Dnešní den byl ve znamení učení, žádné náslechy, pouze vlastní výuka. Vyučovala jsem celkem čtyři třídy a to: Hudební výchova: 9.A (Swing – Jazz 30. let), 7.B (vymezení pojmů: duchovní, světská hudba; povídání o martinských hodech); Dějepis – 6. D (doba železná – v Evropě, u nás), 7.B (Arabové a jejich výboje) První hodinu jsem začala u šestáků, které jsem měla minulý týden z hudební výchovy. Byla to moje první hodina, já byla bez hlasu a děti mi daly opravdu hodně najevo, že je učí někdo jiný. Zkrátka se chtěly předvést a dělaly „bordel“. Na začátku jsem se představila, řekla jsem, proč mám hudbu ráda a taky jsem se ptala, kdo se nějak věnuje hudbě. Nastavila jsem si pravidla. V první části hodiny, když jsem je učila intervaly a měla povídání o svatomartinských tradicích, tak byly celkem klidné. Ale jak se šlo ke klavíru, tak to byl trošku horor. Utišit se mi je povedlo, ovšem ne po celou dobu. Byla to jejich pátá hodina a taky po obědě, takže co bych chtěla, že. J Vycházela jsem z třídy plná rozpaků, taky jsem měla velice smíšené pocity o tom, co se dělo v třídě. Ale pořád jsem se snažila zachovat chladnou hlavu a uklidnit se. Učitel měl k tomu nějakou výtku, ale mnohem více bylo pozitiv. Pochválil mi můj přístup k žákům. Necítil ze mě žádnou nervozitu, připadala jsem mu přirozeně a klidně. Zklidňování žáků jsem se snažila řešit klidným, ale přísným slovem, taky jsem odkazovala na to, že jsme si slíbily na začátku nějaká pravidla a ta porušují. Žádný kolaps a hysterický řev mě nepřepadl, asi to nemám v povaze. Zatím :-D. Abych navázala, tak tuto třídu jsem vyučovala tedy i dnes, ale hodinu dějepisu. Na začátku jim paní učitelka řekla, ať jsou hodné, že jim povedu dnešní hodinu já. Děti se přiznaly s velkou chutí, že mi minulý týden hudební výchovu patřičně okořenily, na což paní učitelka reagovala zděšením a pěkně je „zpucovala“. Tím mi nastolila v třídě totální hrobové ticho a já jim nemusela říkat nic k tomu, co se dělo minulý týden a jak bych chtěla, aby to probíhalo dnes. Děti byly pozorné, s chutí se hlásily a odpovídaly mi na všechny mé otázky. Snažila jsem se je patřičně chválit a motivovat. Ovšem si uvědomuji to, že moje hodina by se měla skládat z více činnostních aktivit a ne jen z výkladu (prezentace s obrázky), doptávání se a videa. Uvědomila jsem si, že žáci se lehce unaví a potřebují měnit činnosti. Aspoň vím do příště, jak jinak mám postupovat. Z třídy jsem vycházela s dobrým pocitem. Druhou hodinu jsem vyučovala u deváťáků a to hudební výchovu. Když jsem vešla do třídy, byla jsem zděšená. Nejen z výšky žáků, ale i z jejich pohledů. Řekla jsem si klid, zachovej chladnou hlavu, to tě přeci nemůže vykolejit. Ujala jsem se hodiny, slušně jsem se představila a řekla jim, že chci být k nim milá a příjemná, a to stejné čekám od nich. Pokud mluvím já, oni poslouchají, když budu chtít, aby se zapojovali, tak jim to oznámím, vyvolám atd. Žáci mi to v klidu odsouhlasili. Výuku jsem začala výkladem o swingu, který jsem prokládala poslechovými ukázkami, tanci. Ptala jsem se, jestli se jim ukázky líbí či nelíbí, zdali je znají atd. Taky jsem se jim to snažila provázat s dějepisem, protože to s tím hodně souvisí. Následoval krátký zápis do sešitu, protože to tak dělá pan učitel. Když probere učivo, tak ho poté hned zapíše. Při zapisování probíhala volná diskuze, kterou jsem se snažila korigovat napomenutím, ale moc to nezabíralo. Ovšem když jsem mezi žáky procházela, abych zjistila, kdo už má zápis hotový a kdo ne, tak psali jako o život. Bohužel mi to zabralo tolik času, že jsme nestihli žádné rozdýchání, ani rozezpívání, ale šli jsme rovnou zpívat. Z náslechů jsem věděla, že pořád dokola zpívají proměny, tak mě napadlo, abych to oživila, přidám hru na tělo, kterou nás učila spolužačka v didaktice (dup, lusk, lusk, tlesk, lusk, lusk). Při domácí přípravě jsem si říkala jak je to jednoduché, že žáci budou dělat ofrky a tak. V hodině jsem zjistila pravý opak. Vůbec jim to nešlo. Třída bez rytmického cítění. Ale abych nekřivdila všem, holkám to šlo podstatně lépe jak klukům. Když jsme zpívali písničku bez klavíru a dávali jsme do toho hru na tělo a já to předváděla, tak to šlo mnohem líp, jak když jsem jenom hrála na klavír. I přes tuto zkušenost jsem ráda, že jsem to vyzkoušela. Žáci se snažili. Společně jsme se i zasmáli. Nebylo to přiškrcené za vlasy a to se mi líbilo. Mám zase poučení do příště. I když se to nepovedlo úplně tak jak mělo, tak jsem se nekácela, jako minulý týden. Byla jsem ráda za malý úspěch a pozornost i snahu některých žáků. Třetí vyučovací hodinu jsem vedla v 7.B. Je obecně známo, že sedmáci bývají horší třídy z důvodů jejich puberty. Tím to motem jsem se nesnažila ovlivnit. Úvodu hodiny se ujala paní učitelka, aby navázala na to, co dělali minule a pochopili látku, kterou je budu učit já. Bylo to ani ne pět minut. Poté jsem se ujala látky já. Začátek jsem měla stejný jako v deváté třídě. Představení a nastavení pravidel. Žáci mi to odsouhlasili, ale i dodržovali. V třídě panovalo hrobové ticho, že bych slyšela padající špendlík. V hodině se mi moc dobře pracovalo, žáci reagovali na moje podněty. Byli velmi ukáznění. Na konci jsem jim pustila na zopakování asi 3 minutové video, kde zaznělo vše, co jsem je učila. Hodinu jsem ukončila velkým poděkováním. Že byli velmi ukáznění, pracovali se mnou a moc se mi to líbilo. A že se těším na další hodinu – hudební výchovu. Všichni mi zatleskali. Byla jsem v úplné euforii. Krásný pocit vděku. Následovala moje poslední hodina dne – hudební výchova (7.B) V třídě jsem poznávala známé tváře. Na úvod jsem vymezila pojem duchovní a světská hudba, stručně zapsala do sešitu. Poté jsem začala povídáním o hodech. Minulý týden byly martinské hody. Tak jsem jim povídala o tom, proč se slaví hody, jak probíhají, kdo je hlavními aktéry hodů, co nesmí chybět. A různě jsem se i doptávala, kdo co ví navíc. Když jsem mluvila o stavění máje, tak jsem jim ukázala, jak vypadá májka a co se zpívá, když o kroji měla jsem ukázky kroje, když o tanci měla jsem nachystaná videa tanců, která jsem různě komentovala. Z jednoho žáka vypadlo, že tancuje standartní tance a umí polku. Říkám paráda, tak ji dětem společně ukážeme. Ovšem z něj vypadlo, že tančí pouze tu českou polku, kterou bych na místě nezatančila já. U nás se tančí moravská. To neměnilo nic na to, že jsem ho pochválila, s jakým zájmem vstal z židle. Debatu jsme ukončili a přemístili jsme se ke klavíru. S touto třídou jsem zvládla i rozdýchaní (caka caka), rozmluvení (frkání koně, klopýtání), rozezpívání (pr, fr, vr..). Děckám to přišlo směšné, protože to v hodinách nedělají. Nevím proč, ale vždy když se odeberu ke klavíru, tak začne diskuze. Přesun místa děti probudí. Ale i přes diskuzi, jsem jim cvičení vysvětlila a oni je opakovali. Super. Pak jsem je naučila písničky Anička dušička a Čí só hode. K písním jsem měla i tanečky či hru na tělo, ale na to už nezbyl čas. Já byla spokojená s tím, co jsme zvládli. Nebylo toho málo. Ještě jeden poznatek. Když jsem měla ostatní třídy z Hv, tak si dávaly židle od klavíru hodně daleko. Tato třída byla na mě úplně nalepená, že jsem jim s prominutím viděla až do pusy. Bylo to milé, že chtějí být u mě, zároveň nevím, co to mělo znamenat. Po skončení hodin jsem měla rozpravu, jak s učitelem, tak s učitelkou. Říkali mi určité výtky, či doporučení do příště za což jsem byla velmi ráda. Na to navázali kladně, co se jim moc líbilo a tak. Já osobně jsem spokojená. Neduhy, které jsem objevila (nemálo) se budu snažit do příště postupně odstranit. Však chybami se člověk učí.