Pátý ročník se již nějakou dobu věnuje výrobě své značky – razítka z linorytu. Může vycházet z iniciál dětí nebo jejich oblíbených motivů, měla by ale vystihovat část osobnosti dítěte. Líbí se mi, že nejde o prvoplánovou věc. Hotová razítka mohou žáci využít nejen pro označení výkresů z výtvarné výchovy, ale i v jiných předmětech a ve výuce je mít po ruce. Některé nápady nejsou povrchní a na první pohled je znát, kdo je jejich autorem. V hodině je vždy příjemná atmosféra, možná proto je tu dobré prostředí i pro práci na náročnějších úkolech. Další hodinu s dětmi, pokud budou mít hotovo, povedu pravděpodobně já. Třída na to reagovala pozitivně a se zájmem, nechtěla jsem zkazit překvapení a nic neprozradila. V této třídě vždy většina věcí funguje, sem tam se najde nějaký opozdilec, ale děti jsou zvyklé, že pokud jsou hodně pozadu, výkres si dodělají doma. Je zde patrný zájem o hodinu. Děti jsou velmi komunikativní a při práci rádi povídají. V běžné výuce nemá většinou žádný učitel možnost si individuálně s žáky povídat, za to já ano, snažím se je tím poznávat. Z rozhovorů se dozvím spoustu věcí, třeba to, že většina dětí si ráda tvoří doma sama od sebe. Pátý ročník je podle mého názoru opravdu skvělý. S touhle třídou bych se ráda setkávala nejen v rámci praxe. Jsem zvědavá na jejich výtvory. Sedmý ročník opět dodělával práci z minulých hodin, aktuálně jsou ve třídě rozpracována 3 témata – geometrická abstrakce, chuť a vůně předmětu a nálada/pocit. Třída je o dost živější, žáci často chybí, nenosí pomůcky a tím se práce velmi zdržuje. Poslední předprázdninovou hodinu jsem je zastihla v „opravdu výborné“ náladě. Všichni byli rozjívení, viděli už se někde jinde, bylo těžké je přimět k tomu, aby dělali alespoň něco. Celou dobu byl v hodině ruch, pokřikovali na sebe, byli samý vtípek. Když učitel na chvíli odešel, pomlouvali ho přede mnou a ještě zkoušeli co já na to. Když jsem si představila, že v této situaci jsem s nimi sama, měla jsem z toho respekt a tak trochu přemýšlela jak se výuce v této třídě vyhnout. V následující hodině mě ovšem mile překvapili. Učebna na VV je členěna na menší prostory, v části kde obvykle sedávám já, je šest míst. Většinu hodiny jsem strávila s touhle malou skupinkou. Po obvyklé tahanici o místa a o to, kdo bude mít novější nebo starou židli se stalo, že si jeden žák sedl přímo vedle mě. Nejdříve se doptával jen na to, co má dělat, protože to neslyšel, zatímco si povídal s ostatními. Skupinka dost hlučela, snažila jsem se zaměřit jejich energii na práci. V úvodu hodiny jsem třídu pozvala na mou výuku v galerii a stručně je seznámila s tím, co budeme na výstavě dělat. Přede mnou seděl Honzík, který je dost výřečný. Když dostane prostor, jenom by povídal. Obrátil se na mě s otázkou o čem výstava je, jeho sestra by tam prý chtěla jít. Začala jsem jim vyprávět o autorovi i výstavě. Postupně se doptávali na různé věci a byli oproti minulé hodině jako vyměnění. Honza má velký přehled, povídali jsme si o dalších umělcích, které viděl nebo se mu líbí. Pak se začali zvědavě otáčet i zbylí kluci. Filipova rodina má zase firmu, která zařizuje převozy cenným předmětů, třeba převoz obrazů na výstavu na kterou se chystáme. Filip u instalace výstavy byl. Nakonec jsme se bavili opravdu zapáleně a vlastně k tématu, to mi přišlo super. Všiml si toho učitel a díky tomu nebo možná právě proto, že jsem se konečně začala se žáky více bavit mě také více zapojoval do výuky. Celkově byla tato dvouhodina dost o mé interakci a ve třídě jsem se cítila daleko příjemněji.