Díky nestandardnímu průběhu mé praxe, který jsem naznačila v předchozím deníku, jsem se ocitla ve dvouhodinovce výtvarné výchovy ve čtvrté třídě. A oproti návštěvám ve třídách šestých a sedmých byla změna stupně opravdu znát. Díky tomu, že mě učitelka při vstupu nepředstavila, nevěděly děti, jak se ke mně chovat a když jsem se jim snažila nějak poradit či pomoct, většinou mě suverénně ignorovaly, protože nepochopily, proč tam jsem a proč bych jim měla něco říkat. Šablonovité zadání tematizující podzim, konkrétně samozřejmě listy, mě vlastně nepřekvapilo. Zaujala mne skupinka tří chlapců sedících v posledních lavicích. V jakékoli volné chvíli si cosi kreslili, dokonce i o přestávce se nehnuli z místa. Když jsem se šla podívat, co to dělají, byla jsem příjemně překvapená. Kreslili si sci-fi komiksy o radioaktivních kaktusech a odpadu putujícím raketou do vesmíru. Všimli si, že mě jejich kresby zaujaly a z lavic začali vytahovat další. A tak mě napadlo, že musí být poměrně složité nevytvořit si ve třídě oblíbence, popřípadě to na sobě nedat znát. Zmiňovaná učitelka výtvarné výchovy, kterou hojně obsazují také do vyučování na prvním stupni, se stala mojí „náhradní“ provázející učitelkou. Přiznám se, že jsem z tohoto měla obavy, protože její vyučující hodiny nepůsobí příliš spořádaně, učitelka budí dojem, že je nemá pod kontrolou, že je zmatená, nervózní a roztěkaná. Bála jsem se, jaké to bude, jednat s ní o organizačních záležitostech. Ale nakonec se ukázalo, že v soukromí a mezi čtyřma očima nebude komunikace žádný problém. Vyjasnily jsme si své představy o naší spolupráci a shodly jsme se na vhodných cílech. Bohužel tím, že rozvrh paní učitelky nebyl připraven na to, že bude provázet praktikanta/praktikantku, nám vyvstal nepříjemný problém. Na praxi mám v rozvrhu prakticky vyčleněné čtvrtky a pátky a to jsou dny, kdy pedagožka výtvarnou výchovu nevyučuje. Musela jsem a budu muset oželet nepřítomnost v některých předmětech a to zvláště v pondělí, což je paradox, protože právě v pondělí mám seminář týkající se praxe. Nová provázející učitelka mě nasměrovala k přemýšlení o rovině, kterou bych bývala ve sletu všech okolností úplně opomenula. Poskytla mi k dispozici dokumenty týkající se přibližného plánu, průřezových témat atp. Po seznámení s nimi shledávám přínosným, že se již nepředepisuje striktní časový plán (září: malba zátiší, říjen: kresba uhlem atp.). Učitel si může libovolně vybrat pořadí probíraných témat, jejich pojetí, techniku, … Toto mi dává poměrně slušnou svobodu v tom, jak naplánuji svoji vyučovací hodinu a musím říct, že se na to těším. Možná se ten systém přeci jen píď po pídi stává lepším….