V uplynulých dvou týdnech jsem již naplno učil několik hodin. Souhrnně můžu říct, že jsem byl se svými výkony relativně spokojen, naleznou se však momenty a situace, na kterých je třeba ještě zapracovat. V jedné hodině sedmáků jsem učil hodinu v projektové místnosti na téma kontinenty a světadíly. Hlavní náplní byl pracovní list, který měl být i výstupem po konci hodiny jako zápis pro žáky. I přes mé přesvědčení, že jsem mezi žáky aktivně procházel a sledoval, jak pracují, byl jsem na konci hodiny vyveden hospitujícím vyučujícím z omylu. Jeden klučina měl na pokyn učitele předvést co si v dnešní hodině zapsal. Prázdný pracovní list i slepá mapa nebyly určitě dobrou vizitkou. Je to pro mě tedy žádoucím ponaučením. Hned od příštích hodin jsem si na toto začal dávat pozor, procházel mezi žáky, kontroloval, radil, co a jak si zapsat, jak vyplnit, abych této situaci již předešel. Pravdou je, že jsem sám takovým lajdákem na základní škole býval a sám vnímal rozdíly mezi jednotlivými kantory, kteří mi takové jednání dovolí, nebo ne. Druhou věcí k zamyšlení bývá neklid v hodinách. Již párkrát mi bylo řečeno, že bych si mohl žáky trochu více a častěji zklidňovat. Jedná se asi o takový můj malý návyk z výuky tělocviku nebo z trénování ledního hokeje, kdy nějaké velké zklidňování neprobíhá, a žáky učitel nechává spíše vybouřit. Musím však vzít za radu starších, a přiznat si, že učit s takto zvýšeným hlasem zeměpis několik hodin v kuse každý den, by bylo asi opravdu hlasově velice náročné. Na druhou stranu je několik věcí, které mě při mé výuce překvapily nebo potěšily. Zažil jsem dva takové momenty, kdy jsem žáky předkládanou látkou velice překvapil, až projevily upřímný údiv a zájem o věc. Poprvé se mi toto stalo při pouštění animace historie pohybu a utváření kontinentů. Většina z nich něco takového viděla poprvé a z jejich reakcí bylo poznat, že byli velmi překvapeni. Animaci jsem pustil několikrát a žáci přímo hltali pohyby dnešní ČR po světě a veškeré další spojování/ rozpadání kontinentů. Podruhé kdy se mi žáky podařilo opravdu zaujmout bylo při probírání délky dne a noci na různých místech světa. Nejdřív jsem se žáků zkoušel vyptávat co si myslí, jak dlouhé jsou právě teď na různých místech světa dny a noci. Ať žáci jistou představu měli, když jsem začal hledat na internetu různá místa a časy východu a západu slunce, velice je to překvapilo. Ukazoval sem místa jako Narvik na severu Norska, kde východ a západ slunce v současnosti dělí pouze dvě a půl hodiny. Nadhodil jsem zábavnou diskusi o možnostech běžkování a bruslení na norských jezerech pouze s čelovkou, která snad žáky na chvilku vnesla do života tamních lidí v zimě. Závěrem musím říci, že sám na sobě pozoruji veliké rozdíly ve vlastním přístupu k výuce v závislosti na tématu. Zkrátka některá témata mám mnohem radši a učí se mi mnohokrát lépe než jiná. Tak to je ale asi ve všem, a nezbývá, než si najít cestičku i k těm méně oblíbeným kapitolám.