Je pátek ráno a já sedím ve třídě 7. A na hodině přírodopisu. Není to běžná hodina, jak jsem zvyklá, jelikož hodinu vede drobná malá zakřiknutá učitelka. Běžně chodívám na náslechy k učiteli, z kterého mají žáci až nevídaný respekt. Tady tato hodina je zcela jiná. Učitelka vejde do třídy a já už tady vidím rozdíl. Říkám si, čím to je, že žáci ani nevnímají, že učitelka je již ve třídě. S nikým to ani nehne. Je to tím, že je to drobounká a tichá žena? V hlavě se mi pořád točí myšlenka, zda je to způsobeno celkovou vizáží a pohlavím. Sedím a přemýšlím, jestli jsem i já jako žákyně sedmé třídy dělala mezi učiteli rozdíly dle pohlaví. Nedělala. Nemyslím si že ano. Přemýšlím dál a uvědomuji si, že učitelka je velmi hodná, až moc. Na úvod hodiny začíná paní učitelka zkoušet. Třídu to nerozhodí, naopak, baví se ještě více a dělají, že jí ani nevidí. Vybrala si tedy chlapce ke zkoušení a zbytku třídy zadala úkol v pracovním sešitě. Chtěla je motivovat, stejně tak bych to udělala já, říkám si. Ale udělala to správně? Řekla jim: „Žáci, pracujte podle učebnice a kdo to bude mít vyplněno správně, dostane jedničku.“ Nikdo nic nedělá, všichni se vesele dál baví, učitelka zkouší. Ve třídě není slyšet vlastního slova. Stále sedím a uvažuju. Ano, já byla taky velmi upovídaná, když se zpětně podívám na sebe, ale tohle bych si nikdy nedovolila. Je to dobou či výchovou, že jsou děti tak neukázněné? Bije mi srdce, zvyšuje se mi tlak a jsem nervózní. Honí se mi hlavou, zda mám zůstat sedět a hodinu přečkat nebo bych měla zakročit. Už to dál nevydržím. Nejsem člověk, co by se díval, jak se někdo trápí a nepomohl mu. Zvednu se ze židle a jdu za první hlučnou dvojicí. Stojím u jejich lavice a pokládám jim otázku: „Vy nemáte co dělat, že se bavíte? Máte už hotovo, co vám bylo zadáno?“ Dvojice odpoví tichým a lehce zaraženým hlasem, že ne. Znovu jim tedy připomenu, co mají dělat a začínají pracovat. Tak postupuji dál třídou a vyzývám i ostatní k tomu, že mají pracovat a respektovat co učitelka řekla. Najednou je ve třídě ticho, všichni pracují a učitelku jde konečně slyšet, že zkouší. Zamýšlím se a myslím si, že se mi to podařilo, poslechli mě. Nikdo si hlasitě nepovídá. Vidím, že se někdo hlásí, tak jdu k němu a pomůžu mu, když něčemu nerozumí. Učitelka přestala zkoušet a jen se mě tichým hlasem zeptá, zda mě může ve třídě nechat, že si pro něco zajde. Souhlasím. V hlavě se mi točí plno myšlenek, ale hlavně ta, že to zvládnu. Zůstala jsem tedy ve třídě sama a táži se žáků proč se nesnaží vypracovat cvičení, za které mohou dostat jedničku. Odpovídají mi, že nevěděli, co dělat za cvičení. Lžou mi nebo opravdu byl ve třídě takový hluk, že to neslyšeli? Nepátrám po tom, ale leží mi v hlavě otázka, proč učitelku nerespektují. Neudržím se a zeptám se celé třídy. Odpovídají, že neví, ale zajímá je, jestli mě dostanou za učitelku místo ní. Usměju se a odpovídám, že si taky něco odučím u nich ve třídě, ale jejich učitelka je a bude ona. Vidím úsměvy na tvářích a radost. Žáci mě zahltí otázkami, kdy to bude a zdá je budu taky zkoušet. Odpovídám, že v listopadu. Zvýším lehce hlas a prohlásím, že budu nejen zkoušet, ale dávat i písemky, jelikož vidím, jak se chovají k učitelce a nerespektují zadané úkoly. Uvažuju, jak je možné že se ve třídě nikdo nebaví, ale poslouchají, co říkám? Je to tím že jsem pro ně nová? Mají ze mě respekt? Ze třídy se jen ozve: „Vy jste sice drsná, ale my chceme ať nás učíte.“ Trošku se začervenám a cítím, že tohle je ono. Oni potřebují cítit respekt, to že je někdo umí usměrnit, jen upřeným pohledem. Učitelka se vrací do třídy a pomalu končí hodina. Žáci se usmívají a přejí mi příjemný víkend. Cítím se dobře, moc dobře. Připomíná mi to, že tohle jsem vždycky chtěla. Chtěla jsem práci, co mě bude naplňovat, práci, kde nebudu vědět, že je to práce, ale hlavně koníček. Mohlo by to být ono? Vybrala jsem si dobře? Jak přemýšlím, učitelka mě vyruší a říká: „Lenko, vy to máte v sobě. Jen vejdete do třídy a je ticho.“ Poděkuju a jsem šťastná. Jdu s tímto pocitem domů, motivovaná. Je tedy práce učitele založená na tom, jak z nás vyzařuje respekt? Udělala jsem správně, že jsem učitelce utišila třídu a nenechala to na ní? Mám plno otázek a myšlenek, na které musím ještě přijít. Ale byl to tedy zážitek. Tato pro mě netypická hodina mi toho moc dala, více takových hodin.