Radši se rozepíšu jenom o jednom oboru (angličtině), jinak bych se na jedné A4 nezvládla dostat k ničemu konkrétnímu. Z angličtiny mám odučeno 12 hodin a splněné všechny observace – provázející učitelka mě vedla k tomu, abych si rychle splnila povinný počet hodin a šla. V deváté třídě jsem jednou zažila naprostý bojkot, kdy žáci odmítali reagovat na pokyny v angličtině („Open your textbook, page 75. Textbook. This is a textbook. Now open your textbook, page 75.“ - „Ale já vám nerozumím!“), otevřít učebnici, dělat cvičení nebo jakýmkoli jiným způsobem se zapojit do výuky – úplná vzpoura. Měla jsem naplánovanou docela zábavnou, interaktivní hodinu. Na začátku jsem jim řekla, že uděláme dvě cvičení v učebnici, a pak bude konverzační hra, kde si budou představovat různé věci a hodně mluvit. Okamžitě protestovali, že si nic představovat nebudou. Žáci odmítli udělat cvičení na gramatiku, proto neuměli gramatiku a nebyli schopní se zapojit do hry (poslech zvuků v aplikaci Atmosphere + popisování, co slyší). Ne že by se snažili zapojit, buď mlčeli, nebo vykřikovali sprostá slova. Tahle hra mívá v JŠ velký úspěch (se studenty stejného věku) a o tři hodiny později jsem stejný plán hodiny s úspěchem použila v 8. třídě – nenastal jediný problém. Celý týden jsem přemýšlela, jak příště zajistit, aby se situace v 9. třídě neopakovala. Pak jsem přišla s co nejlepším plánem hodiny, ale bylo mi řečeno, že 9. třída vlastně má psát srovnávací testy, takže jsem celou hodinu musela jenom hlídat, aby neopisovali. Moc pěkné hodiny v páté třídě, interaktivní, všichni se zapojili. V jedné hodině jsem využila předměty ze své dovolené v Exeteru, žáci se jimi mohli prohrabovat a pokládat mi otázky v minulém čase (probíraná gramatika). Všichni nadšení, obrovský zájem o předměty. Dril na tabuli – nová látka = probrat slovesa „went“, „saw“ a „bought“. Napsala jsem na tabuli „The teacher went to Exeter.“, studenti se mohli přetrhnout, aby pod to mohli psát třeba „The teacher went to London.“ To samé s „The teacher saw...“ a „The teacher bought...“. Ke konci hodiny se už nadšeně zapojovali i žáci, kteří se na začátku hodiny styděli. Příští hodina se třídou taky perfektní, nudné cvičení v učebnici (namíchejte slova ve sloupečcích tak, aby vznikly smysluplné otázky v minulém čase) jsem upgradovala povolením absurdních vět, pokud budou gramaticky správně. Žáci s obrovským potěšením vymýšleli věty typu „Did you eat your teacher yesterday?“ Prozatímní zpětná vazba od provázejících učitelek: Od angličtinářky (paní Weisová): Ty aktivity, při kterých všichni chodí po třídě a mluví, tady nepoužíváme. Je při nich hluk. ŘEŠENÍ: Nic měnit nebudu. Hluk byl ve skutečnosti menší, než když se zadá nudná, „tichá“ práce, pak všichni křičí, protože se nudí. Pro mě je aktivita, kdy 100% žáků nadšeně mluví anglicky, mnohem přínosnější než klid ve třídě. Jsou dva druhy hluku: špatný hluk (projev protestu) a dobrý hluk (projev aktivity a zájmu o zadaný úkol). Ve škole je jakási fobie z hluku – hlavně aby nedej bože studenti nemluvili! (Pak mi do jazykové školy chodí samí zablokovaní studenti a trvá mi hodiny práce, než se odváží otevřít pusu.) Od francouzštinářky (paní Kopečná): Musíte si do sešitu dát prvně nadpis, pak teprve věty atd., oni do příště zapomenou, o co šlo. ŘEŠENÍ: Příště jim prvně řeknu nadpis. Když s nimi budete používat tyhle metody, jako hry, skupinová práce, tak nebudou nic dělat. Musíte na ně tvrdě a dát jim test, jinak se to nenaučí. Tyhle „měkké“ metody vedou k nekázni. Musíte je trestat, jenom tak budou aspoň něco dělat. Nemůžete čekat, že je přesvědčíte, aby měli francouzštinu rádi. Jediné, v co můžete doufat, je trestat je tak, aby tu nenávist aspoň nedávali otevřeně najevo. ŘEŠENÍ: S kázní je v 9. třídě obrovský problém, ale nebudu se řídit podle postupů učitelky, která žáky za dobu svého působení dostala od neutrálního přístupu k francouzštině až k upřímné nenávisti.