Můj deník začíná reflexí praxe od 2. týdne, protože v prvním jsem byla nemocná. Nastoupila jsemtedy až 17.10. 2018, tento týden jsem ve škole strávila 7 vyučovacích hodin.První den jsem zažívala pocity nadšení, těšila jsem se do školy a neustále jsem se běhemvyučovacích hodin divila, co všechno žáci umí, jak jsou připravení. Nadšení mi vydrželo celý den, přestože se objevilo pár okamžiků, kdy jsem trochu znejistěla.Velice se mi líbí aktivizace žáků v průběhu vyučovacích hodin, zdá se, že se jí věnují všechny paníučitelky. Jednou aktivitou, jejíž prospěšností jsem si nebyla jistá, byla hra „děsivá historka“: na začátku každé vyučovací hodiny zazní krátká historka, žáci hádají a snaží se rozuzlit zápletku děje. Nejsem si jistá, jestli by tato hra neměla následovat až po práci žáků, netýká se vůbec předmětu a výuky, možná by byla lepší v závěru? Velké pozitivum vidím ve volbě videí, která souvisí s probíraným učivem. Skvělé video Antonín Sova k výuce českého impresionismu: https://www.youtube.com/watch?v=XNCYRzctYv0 V 9. třídě se mění způsob chování učitelky k žákům. Komunikuje s nimi jako se sobě rovnými. Tak mě napadá, proč se tímto způsobem chová k žákům devátého ročníku a proč ne i k mladším? Mám z toho pocit, že mladší žáky nepovažuje za rozumné, vykládá jim učivo jako pohádku a asistentky jim sbírají každou spadlou tužku a otáčí listy v učebnici, když žáci nedávají pozor. Proč se žáci nevedou k větší samostatnosti? I kdyby chtěli, nedostanou k tomu možnost. Je dobré, snažit se být s žáky v každé situaci kamarád a nezvyšovat na ně hlas, místo toho jim všechno několikrát ukázat a pomoct jim? Proč, když se paní učitelka zeptá na otázku a žáci se hlásí s odpověďmi, musí celá třída otevřít sešit a hledat odpověď? Z toho jsem dobrý pocit neměla, trochu mě to zarazilo. Mohla jsem cítit frustraci žáků, kteří chtěli odpovědět a nedostali příležitost. Úloha školní asistentky je mi v některých třídách záhadou. Je její prací psaní SMS rodičům o průběhu vyučování? Proč jinak by trávila celou hodinu s telefonem? Také se mi zdá, že ty, které jsou ve třídě aktivní, jsou tam hlavně od toho, aby zvedali všem žákům popadané psací potřeby, případně ukazují, kde v textu se právě nacházíme. Při jedné hodině jsem se zhostila role asistentky já, pracovala jsem samostatně s chlapcem z 9. třídy, který potřebuje trochu více času na plnění úkolů. Z této úlohy jsem byla nadšená, hlavně proto, že jsem celý den byla pouze na násleších, tak jsem ráda narušila svůj celodenní stereotyp. S tímto žákem se mi pracovalo velice dobře, byl moc šikovný a já jsem měla z jeho odvedené práce velice dobrý pocit. Rozporuplné, spíše negativní, pocity mám z věty „A budeš sedět a budeš hodnej, nebo jinak dostaneš 4 z češtiny a to nechceš!“ Proč žákovy paní učitelka vyhrožuje? Neumí si jinak srovnat pořádek ve třídě? Je špatná známka výsledkem pouze žákových znalostí? Jediná chvíle, kdy jsem začala trochu pochybovat a žáci mě znejistili, nastala při opravě slohových prací. Všichni žáci měli zadané stejné téma, kterým byl popis plyšové hračky. Při čtení jejich prací a opravování chyb jsem dokonce znejistila v jednom z vyjmenovaných slov: kopýtko! Všichni ho měli napsané s měkkým i, až jsem začala pochybovat. Ale překonala jsem to a všem jsem slovo opravila. Jediné, s čím jsem si nevěděla rady, bylo hodnocení prací. Nevěděla jsem, jak moc přísná bych měla být, nebo jak přísná je jejich paní učitelka. Také jsem si nebyla jistá, co všechno se užáků 6. třídy hodnotí. Druhý den výuky jsem se zúčastnila pouze dvou hodin výtvarné výchovy, během které jsem si s paní učitelkou vyzkoušela tandemovou výuku. Bylo to pro mě určitě přínosné, měla jsem dobrý pocit, že můžu pomoct a sama s žáky pracovat. Během výtvarné výuky jsem zažila dost zábavných situací, a to hlavně díky tomu, že jsem mohla s žáky komunikovat individuálně, trochu lépe jsem je poznala a oni se naopak snažili poznat mě.