Do školy před třídu na základce jsem se dostala nyní poprvé. Vešly jsme s paní učitelkou do třídy a já šla s ní před tabuli, kde mě představila. Musím říct, že jsem měla strach, jak kdybych předstupovala před nějaký parlament ČR. Poprvé jsem byla v roli učitele před 30-ti člennou třídou stojících v lavicích. Děti po mě pokukovaly, sedla jsem si dozadu a otáčely se, snažila jsem se působit velmi sebejistě a příjemně. Usmívala jsem se a zapisovala si do papírů, aby to vypadalo, že něco dělám. Na učení výtvarné výchovy je zásadní jedna věc – jak moc dětem dovolíme být kreativní. Na tohle jsem byla od paní učitelky velmi zvědavá. S jakým nápadem/technikou/motivací přijde. Musím říct, že jsem byla velmi překvapena a snad i trochu zděšena. Paní učitelka promítla na dataprojektor přesné (podle mě i hodně striktní) instrukce k tomu, jak mají děti obrázky namalovat. Prostor pro kreativitu byl nulový. (Příklady ze zadání: 1. Předkresli si tužkou 5 koček, které budou vyplňovat většinu plochy, nepředkresluj si detaily. 2. Černou temperou obkresli kontury koček. 3. Vyber si barvu a namaluj nad kočkami pozadí. ..) Aby toho nebylo málo, tak přinesla obrázek už namalovaný a připnula na tabuli, aby děti věděly, jak přesně chce, aby obrázek vypadal. S velkým zklamáním musím říct, že všechny obrázky vypadaly stejně. Dokonce i červené pozadí nad kočkami podle ukázkového obrázku měla většina. Během malování děti mohly mít sluchátka a poslouchat hudbu z mobilu. Paní učitelka byla velmi přísná během celé výuky. Děti vůbec nemohly vést s ostatními žádné dialogy a za každé šeptání mezi s sebou byly okřiknuté. Dokonce mi přišlo, že na jednoho žáka byla vysazená. Byl poslušný, měl sluchátka a nedělal ani žádný hluk, jen si chvilku šeptal s kamarádem a hned dostal výhružku, že bude přesazen do konce pololetí. Stejná situace se stala, když si byl umývat štětec, bylo tam pár dalších žáků a byl odtud slyšet nějaký hluk (opravdu absolutně minimální!!) a odskákal si to právě ten dotyčný, který podle mého neřekl ani slovo a jen si umýval štětec. Těžko říct, co provádí, nebo prováděl v minulosti, třeba je to lump. Ale soudě pouze podle této hodiny mi přišlo, že byl okřikován zbytečně a paní učitelka na něj byla vysazená. Děti byly na konci dvouhodinovky známkovány podle jejich obrázku a já jsem si v duchu říkala, za co asi tak budou známkované, když obrázky vypadají všechny stejně a nešlo na tom nic pokazit ani se nějakou kreativitou nemohly přičinit. Hodnocení se však stejně našlo. Některé kočky na obrázku byly moc malé a tak nezaplňovali většinu plochy, jak bylo požadováno. Někteří nestihli pozadí, takže další nesplnění úkolu. Někteří se nepodepsali do pravého dolního rohu nebo si předkreslovali detaily tužkou. Pro mě to byl šok. Já bych velmi ráda učila jinak. Proto mám chuť udělat v této třídě trošku rebélii. Paní učitelka mi řekla, že mi dá takřka volnou ruku, až budu vyučovat, takže se vykašleme na všechny tužky, pastelky, tempery, štětce a zkusíme něco, co ještě nikdy nedělali. Jsem si vědoma toho, že se nedá každá hodina udělat zábavná, nedá se deset let pořád vymýšlet nové aktivity, nedá se také nevyužívat klasické kreslení nebo malba. Jen mám chuť ukázat těm děckám, že se to dá udělat všechno jinak. Může je to bavit, nemusí to dělat pro známku a můžou u toho přemýšlet vlastní hlavou a ne se řídit podle instrukcí na dataprojektoru. Mám velkou motivaci udělat ty moje hodiny velmi odlišně. Dostala jsem takový nový impulz, horkou krev, vytratil se strach a je ve mně odhodlání!