Proběhly další dva týdny praxe. V prvním týdnu jsem šla na praxi se značným nachlazením, nepředpokládala jsem proto ani, že bych nějak moc sama učila. Vedla jsem proto jen občanskou výchovu se šestáky a do němčin jsem měla drobné aktivity. Přesto se výuka celkem vydařila. Zaujala mě však situace, která se stala během jedné z přestávek. Klučina z deváté třídy, o kterém jsem již několikrát v denících psala, se o zastávce popral s jiným spolužákem. Nevím přesně, o jaký spor tam šlo, ale pochopila jsem, že se nechal vyprovokovat od svého spolužáka. Kvůli své poruše a nevhodnému chování nebyl v kolektivu moc oblíbený. Nebyl ostatně oblíbený ani mezi učiteli. Co jsem tak stihla zaslechnout, každý si přál, aby šel z této školy pryč. Klučina byl očividně hodně rozhozený a naštvaný, kopal a bouchal do věcí, odmítal výuku a křičel. Usuzuji však, že jeho chování způsobila hlavně ukřivděnost, nikoliv agresivita jako taková. Stalo se to ještě dvě hodiny před tím, než jsem v jeho třídě měla výuku. Co vím, tak mezitím byl u školní psycholožky. Poté, když jsem do třídy přišla, byl již ve třídě, stále ale nebyl úplně v klidu. Hodinu vedl pan učitel. Navrhla jsem, že když bude potřeba, tak si sednu vedle zmiňovaného žáka a pokusím se s ním pracovat. Překvapila mě jeho otázka, jestli se ho nebojím. Ani jsem si neuvědomila, že bych se vůbec bát měla. Popravdě na mě ani nepůsobil tak, že by byl schopný někomu ublížit. Jasně, popral se se spolužákem, protože ho provokoval, tak to chápu jako momentální afekt. Ale nikdy mi nepřipadal jako osoba, která by někomu ublížila jen tak. Ano, byl schopný ze vzteku mlátit do věcí, ale nemyslím si, že i do lidí. Nevím, jestli to byla jen moje bláhová představa, nebo jsem měla pravdu. Tak jako tak mi přišlo, že se na něj ostatní koukali skrz prsty. Svoji teorii jsem si ale neměla možnost ověřit, neboť seděl s jinou spolužačkou. V hodině trošku brblal, víceméně nespolupracoval s učitelem, ale ve srovnání s předchozí situací, byl již o mnoho klidnější. Tento týden pro mě bylo nachystáno jiné překvapení, a to to, že pan učitel, co mě má na občanskou výchovu, byl celý den na florbalovém zápase. Já o tom ovšem předem neměla ani tušení, tak mě to docela překvapilo. Nehledě na to, že jsem měla přichystanou hodinu pouze pro šesťáky, ne pro deváťáky. Deváťáci mi oznámili, že budou mít asi matematiku s paní zástupkyní, tak jsem si říkala, že budu jen hospitovat. Když však paní zástupkyně došla do třídy a dozvěděla se, že tam jsem, tak řekla, ať si klidně vezmu občanku, i přes to, že nemám nic nachystaného, že si to alespoň vyzkouším. Toho jsem se trochu zděsila, ale souhlasila jsem. Nakonec jsem jim zadala diskusní aktivitu na probírané téma, která sloužila hlavně k tomu, aby si zkusili navzájem argumentovat. Šlo o témata, na která není vyloženě správná odpověď, což jsem jim také sdělila, a tak odpadl jejich počáteční stres. Diskuse se začala celkem i slibně vyvíjet, a jelikož jsme ji nestihli v hodině dokončit, budeme na ní zřejmě pracovat o příští týden. Bylo mi také poprvé v životě umožněno zapsat do třídní knihy, což byl pro mě určitým způsobem hrdý moment.