Má první hodina, kdy jsem učila matematiku na praxi (v tandemu). Ano samozřejmě, s dětmi jsem pracovala tolikrát (praxe v MŠ, ve ŠD a další), nikdy jsem však neučila matematiku. „Co já jim tam budu sakra přednášet?! – Integrály asi ne že jo.“ Téma naší hodiny bylo opakování mocnin a odmocnin. Co tu budu povídat, zodpovědně jsem studovala celý den učebnici pro ZŠ, abych tušila, co ty děti mají probrané a co jsou schopné spočítat. Přípravu jsem tedy určitě nijak nezanedbala, detailně jsem si vypsala všechny příklady, co s dětmi chci spočítat a paní učitelce jsem přípravu včas poslala. Během hodiny jsme s paní učitelkou sehrály scénku: Paní učitelka byla realitní makléř a já od ní kupovala čtvercový pozemek na čtvercový domeček s určitou délkou strany. Na toto téma jsme měly více příkladů – plot kolem celé zahrady, kolik by toto celé stálo korun a další. Jak jste si mohli všimnout z úvodu reflexe, ano byla jsem opravdu hodně nervózní. Večer před hodinou jsem vůbec nemohla usnout. Pořád jsem myslela na to, proč zrovna mě by ty děti měly poslouchat, když se u nich ve třídě objevím jednou za týden a ještě v podstatě jen desetkrát. Než jsem se stihla dotrápit s touto myšlenkou, už tu byly další. „Pochopí mě ty děti, když jim budu opakovat, co je to mocnina a odmocnina?“ „Nebudou zlobit, když já budu mluvit a budu se jim snažit něco vysvětlit?“ „Nebudou mít ze mě srandu, jsem mladá a „jenom“ studentka.“. Ráno to bylo snad ještě horší. Střevní potíže z nervozity se dostavily. „Sakra, co já tam budu dělat?!“ Dozor na chodbě před první hodinou mi mysl zaměstnal natolik, že jsem se pomalu přestávala bát. A najednou tu byla hodina v osmé třídě a náš tandem. Když jsme přišly do třídy a začaly hrát s paní učitelkou scénku nebyla jsem už vůbec nervózní. Děti zaujatě koukaly, co to děláme. Nikdo nevyrušoval, všechny jsme zajímaly. Ve chvíli, kdy jsem děti poprosila o pomoc při výpočtu odmocniny se nadšeně hlásily. Sami dokonce rády zopakovaly, co to mocnina a odmocnina je. Hodina mě moc bavila a myslím, že nejen mě, ale celou třídu. Byla jsem opravdu ráda, za průběh celého vyučování a pociťovala jsem radost a štěstí. Tandem byl úspěšný i v paralelní třídě, a tak paní učitelka usoudila, že příští hodinu si můžu už zkusit učit úplně sama. Moc se těším na další hodinu a už teď jsem zvědavá, jak to celé bude probíhat. Jestli se třeba ona nervozita nedostaví i za týden?