Ve druhém semestru jsem si vybrala praxi na základní škole, kterou jsme sama navštěvovala. Dějepis učí dva aprobovaní pedagogové a navíc jsou i ve stejném kabinetě. Můj provázející učitel byl i mým učitelem dějepisu a s učením má již bohaté zkušenosti. Druhá kolegyně učí teprve pár let, ale i náslechy u ní jsou pro mě přínosem. V minulých dnech jsem byla v různých ročnících druhého stupně na náslechu, dostala jsem se i na hodinu vlastivědy ve čtvrté třídě. Třídy, které jsem s kolegyní navštěvovala, byly poměrně živé a s jednou třídou (osmáci) má problémy více pedagogů. Už při příchodu do hodiny byla znát jejich neukázněnost. Mohla jsem sledovat, jak na ni reaguje učitelka. Došlo mi, že je poměrně tenká hranice mezi tím, kdy má smysl žáky potrestat testem, a kdy je lepší z testu ustoupit. V tomto případě mně přišlo, že si žáci uvědomili a ocenili dobrou vůli vyučující a snažili se chovat ukázněně. Tuto třídu jsem měla možnost sledovat v dějepise a zeměpise. Bylo znát, že na ně platí spíše učitel než učitelka. Sama jsem je zatím neučila, pouze se seznamuji se třídami na náslechu a konzultuju s pedagogy vše, co mě zajímá. V rámci své praxe jsem měla možnost odučit také jednu hodinu vlastivědy ve čtvrté třídě. Žáci ochotně spolupracovali, s kázni se nevyskytnul žádný problém. Byla jsem ráda, že si můžu odučit i hodinu na prvním stupni, kde člověk musí zvolit jiný přístup než na druhém stupni. Konkrétně v této třídě je žačka, která má asistentku pouze na angličtinu, ve vlastivědě pracovala poměrně samostatně, při doplňování pracovního listu byla trochu pomalejší, jinak vše zvládala sama. Asistenti jsou na škole zastoupeni ve větším počtu. Škola je velká, spadá pod ni kromě samotného města ještě několik okolních vesnic. S asistenty u žáků druhého stupně jsem se ve svých hodinách ještě nesetkala, ale na prvním stupni jsou asistentky zastoupeny v hojném počtu. Ve většině případů jsou u dětí, které mají diagnostikovanou poruchu učení. Úskalí spočívá v tom, že se žáci spoléhají na asistentku, která jim pomůže, všechno připraví a žáci mají pocit, že nemusí dělat vůbec nic pro to, aby uspěli a role asistentky se tak stává kontraproduktivní. Mé první náslechové hodiny na této škole jsme trávila s kolegyní, která učí dějepis, zeměpis a vlastivědu. Styl jejího učení je odlišný. Snaží se o zapojení žáků během hodin, oživění výuky různými aktivitami či pokusy v zeměpise, vypracováváním různých projektů,v rámci nichž se mladší žáci můžou z dějepisu něco dozvědět od svých starších kamarádů, omezení frontální výuky. Bylo vidět, že je třídní učitelka, kterou mají děti rády a snaží se ji moc nezlobit. Trochu mě ale zarazilo, když si žáci chodili do dějepisného kabinetu jako do svojí třídy. Když šli pozorovat pokus, který byl umístěn na okně, zaklepali, pozdravili, ale nijak se nezdržovali čekáním na svolení od ostatních kolegů a už se hrnuli k oknu. Z mé předchozí zkušenosti si žáci nedovolili takto drze vstupovat do kabinetů. Sice prý to měli od své třídní povolené, ale i tak si myslím, že ani ostatním kolegům to nebylo moc příjemné.