Juchuuu – poslední reflektivní deník! Nicméně vrátím se zpět k praxi. Minulý týden jsem šla opět na náslechy, jelikož mě čekají už jen dva dny praxe a oba dva dny budu učit a aby toho nebylo málo tak dokonce mít i hospitaci, no a chtěla jsem načerpat nějakou inspiraci. Podívat se, jak to ten učitel s těmi žáky dělá, víc se na to soustředit, na ty jednotlivý aktivity a tak. Jsem totiž čím dál víc nervózní. Asi to bude tím, že se to čím dál víc blíží. Nevím, z čeho jsem teda nervózní, všichni říkají, že je to v pohodě. Já to taky vím, už jsem učila malé třeťačky, ale přece. No a co čert nechtěl místo inspirace a náslechů u svého provázejícího učitele, jsem se stala takovým malým kontrolérem na praxi jiného studenta. Konkrétně nějakého Thomase z Hong Kongu. To jako vážně? Jo, vážně. Na jednu stranu mi to pomohlo nahlédnout na hodiny jiného studenta a musím říct, že tu první vyučovací hodinu měl fakt perfektně zmáklou, až jsem dostala „bobany“, že ta moje výuka bude strašnej propadák. Ale ta jedna hodina by mi stačila. Jenže my jsme pokračovali na druhou, která dopadla jako absolutní propadák. Provázející učitel to dokonce komentoval asi nějak takhle: „A tady vidíte ten obrovský rozdíl v přípravách. Na první hodině si dal záležet, ale zjistil, že mu to zabralo takový 4 hodiny, no a tak se na tu druhou vyprd!“ Dokonce jsem to následně byla já, kdo dával zpětnou vazbu. Říkám si, že pořád se učíme učit, tak je to v pohodě, ale jsem zrovna ten typ, který když už něco dělá, tak to chce udělat dobře. A o to větší strach teď mám, že se mi to nepovede, bude to blbý, a já nevím co… Každopádně jak jsem už psala výš, na jednu stranu je to přínosný. Vím, že na děcka je potřeba fakt jednoduchý jazyk – a tak nějak konečně vím, co si pod tím přestavit. Vím, že je potřeba čekat na jejich odpověď a nebýt hrrr hrr hrrr, chci tu odpověď do dvou vteřin, a když ji nemám, tak to řeknu za vás. A taky jsem si mohla vidět hodinu, ve které se nestřídají různé aktivity k nastartování těch hlaviček, ale je to spíš uspávaná, nuda a jedinou zábavou je učitel (a jeho trapasy). Můj provázející učitel si hodiny nechystá. Ne nijak extra. Vždy má lístečky v učebnici s tím, co dělal s minulou třídou a jen vyměňuje jednotlivé aktivity. Občas to trošku pozmění, ale všechno za pochodu. Když vím, že mi jedna hodina zabere cca 2-3 hodinky přípravy, docela slušně mě to odrazuje. Nechci ale být ta nudná učitelka, co bude dělat v pracáku, aby si rodiče nestěžovali, že to platí, tak ať to děcka používají – viz poslední seminář, to jednu moji půlku fakt pobavilo a druhou rozplakalo. Prvotně jsem byla hrozně naštvaná, když jsem zjistila, že budu koukat na hodiny jinýho studenta, ale abych to shrnula, musím napsat, že nakonec jsem přece jen své prvotní dojmy musela přehodnotit a brát celou situaci s nadhledem, což mi nakonec pomohlo vidět i určité benefity, které z toho pro mě vznikly. Čímž bych chtěla jakože říct, že fakt má všechno dvě mince a i když je občas těžký se k tomu donutit nebo si něco přiznat, tak je fajn podívat se na věci s odstupem i jinýho pohledu. Díky za to, že jste mě četli, nicméně doufám, že to bylo naposledy! Hahahah!!