Co očekávám od nadcházející praxe? A jaký byl první dojem… Byla jsem se domluvit s provázejícími učitelkami, obě dvě, na fyzice i na výchově, na mě byly moc milé a vstřícné. Vešla jsem do školy, obrovské těžké dveře, zamčený hlavní vchod, který neumožní cizím návštěvníkům vejít, aniž by o nich věděli na vrátnici, nebo v kanceláři školy. Pryč jsou časy, kdy škola byla místo veřejně přístupné, ochrana dětí a prostředí, ve kterém jsou vzdělávány, je již dávno přirozenou součástí. Stará budova, chodba jako kdekoliv jinde, nic na první pohled nenasvědčuje inovacím a progresivnímu přístupu. Dokud se nepobavím s paní fyzikářkou, nevím, co mám čekat. Paní učitelka mě hned v úvodu potěší, prý se nedrží učebnice, raději ukazuje pokusy, obzvláště v devítkách, kde děcka už zájem o informace ztrácejí definitivně. Ode mě očekává také takový přístup, říká, že není problém zapnout si projektor na hodiny a udělat členitou hodinu, aktivity vítá, stejně tak mi nabízí realizaci vlastních nápadů z pohybové výuky, která mě zajímá a ráda bych se jí věnovala v diplomce. Skvělý! To už se začínám vážně těšit. Plnit praxi 1 spolu s praxí 3 prý nebude problém. Druhá vyučující na výchovu ke zdraví je neaprobovaná paní učitelka, jaký div – s tímto zaměřením to je klasika. Vystupuje moc mile a vstřícně, opět nabízí projektor v hodinách, a hlavně se domlouváme na tematických celcích, se kterými si udělám kolečko napříč třídami. Každá změna pro žáky prý dobrá, souhlasím. Odcházím domluvená, spokojená a celkem natěšená… Co bych si ráda z těchto letošních praxí odnesla je hlavně zvládnutí příprav. Vím, že s těmi jsem na štíru. Minulý semestr jsem dělala na jednu vyučovací hodinu přípravu i 3 hodiny doma, což je šílený, protože obvykle jsem se připravovala na dvě vyučovací hodiny. ?! Kam bych tohle měla časově nacpat, nevím. Takže na sobě musím zapracovat, zdá se, že budu mít dost volnou ruku, můžu se vyřádit, můžu experimentovat a aktivizovat, obě dvě vyučující jsou pro, třídy jsou prý snad vybaveny, tak uvidíme… Do fyziky bych si taky ráda potrénovala didaktiku pokusů, aby nebyly pořád jenom demonstrativní, aby děcka bádaly, aby se zajímaly, nebo aspoň trénovaly zručnost. Uvidíme, všechno je přede mnou. A i když vím, že se z toho ten měsíc v kuse budu chtít zastřelit, hlavně kvůli časové náročnosti při kloubení s prací, tak se nějak zvrhle těším. Je to výzva.