Na začátku praxe jsem si myslela, že se na učení vykašlu, dostuduju magistra a půjdu na doktorát, protože ten neskutečný chaos, co v hodinách na hospitacích panoval, bych ve své třídě určitě nevydržela (představa, že bych takhle měla trpět celý rok, pro mě byla nepředstavitelná). Naštěstí postupem času se děti trošku zklidnily, což trochu ovlivnilo můj názor, ale hlavně jsem si uvědomila, že moje hodiny takto vypadat nemusí, pokud na začátku roku stanovím pravidla, která budu následně striktně dodržovat, pak by moje hodiny mohly vypadat diametrálně odlišně. Paní učitelka mi po vlastní výuce vždy dává užitečné rady, ona sama matematiku učí dobře, v učivu má přehled, pro děti vše dělá tak, aby pochopení látky bylo co možná nejjednodušší. Při výuce výchovy ke zdraví je to horší - jelikož je to výchova, tak zastává ten názor, že by děti neměly mít špatné známky (nejhorší známka na vysvědčení je dvojka), výuka se spíš podobá výtvarné výchově (děti hodně dělají plakáty, občas referáty, hodiny jsou vedeny diskuzí – ty ráda používám i já, ale nic se nesmí přehánět) – a podle toho k předmětu přistupují i děti. Nejhorší je to známkování: tím, že je nejhorší známka ve třídě 1-2 (za potravinovou pyramidu, do které kluci nalepili plyšové kuře a ještě se divili tomu, že nemají jedničku) a nejlepší jedna získává jedna část třídy – děti, které se snaží – pocit nespravedlnosti a druhá polovina třídy – ta která to má na háku, pocit, že se nemusí vůbec snažit, vždyť jí hrozí jenom 1-2. Tímto stylem výuky děti nejsou motivovány se snažit. Bohužel je pro nás obě hlavní při výuce jiná věc, já se zaměřuju na celkové vystupování učitele, snažím se na děti působit pozitivně, přívětivě (mluvit přiměřeně hlasitě, usmívat se, mít příjemný projev). Paní učitelka se zabývá především metodami, často mi vytýká, že na konci nestihnu shrnout, co jsme se v hodině naučili, ale některé její komentáře jsou pro mě velmi prospěšné, například jsem si uvědomila, že musím hodně zpomalit, protože, když učím tak jak jsem zvyklá, tak mě pomalejší děti nestíhají vnímat (ale to je taky z velké části způsobeno tím, že prostě neposlouchají). Je proto přínosné, psát hodně poznámek na tabuli, například, co se bude dělat za cvičení, zápisek napsat na tabuli, tak aby se děti mohly v hodině snadno orientovat, i když chvilku nedávají pozor. Dále je vhodné nerozdávat víc práce naráz (dětem, které měli hotové cvičení, jsem zadala jinou práci, aby nemusely čekat na pomalejší děti, ale došlo to tak daleko, že se mi ve třídě během hodiny vytvořili čtyři různé skupiny, a pak bylo velmi těžké s nimi práci zkontrolovat). Stanovit si, co mi nejvíc usnadní práci a pokud někdo nestíhá tam na něho nečekat a když je někdo napřed tak ho prostě nechat čekat a vykašlat se na nějakou práci navíc, protože pak musím přemýšlet na čtyřech různých úrovních a akorát lítám po třídě sem a tam a rozpadá se mi hodina.