Po třech týdnech, které jsem věnovala výhradně hospitacím jsem již nyní začala s vlastní samostatnou výukou. Jakákoliv konzultace s vyučujícími vůbec nebyla problém, obě paní učitelky mi daly poměrně volnou ruku. Musela jsem se stále držet tematických plánů, ale jak to učivo s nimi budu probírat, nechávaly zcela na mě. V dějepisu jsem každý týden učila dvě hodiny v primě a po jedné hodině v sekundě a v kvartě, v každé třídě jsem si s žáky ústně sdělila pravidla toho, co od nich očekávám a požaduji já a na druhou stranu jsem chtěla vědět já, co oni očekávají ode mne. Zde jsem se toho ale moc nedozvěděla. Co se týče výuky v primě a sekundě, pravidelně každou hodinu jsem začala tím, že jsem na tabuli namalovala teploměr s třemi prázdnými stupínky, které jsem v průběhu hodiny vybarvovala, podle toho, jak moje trpělivost s kázní žáků klesala. Ukázalo se, že to byl pro tyto dvě třídy vhodně zvolený strašák, neboť příslib písemky s náhodnými otázkami, která by nastala po vybarvení celého teploměru, je opravdu držel zpátky. V kvartě mi přišlo poměrně infantilní malovat nějaký teploměr, a tak jsem zvolila metodu tří čárek, která měla úplně stejná pravidla, u žáků se uchytila pod názvem strike out. Další metody, které jsem se během mého působení na gymnáziu rozhodla praktikovat byly: Nový vyvolávací systém – pokud jsem potřebovala na něco odpověď, žáci se nehlásili. Jejich jména jsem měla napsané na lékařských lopatkách a vždy, když jsem potřebovala někoho vyvolat, vylosovala jsem jednu lopatku. Tento systém byl pro žáky velmi atraktivní a způsoboval, že každý má po celou dobu stejnou šanci na vylosování jako ostatní. Tuto metodu jsem zvolila pro to, aby se do výuky zapojili všichni žáci. Eliminace stále se hlásících žáků – v nižších ročnících se mi stávalo, že někteří velmi snaživí a aktivní jedinci na sebe strhávali mou pozornost a já pak neměla šanci vyvolat nikoho ostatního, a tak jsem udělala to, že každý dostal na začátku hodiny 1 nebo 2 papírové koule. Každá koule znázorňovala jednu odpověď, kterou v té hodině mají a pokud už někdo odpověděl, přicházel o kuličku a pokud už nikdo neměl kuličku, nemohl v té hodině dále odpovídat. Tím se ihned na začátku hodiny eliminovali ti, co vždy vědí vše a vznikl nový prostor pro ty, kteří se obvykle moc ke slovu nedostanou. Zapojení techniky do výuky – v hodinách dějepisu nebylo propojení výuky s technikou obvyklé a v občanské výchově žáci znali pouze powerpoint. Na základě tohoto poznatku jsem se poté sama ve vlastní výuce snažila do výuky zařazovat videa, ze kterých jsme odvozovali různé dedukce nebo například i interaktivní kvízy na stránce www.kahoot.com. O každé uskutečněné hodině jsem následně mluvila s vyučující, která se hodiny účastnila jako tichý dohled. Od obou učitelek se mi dostalo velmi pozitivní zpětné vazby.