Ráno před začátkem školy jsem měl domluvené u provázejících učitelů schůzku ohledně praxí. Vše začínalo přívětivě, ředitel mě ve škole uvítal, provedl školou a ukázal, kde co je a jak to u nich na škole funguje. Poté mě vzal k provázejícím učitelům. Radostně začal vyprávět, jak po dlouhé době májí na škole studenta, který bude u nich vykonávat praxi. V očích učitelů, kteří mě budou provázet, jsem už takovou radost nezaznamenal. Pohledy skleněné a bez úsměvu. Když ředitel odešel, začali se vyptávat na průběh praxe. Nejprve se mě zeptali, jak dlouho budu u nich na praxi. Odpověděl jsem, že bych měl absolvovat 40 hodin náslechů a jiných činností. Fyzikář na mě vyvalil oči a odpověděl: „Tolik!?“. Přikývnul jsem a on jen nechápavě zakroutil hlavou. Matematikář měl jinou otázku a zeptal se, kde studuji. Odpovídám na pedagogické fakultě v Brně a on mi na to řekl: „Na pedagogickou chodí jen studenti, kteří nezvládají studium na přírodovědě.“ Po těchto pár prohozených větách s učiteli, jsem si pomyslel, že to bude opravdu příjemná praxe. Následoval náslech v hodině fyziky. Učitel právě probíral ve fyzice pohyb a opakoval základní pojmy a vyvolával děti. Z mého pohledu byla třída relativně aktivní (srovnávám ze zkušenosti z předchozích náslechů v bakalářském studiu), necelá polovina třídy se hlásila a většinou odpovídala správně. Po konci hodiny, kdy děti odešly ze třídy se mě ptá: „tak co říkáš na hodinu?“. Odpovídám zcela upřímně: „Děti byly relativně aktivní a odpovídaly přesně naučené definice“. Učitel byl naprosto jiného názoru. Nazýval je dost peprnými výrazy a říkal, že ti *** nic neumí a nevědí. S tímhle postojem jsem zcela nesouhlasil, ale neodvážil jsem se hned první den oponovat. Pouze jsem s tímto postojem vnitřně nesouhlasil a udělal si nepěkný obrázek o učitelích.