Mám za sebou odučeny 3 hodiny angličtiny a konečně jsem se po těch 3 letech na vysoké naučila něco smysluplného! Konečně to člověk vidí prakticky a ne jen zvracet pojmy a teoretické koncepty u zkoušek, které po měsíci člověk stejně zapomene. Napoprvé jsem si vedla docela obstojně, nebylo to zas tak hrozné, ale je třeba podchytit několik věcí a drobností, které člověk získá jedině praxí. Paní učitelka mi vždy po hodině dala krátký feedback, což velmi oceňuji. Co jsem zatím zjistila: Škola není oddíl. To, že už 8 let pracuju s dětmi z Pionýra neznamená, že tyto děti budou stejné a že ve škole budou fungovat stejná pravidla. Mám dobrou výbavu, ale stejně se musím všechno učit jakoby od začátku. Každá skupina žáků je jiná, jinak se vyvíjí, jinak pracuje a jinak taky ruší. Člověk se tomu musí přizpůsobit a u každé skupiny může očekávat jiné problémy. To velmi oceňuji, protože čím rozmanitější prostředí, tím víc se toho naučím. Učím sedmáky, deváťáky a páťáky. U sedmáků jsem měla hodně tendenci překládat instrukce do češtiny. Paní učitelka říkala, že to bylo zbytečné, že jsou šikovnější skupina a že rozumí. Dále: Když někdo dokončí aktivitu dřív, tak mu zadat další, nějakou zajímavou práci, nebo ho nechat něco napsat na tabuli, např. správné odpovědi zezadu tabule. Což bohužel znamená hodně chystání a se současným rozvrhem nemám jinou možnost než chystat aktivity pozdě do večera. Taky tam bylo jedno cvičení v učebnici, kde nebylo jasné, zda mají děcka napřed mluvit a potom psát (a naopak). Příště to zadám jasněji, nebo říkala co je ještě lepší, tak aktivitu rozkouskovat, a to: 1. Se sousedem porovnejte, kde měli nejlepší hotel (jídlo, cesta, počasí, … dělali adjectives) 2. Až všichni skončí, napište do sešitu 3 nejlepší věty. Probírají teď stupňování přídavných jmen, poslouchali jsme na to i song. Chtěla jsem se pak s nimi o tom songu krátce pobavit, aby si uvědomili, jaký ta písnička měla účel, ale bohužel jsem na to zapomněla. Je to škoda, mohlo to být hezky propojené, aby to děcka nevnímaly jen jako aktivitu na „zaplácnutí“ času. Příště si to napíšu. U deváťáků se mi líbilo, jak pracují. Hrála jsem s nimi jednu hru, kdy si házeli malé frisbee a plnili úkoly. Byla to sranda, jsou úplně ideální skupina na to, takže vím, že tady můžu dát dost průchod své tvořivosti. Kluci mají dobrou angličtinu, spontánně reagují a každé aktivity se chopí a nemrčí. Když jsme ale dělali cvičení v učebnici, kontrolovali jsme to a překládali větu po větě, což s nimi taky bylo dle mínění paní učitelky zbytečné. Naštěstí ale byli hodní, u jiných skupin by bylo velice těžké udržet jejich pozornost. Páťáci jsou nejslabší skupina, už od 3. třídy se učí verb be a oni pořád nejsou schopni dát dohromady větu. Teď pořád procvičují verb be a stále nechápou we are a you are… takže jsem si na to nachystala prezentaci, na druhý pokus to už s nimi šlo, což se paní učitelce líbilo. Taky je to třída plná žáků s kázeňskými problémy, je to na té hodině znát. Musí sedět rozsazení, ale i tak je tam dost ruchu. Na to, jaká jsou třída si ale myslím, že jsem si vedla docela dobře a že jsem je celkem ukočírovala. Chci, aby mluvili hlavně oni, budu se snažit využít jejich energii a „zlobení“ ve svůj prospěch. Je to ale těžké, když někdo neumí dát dohromady ani větu. Musíme to holt natrénovat. S čím teda ještě dost bojuju je nebrat si to osobně, když děcka zlobí (týká se především němčiny). Když děcka poprvé zazlobily, a to jakože byl v té třídě dost ruch a většina nedávala pozor, tak jsem z toho byla fakt dost špatná a přemýšlela jsem, zda vůbec studuju správnou školu a zda to všechno chci dělat – za mizernej plat, kterej mě čeká, dělat před děckama ze sebe blbečka, aktivity, který člověk chystá do noci (a jakože to nejsou vůbec špatný věci – hry, videa, písničky, …) pak úplně smetou a neváží si ničeho, člověk se s tím dělá a oni to považují za samozřejmost, do zákulisí učitelů samozřejmě nevidí… Pak přišly úplně super hodiny, kdy děcka dávaly celkem pozor, pracovaly dobře a to zas člověku vrátí dech… takže můj závěr je, že učitelská profese bude holt obnášet svoje „ups and downs“… nikdy to asi nebude úplně dokonalý, budou prostě horší a lepší dny a s tím se holt budu muset vypořádávat po celou dobu své budoucí profese.