Tak já teda nevím. Chvíli jsem ze své praxe nadšená a chvílemi docela zuřím. Například minule jsem odcházela s pocitem, že s učitelkou naprosto krásně vycházím, snaží se mi pomoct a vyjít vstříc. Na všem se shodnem, dokážem se domluvit, vše bez problému. Jelikož paní učitelka nastupuje na operaci, požádala mě, abych některé hodiny vzala za ni a odučila je zcela sama. Na tuto nabídku jsem samozřejmě kývla, protože z minulé hodiny jsem měla pocti, že vše s přehledem zvládám a nikde jsem nenašla jedinou výtku ať na průběh hodiny, nebo chování učitelky. Navíc mi tato nabídka přijde jako dobrá příležitost do budoucna, kdy po dostudování budu hledat uplatnění a celkově si myslím, že mě tato zkušenost přinese spoustu nového. Jenže tady nastal první problém. Když jsem se paní učitelky ptala, zda má zadanou nějakou osnovu, co má s žáky dělat, nebo měla v plánu nějaké téma, které nestihla a chce, abych to s žáky dělala já, její odpověď byla: "No to si ale musíš vymslet něco sama, já ti nebudu říkat co máš dělat!" To mě trochu rozhodilo, myslela jsem si, že mi trochu pomůže. Mám za ni přece učit, měla by mi přece dát nějakou radu. Ale fajn, řekla jsem si, že to zvládnu, něco vymyslím, to není problém. Na příští hodinu jsem si připravila několik aktivit, které bych si s žáky chtěla zkusit, které mi připadaly zajímavé a mohly by žáky zaujmout. Když jsem to konzultovala s učitelkou, dost mi to zkritizovala: "Na tohle nemáme materiál, tohle je bavit nebude, tohle oni nepochopí a tohle je na dlouho." V tu chvíli jsem se jí chtěla zeptat jestli to myslí vážně. Když mě prosila abych za ni vzala několik hodin, že nemůže nikoho sehnat a že je to docela akutní, tak jsem jí vyšla vstříc a když pak chci alespoň trochu pomoct s tématem tak ona takhle. Celkově mi přijde, že se teď spíš stará o to, co potřebuje ona a né já. Chápu, že jde na operaci, určitě má spoustu starostí, co jak bude. Ale já mám taky starosti. Ona potřebuje abych za ni učila, chce po mě abych si sama vymslela téma, docela mě s tím uhání a já se snažím, aby bych byla připravená, tak jak ona chce a potřebuje. Ale když já potřebuji vyplnit papíry na praxi, řekne že je čas a odbyde mě. A moc ji vlastně ani nezajímá, že já mám také nějaké své povinnosti, které musím dodržet a splnit. Toto mě docela mrzí a štve, protože na začátku jsem z toho měla super pocit a náš vztah byl fajn. Měla jsem o ní uplně jiné mínění. Možná je jen nervozní z té operace, aby si zařídila vše co má. Což chápu, ale netušila jsem, že mě v tom nechá takto vykoupat. Jak nad tím ale přemýšlím, možná je dobře, že si to hned takhle vyzkouším naostro, než aby mě pořád někdo vodil za ručičku.