Ve třetím reflektivním deníku bych chtěla popsat mou úplně poslední hodinu na škole. Měla jsem učit literaturu v 6. třídě. Paní učitelka mi předem řekla, jakým způsobem v literatuře s dětmi pracuje, že si nejdříve přečtou úryvek v čítance a pak vypracovávají otázky, které jsou vždy v čítance pod každým úryvkem. Já jsem však hodinu chtěla udělat tentokrát aspoň trošku jinak, protože si myslím, že literatura nemá být jen o tom, že si žáci přečtou nějaký text a pak zodpovídají otázky (které, jak jsem později zjistila, v mnoha případech ani zodpovědět nedokážou). Hodinu jsem tedy začala tak, že jsem na tabuli napsala nadpis a hlavní téma, které ten den zrovna v čítance měli začít dělat – byla to pohádka. Pak jsem se ptala žáků, co všechno je napadne, když se řekne pohádka. Děti v této fázi velmi ochotně spolupracovali. Myslím, že je překvapilo hlavně to, že se najednou nemusejí hlásit a cokoli řeknou, je vlastně správně, protože všichni pohádku od útlého dětství znají. Samozřejmě jsem měla nějakou představu o tom, co by určitě mělo být řečeno a zapsáno, takže k tomu, co neřekli, jsem se je snažila nějakým způsobem navést. V další fázi jsme si společně úryvek přečetli, což nakonec zabralo méně času, než jsem si myslela, protože článek byl docela dlouhý oproti jiným v čítance. Poté, co jsme si úryvek přečetli, jsme se zpětně podívali na to, co vymysleli a měli za úkol říkat, které věci v daném úryvku našli, např. děj, nadpřirozené bytosti atd. děti opět krásně spolupracovaly. V poslední části hodiny jsem jim rozdala pracovní listy z publikace Záznamy z četby pomocí grafických organizérů pro žáky 5. – 9. tříd, kde měli za úkol vybrat si jednu postavu u úryvku a namalovat nebo napsat, co se této postavě v úryvku stalo, co zažila apod. Někteří psali, někteří malovali, jeden chlapec dokonce namaloval komiks. Velmi příjemně mě překvapila zejména tato poslední část hodiny. Nakonec jsme se s paní učitelkou domluvily, že výsledné výtvory vystaví ve třídě, protože některé byly opravdu velmi povedené. Na úplný závěr hodiny, jsem dětem na rozloučenou rozdala bonbony a asi úplně nejvíc mě potěšilo, když se mě jeden chlapec zeptal, jak to, že už tam nebudu učit, že je to škoda, protože jsem prý byla dobrá učitelka. V tu chvíli mě dokonce i zamrzelo, že jsou mé letošní praxe už u konce a vlastně se i docela těším na další.