Zlepšuje se to. Teda ta část v kabinetě. Martina si už tak často neztěžuje (hlavní problém už odpadl), takže už se bavíme o více věcech než jen o tom, jak je škola a školství špatné. Vyprávěla mi vtipné okamžiky, které se jí stali ve škole, ale taky ty smutné. Například jednomu žákovi vloni zemřela maminka (a pár týdnů na to králík) a ona to uměla vyřešit tak, jak by mě to v životě nenapadlo. Nedokážu si představit, že mi do kabinetu přijde brečící chlap a vysvětluje důvody, proč žák nepřijde do školy. A pak jak to vysvětlit žákům ve třídě? A jak se chovat k tomu klukovi? A ona to zvládla podle mě výborně. Obdivovala jsem ji. Užila jsem si Dny geografie, ale nebyla jsem jediná. Všichni z toho byli nadšení. Žákům při zpětné vazbě zářily očička, když si jen vzpomněli na to, jak běhali po fakultě a hledali QR kódy. To, že některé skupinky ani nedokázali odpovědět na jednoduchou otázku je jiná věc, ale ten den bylo hlavní, že je to bavilo. A uvědomila jsem si, že je škoda, že nemáme stálý přístup do počítačové učebny, kde bychom mít hodinu o GIS. Doufám, že jednou budu učit ve škole, kde tato možnost bude. Bylo totiž vidět, když si žák na něco sám sáhne, je to pro něho lepší, než když jen má poslouchat. A taky jsem si uvědomila, že takové akce vedou ke sblížení s žáky. Za ty tři hodiny, které jsem s nimi strávila, jsem si zapamatovala tolik jmen, co za celou praxi. V jedné hodině matematiky jsem zažila trapas. Nevěděla jsem, jak mám spočítat jeden příklad. Vůbec jsem netušila, jak na tom mám jít. A hlavně jak z toho vybruslit. Nejprve to měla spočítat jedna holka, tu jsem pak posadila, protože jsem sama začala váhat s řešením. A já to nedopočítala. Provázející učitelka tam zrovna nebyla a nikdo z dětí mi nedokázal říct, že v zadu v učebnici jsou výsledky. Jsou to smradi, nechali mě v tom vykoupat. A já se topila. Nevypočítala jsem to. A řekla jsem, že fakt nevím, jak na to. Výsledek měl vyjít v záporném čísle a oni podle učebnice vůbec o záporném exponentu neuvažují, ale v tomto příkladě vyšel! No byla to lekce – příště propočítat všechny příklady, než si stoupnu před děcka. Minulý týden jsem měla nahlášenou hospitaci z fakulty. Tu hodinu jsem měla připravenou a Martina se taky extrémně snažila, aby to dopadlo dobře, prošly jsme si spolu můj plán, řekla mi komentář k daným aktivitám. Byla mi dost velkou pomocí. A jak jsem to měla dobře připravené, tak jsem ani nebyla nervózní a dopadlo to dobře. Ale co se mi nepovedlo, to jsou hodiny zeměpisu. Snažím se vymyslet zajímavé aktivity a pak to nedokážu ukočírovat. Skupinová práce je dost náročná pro učitele. Učitel musí mít opravdu respekt, vybere si třídu, která umí pracovat a nekecat a hlavně učitel musí neustále upozorňovat na to, že je stále hodina a ve vedlejších třídách se učí. Zeměpis mě zatím prostě zklamal, ale možná to bylo špatnou volbou aktivit. Tu poslední hodinu zkusím jinak, třeba se to povede. Musí se to povést. Chybí mi zpětná vazba. Martina moc nekomentuje moje hodiny, pokud se nedožaduji. Ale na druhou stranu, když mi odpoví na moji otázku „Jaká by ta hodina?“ tak odpoví většinou pro mě dobře. Prý i ty hodiny, co se mi nepovedli podle mě, nebyly špatné. Například mi pochválila pracovní list. Ale já bych brala i tu negativní zpětnou vazbu, když by byla v přiměřené míře.