Maminka asi měla pravdu, když mi tvrdila, že mám pedagogický talent. Když jsme se loučily, vyjádřila KZ (která je dle mého zcela neskromného názoru poměrně silně kompetentní učitelka) přání, abych se opravdu věnovala učitelství (a poradila mi, abych si našla bohatého ženicha…). Poslední dva týdny se odehrála většina hodin češtiny šestých tříd pod mým vedením. Mám sem tam ještě nějakou rezervu (třeba co se týče kapacity pamatovat si hejna dětí), ale v zásadě se nehodnotím špatně. Rozhodně je dobře, že jsem chodila na náslechy na dějepis, protože se mi s ním pak mnohem snáz propojovala literatura. A tu jsem učila převážně. Z mluvnice jsem vlastně moc neřešila, hlavní výjimkou byl slovní přízvuk / větná melodie. Musím počítat s tím, že jak nechám děcka samostatně přemýšlet, bude jim všechno trvat mnohem dýl, takže na to, co by se dalo stihnout za jednu vyučovací hodinu, potřebuju dvě. Jinak jsem na sebe dost hrdá, že se mi podařilo udělat „interaktivní“ hodinu na mluvnici. (Už jen proto, že je z vědeckého hlediska asi milionkrát zajímavější.) Co se týče poznatků z náslechů, nemohu než konstatovat, že jít na praxi ke KZ bylo jedno z mých nejlepších náhodných rozhodnutí. Jednak má dar učit, jednak dost přirozeně používá spoustu metod. Takže jsem si krom pozorování toho, jak zvládá děti, odnesla i pár dalších poznatků. Z dalších náhodných konstatování: že jsou v áčku děti klidnější nemusí být nutně výhra. Protože pak jsou tiší, i když se jich na něco ptám. V béčku -- i když jsem tam učila míň -- bylo o dost snazší vytáhnout z děcek reakce. (Zajímavé je i to, že v béčku neprotestovali, když jsem jim začla látku propojovat s angličtinou. V áčku prskali.) Z náslechů u deváťáků, i když občas lehce připomínali divou zvěř, byli pořád nepoměrně poklidnější, než osmáci z Končanic. Podezřívala bych syndrom posledního ročníku, nebýt toho, že daruvarští osmáci byli zlatíčka. Otázkou je, co by tropili, kdybych u nich učila já, jestli bych je dokázala zaujmout (nebo aspoň zpočátku svým zjevem šokovat natolik, aby vypadali, že dělají, co mají). Sečteno a podtrženo, učit mě baví a celkem mi to jde. Ale jestli se tím někdy budu živit, si ještě dobře rozmyslím. (A to nejen proto, že pokulhávám v lovu solventních nápadníků.)