Momentálně mám za sebou tři týdny praxe. Nastoupila jsem na školu, kde jsem byla již první semestr, proto jsem byla mírně klidnější, než na poprvé, jelikož jsem přece jen šla do víceméně známého prostředí. Z důvodu větší časové dotace praxe jsem však přece jen zabrousila do dvou nových tříd, a to sedmého a osmého ročníku. Stejně jako v minulém semestru pak navštěvuji i šestou a devátou třídu, poprvé se tak setkávám s celým druhým stupněm. Dříve bych řekla, že jeden rok nemůže hrát velkou roli a způsobovat takové odlišnosti, ale v praxi vidím, že se třídy od sebe poměrně liší. Ačkoliv jsem většinu žáků již znala (a oni mě), první dva týdny jsem až na výjimky spíše hospitovala. Bylo to hlavně proto, abych se seznámila s momentálně probíranou látkou, učebnicí, způsoby výuky a klimatem třídy. I ty třídy, které jsem navštěvovala minulý semestr, prošly určitým vývojem. Například deváťáci, kteří už posílali přihlášky na školy a vědí, že budou končit, občas ne úplně pracují. Na druhou stranu, pokud je téma, co je zaujme a mají takzvaně „svůj den“, celkem slušně se do výuky zapojují. To byl příklad poslední hodiny občanské výchovy, kde jsem výuku vedla. Žáci byli pozorní, neprojevovala se nekázeň, snažili se diskutovat, spoustu věcí dokázali odvodit (ačkoliv se již mělo jednat spíše o prekoncepty, ale co si budeme povídat, zapomínání funguje na všech úrovních školského systému… J ) a celkem často se na některé věci i doptávali. To mě samotnou celkem příjemně překvapilo, neboť hodinu předtím se moc nezapojovali, naopak spíše vyrušovali. Sedmá třída je zatím asi nejvíce neutrální, uvidíme, jak to s ní půjde dál. Jeden problém vyvstává ale v třídě osmé, kterou navštěvuji na občanskou výchovu. Ve třídě se nachází žák ze sociálně slabšího prostředí, který sem propadl z vyššího ročníku. Už to stačí, aby byl pro některé jedince „cool“ a zajímavý a tak kolem sebe má poměrně se rozrůstající skupinku stoupenců. Hoch není vyloženě agresivní, ale víceméně bojkotuje výuku, odmítá se zapojovat nebo se i vůči škole obecně celkem nemile vyjadřuje i slovně. Dost často až vulgárně, minimálně nevhodně o vyučující učitelce, to samozřejmě ale za jejími zády. To jsem mohla zaznamenat, když jsem v hodině pouze hospitovala, neboť jsem seděla poblíž hocha. Nevěděla jsem, jak na danou situaci nejlépe reagovat. Samozřejmě mi nebylo úplně milé, když jsem slyšela ne zrovna příjemné věci, které pronáší o paní učitelce, na druhou stranu kdybych na to hned upozornila, již od počátku bych byla v podstatě za „bonzáka“ a jejího komplice a bála jsem se, že by se již předem vymezil i vůči mně. Proto jsem mlčela a raději pozorovala jeho chování a snažila se objevit, co vlastně kritizuje nejvíce. Byla to hlavně kritika nespravedlnosti a od toho nevole spojená se vším ohledně školy. Nevím, co tomu předcházelo, jestli jsou to jen „puberťácká silná slova“, nebo k tomu měl nějaký důvod. Každopádně to bude určitě žák, který bude potřebovat větší pozornost. Další problém jsem zaznamenala v šesté třídě v němčině. Třída hodně vyrušuje povídáním si, někdy až přeřváváním jeden druhého. Němčina je moc nebaví a tak aktivita a zaujetí ve třídě není moc velké. Moje provázející učitelka si poslední hodinu potřebovala odběhnout něco zařídit. Pro žáky to byl povel pro absolutní anarchii, protože ačkoliv jsem byla představena jako „paní učitelka“, žáci věděli, že tam jsem „pouze“ na praxi, navíc mě již znali z minulé praxe a tak jsem neměla moc velkou autoritu u žáků. Nakonec jsme pořádně ani nemohli kontrolovat cvičení, jak na sebe navzájem křičeli, že jeden druhého neslyší. Během hodiny jsem několikrát poznamenala, že pokud se toto chování bude opakovat, napíší si test na látku, kterou již dlouho probírají. Žáci z toho měli spíše srandu, až do té doby, než jsem zastavila probíhající aktivity a opravdu jim test dala. Snažila jsem se ukázat, že držím slovo a aby to pro ně do budoucna bylo i ponaučením. Nevím, zda to bylo adekvátní řešení situace, ale veškerá napomenutí a benevolentnější způsoby nebyly účinné.