Nemůžu se zbavit špatného pocitu ze stylu vedení hodin učitelky výtvarné výchovy. Její hodina je postavená na nápadu přineseném z jejího internetového zdroje s názvem Pinterest. Děti tento nápad kopírují. Taková kolektivní kopírka. I když tento styl učení nedává dětem volnost v tvorbě, divila jsem se, že si ji i tak našly. Tématem byly kostry. Vystřihly je z bílého papíru a dotvářely doplňky z barevného papíru. Jedno dítě mělo velmi dobrou práci, byla dobře stylizována. Kostry byly nalepeny jak měli a na hlavy jim vymyslel přilbice (nejspíš se inspiroval hrou). Tělo této kostry bylo polepeno útržky barevného papíru. Když jsem se tohoto dítěte ptala, proč je tento papír potrhaný, zda je to úmyslné, nebo se mu jen nechtělo zvedat pro nový papír, odpověděl, že voják byl ve válce a má roztrhanou uniformu. A to je to, co chci rozvíjet. To je to, co má smysl. Vymýšlet nové způsoby vyjádření, experimentovat s materiálem a objevovat svět (Nepopírám potřebu znalostí základních technik a znalostí). Další hodina výtvarné výchovy mě poměrně rozčílila. Styl zápisu do sešitu byl hrozný. Nudila jsem se i já. Diktovala dětem text a oni rychle psali. Myslím si, že výtvarná výchova by měla směřovat k pochopení a poznání. Chyběli mi v hodině např. Pracovní list, který by vyplnily a dolepily. Myslím si že tento styl zápisu byl zcela nešťastný. Na konci zápisu jim rozdala tištěné obrázky autora, kterého probírali (tyto obrázky jsem chystala paní učitelce já, neměla je ani nastříhané, proto v rychlosti ještě na lavici žačky je rychle stříhala – poprosila i mě o pomoc). Poslední věta mě dostala. Obrázky si vymalujte jak chcete a nalepte, za úkol zjistěte název děl. Vymalovat? Obrázek měl 5x5 cm.. Dále se učili o obrazu umělce Picassa - Avignonské slečny – tento obraz neměla jak ukázat – proto ho slovně popsala… ( ve třídě není projektor). Díla dětí z hodin, které byly vedeny touto učitelkou, visely na chodbách. Přišlo mi, že jsou poměrně dobré. Tento týden praxe mi došlo, proč ta kvalita je tak dobrá. Paní učitelka se nebojí dětem zasahovat do prací. Práce jsou poměrně všechny stejné. Dítě vůbec nerozvíjí. Soustředí se na výsledek, nikoliv na průběh práce – zda u práce budou řešit problematiku, téma atd... Ne, děti jen stříhají, malují a kreslí co musí. Jelikož pracuji ve školce, která je inspirována přístupem Reggio Emilia, je tento styl učení velmi těžký k pochopení. Zmíněný přístup využívá přirozené zvídavosti a tvůrčího potenciálu dětí k jejich učení. Veškeré učení probíhá velmi spontánně v tematických projektech. Souhlasím s tímto stylem učení proto možná mi dělá problém přijmout styl této učitelky. Styl této učitelky je směřován na učitele nikoliv na děti. Chová se v hodinách dosti povýšeně. Často po dětech křičí a zvyšuje hlas. Ač mě tato vedoucí učitelka zklamala, překvapila mě svým přístupem vedoucí učitelka hudební výchovy. Hodiny má dobře strukturované. Občas se zlobí na děti za „zbytečnosti“. Dozvěděla se, že třída, kterou má učit, není v dobrém rozpoložení. Děti byly v minulé hodině podle učitelky „nesnesitelné“. Když se to má provádějící učitelka dozvěděla, nachystala testové papíry a otázky. Říká tomu „Pohotovostní poloha“. Dětem v hodině oznámila, že ví, jak se chovaly v minulé hodině, a proto je připravena s testem. Děti byly v této hodině abnormálně hodné – nikoli ve strachu – pouze respektovali její požadavek o slušnosti, a když ho někdo z vrstevníků porušil, okřikly se navzájem. Libí se mi přístup této učitelky k dětem. Často se v hodinách usměje, zasměje se situacím a často vymýšlí zajímavé aktivity.