S přicházejícím dalším semestrem přicházela další učitelská praxe. Na doporučení jsem věděla kam si praxi zapíši, tedy Biskupské gymnázium v Brně. Po doporučení a všech formálních záležitostí jsem se ocitla v prostorách školy, přesněji prostorách výtvarné výchovy. Nebo bych měla říci spíše výtvarných ateliérů, nad kterými padá brada? Prostory mě oslnily, především vším tím vybarvením, které škola studentům nabízí. Přes všechny druhy barev, papíru, ke keramické hlíně, až po látky, a mnoho dalšího. Po prvním setkáním s mou provázející učitelkou, jsem měla dobrý pocit, byla to velmi příjemná a sympatická paní. Povídali jsme si o tom, jak to u nich ve škole chodí a co mě opravdu nadchlo, tak bylo, že jejich třídy jsou půlené, takže žáků ve třídě je vždy tak patnáct. Na náslechách jsem byla celý den, prvně na třídě sedmé. Jejich téma bylo práce podle předlohy, ale nejen obkreslovat, předloha měla fungovat jen jako inspirace. Technikou tužky, tuže, uhlu, myslela jsem si prvně: „jako jenom tohle? To jim jako stačí“? k mému překvapení to opravdu stačilo. Zírala jsem, jak si děti vystačí jen s tímto. A především na to, že věkově to byla sedmá třída, tak kdybych měla porovnat s třídou sedmou na minulé praxi, tak toto bylo pro mě naprosto fascinující, jak děti pracují, a ještě se vyptávají, jak by mohli toto a toto zlepšit. Vyučující byla každému žákovi pomocnou rukou, kdykoli někdo něco potřeboval, hned byla u něj a snažila se s ním diskutovat a řešit vzniklý problém. Celkový dojem, jak paní učitelka vedla hodinu byl velmi příjemný. Dokonce si ve třídě pouštěli k práci audio knihy, takže atmosféra ve třídě byla jak pro mě, tak určitě pro všechny ostatní více než příjemná. Ještě bych dodala, že v průběhu hodiny jsem se mohla na vše vyptávat, zvídat a má provázející učitelka mi byla ve všem nápomocná. Do další výuky s mnou provázející učitelkou jsem měla hodinu volno, takže jsem využila možnosti se jít podívat na jinou hodinu výtvarky s jinou učitelkou, abych získala více pohledů na výuku. Byla to třída 2.C. na kterou jsem se šla podívat. Vzhledem k tomu, že na této škole probíhá výuka výtvarné výchovy jen do druhého ročníku, tak v druhém pololetí se žáci „loučí“ s výtvarkou prací na vlastních projektech. S paní učitelkou jsem si procházela práce dětí, kteří mi vždy vysvětlili, co dělají za projekty a opět jsem zírala se spadlou bradou. Děti byly vedené tak, že jejich projekty byly naprosto úžasné, od naprosto dokonalých fotografií, přes sbírku vlastních básní, až po malou domácí hvězdárnu. Musím říci, že žáci byli velmi příjemní a ve třídě panovala příjemná nálada. Stejně tak musím říci, že když už to byli druháci, bylo zajímavé si o jejich projektech s nimi povídat, měla jsem k nim blízko a myslím že i oni mě brali. Následoval další náslech už u mé provázející učitelky. Asi bych se pořád opakovala, protože hodina byla dle mého opět taková, jaká má být. Co jsem si poté povídala o výuce a o vyučování s mou provázející učitelkou, v hlavě se mi třídili myšlenky, že asi takhle bych jednou chtěla vést výuku. Nebylo to jen o udělej správné zadání, jinak nebudeš mít jedničku. Bylo to o fantazii a kreativitě dětí, kterou nechala dál rozvíjet, s čímž jsem souhlasila a tento přístup se mi zamlouval. Po nějakém náslechu jsem se domlouvala už kdy bych mohla učit, a už jsem rozmýšlela co mě čeká. Vím, že jsem nervózní člověk, takže potřebuji čas na to se připravit. V tomto mi má provázející vychází naprosto vstříc, radí mi, mohu s ní kdykoliv konzultovat, ptát se jí a ona mi vždy dokáže, a hlavně laskavě pomůže. Jsem zároveň ráda, že mě netlačí odučit její témata, ale mám v tomto ohledu naprosto volnou ruku. Je to jen na mě, co si vymyslím, a jak si hodinu vytvořím. Za toto jsem ji vděčná.