Jedním z mých cílů tento semestr je přestat se bát učit na základní škole a trošku zapracovat na svém sebevědomí co se učení týče. Jediné zkušenosti, které zatím s učením mám, jsou individuální doučování, kterému jsem se věnovala asi před dvěma roky a to ne příliš intenzivně. Dále jsem odučila asi tři hodiny angličtiny v mateřské školce a bylo mi jasné, že na základní škole to bude mnohem náročnější. Měla jsem pravdu. První týden jsem strávila pouze náslechy, ale dnes jsem i učila, a to rovnou čtyři hodiny za sebou. Měla jsem šestou, čtvrtou, sedmou a pátou třídu. Měla jsem plány a pocit, že jsem připravená, ale i přesto jsem byla strašně nervózní a ani nebyla schopná pozřít snídani. Strach ustoupil až během třetí hodiny. Hádám, že jsem si asi prostě zvykla na fakt, že stojím před třídou, všichni na mě koukají a něco ode mě očekávají. Ale nervózní jsem byla celý den, i když to nebylo tak zlé, jak se dalo čekat. Když přemýšlím nad svým strachem, říkám si, že když jsem šla do třídy, vlastně jsem nevěděla, jakou má podstatu. Jistě, bála jsem se, že se ztrapním, že se dětem nebudou aktivity líbit, že selže technika, nebo že to co jsem si připravila, bude pro děti dostatečně zábavné a motivující. Ale někdy během třetí hodiny, kdy jsme s žáky narazili na jednoduchý gramatický problém, mi došlo, čeho se tolik bojím. Celou tu dobu jsem měla strach, že nebudu umět něco vysvětlit. Jednoduše jsem se vlastně bála toho, že dětem nedám to, co by ode mě potřebovaly. Situace, která nastala ve třídě, když bylo třeba vysvětlení gramatiky, na jejíž vysvětlování jsem nebyla připravená, mě velice rozhodila. Můj první instinkt byl začít vysvětlovat anglicky, což příliš nepomohlo. Stres však pracoval a tak jsem se zasekla a zjistila, že vlastně nemůžu najít správné české ekvivalenty na to, abych vše potřebné vysvětlila. Nakonec jsem ze situace vybruslila tím, že jsem dala několik příkladů, ze kterých jsem pak něco vyvodila, ale už si ani moc dobře nevzpomínám, jak celá záležitost dopadla. Chápu, že nemůžu umět všechno hned a že zkrátka budou v praxi věci, které se budu muset naučit až s postupem času, ale situace kdy něco neumím vysvětlit a stojím před třídou dětí, která čeká, až vysvětlení dostane je pro mě opravdu stresující. Asi by se tomu dalo předejít tak, že si nachystám nějaké jednoduché pomůcky a poučky na jednotlivé gramatické jevy. Ale i kdybych to udělala, rozhodně nemám šanci pokrýt všechny a nikdy nemůžu vědět, co přijde, což je pro mě značně frustrující.