Po konzultaci s paní učitelkou jsme se domluvily na skupinovém projektu s tématikou sport. Jelikož ne všechny děti rády pracují na společném projektu, ti co se nechtěli zúčastnit, si samostatně dodělávali výkresy z předchozích hodin. Jelikož jsme chtěli skupinku dětí, kteří se na společném projektu měli podílet namotivovat, provedly jsme je školou, kde byly vystaveny podobné projekty zpracované staršími ročníky. Líbilo se mi, jak byla paní učitelka hned od začátku hodiny natěšená a s elánem nás vedla po chodbách k obrázkům. Jelikož tyto projekty vznikly pod jejím vedením, šlo vidět, že je na děti hodně hrdá a s projekty byla velmi spokojená. Myslím si, že takový zápal by měl mít každý učitel, který pracuje s dětmi. Dost mě překvapilo, že i po tolika letech ve školství je stále ze své práce nadšená. Když jsme se vrátili do třídy, děti si mezi sebou rozdělily práci. Jedni se pustili do pozadí, druzí kreslili jednotlivé sportovce na papír, které pak vystřihovávali a další vymýšleli, jak podobu projekt budou mít. Spolupráce dětí se mi hodně líbila. Přišlo mi, že kdybych tam s paní učitelkou nebyla, tak by si toho ani nevšimli, jak byli ponořeni do práce. Dokonce mě překvapilo, že jim tentokrát paní učitelka do práce vůbec nezasahovala. Naopak vždy když procházela okolo, je pochválila, jak to mají moc hezké a ať pokračují. Dokonce ani předloha z Pinterestu nebyla potřeba. Tato hodina mi přišla z celé praxe nejpřirozenější a nejuvolněnější. Děti spontánně pracovaly, povídaly si spolu a sem tam i děti, co pracovaly samostatně, se přišly na skupinový projekt podívat. Pobavil mě komentář Kuby, který na začátku hodiny za mnou přišel a zeptal se, co to vzadu dělají. Když jsem mu objasnila zadání, zasmál se s poznámkou „No to zas dopadne“ a šel si sednout ke své práci. Přišlo mi, že někteří mají z výtvarky celkem srandu. Na druhou stranu, proč ne? I přes určitý chaos a zmatek během hodin mi připadá, že výuka bez problému funguje. Co mě ještě trošku udivilo, bylo to, že děti se příliš nemají k úklidu. Pokud každý pracuje samostatně tak si vždy každý po sobě uklidí. Jakmile se však jedná o skupinové projekty, vždy se jeden po druhém vytratí, aby práce zbyla na někom úplně jiném, kolikrát i na tom, kdo na projektu vůbec ani nepracoval. Nevím, zda si toho paní učitelka všimla nebo ne, ale asi bych kladla větší důraz i na spolupráci a vzájemnou pomoc během finálního balení a sklízení věcí.