První den na nové škole, jdu na praxi téměř s neutrálním přístupem a necítím se ani nijak nervózně. Po vstupu do školy a zjištění, jak je škola obrovská cítím velký stres a neklid. O chvilku později se dozvídám že budu učit zejména v 9. ročnících, a to jak přírodopis, tak výchovu ke zdraví. V hlavě se mi honí myšlenka, že to zvládnu. Vkročím do třídy pod vedením samého pana ředitele a vidím 28 žáků a musím se hodně snažit abych vůbec ve třídě zaregistrovala nějaké děvče. S velkou námahou a kapkou potu na čele zjišťuji, že ve třídě je 22 chlapců a pouze 6 dívek. Sedám si do zadní lavice a poslouchám výklad učitele a v tu chvíli si jen těžko představuji, že za pár dní tam ve předu budu stát já. Další hodina je podobná, avšak ve třídě je už více dívek, což mě uklidní. Po hodině jdu do kabinetu s panem ředitelem, ten je velmi milý a chápavý. Vysvětluje mi, jak fungují elektronické třídnice a nechává mě si to zkusit. Cítím se klidněji, cítím od něj pomocnou ruku a věřím že kdybych měla problém, mohu mu ho sdělit a on mi ho určitě pomůže vyřešit. Má první praxe byla v místě mého bydliště, škola byla malá a útulná a většinu učitelů jsem znala. Dle mého práce snů, avšak říkám si, že tato praxe na velké škole mě třeba posílí, i když pouze při pomyšlení na praxi jsem nervózní. Upřímně, v tuto chvíli po prvním dnu na praxi jen počítám hodiny a dny, kolik mi ještě zbývá. Nechci však dát hned na první dojem a budu doufat a snažit se, aby tomu bylo jinak, a ještě se mi nakonec ze školy špatně odcházelo. Doufám v to. Nový týden, nové postřehy… jsem na praxi se spolužákem, takže je to už lepší, můžeme sdílet dojmy a podpořit se. Minulý týden mi ředitel sdělil, že se mu mám vždy při příchodu na praxi hlásit do ředitelny. Nezdá se mi to moc normální, nevím o nikom, kdo by to tak musel dělat, takže mám pocit, že jsem nějaké neposlušné dítě, co nechodí včas a musí se hlásit řediteli. Jdu se tedy nahlásit v 7:40, zaklepu, ředitel po minutě otevře a řekne: „Vidím Vás“. Tím to pro něj hasne a začne mluvit s nějakou osobou na chodbě. Odcházím tedy do kabinetu se spolužákem, kde nám otevřou učitelé přírodopisu a výchovy ke zdraví. Neposkytuje se nám místo k sezení, takže tam stojíme 20 minut a pak jdeme do výuky, jelikož byli v kabinetu všichni učitelé a díky toho jsou obsazeny všechny židle. Není tam kde sedět, takže velkou přestávku trávíme na chodbě a ostatní přestávky stojíme v kabinetu. Zbytek dne pak probíhá tak nějak v normálu, ale prvotní dojem z nového dne na praxi ...nic moc.