V rámci mé praxe jsem se setkala pro mě s velmi příjmnou situací. Byla jsem na náslechu v šesté třídě. Paní učitelka vešla do třídy a děti hned věděly, co se bude dít. Aniž by paní učitelka musela něco říct se sešli v kruhu před tabulí, aby si mohli sdělit důležité informace a dozvěděli se, co se bude následující hodinu dít. Nejprve měly děti možnost podělit se o nějaký zážitek nebo situaci, která se jim v poslední době stala nebo co je momentálně tíží. Bylo vidět, že děti se nebojí říct svůj názor a cítí se v prostředí bezpečně. Poté, co dostaly děti prostor vyjadřit se, si vzala slovo opět paní učitelka a sdělila dětem, co se bude dít a na co se mají připravit. Následovaly prezentace žáčků, které trvaly téměř do konce hodiny. Je důležité zmínit, že na začátku roku paní učitelka přinesla papír, kde byla vypsaná témata, která budou první pololetí probírat. Každý žák si vybral jedno téma a to měl za úkol si připravit a zpracovat na určité datum. Každou hodinu pak dva žáci dostali prostor předvést, co si připravili. V podstatě si na část hodiny (cca 15 minut) zahráli na učitele a místo paní učitelky učili ostatní spolužáky danou látku. Jednu takovou hodinu jsem měla možnost vidět a můžu říct, že jsem byla nadšená. Bylo vidět, že si s tím dali doopravdy hodně práce a nevykašlali se na to. Zároveň jim paní učitelka vytvořila bezpečné prostředí, kde nikdo nikoho nezesměšňoval ani nevyrušoval. Byla vidět krásná spolupráce přednášejícího žáka a paní učitelky. Pokud se žák ztratil nebo si něčím nebyl jistý, paní učitelka mu byla nápomocna. V podstatě se jednalo o výuku v tandemu. Doopravdy se mi líbila práce a nadšení, které žáci předvedli. Během „prezentace“ tématu si děti většinou doplňovali pracovní listy, které jim jejich spolužák – „pan učitel“ připravil. Po odprezentování byl prostor na diskuzi a zkontrolování pracovního listu. Při pozorování této hodiny jsem měla možnost vidět, že tato hravá forma vyučování baví nejen „pana učitele“, ale i děti a paní učitelku. A to je podle mě nejlepší situace. Proto beru tuto zkušenost jako inspiraci a určitě tuto metodu zkusím využít, až já sama budu učit. Zároveň se mi líbil „komunitní kruh“, který žáci vytvořili na začátku hodiny. Bylo vidět, že paní učitelce záleží nejen na znalostech, ale také na sociální stránce celé třídy. A to si myslím, že je velmi důležité (možná i důležitější), než probírané učivo, protože bez sociálních vztahů se v životě neobejdou.