V této reflexi bych se chtěl trochu více zamyslet nad profesí učitele a vůbec smyslem praxe v navazujícím magisterském studiu. Myslím, že my jako studenti a budoucí pedagogové, si uvědomujeme, že být na praxi nezávislým pozorovatelem a člověkem z venku, který odučí maximálně pár hodin, je něco úplně jiného jako být ve škole každý den, vytvářet si s žáky pevnější vztahy, řešit jejich každodenní starosti a jejich problémy, a ještě mít plnou odpovědnost za jejich vzdělání. Možná to je taky důvodem, proč si hodně studentů na praxi uvědomí, že vlastně nikdy v životě nechtějí učit a z této profese bohužel odchází. Realita je ovšem dost odlišná od toho, co vidíme na samotných praxích. Velkou roli v této situaci hraje také společnost, v jejímž rámci nemají učitelé moc růžové postavení. Základním faktorem je určitě platové ohodnocení. Ať chceme či nechceme, každý z nás si musí v životě vydělat na bydlení, potraviny, oblečení a další nutné výdaje. Dokud však bude profese pedagoga tak silně finančně podhodnocená, má se cenu divit, kdo v současnosti na školách učí nebo jaké osoby vykonávají funkci asistentů apod.? Vždyť učitelé mají ten nejmenší plat ze všech absolventů vysokých škol. S ohledem na to, kolik úsilí, nervů a energie se do tohoto zaměstnání musí vložit, by si tento fakt zasloužil minimálně promyšlení a hlavně co nejrychlejší změnu. Druhým faktorem je určitě postoj k samotným učitelům. Ještě v té době, kdy jsem chodil na základní školu a později na gymnázium já, byl každý učitel považovaný za podstatného a respektovaného člověka, který si bezesporu zaslouží určitý obdiv. Zásadní byl však postoj našich rodičů, kteří to, co řekl učitel, vždy respektovali, ať se dělo cokoliv. Považovali učitele jako odborníka, který se snaží jejich dítěti jenom pomoct v cestě za lepšími zítřky. Jak je tomu však dnes? Většina rodičů se spíše staví proti učitelům jejich dětí. Děti se kvůli tomu postoji rodičů dostávají do situace, kdy v mnoha případech mají uvnitř školy větší moc než samotný učitel. Onen trojúhelník učitel – žák – rodič se bohužel dost narušil. Učitel stojí na okraji a všichni jsou proti němu. Určitě nelehký úkol. S postojem společnosti však nic neuděláme … Samozřejmě nechci, aby reflexe vyzněla jenom negativně. Existuje bezesporu spousta odlišných rodičů a hlavně skvělých učitelů, kteří se pro svou profesi narodili a jsou schopni tuto profesi vykonávat od dokončení vysoké školy až do samotného důchodu – tzn. téměř 40 let, a to bez jakékoliv ztráty motivace a obliby své vysněné profese. Prostě tak, jak se to patří !