Tento týden mi paní učitelka pochválila hodinu a jo – cítila jsem se faakt dobře :D Byla to hodina deváťáků a seznamovala jsem je se slovesem „können“. Paní učitelce se líbily aktivity a struktura hodiny – jako celek to dávalo smysl a aktivity byly zábavné. Pravidla časování „können“ jsem žáky nechala vyvodit z textu, který měli jako Laufdiktat. Nechtěla jsem, aby jen seděli a „absorbovali“. Z hodiny odcházeli docela v pohodě, i já jsem měla dojem, že se jim to líbilo, nebyla to taková ta klasická nuda. Dřív jsem si říkala, že je to asi blbost. Přece nejsem nějaká cvičená opice, abych dělala věci pro pochvalu. Ale teď na to nahlížím trochu jinak. Ono něco jiného je soustředit se na pochvalu a něco jiného je, když někdo zkrátka ocení vaši práci a má zájem o materiály, které použijete. Já jsem to ani nečekala a pak mě to fakt potěšilo. Jediná věc, kterou jsem mohla udělat lepší tak lépe promyslet vyhodnocení toho Laufdiktatu. Řekla jsem, že to vyhodnotím určitým způsobem, ale nakonec jsem to vyhodnotila jinak, protože to původní bylo nepraktické. Vím, že to nebylo vůči všem skupinám úplně fér. Takže na to příště pozor. Nevím, zda se mám víc soustředit na to, kolik měli při tom opisování chyb anebo na to, kdo to měl rychleji. Nebo to nekontrolovat podrobně, zaměřit se jen na místa, kde potenciálně hrozí nejvíce chyb, to opravit a posunout se hnedka dál? Ale zpátky ještě k feedbacku. No a taky jsem si všimla, že minulý semestr jsem byla více závislá na feedbacku učitele. Záměrně říkám „více závislá“, protože feedback stále vítám a vyhledávám, není to tak, že už bych ho vůbec nepotřebovala. Jen už to není takové jak předtím, že bychom o tom dalekosáhle s paní učitelkou diskutovaly. Předtím jsem potřebovala rozebrat všechno krok po kroku, do detailu, chtěla jsem vědět souvislosti. Je to přirozené, člověk to prostě nezná a trvá to, než se do toho trochu dostane... Fakt si nedovedu představit, že by mě někdo hodil do vody úplně bez ničeho. On mi v tomhle asi pomohl i ten kroužek angličtiny, který jsem vzala a mám ho napůl uznaný jako praxi. S každou hodinou získávám větší zkušenosti a cit pro to, co moje děcka potřebují. Nyní se vždycky po hodině zeptám, co se na tom paní učitelce líbilo nebo jak se jí ta hodina zdála a ona většinou řekne, že dobrý. Když mi něco není jasné, doptám se. A tak si říkám, že stejně to může fungovat u těch dětí. Jasný, je třeba, aby neustále viděly konstruktivní a opodstatněný feedback. Ale i malá blbá pochvala může dobře zafungovat, člověk tím dá najevo, že si žáka všímá a že vidí jeho práci. Když vidím, co to dělá se mnou tak si nemyslím, že s nimi by to bylo extra jinak. Tu a tam děcka chválím, na každém se snažím najít něco pozitivního, i když jsou to třeba i zlobivci a občas mě štvou. Nechci na to zapomenout, a tak jsem si to tu tak trochu připomněla :)