Další hodiny strávené na praxi přinesly trochu zlepšení. Konečně jsem se seznámila i se svojí druhou provázející učitelkou (občanská výchova) a jsem s ní celkem spokojená. Na Aj je to pořád víceméně stejné, paní učitelka opravdu zastavuje u každého cvičení v učebnici a pracovním sešitě, takže žáci celé hodiny pracují jen s těmito materiály. Kvůli blížícím se přijímačkám teď dělali hodně opakování formou pracovních listů. Přijímačky se na této základce obecně hodně řeší, dvě třetiny 5. a 7. ročníku se hlásí na gymnázia, u deváťáků je to jasné. Učitelé se přípravě na přijímačky věnují opravdu hodně, což je fajn. Trochu mě u paní učitelky zaráží, jak moc mluví o úspěších či neúspěších ostatních před třídou. Je období čtvrtletních písemek a paní učitelka se zeptala žáků, kdo nechce, aby řekla jeho známku nahlas. Pár dětí se přihlásilo. Paní učitelka začala diktovat známky a zahrnula i známky žáků, kteří ten den nebyli přítomni, a ještě jejich známky komentovala „Noo, Viktorovi se to tentokrát nepovedlo, dostal trojku, to teda nevím, jak to vytáhne na jedničku na vysvědčení“. To mi přišlo naprosto nemístné. Bohužel se podobný scénář opakoval ve všech třídách. Tento týden jsem konečně už i učila. Volnosti se mi ale moc nedostalo, paní učitelka mě informovala o tom, kde se právě nachází v pracovním sešitě a učebnici a ať se žáky projedu kontrolu DÚ (celá strana v pracáku) a další tři cvičení. Moje příprava tedy spočívala pouze v tom, že jsem si pročetla cvičení. Jedno cvičení jsem trochu pozměnila a udělala z něj speaking activity, při níž se žáci měli ptát ostatních na odpovědi. Tuto aktivitu pak paní učitelka zcenzurovala, protože tato skupinka je podle ní jak z divokých vajec a takové aktivity se s nimi dělat vůbec nemohou. No, popravdě se nedivím, že se děcka trochu rozjedou, když jim v angličtině najednou někdo dovolí si stoupnout a chvíli neposlouchat paní učitelku, ale ostatní spolužáky. Kdyby byli zvyklí, že se v téměř každé hodině Aj dělá aktivita, nejsou jako utržení ze řetězu. Takže jsem je nakonec nechala sedět v lavicích a ptát se spolužáků, kteří sedí kolem nich. Toto byla nejazyková skupina. Poté jsem učila jazykovou skupinu, rovněž 6. ročník. Ti žáci byli jako roboti. Všichni upraveně seděli ve svých lavicích, hlásili se. Chápu, že když si učitel nastaví takovou třídu jako standart, tak se mu pak ty další jeví jako nezvladatelné. Učilo se mi tam opravdu dobře, to je pravda, ale vím, že takových žáků je hrstka v porovnání s tím normálním středem, se kterým se budu setkávat častěji. A rozhodně bych do budoucna nechtěla ty nejazykové zatracovat jen kvůli tomu, že jsou dětinštější, veselejší a trvá jim déle něco pochopit. Uvidíme, co bude dál. Bohužel mám ale stejně jako ostatní spolužáci pocit, že by paní učitelka byla nejradši, kdybych si tu praxi odbyla co nejrychleji a nenarušovala její hodiny.