Tento týden už šlo do tuhého v tom smyslu, že jsem měl za pár dnů vést svojí vlastní vyučovací hodinu, ale to až potom, nejprve … Ještě bych měl zmínit, co se děje o přestávkách mezi vyučovacími hodinami, ne jen ve vyučování. O přestávkách je samozřejmě na chodbě takový ten křik, ale takový ten klasický přestávkový. Nikdo se tam nerve nebo neničí nástěnky. Když jsem to tak pozoroval, tak většina žáků seděla na „bobcích“ a povídali si spolu. Někteří hráli stolní fotbal. Ano, na této základní škole mají i stolní fotbal a musím říci, že se žáci k této hře chovají slušně a nebylo na ní vidět žádné viditelné větší poškození. Takže tato škola žákům poskytuje super podmínky ke studiu a to i ve fázích odpočinku. Ale zpět k praxi. Před tím než jsem šel vyučovat, tak jsem byl ještě na několika násleších německého jazyka, opět v šestých a osmých třídách. Byl jsem tentokrát i v druhé, tedy „horší“ skupině v šesté třídě a tam bylo vidět, že ti šesťáci s tím dost bojovali. Mají to přeci jen první rok, ještě v tom jazyce nejsou tak zběhlý, nejsou zkrátka do toho tak moc zasvěceni. Ale to přijde. Osmé třídy jsem už znal jako svoje boty, tam mě nic už nepřekvapovalo. Ale za zmínku stojí určitě jejich příprava na zkoušku B1, kterou vede (přípravu) moje provázející učitelka. S první skupinou osmáků hodně konverzuje v německém jazyce, snaží se o to, aby ti žáci mysleli co nejvíce německy, protože u zkoušky je u žáků největší kámen úrazu většinou Sprechen a Hören. Právě tyto dvě aktivity s nimi vyučující procvičuje nejčastěji. Ještě jsem ale nezmínil, že tato vyučující je poměrně mladá, kolem třiceti let, ale má zkušenosti jako padesátiletá, když to trochu přeženu. Zkrátka žáci ji uznávají a mají k ní respekt. A její učební metody jsou toho jen důkazem. Tři dny před tím, než jsem šel učit, tak jsem se s paní učitelkou sešel, aby mi vysvětlila vše kolem dokola, poradila mi strategie, jakým způsobem co vysvětlovat atp. Moc se mi líbilo, že chtěla, abych učil pomocí aktivit jako Bingo, Pantomima, atd. Měl jsem totiž v plánu učit šesťáky první skupinu. Vše mi bylo skvěle a zřetelně vysvětleno a za tři dny se šlo do akce. Samozřejmě domácí přípravě na hodinu jsem věnoval docela dost času, aby nikde nebyly nedostatky a aby nedošlo k trapným situacím, kdy bych třeba něco nevěděl. Před vstupem do této třídy jsem cítil v kostech jemné mrazení, ale to je si myslím u každého praktikanta normální úkaz. Již jak jsem předstoupil před třídu, tak jsem pocítil, jak ta tréma pomalu ustupuje, protože jsem na žácích viděl, že nikdo z nich nemá zájem mě provokovat nebo zkoušet moji trpělivost. Možná to bylo tím, že v této skupině jsou jen dva chlapci a jinak samá děvčata, která když vidí chlapa učitele, tak si moc k němu nedovolí. Ale to je jen domněnka. Hodina proběhla podle mých představ, vše důležité se stihlo a na žácích bylo vidět, že byli s mojí hodinou také spokojeni. Já se jich totiž zeptal, jestli to se mnou šlo a oni řekli, že jo. Po hodině jsem na svém těle pociťoval velmi příjemný pocit z dobře odvedené práce a je to pro mě podnět pro další činnost v pedagogické sféře. Poté jsem byl i na náslechu na hodině chemie, kterou učí paní učitelka, která před deseti lety učila i mě z chemie a musím říct, že je pořád tak skvělá jako bývala. Přirozená autorita, názorné vysvětlování a také lidský přístup k žákům, to je to, co ji charakteriztuje. A ještě poznámka k chování žáků. Žáci mě vždycky na chodbách zdraví, což jsem velmi rád, protože se to už moc u mladých lidí nevidí, že by sami od sebe pozdravili staršího člověka. I za to jsem byl velmi rád.