Byla jsem učit ve třetí třídě se sportovním zaměřením. Asi deset ze třinácti dětí má neustálou potřebu bouchat do lavice, houpat se na židličce, hrát si s pomůckami, něco si přeříkávat, pobrukovat či jiným způsobem vyluzovat zvuky. Přesto, že se jedná o sportovní třídu, děti nejsou schopni dodržovat nastavená pravidla pro chování a tak je ve třídě v podstatě neustále šum. Jednoho dne, kdy polovina třídy měla dopisovat test a druhá měla v tichosti pracovat na zadaném úkolu hladina šumu a úroveň nekázně přerostla přes hranici, jež jsem byla schopna snést. Než jsem se nadála, přistihla jsem se, jak na děti křičím. V hodinách jsem již mnohokrát byla nucena zvýšit hlas, nikdy ale ne tolik, jako tehdy. Bylo to snad příliš? Měla jsem situaci řešit jiným způsobem? Pravděpodobně ano. Zkoušela jsem ale spoustu jiných technik včetně mlčení nebo zvednutí ruky a čekání na ticho. Nic ale nezabíralo. Je tedy v pořádku po dětech řvát? S odstupem času si říkám, že jsem se neměla nechat vyprovokovat, ale v ten moment v té situaci mi bylo z toho hluku a atmosféry ve třídě vyloženě fyzicky špatně. Potřebovala jsem, aby to přestalo a zařvání se jevilo jako nejrychlejší prostředek k dosažení cíle. Děti sice v daný moment ztuhly a zbystřily, co se děje. Nicméně uplynuly 3 minuty a situace začala nabírat podobných obrátek. Copak na dnešní děti už nic nezabírá? Zkoušela jsem se jim i logicky vysvětlit, že v takové atmosféře se nedá pracovat, že ruší ostatní, a mě že z toho není dobře, ale ani pro to neměli nějaké veliké pochopení se zdá. Jsou tedy nějaké techniky nastavení a vynucování dodržování pravidel ve třídě, které zaručeně fungují? Druhou otázkou, jež si v souvislosti s danou situací kladu, je jak z ní ven. Když už se z jakýchkoli důvodů uchýlíme k zařvání, jak s danou situací naložit? Máme pak pokračovat, jako by se nic nestalo? Já jsem cítila, že v daný moment potřebuju já (a pravděpodobně i děti) minutku klidu. Poté jsem ale začala pracovat v látce dál a více se danou situací nezabírala. Možná by bylo vhodné stanovit si či zopakovat nějaká pravidla, aby k takovým nežádoucím situacím nedocházelo. Myslela jsem si, že je vhodné dětem kromě toho, že tohle se nedělá vysvětlit i proč se to nedělá (koho to a jak ovlivňuje), ale dle dosavadních zkušeností si nejsem úplně jistá, jestli to děti ocení či cítí rozdíl a zda má vysvětlování vůbec smysl. V neposlední řadě pak vyvstává otázka, jak uvést další hodinu, následující po hodině, ve které proběhla nějaká vyhraněnější situace. Je vhodné se k dané situaci vrátit a nějak ji adresovat, nebo je nejlepší se o tom dále již nezmiňovat?