuvka: to nikdo z učitelů s nimi na toto téma nemluví? Nenechá je o tom přemýšlet? Ukázat jim jaké existují možnosti? Sami mi tedy neřekli, že se s nimi o tom nikdo nebaví, ale z jejich nadšení, že mám zájem se bavit o těchto tématech, jsem pochopila, že asi moc času nestráví s učiteli nad debatou ohledně vcelku důležitých témat.). Přišlo mi to trošku zvláštní – proč se o tom s nimi v jakékoliv hodině nebaví? A to nemluvím o inkluzi, o inkluzi, o které vlastně vůbec nic neví, co to je, proč je, co přináší. Jak pak má být tedy inkluze úspěšná, když žáci, kterých se to „zrovna teď netýká“ nemají absolutně žádné ponětí, co to přináší, v čem spočívá smysl. (vsuvka: jedna žákyně mi řekla svůj názor na inkluzi (tak jak si asi většina z nich představuje inkluzi – Já si nemyslím, že není dobrý zavírat školy pro autisty, potom je někdo dostane do třídy, a třída je naštvaná, protože je furt vyrušuje a nemůžou se na nic soustředit a asi je ani nepřijme…). Nebylo by potřeba se s nimi občas o tématu inkluze pobavit, než do nich neustále hustit kvantum informací, které jim ne vždy v budoucím životě k něčemu bude? Byla jsem velmi překvapena z neinformovanosti žáků o inkluzi (vsuvka: je pravda, že jsem se o tom bavila pouze se šestí žáky, je možné, že ostatní vnímání inkluzi úplně jinak zvlášť, když jsou školou plně bezbariérovou. Přeci to, že teďka „nechytli do třídy žádného autistu, neznamená, že se s ním v životě již nikdy nesetkají.“