Cca měsíc, co na praxi chodím, se moc nezměnilo. S panem učitelem úplně dobrá komunikace není, po emailu by nejspíš nekomunikoval vůbec. Bohužel se školou stíhám max. 2-3 hodiny náslechů týdně, někdy ani to ne, jelikož pan učitel nevyučuje všechny dny, protože je v důchodu a na základní škole má zkrácený úvazek. Když se mi náhodou poštěstí přijít na náslech, tak skoro každý druhý náslech, vychytám písemku, což znamená, že si děti 20 minut v tichosti opakují sami, pan učitel přitom dělá svou práci, a následně 25 minut píší test, takže já v hodině sedím a čekám, až skončí. Zatím tedy nemohu říci, že by mi praxe byla nějak prospěšná bohužel. Na můj druhý obor chodím na jinou školu mimo Brno, u nás ve městě je situace naštěstí úplně jiná, hlavně co se týká přístupu, tak alespoň něco, ale o tom dnes psát nechci. J Každopádně už jsme se panem učitelem nějakým způsobem domluvili, kdy bych mohla začít učit, konkrétně příští týden bych měla odučit dvě hodiny. Jakštakš jsme se domluvili i na učivu, které na mou hodinu připadne, každopádně konkrétnosti se mi nedostalo a panu učiteli bylo úplně jedno, co a jak odučím. Jeho nejčastější věta je „To je jedno“. Na druhou stranu nevadí, alespoň můžu být kreativní a hodinu si vymyslet po svém. Jelikož s panem učitelem je situace taková jaká je, bohužel pomalu ztrácím chuť se od něj něco učit nebo se ho ptát, sama vidím, že mu moje otázky moc příjemné nejsou a odpovídat nechce. Už nějak čekám, až budu mít odučeno, co musím a budu se těšit na další semestr, na jinou praxi, na jiné škole. Třeba ještě malinko prolomíme ledy, až budu mít něco odučeno, a budeme se společně o mé hodině bavit, pokud však pan učitel bude přítomen a nebude všechno jedno. Mrzí mě, že jsem teď takto pesimistická, ale jelikož jsem nebyla představena žákům na žádné hodině, připadám si mezi nimi jako vetřelec, a jenom po mně zvláštně pokukují a není to moc příjemné.