Na začátku praxe jsem přišel do 6. třídy na hodinu Informačních technologií. Když jsem chodil na základní školu já, tak jsem věděl, že bývá často tato hodina trošku volnější, co se týče toho dávat pozor a přesně poslouchat, co vyučující zrovna říká. Je to tím, zda mají žáci přístup na Internet a o tom, jak si to nastaví učitel. Hned v první hodině mého náslechu se potvrdily moje předpoklady a většina žáků si ihned po příchodu do učebny po spuštění počítače zapnula Internet. Ačkoli se jim snažila paní učitelka začít vysvětlovat čím se budou zabývat, moc žáků nereagovalo. Nicméně toto bych pochopil, protože jde o to nastavit si nějaká pravidla, která budou žáci dodržovat a to se nejspíš na začátku roku nestalo. Překvapil mě spíše postup výuky, který paní učitelka zvolila. Jedná se o dvouhodinovky a ty probíhaly tak, že se v první časti probírá teorie a v druhé části pak mají žáci za úkol něco z praktického hlediska. To není nic neobvyklé, ale spíše jsem se zarazil nad tím, že v té teoretické části se probíraly například paměti nebo práce ve Windows. Nicméně v praktické se nenavazovalo na teoretickou problematiku, ale najednou dostali žáci úkol ve Wordu. A tady měli velké problémy třeba jen s běžnou úpravou textu, kterou evidentně příliš neprobírali. Myslím si, že by bylo vhodnější spíše postupně nabalovat na ten teoretický základ ty praktické ukázky. Naopak co se mi líbilo, tak to byl přístup paní učitelky přímo v komunikaci se žáky. Občas do svého přednesu zařadila třeba nějaký vtípek a během těch praktických úkolů panovala poměrně přátelská atmosféra.