Jsem ráda, že jsem si vybrala školu, kterou navštěvuji. Základní škola je menší, někteří z mého okolí ji označují jako rodinnou. Poté, co někteří žáci odešli z páté třídy na víceletá gymnázia, došlo ke sloučení dvou tříd v jednu. Proto všechny třídy druhého stupně jsou pouze v jednom vydání. Pan vrátný už mě zdálky zdraví a zapisuje do knihy příchozích. Protože se na škole objevuji pravidelně a delší dobu, už mě poznávají i žáci na chodbě, a já jsem už také schopna si je přiřadit do třídy, kterou navštěvují. Paní doprovázející učitelky jsou vstřícné, odpovídají mi na veškeré mé dotazy a vůbec nemám pocit, že bych se nemohla na něco zeptat. Paní učitelka, která učí přírodopis, je mladá, učí druhým rokem, a je absolventkou PdFMU. Proto také vzpomínala na vyučující, kteří ji učili, na předměty, které ji bavili, ale i na ty, které byli náročné. Asi je normální, že každý učitel má svoje témata oblíbená a jiné méně. Tato paní učitelka ráda učí živočichy, člověka, rostliny ji nedělají žádný problém, mnohem míň ráda učí genetiku a šutry. To mi pak říkala, že přípravě věnuje více času a oprašování znalostí. Moc se mi líbí, jak přírodopis učí. Kdybych se naučila takto učit přírodopis, byla bych ráda. Na první hodině mě překvapilo, že ve třídě je zvýšený hluk, proto celkem pravidelně paní učitelka upozorňuje žáky, aby byli ticho. Nikdy tam ale není takové ticho, jaké jsem pravidelně zakoušela ve třídě s paní učitelkou z chemie. Zkušenost pro mě: stejná třída reaguje naprosto odlišně na jiné učitele. A myslím že není na škodu, že některý pedagog zvládá výuku a zapojení žáků do výuky, i když tam není naprosté ticho. Přišlo mi, že v hodinách přírodopisu, jsou mnohem více, právě díky tomuto benevolentnějšímu přístupu co se týče naprostého ticha ve třídě, přístupnější a otevřenější ke komunikaci. Nebojí se vyjadřovat, ptají se, zapojují se. Přišlo mi, že je tam více partnerského přístupu, tudíž i více otevřenosti. Žáci paní učitelko berou. Je pro ně čitelná. Je spravedlivá. Její hodiny jsou, alespoň mě to přijde, všechny stejně strukturované. Všichni ví, jak hodina probíhá, vnímám, že to na žáky působí dobře. Po zazvonění přijdou žáci do kabinetu pro pomůcky, p. uč přijde do hodiny, zapíše do třídní knihy a zkouší dva žáky u tabule. Ze začátku mi přišlo, že tato část hodiny je dlouhá, ale záleží, zda žáci jsou naučení či ne. Zkoušení je pro zbytek třídy také přínosné, protože se žáci také zapojují. Jsou zvyklí klást spolužákům u tabule otázky, takže si dané učivo taky zopakují. Při opakování si házejí děti po třídě míček, učí se formulovat otázku a jsou připraveni na otázky odpovídat. Pracují s učebnicí každou hodinu. Čtou text, paní učitelka jim ho vysvětluje, snaží se, aby pochopili, co je v učebnici napsáno. Říká jim spoustu zajímavostí, používá prezentace, videa.