Tento semestr mi to opět a zase krásně vyšlo. Mám školu hned kousek od fakulty a nemusím nikam dojíždět, což je skvělé. Ovšem před svým nástupem na praxi si sama sobě pokládám otázky: Jaká bude škola? Jací budou učitelé? Budou mi vycházet vstříc nebo mi budou spíše házet klacky pod nohy? Bude moje provázející učitelka hodná a zkušená nebo spíše vyhořelá a nevrlá? A co žáci? Hodně dám na první dojem a ten byl? Vše je naprosto skvělé! Ve škole se mi moc líbí, všichni jsou tu hrozně milí a moje provázející učitelka je prostě bombová. Je to cca padesátiletá paní s úžasným systémem a jiskrou v očích. Přesně takhle vypadá člověk, když ho práce baví. Přesně takhle vypadá podle mě učitel, jehož posláním je učit a předávat své zkušenosti. Žádná vyhořená ženská ve středním věku, ale klidná, živá a svá žena. Dokonce bych jí ani těch pětapadesát let nikdy neřekla, neboť vypadá nejmladší v celém kabinetě. Hodiny paní učitelky jsou obvykle klidné a děti ukázněně pracují. Ovšem v pátek odpoledne se něco pokazilo (možná to bylo tím, že jsem v zadní lavici seděla já jakožto rušivý element) a jedna z osmých tříd dala paní učitelce pěkně zabrat. Do vyučovací hodiny jsme přišly s předstihem asi dvou minut, jelikož bylo potřeba nachystat nějaké pomůcky, což by ve vyučování poté zabíralo zbytečně moc času. Měly jsme plné ruce pravítek, kružítek, pracovních sešitů a různých pomůcek pro procvičování problematiky kruhu a kružnice. Už jen jak jsme vešly jsem ucítila, že je něco špatně. A taky že ano. Pár vybraných elitních žáků stálo v hloučku u otevřeného okna a jeden po druhém zkoušeli elektronickou cigaretu. Nebylo to na první pohled vůbec zřejmé, ale ty jejich úšklebky a nafouknutá pusa jednoho žáka, který neměl nejspíš žádné zkušenosti, je prozradila. Alespoň u mě. Paní učitelka nezaznamenala nic. Celou hodinu byla třída těžce zvladatelná a cítila jsem, že zde nebylo úplně příjemné prostřední. Neustále úšklebky, poznámky, chichotání a letmé pohledy i na mě. Paní učitelka byla z toho dost zmatená. V kabinetě mi i vyprávěla, že tato třída je sice malinko pomalejší a neochotná pracovat tak rychle, ovšem panuje mezi nimi vzájemný respekt a tohle se ještě nikdy nestalo. Z hodiny odchází sice s úsměvem (jako vždy), ale v hlavě jí to neustále šrotovalo. Od té doby si pořád říkám, jestli jí to mám říct nebo ne. O té cigaretě jsem věděla jen já a paní učitelka se to zatím vůbec nedozvěděla. Je mi to vůči ní hrozně nefér, protože ona je tak skvělý učitel a zároveň člověk, bohužel však teď musím myslet trochu i na sebe. Je mi jasné, že příští týden budu tuhle třídu muset učit i já a nebude to jednoduché. Oni moc dobře ví, že já vím, a taky moc dobře ví, že jsem nic neřekla. Kdyby ano, určitě by se to muselo nějak řešit minimálně napomenutím. Nemějte mi to za zlé, jsem totiž stále v roli praktikanta a ne učitele. Pokud bych v této situaci byla učitelem (který tu událost zaznamenal), napomenutí a trestu by se žáci nevyhnuli. Tyto věci do školy prostě nikdy nepatřily, nepatří a doufám, že ani patřit nebudou. Paní učitelka mě ovšem představila jako „praktikantku“ a já si musím nyní jejich respekt získat jinak. Neříkám, že bych to tak udělala vždy, to ne. Ale momentálně se mi to hodí. Já nezradila je a oni, doufám, nezradí mě. Jak to ovšem dopadne a jestli nebudu litovat, to zjistím až příští týden, kdy povedu hodiny já, a ne paní učitelka. Po několika dnech se ovšem do této třídy vracíme a já se nestačím divit. Paní učitelka si už preventivně třídu rozesadila dle svého uvážení a ve třídě panovalo ticho a klid. Žáci ochotně a tiše spolupracovali a páteční rozhořčení bylo pryč. Dověděla jsem se, že se v minulé hodině toto téma znovu otevřelo a žáci dostali pěknou sprchu. Udělala bych to tak já? Vrátila bych se k předchozí hodině a napomenula žáky za jejich nevšední vyrušování v hodině, která již proběhla před několika dny? Těžko říct. Zde to ale fungovalo dokonale.