Myslela jsem si, že mě na praxích nic nepřekvapí, ale překvapilo. Byla to hodina zeměpisu v sedmé třídě. Já osobně jsem se na hodinu hrozně těšila, protože mi můj provázející učitel řekl, že bude probírat téma Obyvatelstvo Afriky. Opravdu jsem se těšila, ale po příchodu do třídy se situace změnila. Žáci hrozně křičeli a nechovali se k sobě zcela nevhodně. Co si představím pod slovem nevhodně? No, házení mokrou či suchou křídou, houbou nebo hadrem na tabuli je ?normální“ nebo jsou to věci, které jsme dělali i my, když jsme byli na základní škole. Ale tohle mě vážně překvapilo. Dnešní móda je jakýsi sliz. A ten byl opravdu všude. Z podlahy se dá sundat, ale když ho hodili na strop tak ne a ne spadnout. Zůstal tam viset. Pan učitel žáky řádně pokáral a předal to k řešení třídnímu učiteli. Nevím, co se s žáky dělo, protože se takto za dobu mé praxe nechovali. A k samotnému průběhu hodiny. Hrozně super bylo, že pan učitel má velmi široký přehled a je schopen téma provázat nejen s dějepisem, ale třeba i se sportem či jiným tématem. Téma Obyvatelstvo Afriky by se dalo vzít velmi rychle, ale on to měl bezvadně nachystané na celou hodinu. Jenže žáci za celou hodinu tu pusu nezavřeli. Ani když na začátku hodiny, jako pokaždé, bylo ústní zkoušení. Další zajímavé zjištění bylo použití Žolíka a Šance (prověrka). Při ústním zkoušení je to Žolík. Žáci jej mohou využít, když nejsou připraveni a nechtějí dostat špatnou známku. V průběhu zkoušení se žáci pořád mezi sebou bavili. Když pan učitel přešel k probíranému tématu tak jsem zbystřila. Bylo to prostě super! Lepší hodinu jsem ještě neviděla. OPRAVDU! Doslova jsem hltala každé jeho slovo. Já osobně jsem si z té hodiny odnesla skvělý pocit nejen z nabytých informací, ale i smíšené pocity z chování a přístupu žáků. Ano, byly tam jedinci, co komunikovali aktivně s vyučujícím, ale byly tam i tzv. ?ignoranti“ co se bavili mezi sebou. Pan učitel v hodině použil i videa, kde ukázal žákům, jak to třeba chodí v daném kmeni nebo co je pro ně specifické. Po hodině jsem se pana učitele ptala, jak to dělá, aby studenti byly v klidu a nehlučeli? Jeho odpověď mě dosti zaskočila. Říkal, že občas se to tak prostě stane, že žáci jsou neklidní a ?zkrotit“ se nedají, ale jindy jsou prý hodní jako beránci. Můj poznatek tedy je, že lepší je po dětech nekřičet, ale vybudovat si přirozenou autoritu, snažit se žáky zaujmout. A když se stane jednou za čas, že žáci nejsou úplně OK, tak si hodinu prostě odučit, protože se tam najde vždy někdo, kdo semnou bude komunikovat a z hodiny si něco odnese.