Měla jsem náslech v 5. třídě, kde jsou čtyři děti s IVP a spousta dalších dětí s ADHD a SPU. Už při předchozích hodinách jsem si všimla jednoho žáka – zakřiknutého chlapce, který vypadal, že je úplně mimo a nic ho nezajímá. Ptala jsem se na něj provázející učitelky a ta mi řekla, že je to s ním složité. Ve třídě jsou tři kamarádi – fotbalisti (tento chlapec je jedním z nich). Zbylí dva jsou jedničkáři, ale žák, kterého jsem si všimla, se za poslední rok hodně zhoršil a nedaří se mu ve výuce, přesto že se snaží. Situaci prý velmi těžce nese a neví, jak se s tím má vyrovnat. S úkoly mu často pomáhá matka, která má tendence psát je místo něj. Jenomže v takovém případě učitelka vidí 15 chyb z 20 příkladů. Otec chlapce prohlásil: „Je jen blbej. Kdyby chtěl, měl by jedničky. Tohle spraví jen vojenskej dril!“. Učitelka mi sdělila, že to má chlapec doma těžké a že je v poslední době čím dál víc skleslý. A o to víc jsem byla v šoku z toho, co se stalo během náslechu. V přírodovědě se probírala oběhová soustava a učitelka chtěla po dětech, aby si přečetly odstavec v učebnici a svými slovy jí řekly, co se dozvěděly. Neustále dokola vyvolávala již zmíněného chlapce, který mlčel, a bylo na něm vidět, jak nervózně poposedává a choulí se na židli. Učitelka ale stále nepřestávala a udělala mu přednášku o tom, jak nemá šanci zvládnout 6. třídu a že je neschopný,… Celá třída se začala smát a měla hloupé poznámky, učitelka je však neokřikla a nechala je. Celá situace vyvrcholila v momentě, kdy se dívka, sedící před tímto klukem otočila a vysmála se mu do obličeje. V tu chvíli dal chlapec hlavu do dlaní a rozvzlykal se. Všichni se smáli ještě víc. A reakce učitelky? Dívce, která byla pro chlapce „poslední kapkou“ řekla: „Hm, to se ti povedlo.“. Chlapce si vůbec nevšímala a nechala ho brečet, dělala, jako by se nic nestalo. Vůbec nechápu, proč z něj udělala hlupáka před celou třídou a proč neokřikla spolužáky, kteří se chovali vážně dost nevhodně. Bylo mi hrozně nepříjemně a chlapce mi bylo líto.