První mé náslechy na škole Masarova v Brně v Líšni, proběhly ve výuce žáků se speciálními vzdělávacími potřebami a s dětmi cizinců. Celkově mě velice příjemně překvapila jejich angažovanost v hodinách a spolupráce se speciální pedagožkou. První skupina, se kterou paní učitelka spolupracovala, byla tvořena pouze dívkami. U nich byla patrná mírná soutěživost, která však nebyla ani pro jednu stranu nepříjemná. Dívky se nenechaly vyvést z míry ani přítomností dalších dvou studentů na praxi. Velmi se mi líbil i přístup učitelky, která nejprve hodiny zahajovala hrou. Zahajovací hry podle všeho žáci důvěrně znali a vypadali velmi pobaveně i přesto, že to vše bylo v rámci učiva a bylo to podáno vše zábavnou formou. Když jim byl zadán samostatný úkol, velmi se dívky soustředily a každá tak usilovně pracovala na své práci, aniž by rušila ostatní. Postupně si pedagožka brala děvčata stranou a individuálně s nimi probírala to učivo, s kterým žákyně měly obtíže. Velmi se mi líbil mateřský přístup učitelky, který evidentně i na žákyně působil velmi pozitivně. Velmi mě také zaujala dívka z Ruska, která byla na začátku hodiny velmi zakřiknutá. Byl u ní s postupem hodiny patrné stále větší nadšení a také postupné rozmlouvání se i přes svou obtíž, která pramení z domácího prostředí, kde se mluví zásadně jen rusky. Na konci dopoledne jsem mohla také nahlédnout do záznamů žáků z pedagogických poraden, nad kterými vždy strávím hodně času.