Myslím, že jsem za poslední měsíc praxe nasbíral spoustu zkušeností. Asi pro mě nejnáročnější je stihnout všechno, co chci v každé hodině zvládnout. Jedna věc je, si doma v klidu naplánovat, jak to půjde po sobě, na co se žáků zeptám, co případně dovysvětlím, ale druhá věc je pak realita v hodině. V mých hodinách dějepisu se vždycky s mojí učitelkou domluvíme na spoustě věcí, které chceme stihnout – buď já sám, nebo společně. Většinou chystáme krátký test na úvod, potom mám svoji část výkladu, kde se vždycky snažím mít i spoustu otázek a věcí, na které se můžu žáků zeptat. Na každé hodině jsme i domluvení na nějaké aktivitě a snažím se ji postupně vylepšovat (například do prezentace napíšu pro zopakování probrané události a po třídě rozmístím obrázky a žáci postupně přiřazují, pak si to vždy projdeme a v rychlosti zopakujeme). Musím říct, že jako super zkušenost vnímám to, že když jsem chodil ke svojí provázející učitelce na náslechy, tak schválně s žáky prováděla všechny možné aktivity co má k dispozici, abych to viděl naživo a mohl si to potom taky vyzkoušet. Spoustu z těch aktivit jsem doteď neznal a pro zopakování je to super a děcka to baví (skládají dohromady zalaminované kartičky, hrají speciální dějepisné bingo). Díky tomu, že si toto všechno dopředu připravím a kromě toho ještě se pokoušíme o doplnění zápisu – děcka mají něco jako pracovní listy, kam si informace společně dopisujeme – tak se snažím všechno v hodině realizovat a ne vždycky se to všechno podaří. Musím si ale pochválit spolupráci s provázející učitelkou, jsme domluvení vždy tak, že já se soustředím buď na výklad, nebo na aktivitu, kterou zrovna provádíme a ona my hlídá čas a případně mi řekne, kolik musíme nechat času na zápis, zopakování z minulé hodiny na začátku, nebo na zopakování probrané látky na konci.