Po několika strávených hodinách poslechem, jsem byla připravená „jít do toho“. Taky jít vzhůru zkušenostem mnohem větším, než je sezení na náslechu. Když se to tak vezme, tak vlastně náslech na hodinách výtvarné výchovy je dle mého jiný než na hodinách například českého jazyka. Žáci, když tvoří, tak se z toho člověk zase tolik nenaučí. Je nutné si to vyzkoušet, jak se říká „na vlastní kůži“. Hledala jsem, jaké téma zvolit, aby byli všichni spokojení, včetně mě. Protože dle mého i to je jedna z důležitých věcí při vyučování - musí být spokojený i učitel. Po odučení několika hodin můžu říct, že já jsem vždy byla spokojená s tím, když jsem končila hodiny. A myslím si, že i žáci byli spokojeni a témata se jim líbila a bavila je. Za to mohu být vděčná z části i mé provázející učitelce, protože před každou hodinou, co jsem měla učit, jsem s ní mohla vše prodiskutovat a ona mi na to řekla své názory. Takže to, si myslím, že je jeden z velkých úspěchů. Na hodiny jsem měla vždy vše připravené, jak jsem potřebovala, což bylo velké plus a ubralo mi to na stresu. Zároveň bych chtěla zmínit, že na škole kam chodím na praxi je úžasné, že škola má skvělé vybavení. Není to jen tak, že žáci nosí krabičky, v kterých by měli mít výtvarné potřeby, ale nemají, protože to buď poztrácí nebo si je vůbec nepřinesou do hodin. Z toho vychází to, že když jsem si vymyslela téma, tak nikdo nebyl omezený, včetně mě. Všichni měli k dispozici hromadu výtvarných materiálů a já jsem zároveň mohla určovat s čím budu pracovat tentokrát apod. Výhodou navíc bylo to, že vše bylo při ruce. Obrovským plusem pro mě bylo, že jsem dostávala po každé hodině zpětnou vazbu. To mi přineslo mnoho pohledů, a dokonce mi to zvedlo sebevědomí, když mě paní učitelka chválila, že to bylo „supr“. Zároveň jsem měla to štěstí, že žáky na škole výtvarka baví, takže pro mě bylo snadnější s nimi pracovat a vytvářet s nimi nějaký kontakt. Vlastně nevím, co bych k tomu měla ještě dodat. Byla jsem a jsem spokojená, že praxi mám zrovna na této škole. A měla jsem štěstí, že moje první kroky v učení mi byly spíše radostí, než strastí. Měla jsem štěstí jak na provázející učitelky, tak na žáky. To pro mě znamenalo hodně, protože potřebuji příjemný start, příjemné podmínky. Už tak to pro mě bylo někdy stresující, především tedy před první hodinou učení. Když má první hodina byla hospitovaná a já neznala prostředí, žáky, kde co je, ale ve finále si myslím, že to bylo skvělé. Hodně jsem se s mou provázející učitelkou bavila, že je úplně jiné učit v cizím prostředí, než když už pak budu učit ve vlastním prostředí, budu vědět kde je materiál a hlavně budu znát „svoje“ žáky. Na závěr bych chtěla zmínit, že jsem měla možnost si vyzkoušet odučit jedno téma hodiny na dvou třídách. Byla to velká zkušenost odučit si jednotlivé téma na sedmácích a později na prvním ročníku. Obě třídy jsou dost kreativní a každý žák si téma pojal naprosto individuálně a dílo vyjadřoval osobitě. Je asi nutné říci, že se jednoho o práci s keramikou – tvoření nádob. Praxe na této škole je mí příjemnou chvílí spíše než stresem. Jak jsem už zmínila, baví mě pracovat s dětmi, je to pro mě načerpání energie, když vidím, co dokážou někdy vymyslet. Občas je to i dobrá inspirace pro mě samotnou vidět co a jak tvoří, jiný pohled na věc. Takže, vlastně můžu na závěr říct, že praxe je pro mě i inspirací pro mé jiné práce.