Minulý týden jsem poprvé viděla hodinu hudební výchovy. Když jsem se paní učitelky ptala, jestli jedou třeba podle nějakých učebnic, řekla mi, že jenom orientačně. První, co mě zarazilo, bylo to, že v hodině pracovali výhradně s učebnicí. Ale nic špatné na tom pochopitelně nevidím. Další věc, která mě překvapila, bylo to, že paní učitelka s dětmi vůbec nezpívá, jen je doprovází. Když žáci zpívají, kontroluje to, aby nezpívali moc nahlas a i to, aby dodržovali všechny pomlky a nástupy. Vnitřně jsem nad tím uvažovala a srovnala tento přístup s hudební výchovou, kterou jsem zažila sama na gymnáziu. Mě konkrétně bavilo to, že jsme si mohli zpívat, jak jsme chtěli a že nás nikdo neomezoval. Měla jsem ráda hudební výchovu proto, že jsem si mohla dělat, co jsem chtěla (v rámci zpěvu pochopitelně). Takže nyní váhám, jak vůbec přistupovat k pěveckým činnostem ve výuce. Není lepší, aby si děti užívaly volnosti a byly tvůrčí? Nebo má učitel dbát na veškeré formální stránky zpěvu? Bavila jsem se na toto téma s panem provázejícím učitelem, kterého mám na český jazyk (také učí HV, ale má jen jednu hodinu týdně). Říkal, že by bylo lepší ty děti nechat, ať je to baví a třeba až po nějaké době říct: „Děcka, pojďme to zkusit jinak, pojďme s tou písničkou pracovat.“ Tento přístup mi přijde lepší než kontrolovat, jakou dobu nebo jak nahlas dítě zpívá. Jinak byly hodiny u paní učitelky podle mě dobré, stihli v hodině i zpěv, poslech, rytmický doprovod, učivo a ještě měly děti na začátku hodiny aktuality – 3 děti si mají každou hodinu připravit z kulturního zpravodajství jednu aktuální zprávu z oblasti populární a vážné hudby. Ale asi mi paní učitelka chtěla ukázat, co všechno se dá dělat, protože si myslím, že tolik aktivit v hodině není úplně optimální. Hodina je členitá, ale na nic vlastně není moc času. Myslím si taky, že v hudební výchově může být prostor i na diskusi o tématu. Protože věc estetiky je věc subjektivní, tak si myslím, že je skvělé, že si děti můžou říct své názory. Paní učitelka vedla hodinu velmi frontálně, dětem nedala tolik prostoru na vlastní názor, spíše je zkoušela z toho, co si řekli předešlé hodiny. Já sama jsem si taky vyzkoušela učit. Paní učitelka řekla, že mě celou hodinu přenechá a nebude mi do ní zasahovat. Připravila jsem si hodinu, která byla postavená na jednom tématu a tematicky byly laděné i písničky. Nestihla jsem pochopitelně tolik aktivit. Snažila jsem se dát prostor názorům dětí nebo jejich zkušenostem s tématem a stihli jsme jenom zpívání, diskusi a poslech. V 9.A byli žáci živější, ale komunikovali se mnou bez problémů, vyptávali se na různé věci (, které nebyly od tématu). A paní učitelka ze zadní lavice mi vstoupila do hodiny a zlobila se na žáky, že dělají, jakoby s nimi nic nedělala, že se ptají na věci, které by měly vědět. V tu chvilku mi to narušilo hodinu. Paní učitelka na ně zvyšovala hlas, zastrašovala je, že si to s nimi vyřídí později (až tam asi nebudu já). Zřejmě měla špatný pocit z toho, že se jich na něco ptám a oni to nevědí, a že bych asi pak řekla, že je nic nenaučila, ale já jsem je nechtěla zkoušet z toho, co vědí nebo ne, chtěla jsem se s nimi o tom pobavit a když se zeptali na nějakou informaci, neměla jsem problémy jim to říct nebo zeptat se zbytku třídy, kdo to mohl vědět, aby odpověděl. Zvyšovala na ně hlas, i když vlastně nic neudělali. Paní učitelka mi ve výsledku žádnou zpětnou vazbu nedala, jen si opět řekla o nějaké didaktiky, podle kterých se učíme na VŠ a pochválila mi rozezpívávání žáků. V kontrastu s touto paní učitelkou jsem viděla hudební výchovu pana učitele v 6.A. V hodině je pan učitel rozdělil do 4 skupin po 5-6 dětech a dal jim za úkol, že si mají vybrat písničku, kterou budou všichni znát, mají si rozdělit úkoly, aby někdo ve skupině ke zpívané písničce dělal rytmický doprovod a někdo zpíval. Dal jim 15-20 minut na přípravu a potom