První předmět, který jsem učil, byl Stavební provoz. Tento předmět je sám o sobě nudný. Cílem předmětu je, aby se žák orientoval a znal stavební zákon, hlavně aby měl přehled o důležitých vyhláškách a normách. Přípravu na hodinu jsem plánoval s myšlenkou, že chci svou hodinu udělat nezvyklou, záživnou. Proto jsem i prezentaci vytvořil zábavnou formou. Myslím, že ve výsledku měla úspěch a žáci byli aktivizováni a z hodiny si odnášeli podstatné informace. Narazil jsem však na obtíže. Jako člověk, který dosud nemá za sebou roky praxe, nemohl jsem předat více informací, než které jsem měl sám připravené. Díky této zkušenosti si uvědomuji, jak je důležité, aby učitel byl odborník a profesionál. Znovu a ještě silněji jsem tuto zkušenost pocítil, když byla druhá hodina. Žáci prvního ročníku byli zvědavý a ptali se na nejrůznější detaily, které je zajímaly. Na některé otázky jsem byl schopný odpovědět. Ostatní jsem se musel zeptat svého vedoucího učitele nebo otázku nenápadně zamluvit. Mrzelo mě, že jsem jim nebyl schopný zprostředkovat více. Druhé nedorozumění se týkalo časového rozvržení hodiny. Vždy když jsem učil, nastavil jsem si na mobilu tichý budík, který mě upozornil pět minut před zvoněním, že hodina bude končit. Věděl, jsem, co alarm znamená a proto jsem měl čas probírané učivo v klidu dokončit a shrnout nejdůležitější body vyučovací jednotky. Při přípravě jsem si naplánoval zapsat žákům zápis do sešitu na tabuli, zatímco si budou opisovat jiné informace z prezentace. Bylo to promyšlené. Když jsem přišel do místnosti, všiml jsem si, že pro zápis do sešitu nebudu mít celou tabuli, kvůli projektoru, protože na části tabule bude zobrazena prezentace. Musel jsem si správně rozvrhnout místo na zápis. Došlo k tomu, že mi na zápis nevyšla plocha. Proto jsem celý zápis smazal a začal od začátku. Tímto činem jsem však ztratil čas a než jsem napsal zápis na tabuli, zazvonilo. Odnáším si z této zkušenosti, že hodina nemusí vždy proběhnout podle plánu.