Během praxe na této škole jsem se setkala s velmi velkým despektem k učiteli. Sama přemýšlím nad tím, jak se taková přirozená autorita vůbec vytváří. Nakolik být s žáky kamarád a nakolik je napomínat a lpět na svých představách o chování k pedagogovi. Zajímá mne také kde je ten mezník, kdy žáci poznají, co si mohou k učiteli dovolit a marné zvyšování hlasu učitele jim připadá směšné. Podle mého názoru už se pak z takové škatulky učitel špatně dostává. Nebo je tu také možnost, že se časem učitel stává vůči jejich chování imunní a v podstatě už mu na autoritě tolik nesejde. Na praxi docházím do dvou devátých tříd – 9. A a 9. B. V tomto věku a ročníku samozřejmě nelze čekat, že žáci budou z výtvarné výchovy nadšení a že budou v hodinách v klidu. Je pro mne ale velkou zkušeností pozorovat takové chování žáků, kdy v jedné třídě jsou hlavními aktéry drzého chování skupinka holek. V obou devátých třídách se nachází žáci, kteří se nudí, vyrušují, snaží se upoutat pozornost,.. Avšak velmi mě překvapila právě skupina zmíněných holek, které dělají učiteli naschvály – jako třeba, že si zničí navzájem výkresy, odchází si na záchod, kdy chtějí, vysmívají se paní učitelce, když mluví nebo jednoduše provokují. Když jsem s paní učitelkou mluvila o jejich chování k ní, tak se zdálo, že to příliš nevnímá. Řekla mi, že holky byly minulý rok ještě hodné, a že se letos nějak rozdivočily. Podle mého názoru to asi nevnímá jako velký problém a kdyby si chtěla sjednat větší pořádek, tak by to možná byl jen marný pokus. Takové chování určitě souvisí dost i s náplní hodiny. Moc zkušeností se základkami (krom milé praxe) nemám, takže nemohu posoudit, jak jsou na tom ostatní výtvarné výchovy jinde. Ale taková výtvarná výchova by v 9. třídě nebavila nejspíš ani mě. Dost se zde jedná o výzdobu tříd, nástěnek ve třídách a nástěnek na chodbách. Žáci mají tedy jedinou motivaci a to, že kdyby jejich výtvor byl nejlepší ze třídy, možná bude viset na chodbě. Samozřejmě takovou práci už v úvodu dost žáků vzdá, protože ví, že nejlepší nebudou. V jedné dvouhodinovce měli žáci zadání napsat na papír A3 nápis „Jarní probuzení“, slova pod sebe, tiskacím, mezera mezi slovy 5 cm, výška písmen 7 cm, vymalovat ho měli pastelkami s jarními odstíny. V takovém zadání mi připadá dost malý prostor pro kreativitu, ne-li vůbec žádný. Navíc pro devátou třídu je to nejspíš dost neatraktivní aktivita. Docela mě překvapilo, že nápis „Jarní probuzení“ žákům opravdu zabral celou dvouhodinovku, což je dobré vědět, abych věděla pro moji hodinu, jakým tempem umí pracovat. Každopádně, vrátím-li se zpět k drzému chování a vymýšlení naschválů, dost možná pramení z dostatečného nezabavení žáků. Je to určitě složité zabavit deváťáky v odpoledním vyučování, když chtějí už být dávno doma, ale myslím, že by něco vymyslet šlo. Když minulý týden žáci měli malovat abstrakci akvarelem, měli vpíjet barvy do sebe a různě si s barvami pohrát. Dvěma klukům, co se obvykle taky dožadují vehementně pozornosti se barevná voda vylila na stůl. Stoupla jsem si k nim a řekla, ať do vylitých barev zkusí obtisknout svoje papíry, než ji začnou vysoušet hadrem. Kluky začala tahle inovace velmi bavit a vznikla z toho moc pěkná spolupráce, kdy se kluci opravdu nenudili. Mockrát mi děkovali, že to byl super nápad a myslím, že měli konečně prostor k větší kreativitě nebo netradičnosti výuky.