Když jsem si měla vybrat ZŠ, na které bych vykonávala praxi, rozhodla jsem se pro ZŠ v Brně, jelikož mi toto město přirostlo k srdci a trávím zde hodně volného času. Oproti škole v Jundrově, kde jsem byla minulý semestr, mě velmi překvapilo přivítání – nás praktikantů. Sešli jsme se v jedné třídě a pan ředitel nás seznámil s chodem školy. Žáci této školy mimo jiné vynikají výbornými výsledky v matematických soutěžích. Tahle informace mě velmi zaujala, jelikož mým druhým oborem je matematika. I v budoucnu bych ráda učila v nějaké brněnské ZŠ – možná i na této, kde jsem nyní na praxi. Škola také velmi dbá na dobré vztahy mezi jednotlivými učiteli a rovněž i žáky. To mi potvrdila i má osobní zkušenost. Hned v kabinetě, kde jsem potkala mého vedoucího učitele z hudební výchovy, jsem se cítila velmi dobře. Přijal mě jako rovnocennou kolegyni. Ve škole jsem se setkala s převážnou většinou mladých učitelů. V tu chvíli jsem si říkala, že by zde nebylo špatné pracovat jako pedagog. V hodinách hudební výchovy jsem si všimla, že pan učitel používá stále stejnou strukturu vyučovací hodiny. V úvodu dva žáci přednáší referát na svoji oblíbenou kapelu nebo zpěváka. Spočívá to v tom, že stojí před tabulí a čtou z papíru připravené poznámky. Většinou je to otázka pár minut (1–3). Poté se pan učitel zeptá, jaký má na to dotyčný názor, proč si to vybral a které písničky se mu líbí. Následuje ukázka videoklipu, kterou nechá bez zastavení. Tento přístup mi přijde docela stereotypní. Bavila jsem se o tom přímo s učitelem a říkal, že si tak alespoň chvilku odpočine. My studenti PdF to asi vidíme jinak. Jsme vedeni k tomu, aby každá vyučovací hodina byla originální a něčím zajímavá. Možná za několik let i my sklouzneme k této „zažité“ formě výuky. Přeci jen si učitel potřebuje chvilku odpočinout a proč toho tedy „nevyužít“ v hudební výchově? Po referátech následuje probírané téma. Někdy pan učitel píše zápis na tabuli, který si žáci opisují do sešitu a potom to shrne a dovysvětlí. Jindy zase jen přednáší anebo se čte z učebnic (pro 6. třídu). Vyučovací hodinu vždy doplňuje poslechovými ukázkami, které bych i já zařadila do výuky. Vyučování bych určitě více zpestřila nějakými aktivitami pro žáky, kde by si mohli učivo upevnit formou hry a zároveň rozvíjet mezi sebou vzájemnou spolupráci. Když jsem měla vlastní výuku, snažila jsem se žáky do této činnosti zapojit, avšak nebylo to moc úspěšné. Zrovna tahle třída (8.C) nebyla připravena tuto aktivitu (ve smyslu hry „Chcete být milionářem?“) správně přijmout. Každá třída je jiná a každá třída má jiný přístup k určitým aktivitám. Myslím si, že je potřeba pořádně zvážit, kterou aktivitu učitel do výuky zařadí. Myslím si, že teprve pedagog s dlouholetou praxí dokáže správně vyhodnotit, jak přistupovat k jednotlivým třídám. A také jsem si uvědomila, že je velmi náročné pracovat s časem. Při přípravě na výuku se tohle těžko odhaduje. V poslední části vyučovací hodiny hudební výchovy pan učitel nechá žáky rozdat zpěvníky (Já písnička) a zpívají své oblíbené písně. Praxe mě přesvědčila o tom, že učebnice hudební výchovy jsou zastaralé a nevhodné. Tuto skutečnost si potvrzuji od čím dál více učitelů. Mluvila jsem o tom s mým vedoucím a ten měl na tuto věc stejný názor. Ukázal mi v učebnici pro 5. třídu od nakladatelství SPN konkrétní příklad: „A vzpomínky krásné plynou v rytmu otáčejícího se kompaktního disku“. Myslím si, že hudební výchova by neměla být chápána jako méněcenný předmět. Proč tedy učebnice jsou na takové úrovni a nejsou dostatečně aktualizovány? Je to způsobeno nedostatkem finančních prostředků pro tuto oblast? Vzhledem k tomu, že jsem velmi kreativní a ráda se věnuji v přípravě pracovních listů a aktivit, chtěla bych se ve své výuce uplatnit mé dovednosti.