V rámci tandemové výuky jsme vyzkoušely spolu s mojí provázející učitelkou skupinovou práci (v 9. třídě). Na začátku hodiny jsme nechali žáky vylosovat papírky s číslem a pak se podle nich měli rozdělit do skupinek. Přišlo mi to jako zajímavý způsob rozdělení žáků – budou spolu pracovat třeba i ti, kteří se méně baví a teoreticky by se mohly více prohloubit vztahy v třídním kolektivu. Navíc žáci nevěděli, co to číslo bude znamenat (paní učitelka zavtipkovala, že to bude jejich známka na vysvědčení). V jedné třídě skupinová práce docela fungovala, vždy se našel někdo, kdo věděl a kdo skupinu „vedl“. Pouze v jedné skupině to moc nefungovalo. Zrovna se namíchali žáci: jeden chytrý introvert, který pracuje sám; dva kluci, kteří nemají úplně nejlepší prospěch a jedna dívka, která je ze sociálně znevýhodněné rodiny. Přišlo mi jí v tu chvíli docela líto. Přitom ve skupině měli někoho, kdo je velmi chytrý. Myslím si, že kdyby asi byli zvyklí pracovat ve skupinkách častěji, možná by se zlepšila jejich spolupráce a vypadalo by to jinak. Otázka je, zda tuto metodu používat v matematice? Před tím, než jsem sama vedla hodinu, jsem pociťovala trému a nervozitu. Přitom jsem byla připravena a měla jsem pro žáky nachystané pracovní listy. Opakovali jsme zrovna hranoly (krychli a kvádr). Taky jsem si uvědomila to, že je lepší mít přípravu přichystanou na jednom listu papíru. Měla jsem ji totiž na 3 papírech a pak, když člověk papír někam odloží, mezitím něco vysvětluje, ztrácí přehled, který papír následuje a kde vůbec leží. Tohle člověka doma vůbec nenapadne, až když si to opravdu zkusí – i tak triviální věc může člověka v tu chvíli rozhodit. Když jsme si spolu s žáky ještě ukazovali úhlopříčky (tělesové, stěnové) v hranolech, nastal docela problém, jelikož se to špatně znázorňovalo. Sice jsem měla od provázející učitelky zapůjčené modely krychle i kvádru, ale úhlopříčky zde byly pouze naznačeny – nebyly zde všechny. I já sama jsem z toho neměla moc dobrý pocit, že to nebylo úplně názorné a přesvědčivé. Možná by bylo příště lepší vyřešit tento problém buď nějakými hranoly, které by se mohly rozdělit na potřebné části, anebo nějakou hmotou, která by se přímo mohla „rozříznout“ a zase spojit v celek, anebo jim to ukázat pomocí prezentace v PP. Při zpětné vazbě s mojí provázející učitelkou jsem si také uvědomila, že jsem špatně použila některé matematické výrazy (obsah krychle – místo povrch). V tu chvíli, když jsem byla v roli pedagoga, mi to vůbec nějak nedošlo – soustředila jsem se na tu hodinu jako celek, aby se stihlo všechno (nebo aspoň většina toho, co jsem měla připravené). I když má člověk udělanou nějakou přípravu, je potřeba ji v průběhu hodiny měnit – dle potřeby žáků, důležitosti a zbývajícího času do konce vyučovací hodiny.