Někdy mi připadá, že můj výklad látky není příliš srozumitelný. Je to příliš chaotické. Stále přemýšlím nad tím, jak si mám systematicky naplánovat výuku. Chci, aby všechny moje hodiny byly ve formě příběhu, aby byly zajímavé, poutavé a vždy dávaly smysl. Občas se ztrácím v tom obrovském množství stále se rozvětvujících informací. Odbíhám jinam a zapomínám kde jsem skončila. Snad se to v budoucnu změní k lepšímu. Zamýšlím se také nad tím, jestli bych dokázala žákům odpovědět na otázku proč se to vlastně musí učit. Třeba taková stupnice D dur. Žák se zeptá a k čemu mi to bude v životě? Někdy mám chuť odpovědět: možná že k ničemu, ale to by asi nebylo úplně na místě. Nemyslím si totiž, že odpověď: jsou to vzdělávací cíle stanovené v kurikulárních dokumentech Franto, dítě nějak ocení… Na otázku, proč a k čemu mi to je by asi každý učitel odpověděl jinak. Mně připadá důležité, abych na všechny ty, proč v budoucnu našla odpověď já sama.