Můj další reflektivní deník bude o tématu, které mě nenápadně provází od září, ale poslední dobou to začalo nějakým způsobem gradovat a já si tuhle skutečnost začala více uvědomovat. Stále častěji si pokládám otázku: „Co dělat, když žáci vyžadují, abych se chovala jako nějaký kolega/kolegyně?“ Vždy jsem si totiž myslela, že je nejpodstatnější, aby byl učitel hlavně sám sebou. Nesetkala jsem se s tím minulý týden poprvé, už od začátku roku mě osmáci srovnávali s určitými kolegy, různě to komentovali, jednou mi dokonce řekli, že nemám u nich respekt, když ze mě nejde strach. Už tehdy jsem si říkala, že to musí odněkud pramenit, že tyhle názory v nich nejsou jen tak. Když jsem se více seznamovala se školou, se systémem, který je tam zavedený, začala jsem si uvědomovat, odkud vítr vane. Šlo o jednoho kolegu, který osmáky učí od šesté třídy, a který má velmi specifickou učitelskou osobnost, a který je ve všem pravý opak mě. Nějak extrémně jsem to neřešila, ale minulý týden mi jeden žák v podstatě řekl, že kdybych byla jako pan učitel, respektoval by mě, ale protože jsem taková, jaká jsem, tak mě respektovat rozhodně nebude. A teď přemýšlím, co s tím mohu udělat, protože kdybych se začala chovat jako výše zmíněný kolega, a to v žádném případě netvrdím, že jeho metody jsou špatné, nebyla bych to já. Nedokážu být autentická, když bych na žáky zvyšovala hlas, rozdávala trestné body a zakládala si na tom, že ze mě žáci mají strach. Vždy jsem chtěla být pravým opakem, vždy jsem chtěla být učitelem, za kterým děti mohou kdykoliv přijít, svěřit se, učitelem, který je spravedlivý a důsledný, ale který je hodný a chápavý, který nepotřebuje tresty a odměny, aby se mu dařilo se společně s dětmi věnovat procesu učení. A navíc jsem si řekla, že nikdy nebudu dělat nic, co jsem já sama na základní škole neměla ráda. A je snadné říct, že jsem nikdy nechtěla být jako výše zmíněný kolega, protože tento pan učitel učil i mě samotnou. Ovšem co teď, když žáci, dalo by se říct, přímo vyžadují, abych se chovala stejně. Nedává mi to najevo vyloženě celá třída, ale část třídy, která mi to dává najevo je ve třídě dost dominantní. Jsem z toho celkem zaskočená a smutná, protože jsem si vždy myslela, že moje učitelská osobnost může být mou silnou stránkou. Rozhodně nechci dělat nic, v čem se nebudu cítit dobře, ale na druhou stranu chci, aby se žáci opravdu něco naučili. Opravdu to nejde beze strachu, přísnosti a trestů?