Nejdůležitější událostí od minulého deníku je jednoznačně to, že už jsem sám učil. Jak jsem psal minule, měl jsem z toho respekt, řekl bych takový ten zdravý respekt, který k tomu patří, protože člověk nikdy neví, co se může stát, dokud se opravdu před tu danou třídu nepostaví. Rozhodně jsem ale neměl strach nebo něco podobného.
Před samotnou výukou, jsem si jednotlivé hodiny naplánoval. Hlavně tedy jednotlivé úkoly a aktivity, jejich pořadí a zamyslel se nad případnými dotazy, které by se mohly vyskytnout, abych nebyl nepříjemně překvapen při samotné výuce. Téma a okruh, kterého se výuka týkala, jsem měl s paní učitelkou domluvený. Poté co jsem měl vše nachystané a přišel den mojí výuky, jsem na to vlastně těšil. Byl jsem zvědavý, jaké to tedy bude a jak budou žáci reagovat. Žáci už mě znali z náslechů, ale do té doby jsem nijak do výuky nezasahoval a ani jsem se s nimi nějak nebavil. Sám jsem je měl šanci během náslechů poznat a věděl jsem, co mohu od daného žáka čekat a měl jsem představu o tom, komu angličtina jde a kdo s ní má naopak problémy. Tak jsem tedy přišel do třídy, paní učitelka zamířila dozadu, já pro změnu za katedru. Žáci byli mírně překvapeni, i když sami věděli, že jednou to přijít má. Pozdravili jsme se a posadili. Já si nachystal věci a začali jsme s výukou. Jednoduše jsme udělali pár cvičení buď v učebnici nebo pracovním sešitě, a navíc jsem měl nějaké vlastní materiály, které se týkali tématu na procvičení a zpestření výuky. Z čeho jsem měl radost byl fakt, že třídy, které často bývají džunglí, byly o poznání klidnější a pracovali, jak měli. Všeobecně jsem měl z celé výuky dobrý pocit a všechno probíhalo podle mě naprosto v pořádku. Udělali jsme vše, co jsem měl v plánu, přitom zároveň vše probíhalo přátelsky, ale zároveň na profesionální úrovni ve vztahu žák – učitel. Žáci mě respektovali, poslouchali, komunikovali, snažili se. Svou úlohu v tom určitě hrál i fakt, že jsem pro ně změna a možná jim přijdu zajímavější než paní učitelka, kterou znají roky. Zajímavé, ale i předpokládané, bylo i to, jak pak sami žáci hodinu komentovali před paní učitelkou. Po skončení hodiny za ní šli a chlubili se: „Paní učitelko, viděla jste, jak jsme dneska byli hodní a potichu?“. A další podobné komentáře, které byly úsměvné, ale zároveň potěšující. Asi největším problém při mé výuce byla rozdílnost úrovně jednotlivých žáků. Často se stalo, že někdo měl daný úkol hotový, během chviličky, ale někteří byli teprve v půlce. Ti první se tím ještě chlubili a hned se hlásili, že už to mají hotové. Tento problém jsme řešili, již na minulém semináři, tak jsem se to snažil řešit ústně a různě dané úkoly modifikovat a těm, co měli úkol už hotový v podstatě dát práci navíc v rámci stejného úkolu. Třeba ať vymyslí ještě další slovíčka, která do jednotlivých skupin patří, ale nejsou v tabulce na výběr a další podobné modifikace. Tím se daní žáci zabavili, udělali práci navíc a ti slabší mezi tím mohli dodělat daný úkol, abychom se na něj mohli všichni společně podívat. Abych to shrnul jednou větou: Moje výuka proběhla podle mých představ, jsem teprve v začátcích a byl jsem s ní spokojen.