Pro svoji druhou praxi jsem si zvolila Gymnázium Jihlava, na které jsem také chodila jako studentka. Provázejícími učiteli mi jsou kantoři, které jsem za svého studia neměla, takže je pro mě jejich způsob výuky nový a neznámý. Celková atmosféra této školy je velice přátelská, prostředí školy je příjemné, škola je poměrně veliká, ale nepůsobí neosobně, příliš formálně, ba naopak. Třídy jsou vyzdobeny výtvory žáků, na chodbách jsou vystaveny různé projekty, kterých se škola účastní, úspěchy žáků, nástěnky se zajímavými plakáty různých kulturních a společenských akcí. V celém prostoru školy je spoustu židlí, sedaček i stolů k vzájemnému posezení a trávení společného času pro studenty. Úroveň hudební výchovy je na této škole velice vysoká a i přístup k tomuto předmětu je na stejné úrovni jako u ostatních předmětů. Hudebna je vybavena křídlem, Orffovým instrumentářem, boomwackery, každý student se musí v rámci hudební výchovy učit hrát na flétnu. Na škole je také veliký sbor, který si žáci mohou zvolit jako volitelný předmět. Považuji moji provázející paní učitelku za výbornou kantorku, neboť má hodiny skvěle naplánované, v dvouhodinové hudební výchově stihne hrát na flétnu, zpívat, probrat dějiny hudby a analyzovat s žáky poslech. Má neuvěřitelný zápal pro svůj obor, např. vybírá pro žáky zajímavé tematické písně, doprovázejí písně pomocí programu Play with me. Obdivuji její klid a vyrovnanost, s žáky jedná přátelsky, vůbec ne autoritativně, ale má u nich respekt a vždy si sjedná pořádek. Na můj vkus je možná v jejich hodinách trochu více hluku (např. když si žáci uklízejí flétny, tak si nahlas mezi sebou povídají, nebo když si rozdají nástroje, tak hned každý hraje). Paní učitelka je také odborníkem ve svém oboru, velice dbá např. na správné rozezpívání žáků (i těch nesborových), neodbývá správné držení těla, techniku dechu atd. Moje první vlastní odučená hodina hudební výchovy (první ročník střední školy) dopadla dle mého názoru velice dobře. Prvně jsme s žáky nacvičovali novou skladbu na flétnu. Myslím si, že jsem jim dokázala vysvětlit techniku flétnové řeči, nacvičovali jsme po menších částech, pak si žáci vše několikrát vyzkoušeli. Dále jsem si pro ně připravila krátkou prezentaci, kde byly vypsané pouze klíčové vědomosti o probírané látce, ale těžiště hodiny bylo v poslechu vybraných ukázek. Společně s žáky jsme analyzovali vybrané ukázky (poslouchali jsme Čtvero ročních dob od A. Vivaldiho) tak, že si před poslechem měli představit, jak si jednotlivá roční období představují, potom jsem jim pustila ukázky a srovnávali jsme, zda se jejich představy shodovaly či ne, pojmenovávali jsme si, co v ukázkách můžeme slyšet atd. Dále jsem jim pustila ukázky od jiných autorů, jiných období, kteří ale zpracovávali stejné téma, a opět jsme srovnávali a analyzovali, v čem se liší, či naopak shodují. Až mě překvapilo, jak se žáci zapojovali a aktivně spolupracovali. Pak jsem je požádala o krátkou reflexi, zda se jim propojení hudby různých období a žánrů líbilo, a dostala jsem pozitivní zpětnou vazbu, že si tuto hodinu užili a že se jim to moc líbilo. Takže první moje pocity z této hodiny byly pocity úspěchu a dobře provedené práce. Jiná situace nastala ale v hodině literatury (druhý ročník střední školy). Připravila jsem si pro studenty různé básně z tvorby J. Nerudy a měli zaprvé interpretovat jednotlivé básně, za druhé metodou komparace hledat, v čem se liší a za třetí analyzovat typické prvky Nerudovy tvorby. Jen pár studentů se mnou spolupracovalo, vyjadřovalo své myšlenky, zapisovali si, co jsme si říkali. Někteří se naprosto bez zábran potichu bavili, a ač jsem je vyvolávala a snažila se je zapojit do výuky, tak to nepomáhalo, jiní vůbec nespolupracovali, na otázky odpovídali: „Já nevím.“, když jsem je vyvolala, tak jsem z nich měla pocit, že je vlastně otravuji a obtěžuji. Byla jsem z této hodiny hodně zklamaná a cítila jsem deziluzi, ale pak jsem si uvědomila, že to zase nebylo tak hrozné, protože některé jsem zaujala, že opravdu spolupracovali a chtěli vyjádřit své pocity. Nikdy hodina nemůže bavit všechny. Budu to brát jako výzvu ke svému zlepšení a růstu.