No, tak praxe už se pomalu ale jistě chýlí ke konci a já z ní mám zatím stále dobrý pocit. Všechna ta nejistota a strach na začátku jsou více méně zažehnány. Už se nebojím stoupnout si před třídu, napomenout žáky, získat si jejich pozornost a taky už nemám přebytek času jako v prvních hodinách. Čtyřicet pět minut už zvládám odučit levou zadní. :D Včera mi dokonce jeden žák z té obávané strašné osmé třídy řekl, když si moje provázející učitelka odskočila, že jsem prý lepší než ona a chtěli by mě mít napořád. A to fakt zahřeje u srdíčka… Celkově tedy praxi hodnotí opravdu jako přínosnou a zajímavou zkušenost. Je to prostě realita toho, co se učíme a zažít si praxi je podle mě někdy možná víc než samotná teorie. Bohužel jsem ale zjistila, že minimálně polovinu toho, co probíráme v seminářích, je nereálné použít na základní škole. Ta úroveň je opravdu mizerná. (A nevidím to tak pouze já, ale i moji spolužáci, se kterými jsem se o tom bavila.) Žáci v osmé třídě neumí vyčasovat sloveso sein, odpovědět celou větou na otázku apod., tudíž představa, že bych jim dala převyprávět nějakou pohádku, či vymyslet děj komiksu, tak jak didaktizujeme v některých seminářích mi přijde opravdu jako utopie.