Učit mě baví. Zatím jsem s praxí spokojený. Nevím jestli je to jen počáteční nadšení nebo to dělám dobře, ale zatím nemám důvod si stěžovat. Neříkám, že se mi každá hodina povedla podle mých představ, ale celkově nemám důvod si stěžovat. Mám pocit, že žáci jsou hodnější, než jsme bývali my na jejich místě. Většinou učím dvě paralelní třídy stejnou látku. Pozoruji na sobě, že první se mi většinou nedaří. Nejsem si úplně jistý. Hodina neprobíhá tak dobře, jak bych si představoval. Druhou hodina na stejné téma ale zvládám bez problémů. Vše odsýpá, jak má. Vím jak se žáků ptát. Jak vysvětlit látku srozumitelněji. Některé aktivity mírně pozměním a vše funguje líp. Nevím, čím to je, ale já i moji provázející učitelé to cítí stejně. Možná to bude mojí nedokonalou přípravou nebo nejistotou. Nevím... Asi už mám v druhé hodině lépe zjištěné reakce žáků z první hodiny a tak podvědomě volím jiná slova. Nemám ale pocit, že bych úmyslně dělal velké změny. Dnes jsem při výuce fyziky (transformátoru) vyvolal jednoho žáka, aby spočítal příklad na tabuli. On hned odmítl, že nepůjde. V tu chvíli se oči všech otočili na mě, jak zareaguji. odpověděl jsem mu: „Jak nepůjdeš? Řekl jsem běž k tabuli.“ Žák si tak dal říct a velice ochotně vstal a přesunul se k tabuli. Provázející učitel mi řekl, že jsem správně zareagoval. Hlavně prý nesmím nikdy uhnout z mých pokynů. Pokud nejsou úplně nesmyslné. Jednoho dne jsem byl ve škole a zrovna jsem měl volnou hodinu, kdy jsem neměl co dělat. Paní učitelka z češtiny se mě zeptala, jestli nechci jít k ní na hodinu. Souhlasil jsem. Tato paní učitelka je většinou velice milá, hodná, drobná, má jemný hlásek. V hodině se k mému překvapení dost změní. Na žáky byla ve výuce ostrá. Tón hlasu úplně změnila. Bylo vidět, že hodinu si chce udržet rázným způsobem. Po hodině jsem se s ní bavil o její změně přístupu. Tvrdila, že nejsme s žáky nejsme kamarádi. Jestli jé má něco naučit je třeba být na ně tvrdý a důsledný. Nicméně, že by nějak změnila své chování si neuvědomovala. Na závěr naší debaty jsme se bavili třídě, kterou zrovna učila. Všiml jsem si totiž, že všichni učitelé danou třídu skoro až zatracují. (např.: „Koho jdeš učit?“ „Béčko“ „Jejdamane, to ani nemá smysl.“) Říkal jsem, že nemám pocit, že by žáci v dané třídě byli úplně blbí, jen se mi zdají takoví zasnění. Na to mi paní učitelka odvětila: „To ti jen připadá, ale oni jsou vážně totálně blbí. Však neučíme jen chytrý děti.“ Stále s ní nesouhlasím. Když jsem opravoval jednu jejich písemku s fyziky, tak byly lepší než paralelní třída. Podle mě je to ukázkový případ labelingu. Bohužel tento názor už převzali i samotní žáci.