Dneska byl můj poslední den praxe, paní učitelka se mě zeptala, jestli by si na mě mohla vzít nějaký kontakt. Řekla jsem jí, že s tím nemám problém a poté mi vysvětlila, že si vezmou vždy kontakt na praktikantky, které se jim zamlouvají a popřípadě by je v budoucnu kontaktovaly, pokud by sháněli pracovníky. Ke konci dne přišla paní ředitelka a ptala se mě, jestli bych nemohla nastoupit od září jako vychovatelka, že jim tam chybí lidi. V září ale jedu na rok do Kanady, takže jsem jim řekla, že to je možné až další rok. Byla jsem ale ráda, že se zeptaly, člověk si pak řekne, že není úplně k ničemu, a že třeba nevadí, když nemá spoustu zkušeností. Uvědomila jsem si ale, že ve třídě, kde jsem praxi vykonávala bych pracovat nechtěla. Člověk musel být pořád neskutečně aktivní, aby děti přiměl vůbec k nějaké práci. Často také musel nad nimi stát a říkat jim, co mají dělat, jinak se na vás jen dívají. Celkově nebyly děti vůbec samostatné a ke všemu potřebovaly spoustu času, než nějaký úkol splnily.