Nastoupil jsem na další praxi. Pro tento semestr jsem si zvolil fakultní základní školu Horníkovu v Brně. Šlo mi především o splnění předpokladů pro úspěšné absolvování tohoto předmětu. Jistě, upřednostnil bych znovu školu v místě, odkud pocházím, kam jsem sám chodil na základní školu a více či méně tam mám již přislíbené místo. Na druhou stranu to ale beru pozitivně. Podívám se někam jinam, zažiji nový systém, nové lidi, jiné žáky a jejich nároky. Na praxi jsem nastoupil 13. 3. 2019. Ještě týden předtím jsem se tam byl oficiálně představit, domluvit se, nechat se proškolit z bezpečnosti práce a zjistit základní informace. Trochu jako mínus bych hodnotil, že mi byli doporučeni učitelé, ke kterým bych měl chodit do výuky, ale oslovit jsem je musel sám. Dále mi pan zástupce přidělil i několik předmětů, konkrétně informatiku a dějepis, abych si prý osvojil i mezipředmětové vztahy. Proto jsem ještě posléze psal panu docentu Knechtovi, jestli v tom nevidí problém. Tato organizace se mi zdála poněkud chaotická a moc se mi nelíbila, nicméně jsem byl vhozen do vody rovnýma nohama. Musel jsem začít plavat. Vyznat se ve škole byla taky pěkná sranda. Tmavé uličky, třídy, které vypadají totožně a jediné podle čeho jsem se orientoval, bylo schodiště. To jsem bral jako výchozí bod ať už jsem šel kamkoli. Se všemi učiteli jsem se prostřednictvím emailu domluvil. 13. 3. jsem tedy nastoupil, věděl jsem jen rámcově kde, kterého učitele mám hledat. Ještě jsem zde nezmínil, že sice pod dozorem dvou učitelů, nicméně chodím do hodin celkem ke čtyřem učitelům, jejichž aprobace se kříží. Vyhledal jsem tedy učitele, domluvil se na základech, že bych si vzal první dva týdny jako náslechové a poté bych se sám ujal vyučování. Opět mě znovu trochu vyvedl jeden z učitelů z míry, když hned na mé první návštěvě mi začal vykládat, že má něco s nohou, že půjde na úrazovku a že za něj možná budu zastupovat. No, nevím, co by se honilo v hlavě vám, ale já měl v hlavě dost smíšené pocity. Tentýž učitel je mi snad nejméně sympatický. Většinou na první dojem nedám, ale celkem se mi zatím potvrdil. Tento učitel musí mít ve třídě ticho, kázeň, nebojí se zakřičet a styl výuky, kterou vede se nijak jinak než frontální nazvat ani nedá. Ono probírat jih Afriky stylem otevřít školní atlas a předčítat žákům stát po státě, jejich hlavní města, kdy žáci tiše sedí a zapisují, není podle mě styl výuky, ale umění předčítat, které si většina z nás osvojuje už v prvních třídách na základní škole. Nechci být zaujatý a tak si pořád říkám „klid“. Jiní učitelé a jejich hodiny se mi zdají poměrně dobré. Výchova k občanství se učí jiným stylem, než na který jsem byl zvyklý na předchozí základní škole, což se mi trochu líbí. Zatím jsem byl pouze na hodinách zeměpisu jen u jednoho učitele, takže jsem docela zvědavý, co se bude odehrávat v ostatních hodinách. Od spolužáků jsem se nicméně dozvěděl, že ostatní mí učitelé jsou „v pohodě.“ Co se týká žáků, ti mi připadají úplně v klidu a smíření s tím, že tam mají zase někoho nového. Všiml jsem si žáků, jichž se týká inkluze ve třídách, které budu učit. Někteří jsou výrazně „pomalejší“, ale jeden mě mile překvapil a naopak po stránce intelektu výrazně exceluje. Ještě se mi zdálo úsměvné, když za mnou o přestávce přišla jedna paní učitelka, jejíž jméno neznám, že i když jsou fakultní škola a každý semestr se jim studenti na praxích z PdF mění, ještě nikdy neviděla, aby se tolik žaček z vyšších ročníků zajímalo o jediného studenta. No, smála se a já taky. Co na to říci, že?