Na dnešek jsem nebyla tolik psychicky připravena jako minule, zároveň jsem se těšila jak hodina bude dopadne, vyklubala se mi z toho nakonec hezky připravená a plnohodnotná hodina. Když jsme přišla do třídy, žáci pobíhali po třídě a ještě k tomu nebyli všichni ve třídě, chodí trochu později kvůli obědu. Na tabuli jsem napsala kritéria čtvrtečního úkolu. Moje motivace zpočívala o vyprávě o Avatarovi, o jiných dimenzích a planetkách, kde mohou žít lidé s odlišným světem než žijí lidé. Děti to moc nezajímalo, dělali nepořádek a já je musela neustále uklidňovat a opravdu jsem neměla náladu jim vyprávět příběh, když neustále vyrušovali, nebyli vůbec na výtvarnou výchovu ještě naladěni. Měla jsem připravený film Avatar pro inspiraci, taky měli využít prvky z minulých hodin /živé organismy (kytičky a rybičky). Hluk stále pokračoval a já musela zvýšit hlas, pak jsem jim ale vysvětlila, že nemám ráda když někdo křičí, že to není vůbec zdravé. Pak asistent jak jsem si už několikrát všimla dosti zasahule do výkladu učitele. Překřikuje ostatní děti a podle mě to nemá žádný efekt, toho jsem si tedy vlastně všimla, nee, efekt to žádný nemá, pak zvýší hlas ještě více, ale stejně nic. Snažila jsem být i chvíli ticho, ale nikdo si ničeho nevšiml. Pak jsem tedy znovu zvýšila hlas. Z mé netrpělivosti jsem rovnou přešla na vysvětlování úkolu. Nemohla jsem techniku zapojit do příběhu. Takže jsem znovu poukázala na úkoly na tabuli, ještě jednou jsem je dovysvětlila, podle mě jsem nebyla příjemná jako minule. Ale když jsem se po hodině ptala učitelky, říkala že jsem byla v pohodě (o rozhovoru od paní učitelky se rozepíšu ke konci). Byl to úkol, kdy si měli nakreslit svou vlastní planetu, kde budou oni a jejich kamarád, ten kamarád nemusel být člověk, ale mohla to být nějaká zajímavá květina nebo zvíře. Další kritérium bylo, aby na planetě rostly barevné stromy z rozfoukané tuže a měli vybarvit pozadí. Žákům jsem i přes trochu hluku zpustila Avatar a začli malovat. Žákovi s ADHD se úkol moc nelíbil a nechtěl pracovat, ikdyž se ho paní učitelka ještě před tím než všichni žáci došli z oběda zeptala, jestli bude dnes hezky pracovat a jestli se těší. On odpověděl, že se těší a že pracovat bude. Po chvilce se mě zdze zeptal zda muže malovat firma, já jsem mu to dovolali, podle mě pokud si myslel, že mu technika nevyhovuje nebo se na ni necítil, tak by nebylo ani dobré s ni ještě začínat. Takový žák by měl chtít objevovat sám od sebe. Neměl motivaci objevovat nic nového. Žáci si přiběhli pro tuže a s nadšením odcházeli do lavic, aby se mohli už dívat na film. Žáci když zjistili co vše se dá dělat s tuží, tak byli nadšeni, rozfoukávali a míchali barvičky. Mě se na tomto úkolu nejvíce líbil experiment s tuží, kterou si vyzkoušeli. Vznikaly krásné a zajímavé tvary. Z jednoho obrazu jsem měla nesmírnou radost. Vše ale neprobíhalo tak hladce jak popisuji. Při filmu nebyl takový klid, jak jsem si myslela, že bude. Možná to mohlo být taky tím, že dělali něco nového a chtěli se podělit s ostatními o zážitek, ale to jsem respektovala. Komunikovali skrze zážitek mezi s sebou J to jsem brala jako velké PLUS. ALE na druhé straně se kluci neustále dohadovali a pošťuchovali mezi sebou, a já se mezitím stara o kluka s ADHD, nebyla jsem nejspíše připravena na všechno. V závěru hodiny byli neustále rozjančení a já už na konic hodiny neměla trpělivost zvyšovat hlasivky. Výtvory jsme si hromadně zhodnotili a žáci mi ukázali malbu, která se jim nejvíce líbila, já jim řekla, že byli šikovni a tím hodina zkončila. Po hodině jsme s paní učitelkou měli rozhovor o jejich morálce neboli spíše nemorálce. Říkala, že nečekala jak hrozné se bude dívat na ty žáky ze zadní lavice. Její pocity byly takové, že je mnohem jednodušší je učit než to jejich chování pozorovat. Prý byla z toho psychicky opravdu smutná a bylo ji líto za mě. Na chodbě jsme potkali jejich třídního učitele, který chodí věčně vysmátý a když mu paní učitelka řekla, že má neukázněné děti, tak ji odpověděl s úsměvem, že každému vyhovuje něco jiného. Tady bych ještě chtěla dodat, že jejich třídní učitel v průběhu filmu došel do třídy a jejich neukázněnost podpořil tím, že se s nimi nahlas začal zdravit. Je zvyklý si s každým plácnout nebo si podat ruku při pozdravu, a než oběhne celou třídu, docela to nabourá chod výuky, i když nebyla téměř dokonalé, ale určitě tímto spešl pozdravem nic nezlepšil, naopak. Podle mě takové chování není místné. Já rozumím, že má alternativní způsob výuky, ale i alternativní způsob výuky by měla mít nějaké závěry. Pro mě je to velmi zvláštní člověk, pan učitel nedokáže ani správně mluvit, nejde mu rozumět a ,,blákotá“. Když jsem se paní učitelky ptala, zda pan ředitel ví o jeho alternativní výuce, tak řekla že moc ne, ale že toto téma bude na v nejbližší době projednáváno. Mezi učiteli je tato třída zřejmě neproblematičtější. Bylo mi z toho dosti smutno. Učím ve škole více, než máme od školy zadané a příští týden budud na všechny třídy už sama, bez žádné pomoci, tak jsem velice zvědavá jak to dopadne. Budeme vyrábět dárky pro rodiče na Vánoce, tak se budu snažit v nich probudit alespoň něco pěkného. Na hodinu se musím připravit. O fotbalové třídě nepíši, protože není tak problémová a tato třída je pro mě oříškem a ráda bych se o ni rozepisovala.