Tak to začalo. Druhá část praxe. Tu vykonávám na stejné škole jako tu první, takže se pro mne vlastně mnoho nezměnilo a vím do čeho jdu. Situaci mi ještě trochu usnadňuje fakt, že na této škole pracuji jako asistent pedagoga a už tedy znám poměrně dobře jak prostředí a atmosféru školy, tak členy pedagogického sboru. Tedy usnadňuje. Někdy si říkám, že to že znám zde pracující učitele není velkou výhodou. Tedy aspoň pro mé duševní zdraví. Někteří z kolegů (asi 4) reprezentují takové množství negativních vlastností učitele, že nechápu jak tuto práci můžou vykonávat a já osobně cítím kolik mi bere duševních sil je jenom potkávat. Nedej Bože, když sem nucen s nimi komunikovat. Ale pojďme k OV. Jelikož už dělám druhý semestr praxi na stejné škole, tak odpadává postupné seznamování tříd s mojí osobou a naopak. Co mi vadilo už při první praxi byl vyučovací styl, kterým třídy vedla moje provázející učitelka („sedím za katedrou a nehnu se, mluvím jenom já a navíc i s faktickými chybami, způsob zápisu nové látky – tady máte slide v powerpointu a opište si to,...“). Mám to neskonalé štěstí, že je mojí provázející učitelkou i na dějepise. Takže vyučování obou předmětů stylem mé provázející učitelky pro mne bylo v duchu příručky „Jak to nechci dělat“. Což nakonec beru i jako pozitivní protože si tyto věci člověk aspoň snadněji uvědomí. Hodiny, které vedu se snažim vést, tak aby žáci byli co nejvíce aktivní a nebyli jim jen předkládány nějaké informace k zapamatování. Na začátku bylo vidět, že na to studenti nejsou moc zvyklí, ale postupně je s nimi práce stále snažší. Já se do hodin těším a snad i oni.