Praxe se naplno rozjela a já jsem nyní již za polovinou požadovaných hodin. Když se ohlédnu za uplynulými hodinami, musím říct, že celkově jsem moc spokojená. V první řadě – žáci jsou úžasní. Na hodinách českého jazyka učím primu a sekundu. Žáci spolupracují, jsou snaživí, hraví a mají zájem aktivně se na hodinách podílet. Látka s nimi je probraná rychle a je velký prostor na její procvičení, což mi umožňuje zkoušet nejrůznější aktivity. Na výtvarné výchově chodím především do kvinty a sexty. I oni jsou snaživí a vstřícní. Jen je škoda, že nemáme tolik prostoru spolu pracovat jako na češtině. Musím ale zdůraznit, že oproti prvním hodinám se komunikace s paní učitelkou na výtvarné výchově zlepšila. Vydobyla jsem si prostor alespoň v hodinách se sextou, což je skupina skvělých lidí, kteří mají zájem aktivně spolupracovat. Proto jsem zatoužila zkusit něco náročnějšího – vytvořit si animaci. K tomu nápadu mne inspirovalo zadání intermediálního projektu, který máme vytvořit na didaktiku, i informace, že škola disponuje kvalitním moderním vybavením, včetně fotoaparátů a počítačů, které jsou mi k dispozici. Sama s tím sice nemám moc zkušeností, ale to nevadí, protože je třeba riskovat a já ráda zkouším nové věci. První odučenou hodinu jsem si měla připravit teoretický výklad. Rozhodla jsem se to zaměřit na současné umění, s žáky jsem se snažila diskutovat a ptát se jich, co o daném tématu vědí. V rámci plánované tvorby animace jsem je seznámila i s videoartem. Především proto, aby rozuměli tomu, že výtvarná výchova není jen kreslení či malování na papír, jak jsou tomu zvyklí. Dostala jsem velmi pozitivní zpětnou vazbu od žáků i od paní učitelky, což mi samozřejmě udělalo velikou radost a motivovalo mne to k pokračování na projektu. O týden později jsem se žáky ze sexty byla při výuce sama, jelikož paní učitelka odjela na konferenci. Moc jsem se na to těšila, ale zároveň jsem měla obavy, jak žáci budou reagovat a jestli mne, vzhledem k poměrně malému věkovému rozdílu, budou poslouchat. Ale mé obavy byly zbytečné. Žáci celou hodinu pilně pracovali. Měli za úkol ve skupinách vytvořit scénář k animaci a připravit si obrazový materiál. Jako motivaci jsem jim pustila několik ukázek animovaných koláží na internetu. Všechny skupiny se mnou konzultovali, společně jsme utvářeli a dotahovali nápad do konce. Z hodiny jsem odcházela nabitá pozitivní energií. Dnes (ve čtvrtek 4. dubna) jsme začali fotit. Fakt jsem se obávala, že nebudu vědět, co s fotoaparátem dělat, a že celý projekt ztroskotá. Načítala jsem si různé návody a diplomové práce, ale stejně jsem si říkala: určitě se něco pokazí. Uff! Dopadlo to dobře. Někteří žáci měli s fotoaparáty plno zkušeností, nastavili si sami stativ, časování, scénu, vše, co potřebovali. Navzájem si pomáhali. Nakonec jsme to vše zvládli během dvou hodin nafotit, což mi přišlo neuvěřitelné, když žáci (na násleších) s paní učitelkou kreslili jeden obrázek šest hodin. Myslím, že je to bavilo. A mě taky! I pro mne je vzrušující, že je to něco nového. Sama jsem takové hodiny výtvarné výchovy nezažila, a tak se cítím, jako bych společně s žáky objevovala neprobádané oblasti. Teď ještě zvládnout to příští hodinu v počítači zanimovat – to je teprve výzva! A co se týče ostatních tříd, tam zatím moc prostor nemám. Většinou se s paní učitelkou domluvím, že už budu učit a hodinu si připravím, ale poté mi oznámí, že žáci dokončují práci z minula a odsune mou přípravu na další týden. Tenhle týden si to už snad prosadím, jako se mi to povedlo u 6.E.