Při mé již několikáté hodině přírodopisu, kdy jsem měla pouze náslechy se stalo, že jeden z žáků psal zápisy do žákovské knížky – jiná sdělení. Paní učitelka na to po celou dobu nepřišla, i když už to bylo více než měsíc po začátku školního roku. Právě v tuto hodinu žákům oznámila, že až napíší zápis, tak si sešity vybere ke kontrole, zda pečlivě píší zápisy. Já si nevšimla ničeho zvláštního, protože když žáci psávali zápis, psala jsem je většinou s nimi a zakládala si je. Paní učitelka žáky obcházela a najednou jsem slyšela: „To nemyslíš vážně, že píšeš zápis do žákovské knížky!! Ty nemáš sešit?!“ „Já si ho ještě nezaložil,“ byla odpověď žáka, který se okamžik na to rozbrečel. Protože jsem já i paní učitelka věděla, že žák je trošičku pomalejší než ostatní, domluvila mu a poprosila spolužáka, kterým s ním seděl, aby mu pomohl založit sešit a dohlédl na to, aby si všechny zápisky dopsal. Víc to paní učitelka neřešila. Když se nad tím nyní zpětně zamyslím, trošku nerozumím, jak mohlo žáka napadnout psát do žákovské knížky. Možná proto, že ho nenapadlo, že bude jiná sdělení vlastně někdy potřebovat? Nebo mu rodiče nemohli dát na sešit peníze? Možná bych zkusila zjistit, zda do ostatních předmětů sešity má či ne. Paní učitelka reagovala v tu chvíli, jak nejlépe mohla, alespoň si to myslím, neboť i ona byla v šoku, když viděla, že žák píše zápis tam, kam nemá. Zvýšení hlasu u ní nejspíše vyvolaly emoce z toho, že to zkrátka nečekala. Nejspíše by mu nic neřekla, kdyby psal na papír a pouze řekl, že zapomněl sešit. Každopádně já vím, že jako učitelka bych tuto situaci řešila trošičku jinak. Jako učitelka bych jistě také chtěla vysvětlení, proč nemá sešit, jak to, že si ho nezaložil, proč zamnou nepřišel a neomluvil se, že nemá sešit, že se vše dá řešit. Neřešila bych to ale před celou třídou a když, tak bych se snažila mluvit tiše, aby nás slyšelo minimum ostatních žáků. Nevíme a jako učitelé ani nemůžeme většinou vědět, jaká je situace v rodinách našich žáků, jestli mají v rodině nějaké problémy nebo nemají, každopádně asi bych vyjádřila jistou empatii a žákovi se snažila jistým způsobem pomoci, a ne mu celou situaci ještě ztížit a řešit jeho problém před ostatními. Asi bych ho nenechala opisovat všechny zápisy znovu, půjčila bych si jeden ze sešitů spolužáků a okopírovala mu zápisky, které by si do nového sešitu pouze vlepil či vložil.