Po čtrnácti dnech učení jsem začal zjišťovat, že si nejsem úplně jistý, že skutečně chci být učitel. Nejvíc mě naštvalo, že nemáme praxe už od prvního ročníku, protože zjistit, že tohle povolání dělat asi nechci je trochu pozdě. Navíc jsem zjistil, že tahle škola nás na tuhle práci skoro žádným způsobem nepřipraví. Tři roky se učíme nadbytek faktů, pro případ, že by žák měl záludnou otázku a učitel musí znát odpověď. Jak jsem na praxi zjistil, tak to toho žáka ani nenapadne se zeptat, protože když v sedmé třídě neví, kde je sever, tak ztrácím veškeré iluze a když jsem viděl, jak klesly nároky, tak jsem tomu skoro nevěřil. Kdyby měl náhodou zákeřnou otázku, tak ji v dnešní době najdeme společně pomocí internetu. Přesto že jsem byl upozorněn, že laťka je nízko, tak tak nízko jsem ji nečekal. Problém nastal, když měli v atlase najít Ameriku. Snad pouze 4 dvojice (z cca 15) ji našly. Nakonec jsem musel nadiktovat stránku. Liší se to ale třídu od třídy. Práce s výběrovou třídou je o něčem jiném. Tam chodím odpočívat, protože žáci mají základní, znalosti, které bych u sedmáků předpokládal. Dle mého názoru bychom se měli zaměřit na to, co se na základce učí – jak přizpůsobit učivo věku, naučit se, jak dané učivo vysvětlit, jak vyplňovat administrativu, formuláře a možná by se hodily i hodiny sebeobrany. Díky bohu se nebojím mluvit před lidmi a to je obrovská výhoda ve školství. První na co mě upozorňovali, byl jeden žák, který šikanuje učitele. Paradoxně s ním problém nemám, zřejmě proto, že jsem pro žáky něco nového a nemusí mít svou paní učitelku. Zpočátku se všechny třídy chovaly slušně, byly potichu a nezlobily. To byl, ale začátek. Po 2 týdnech praxe to začíná být „ta třída“, která je ukecaná a začíná mě zkoušet, co vydržím. Bohužel pro ně, jsem souboj vyhrál já. Nečekali, že na ně budu křičet i před učitelkou. Hezky jsem si je srovnal, ukázal pravidla a další hodinu byli všichni naučení a chtěli se nechat dobrovolně vyzkoušet, všichni dostali za 1 a učitelka nevěřila svým vlastním očím, co jsem dokázal se 7. C. Teď se o mně vykládá, že jsem přísný, ale aspoň mám autoritu a nebojím se, že mě „sežerou“. Na druhou stranu mě trochu mrzelo, že jsem po nich musel křičet. Dlouho jsem to zkoušel po dobrém, ale nešlo to. Poprvé jsem začal pořádně přemýšlet o vztahu učitele a žáka. Jaký učitel bych asi chtěl být? Je to těžké. Něco jako jak se oni chovají ke mně tak já k nim. Přátelský vztah, ale jasně určené hranice a meze. Závěrem si pořád říkám, jestli mi to za to stojí. Trávit nekonečně dlouhé hodiny nad přípravami, snažit se zaujmout žáky. Někdy se to dokonce i podaří, ale za jaký plat???? Opravdu mě napadá, že možná pracovat jako pokladní v Lidlu by nemuselo být zas až tak špatné, za zhruba stejný plat, jako je učitelský a hlavně nikdo nepotřebuje dva diplomy.