První den při vstupu do školy jsem byla ihned konfrontována s realitou. Zvonění na přestávku, křik dětí, chaos na chodbách – opravdu jsem toto chtěla a je to můj cil? Zachvátila mě nejistota a říkala jsem si, do čeho se to vlastně ženu. Jakmile ale začala hodina, moje prvotní obavy byly pryč a já se mohla soustředit na hodinu. Paní učitelka mě poprosila, abych se krátce žákům představila a žáci měli za úkol překládat moje věty z francouzštiny do češtiny. Myslím, že to bylo pěkné uvítání a uvolnění atmosféry pro všechny. Prvním úkolem bylo pro žáky vypracovat malý test, tzv. pětiminutovku. Žáci samozřejmě odmlouvali, ale nebylo jim to nic platné. Musím uznat, že test byl opravdu banální, ale žákům to tak nepřišlo. Paní učitelka se mi svěřila, že žáky převzala po jiné kolegyni a jejich úroveň je žalostná. Rozhodla se, že když je to jejich poslední ročník, nebude jim házet klacky pod nohy. To se projevilo i při psaní testu. Žáci byli mnohdy v koncích a neznali správnou odpověď nebo slovíčka pro překlad věty. Žadonili u paní učitelky o nápovědu a ta se pokaždé nechala přemluvit. Bylo vidět, že se snažila, aby nemusela dát všem pětky, což musím říct, že já bych udělala, když jsem viděla, co i přes pomoc paní učitelky do testů napsali. A to myslím doopravdy. Překvapilo mě, že přestože žáci seděli v lavici po jednom a paní učitelka jim radila, tak se snažili bavit a radit si navzájem (ale evidentně moc nebylo co radit). Zajímalo by mě, jak to vnímá paní učitelka, ale neptala jsem se jí na to. Podle mě musí učitel vidět a vnímat, že si žáci radí. Otázkou je, jestli to raději nechce vidět a řešit nebo jí to nevadí / nebo se snaží žákům pomoct k lepší známce, anebo to doopravdy nevidí. Říkala jsem si, jestli bych v podobné situaci byla stejná a ve svých úvahách jsem došla k názoru, že nebyla. Jsem velký puntičkář a mám ráda rovnost a spravedlnost a nesnesla bych ve své třídě opisování. Na druhou stranu, kdybych měla třídu s opravdu nulovými znalostmi po 2 letech výuky jazyka a byl to jejich poslední ročník, možná bych změnila názor. Nutno říct, že tyto úvahy mě velmi motivují k učitelské praxi, protože jsem velmi zvědavá, jak moc se moje ideje budou lišit od mého chování v praxi až se stanu opravdovou učitelkou. Atmosféra po dobu testu i po dobu zbytku hodiny byla velmi přátelská a milá. Nemyslím si, že by to bylo kvůli mně, jakožto novému aspektu v hodině. Bylo vidět, že žáci paní učitelku v rámci možností respektují a ona velmi respektuje je. Bylo hezké vidět, že s nimi nezachází jako s malými dětmi, které absolutně nic neumí, ale snaží se jim předat, alespoň minimum, a to navíc způsobem, který oni přijímají a který jim vyhovuje, Ale o tom zase příště.