po skupinkách vystupovali. Během té doby mi povídal, že když s 6. třídou začíná, dělá rytmus, melodii, dynamiku a používá metody muzikoterapie, radil mi, že touto metodou se dá seznámit se znevýhodněnými žáky, že je důležité propojovat obě hemisféry. Podle toho, co všechno mi o jeho přístupu vyprávěl, jsem poznala, že jeho hodiny jsou pro děti neuvěřitelně tvůrčí. Pan učitel propojuje HV s hlasovou výchovou zapadající do českého jazyka. Oproti hodinám paní učitelky si děti v těchto hodinách mnohem víc prožijí, můžou si víc vyzkoušet. Nejsou tak kontrolováni. Když ve třídě byl rachot a pan učitel chtěl něco říct, nekřičel na žáky, ale zahvízdal. Bylo to velmi efektivní. Děti se sice lekly, ale pan učitel se na ně nezlobil, jen jim potřeboval dát signál k tomu, aby ztichly. Minulý čtvrtek a pátek pan učitel chyběl. Nabídl mi, jestli bych si nechtěla vyzkoušet učit v 9.B mluvnici a literaturu. Říkal, že by ho jen mrzelo, že by mě neviděl a nemohl mi dát zpětnou vazbu, proto jsme vymysleli, že se natočím na mobil a on se na video potom podívá. S panem učitelem jsme probrali témata, jaká by chtěl, abychom prošli. V mluvnici mi zadal téma Slovesa a v literatuře řekl, že si můžu sama vybrat text a s ním pracovat. Nabídl mi témata například k 28.10. (výročí republiky), ale řekl, že si můžu vybrat, co budu chtít.) Chtěl, abych mu přípravy dopředu poslala na mail s telefonním číslem, aby mi mohl zavolat a pobavit se o tom. První hodinu jsem měla mluvnici a měla jsem učit slovesa s tím, že bych se měla dostat ke slovesným třídám. Většina hodiny měla být opakovací a na konci jsem chtěla, abychom probrali nové učivo (slovesné třídy). Učilo se mi dobře, protože 9.B je skutečně ukázněná třída, nikdo tam neruší a když ruší, ostatní studenti jej okřiknout, takže z pohledu kázeňského jsem nemusela nic řešit. Ovšem během 45 minut jsem vůbec nestihla naplánované učivo, stihli jsme jenom zopakovat, co už věděli, ale je pravda, že jsem tak trochu čekala, že to nestihneme, protože téma Slovesa je hodně obsáhlé. V pátek jsme měli literaturu. Připravila jsem si dvě alternativy. Hovory s T. G. Masarykem od Karla Čapka a Válku s mloky od téhož autora. Příprava na Válku s mloky byla inspirovaná přípravou mého spolužáka z vysoké školy, který měl tuto přípravu cvičně prezentovat a přípravu na Hovory s T. G. Masarykem jsem si vytvářela sama, ale nebyla jsem si zcela jistá, zda to bude efektivní. Pan učitel mi ve čtvrtek odpoledne volal, ptal se mě na dojmy z hodiny mluvnice a dále jsme se bavili o následující literatuře. Ptal se mě, jaké téma bych chtěla zvolit raději, tak jsem mu řekla, že si Hovory s TGM nejsem jistá. On mi dal nějaké tipy, jak hodinu vést, ale vybrané ukázky mi pochválil. To mě motivovalo a inspirovalo a řekla jsem si, že to snad tak blbý nebude. Ta konzultace mi moc pomohla a v hodině jsem si potom mnohem dřív věřila. Tento týden jsem dostala prostor k učení zase. Opět jsem učila v 9.B, tentokrát tam byl pan učitel přítomen a dopředu se mě zeptal, jestli by mi nevadilo, kdyby mi do hodiny občas zasáhl. (Ve výsledku mi do hodiny zasahoval mnohem míň než paní učitelka, která říkala, že mi do hodiny zasahovat nebude). Po hodině mi pan učitel dal zpětnou vazbu. Během toho, co jsem učila a psala na tabuli, si tabuli vyfotil a po hodině mi ukázal, že jsem mohla více pracovat se zápisem na tabuli, což bylo perfektní, protože mě by to ani nenapadlo a díky tomu mám více podnětů na přemýšlení a na sestavování další hodiny. Dále mě upozornil na to, že během hodiny komunikuji pouze s pár studenty a málo je aktivizuji. Řekl mi, ať vždy vymyslím nějakou práci pro celou třídu, aby všichni mohli něco dělat. Kritika mě potěšila, protože vím, na co se mám příště zaměřit a s čím pracovat. Zážitků jsem měla ještě mnohem víc, ale abych popsala všechno důležité, bylo by to na hodně stran, vybrala jsem tedy pro mě to nejdůležitější.