Během dalších tří týdnů se nic nezměnilo, s Verčou jsme si zvykly, že už každou hodinu budeme vyučovat. S dětmi v sedmé třídě jsme začly novou látku a to zvířata a barvy a v devítce počasí. Předminulý týden byl ve škole volejbalový turnaj, takže ve třídě zůstalo jen pár žáků, kteří volejbal nehráli. Tohle jsme si celkem užívaly, děcka dávaly daleko větší pozor než obvykle a my dvě měly větší dohled nad tím co kdo dělá. Jelikož jsem byla před 14dny ve Francii, řekla jsem jim pár zajímavostí, které nevěděly…např. že ve Francii se doma nevyzouvají, že si ke snídani dají klidně čokoládu a že v neděli jsou od 12hodin zavřené všechny obchody. Bylo vidět, že je to fakt zajímá, kroutili hlavou jak je možné, že se doma nevyzouvají a že k snídani by si čokoládu určitě nedaly. Děcka se tak konečně dověděly něco reálného o zemi jejíž jazyk se ve škole učí. Musím uznat, že začínají divočet…už to nejsou takoví beránci jak na začátku. To se tedy týká hlavně deváté třídy. Během prvních hodin dávali pozor a nedovolili si říct slovo, ovšem teď, jakmile jim necháme trošku prostoru, hned se začnou bavit a člověk musí trošku zvýšit hlas. Určitě je to tím, že si na nás zvykli a že mají těsně před přijímačkami na SŠ, tak co by se otravovali s nějakou francouzštinou J, to na druhou stranu chápu. Ale pořád jsou během našich hodin klidnější, než v hodinách s panem učitelem. Poslední hodinu s devítkou se mi stala neuvěřitelná věc. Na konci hodiny jsem vybírala učebnice a jedna holčina se mě zeptala jak se jmenuji, řekla jsem jí tedy svoje jméno a zároveň se zeptala, proč co chce vědět…odpověď mě úplně rozbila: „Noo, ja jsem Vám chtěla říct, že jste super“ tak říkám: „Aale nekecej, proč to chceš vědět?“ a odpověď: „nee, fakt jste fakt super a v pohodě“ tak jsem jí řekla, že oni jako třída jsou taky super. Stejně pořád nevím jestli si ze mě dělala srandu, nebo to myslela vážně…tajně doufám že to myslela vážně a jestli ano, tak to byla ta nejlepší věc co se mi za celou praxi stala…a díky tomu jsem měla naprosto v topu den.