Praxe se pomalu chýlí ke konci a postupně došla řada i na moje hodiny. Z výuky v páté třídě mám několik poznatků. Jedním z nejpodstatnější z nich je pro mě fakt, že 45 minut je vlastně docela málo času a vždy není úplně jednoduché napasovat do hodiny vše, co by bylo v ideálním případě dobré stihnout. Práce s časem a odhadnutí jak dlouho doopravdy ta či ona aktivita zabere mi dělá trochu problém. Moje očekávání se někdy liší od skutečnosti. S pátou třídou jsem strávila dost času (4 týdny náslechů). Reagují na mě, myslím, dobře, jsou komunikativní, ptají se mě na názor apod. Přesto když jsem vedla hodinu sama, atmosféra ve třídě byla jiná, než když ji vedl provázející učitel. Kouzlo osobnosti je výjimečná věc, když dělají dva totéž, není to totéž a záleží na mnoha různých maličkostech. Při mé výuce třída spolupracovala, ale byla daleko živější. Možná to bylo tím, že děti od začátku věděly, že je budu učit jen pár hodin a z toho jim vyplývá, že zase tolik nezáleží na tom, co udělají a jak se budou chovat. Respektovaly mě, spokupracovaly ale dalo mi to podstatně více práce než učiteli, který s nimi pracuje běžně. Dalším faktorem může být i to, že na zadání tématu a počáteční práci jsme měli jen jednu hodinu, místo klasických dvou. Předtím se vyhodnocovala soutěž a řešili se další neobvyklé věci. Možná udělala své i skupinová práce a moje pozice ve třídě na to není dostatečně silná. Přesto některé práce vypadají slibně a jsem zvědavá, jak je děti dokončí. Uvidím, jak to půjde v následujících hodinách. Se sedmým ročníkem jsem byla v galerii a vymyslela pro ně animační program k výstavě. Výuku ve škole jsem s touto třídou ještě nevedla. K mému překvapení s nimi byla lepší spolupráce. Na návštěvu galerie bylo vyčleněno 60 minut. První část byla spíše informační – mluvila jsem o autorovi, výstavě, kladla otázky a tím se je snažila zaměstnat a přitáhnout jejich pozornost. Pak následovaly dvě drobné praktické aktivity, pro jednu z nich bylo třeba „modela“ – někoho ze žáků. V tuto chvíli jsem velmi ocenila, že třídu už znám a téměř všechny si pamatuji jménem. Animační programy někdy dělám v rámci brigády, kde ale vždy pracuji se třídou, kterou vidím poprvé. V tomto případě byla spolupráce se třídou úplně jiná a pro mě rozhodně jednodušší. Žáci byly seznámeni s tím, kam půjdou, na co a také zhruba věděli, co budou dělat. Zároveň byli připraveni i na to, co se od nich očekává. Při běžných animačních programech to takto nebývá. Pokud vyjde čas a třídní sedmého ročníku dovolí, tak mě čekají se třídou ještě dvě hodiny, chtěla bych navázat na práci z galerie. Pokud ne, budou dělat vánoční výzdobu školy.