Když jsem poprvé vstoupil do školy, kde právě vykonávám praxi, tak na mě hned dýchlo cosi pozitivního. Cítil jsem sice po těle drobné napětí nebo spíše chvění, ale byla to taková spíše zdravá nervozita než stres. Těšil jsem se, co na mě uvnitř školy čeká. A skutečně, byl jsem velmi příjemně překvapen … Ale nepředbíhejme. Po úvodní schůzi s vedením základní školy jsem byl paní zástupkyní požádán, jestli bych nemohl jít se žáky do Ekoparku (samozřejmě šly i jejich třídní učitelky). Byla to tuším třída 8.A a 8.B. Ale teď k meritu věci. Po celou dobu exkurze jsem nezaznamenal jedinou výraznější neposlušnost či dokonce výtržnost. Tím mám na mysli drobné rvačky mezi žáky, či dělání různých naschválů atp. Samozřejmě, že někteří dělali na sebe úšklebky a podobné věci, ale nic co by přesáhlo hranice slušnosti. Když jsme byli v tramvaji, tak automaticky když žáci uviděli člověka v seniorském věku, tak již bez vyzvání některé z učitelek pustili tohoto seniora sednout. Bylo pěkné vidět, že žákům není respekt ke straším lidem cizí, opravdu mě to zahřálo u srdce. V Ekoparku se žáci též chovali velmi ukázněně. Dbali všech pokynů organizátorů akce a nedělali tam zbytečné haló nebo humbuk. Opravdu musím říci, že tuto ZŠ navštěvují žáci s přirozenou inteligencí a ne žádní grázlové. Po návratu z Ekoparku jsem byl tím, co jsem tam během těch 4 hodin zažil, velmi potěšen a tím více jsem se těšil na náslechy a následné vedení výuky na této ZŠ. Další týden jsem šel na náslech k osmákům. Byla to první skupina, tedy ta „lepší“ (aktuálně v lepší německé formě). A skutečně se tyto papírpvé předpoklady i potvrdily. Sice nemohu říci, že by tam byl někdo, kdo by vyloženě vyčníval, co se týče znalostí němčiny, ale na druhou stranu tam nebyl ani nikdo vyloženě „slabý“. Jednalo se o vyrovnanou skupinu, co se týče znalostí němčiny. Drobné rozdíly tam samozřejmě byly, ale skutečně jen drobné. Vyučující vedla hodinu velmi pestrým způsobem a bylo vidět, že má přirozenou autoritu, že si k ní nikdo nic nedovolí. Během hodiny byl v třídě naprostý klid a nikdo z žáků se nepředváděl nebo nedělal trapné vtípky, které by rušili průběh hodiny. Vyučující s žáky procvičila poslech, konverzaci a také kus gramatiky. Kromě toho se stihlo udělat i dost cvičení z učebnice. A na začátku vyučovací hodiny byl vybrán náhodně jeden žák, který byl zkoušen. Po skončení vyučovací hodiny jsem byl velmi potěšen, co jsem viděl. Dokonce i když začalo zvonit na konec hodiny, tak neexistovalo, že by někdo se začal balit, nýbrž všichni čekali na pokyn vyzčujícího. Ať jsem hledal jak jsem hledal, tak nikoho problémového jsem ve třídě nenašel. Týž den jsem byl na hospitaci i v druhé skupině této třídy. Po pravdě musím říct, že bylo vidět, že mají „horší“ vědomosti než ta skupina první (viz výše), ale snahu jsem jim upřít nemohl. I když něco nevěděli, tak se na to snažili přijít a neříkali hned, že neví. Vyučující jim poskytla tzv. udičku a podle ní došli na správné řešení. Co se týče kázně ve třídě, tak opět musím říci, že jsem s chováním jakož i jednáním žáků velmi spokojen. Ten samý týden jsem ještě šel na náslech do šesté třídy a tam to chování bylo skvělé. Žáci poslouchali, v hodině se nebavili a snažili se ten jazyk pochopit. Samozřejmě, probírány byly základy, ale i tak musím ocenit jejich snahu. Vyučující vedla danou hodinu pomocí aktivit tak, aby u žáků probudila zájem o jazyk, což se jí také povedlo. Byl jsem opět velmi spokojen s náslechem u této paní učitelky. To, co si z těchto náslechů vezmu, tak je určitě to, že jako budoucí učitel bych měl být aktivní v hodině, žákům tu výuku zpestřit různými aktivitami a co se mi na paní učitelce, resp. na její způsobu vedení výuky líbilo opravdu hodně, tak bylo to její nadšení pro tu práci, jejím temperament a aktivita. Takoví učitelé jsou potřeba a ne nějaké leklé ryby, co si něco mumlají v koutku a žáci jim mezitím v hodině pospávají a zívají nudou. Opravdu s mojí provázející učitelkou jsem velmi spokojen a slouží mi jako vzor pro mou další práci.