Moje praxe se pomalu, ale jistě chýlí k pomyslnému vrcholu. Zatímco moji spolužáci už aktivně učí, já se na výuku teprve připravuji, budu totiž učit až v následujících týdnech. Už si začínám dělat přípravy a jsem upřímně dost napjatá, tak to celé dopadne. Jednu učitelskou premiéru jsem si už prožila minulý týden. Můj provázející učitel musel k lékaři a nabídl mi, abych hodinu dějepisu v 6.A „odsuplovala“. Jeho návrh jsem ihned přijala, protože jsem už toužila stoupnout si za katedru. Pan učitel mi vysvětlil, co bych měla s žáky v hodině stihnout, takže jsem si nemusela nic připravovat. Náplní hodiny bylo sledování videí o Keltech a na závěr vyplňování opakovacího pracovního listu. Mně to nedalo a pro žáky jsem nachystala otázky vztahující se k videím. Měla jsem pocit, že by jinak nedávali pozor, a tak jsem se rozhodla je zaměstnat otázkami. Pět minut před zahájením výuky mi bylo nevolno a pociťovala jsem trému. Jakmile jsem vstoupila do třídy, veškerá nervozita ze mě spadla. Žáky jsem pozdravila, udělali jsme si malé cvičení na protažení těla a mě fascinovala skutečnost, že všechny ty oči míří na mě a opravdu dělají to, co jim řeknu. Se zapojením a zprovozněním techniky jsem si skvěle poradila, za to se musím pochválit. I když se jedno z videí nechtělo ze začátku načíst, neztratila jsem hlavu a čas potřebný na načtení videa jsem vyplnila improvizovaný výkladem. V průběhu pouštění videí jsem cítila potřebu nestát jen za katedrou, sedění za stolem mi bylo proti srsti, a tak jsem šla dozadu do třídy a pozorovala video i dění ve třídě tam. Po každém videu jsem se žáků ptala na nejrůznější informace z něj a snažila jsem se každého vyslechnout. Žáci se sice hlásili, ale jakmile jsem jednoho z nich vyvolala, začali se ostatní bavit, což rušilo mě, i žáka. S touto situací jsem si za celou dobu nedokázala poradit, ke konci hodiny jsem už musela i zvýšit hlas a zakřičet na všechny, aby dávali pozor na to, co jim říkám. Na otázky k videu žáci odpovídali svědomitě a překvapila mě jejich aktivita. Dva žáci si v průběhu videa něco kreslili do sešitu, když jsem se zeptala co, nechtěli mi na to odpovědět a já nevěděla, jak reagovat, tak jsem je jen napomenula. Krizovou situaci jsem vyvolala schválně, abych jim dala najevo, že vím o jejich lelkování. Ale pak jsem nedokázala situaci uzavřít tak, abych je přiměla k pozornému naslouchání. Za velkou chybu hodnotím své nedodržení slibu. Na začátku hodiny jsem slíbila, že ten, kdo bude mít nejvíce správných odpovědí z otázek ve videu, toho pochválím. Na konci hodiny jsem však měla problém s časem a v roztržitosti jsem zapomněla na pochvalu. Nepochválila jsem naprosto nikoho, a to považuji za velkou chybu. Nedodržela jsem slovo a ani nedala zpětnou vazbu (i když o tu jsem se pokoušela v průběhu celé hodiny individuálně). Do třídnice jsem zvládla zapsat v pořádku, ale dopustila jsem se velkého učitelského nešvaru. Propisku, kterou mi půjčila žačka k zápisu do třídnice, jsem sbalila do svého pouzdra. Vše jsem napravila tento týden – propiska už je zpět u své majitelky. Svou první zkušenost s výukou hodnotím kladně, ačkoliv jsem v hodině chybovala. Bylo pro mě přínosné zjištění, že se ve třídě s žáky cítím dobře, nevadí mi jejich pohledy, dokážu si poradit v případě technických problémů a co je hlavní, že mě žáci relativně poslouchali a dávali pozor, i když s nimi ve třídě nebyl jejich učitel.