Moje pocity z praxí jsou stále smíšené. Cítím nějaký instinkt všechny děti zachraňovat od školského systému a nudných hodin, ale ono je to hrozně složité zvládnout. Nevím prostě jak na to. Co mi paní učitelka neřekla po první hodině, ale moje spolužačka, která byla na hodině také, bylo, že k dětem ve škole nemůžu přistupovat individuálně. Mě to v tu chvíli hrozně naštvalo a bylo mi z toho smutno. Jak můžu učit děti, když je nepoznám? Já myslím, že jsem záměrně zvolila tento přístup na první hodině, abych děti poznala trochu více, nicméně hodina pak nefungovala a děti které měly zadanou samostatnou práci nepracovaly. A potom taky ty instrukce. Věčný problém, pochopit nebo si představit jakým stylem děti pochopí a budou pracovat. Bylo mi při aktivitě jasné, že nebudou pracovat přesně jak si představuji, dala jsem tedy několik obecných pravidel: Pracují ve dvojicích, v obálce mají obrázky, můžou použít pantomimu, nebo popsat zvíře v angličtině a druhý hádá anglicky, mají se střídat. Vím, že instrukce jsou moje velmi slabá stránka, připravila jsem se tedy na to, že každá dvojice si vytvoří svou vlastní hru; a to se taky stalo. Byla jsem však překvapená, jak spořádaní byli a že opravdu mluvili anglicky (i když ne pořád). Zadávat instrukce celé třídě bude ještě boj, je to totiž něco, co na individuálních lekcích nejde tak úplně nacvičit, tam když nechápeme vysvětlíme si znovu a pokračujeme v třídě však ne každý dává pozor. Už nejsem tak unavená a vím trochu víc co čekat, že by to bylo snadnější se však říct nedá. Momentálně si totiž nejsem jistá, zda učit látku nebo žáky. Ne to je třeba poopravit. Já VÍM, že chci učit žáky, nicméně škola a učebnice má někdy jiný názor. Já si na náslechových hodinách přišla strašně znuděná, a připadalo mi, že jsem se vrátila na základku, náhle jsem ty děti naprosto chápala. Stále si však trvám na tom, že pokud dítě v hodině zlobí nebo nedává pozor, nejspíš potřebuje individuální přístup a zaměstnat. Tím zaměstnáním ovšem jistě nebude vyplnit cvičení v pracovním sešitě. Paní učitelka nás varovala před Ottou, že je prostě nezvladatelný v těch hodinách a že nic nedělá jen ruší. Na mých prvních násleších na něj několikrát za hodinu zvýšila hlas a prostě jej okřikla ať dává pozor a ať neruší. Teď když učila Míša seděl vzadu v lavici a vypadal znuděně, nic nedělal a neustále zíval, rozhlížel se kolem sebe. Paní učitelka už by ho jistě okřikla, že nedává pozor. Měla jsem sice jen pozorovat, ale nedalo mi to a šla jsem se k němu podívat a zjistit, kde je problém. Otta náhle zbystřel, když jsi všimnul, že jsem vedle něj. Zeptala jsem se, kde je problém a on odpověděl, že neví, co mají dělat (ach, zase ty instrukce). Podívali jsme se tedy spolu na zadání a na první větu. Ukázalo se, že rozumí a vlastně už ví, co má dělat a cvičení doplnil takřka bez chyb. Po dobu, co jsem u něj stále krásně samostatně pracoval, nicméně když jsem poodešla k další zmatené holčice, vrátil se brzy zpět ke svému točení na židli, dokud jsem zase nepřišla. Připomnělo mi to, když jsem doučovala angličtinu sourozence/dvojčata, každý z nich vyžadoval vlastní pozornost a jakmile jsem se otočila na druhého bylo zle. Vše se zlepšilo, když se ze společných hodin staly samostatné půlhodinovky, ty hodiny se naprosto proměnily. To však v běžné třídě udělat nejde, proto si začínám opravdu cenit asistentek a věřím, že pokud budou dělat svou práci poctivě bude mít každé dítě šanci, alespoň na chvilku zazářit. Teď jsem odučila další 2 hodiny a cítím velmi mírné zlepšení oproti těm prvním. Co vnímám jako hlavní problém na praxích je to, že neznám vlastně ani ty děti ani učebnice a látku kterou probírají tak dopodrobna jak bych potřebovala k vytvoření funkční hodiny. Pořád chodím po třídě a snažím se navázat kontakt i se žáky vzadu, ale pak nestíháme probrat látku. Dle paní učitelky vždy přinesu energii do třídy, ale ta vyprchá s otevřením učebnice. Upřímně, možná se zde promítá i to, že mě samotnou ta učebnice moc nebere a jak má potom bavit žáky? Investuji teď spoustu času do přípravy hodin a naprosto mě šokuje vždy když paní učitelka jen mrkne do rozvrhu a už ví, co budou v hodině dělat. Achjo, určitě si chci práci ve škole vyzkoušet, ale zvládnout ty skupiny velmi hlučných dětí je opravdu zážitek. Vždy když odcházím z praxí a jdu učit nějaké individuální lekce je to jako za odměnu.