Paní učitelka si vytváří s dětmi vztah i tím, že se jich na začátku hodiny zeptá, například když den předtím byli na veletrhu středních škol „Co jste se dozvěděli nového? Rozhodli jste se už, na jakou školu se budete hlásit?“ Navíc projevuje i zájem o výsledky žáků a o to, jaké budou mít známky z testu, například odpovídá na dotazy typu: „Můžu mít dvojku? Opovaž se. Můžu mít čtyřku? To vůbec.“ je vidět, že žákům záleží na názoru paní učitelky. Navíc komentuje i známky po testu, například špatnou známku komentuje: „Stydíš se? Měl bys.“ nebo „ Jedna jednička je tam taková osamocená, chtělo by to namnožit.“ Pokud paní učitelce na konci hodiny zůstane čas, tak dětem dává počítat matematické řady z hlavy, nechá děti, aby se přihlásili, když ví správnou odpověď a poté si ještě dělá statistiku tím, že se dětí zeptá „kolik z vás to mělo správně?“ tím pádem má přehled o úspěšnosti třídy. Paní učitelka, když mají děti před testem, tak jim nabízí na papíře vytisknuté příklady, které si děti můžou vzít domů na procvičení. Překvapilo mě, že děti mají o tyto příklady velký zájem, navíc mají i snahu dané látce porozumět, a když něco nechápou a potřebují něco dovysvětlit, tak se paní učitelky ptají, což jen potvrzuje, že paní učitelka dokázala ve třídě navodit atmosféru důvěry. Všimla jsem si, že paní učitelce nevadí si na odpověď počkat a pokud je čekání moc dlouhé, tak se zeptá jiného dítěte, což je mnohem lepší, než kdyby si odpověděla sama. Látku aplikuje na praktické příklady (pizza, jablka), takže si ji děti dokážou mnohem lépe představit. Před testem vždy upozorňuje na nejčastější chyby, nebo při pětiminutovce dětem řekne, ať se podívají, co měli minule špatně, aby neopakovali stejnou chybu, při zadávání příkladů, se jich ještě ptá, zda například můžou poslední dvě čísla odečíst, nebo sečíst, aby měli děti z testu, co možná nejlepší výsledky. Moc se mi líbí, že paní učitelka projevuje snahu o to, aby děti měly dobré známky – překvapilo mě, že paní učitelka, i přesto, že už je v oboru něco kolem třiceti let, tak pořád netrpí syndromem vyhoření, je vidět, že ji učit pořád baví, jednou bych chtěla být po tolika letech vyučování stejná jako ona. Motivuje šikovné žáky tím, že pokud jim zadá příklady, které mají počítat sami, tak ti, kteří jsou nejrychlejší a přitom mají výsledky správně, dostanou jedničku. Příklady, které paní učitelka nestihne opravit, si děti opraví společně tužkou opakovačkou. Navíc musí provést opravu špatně vypočítaných příkladů. Stejně tak při písemce se nejrychlejší žáci také můžou přihlásit, a když mají příklady správně tak dostanou jedničku podtrženou. Líbí se mi to, že paní učitelka žáky neustále motivuje k lepším výkonům, navíc má pro devátou třídu i kroužek, ve kterém se jim snaží pomáhat s přípravou na přijímací zkoušky na střední školu.