Před několika týdny se mi na praxi povedl nečekaný úspěch. Když byli ostatní učitelé na lyžařském kurzu dostalo se mi opět milé povinnosti suplovat všechny hodiny tělesné výchovy. Většinu tříd ve škole jsem již učil jak na tělesnou výchovu ta v jiných předmětech, takže to pro mě nebyla žádná změna, ale výjimečně se mi podařilo dostat i osmou třídu, ve které jsem ještě nikdy tělocvik nesuploval ani nepároval. Obě osmé třídy jsem již znal z několika hodin přírodopisu a chemie, takže to nebylo naše první setkání, ale hodiny tělesné výchovy bývají specifické. Tradičně jsem se snažil o to udělat první hodinu, co nejzábavnější abychom se s žáky seznámili a naladili se na podobnou vlnu, když nad tím teď přemýšlím s každou třídou jsem si dal záležet na originalitě první hodiny a ani osmáci tedy nebyli výjimkou. S chlapci jsme hodinu zahájili skupinovým bojem s molitanovými hady, kde se mohli vyřádit a následně jsme v hodině pokračovali několika netradičními hrami, které nikdy v životě nehráli a bavily je. Hodina se vydařila více než jsem očekával z čehož jsem měl radost. Ovšem u chlapců jsem se tolik nebál, protože ti bývají pro tělocvik vždy zapálení. Vetší obavy jsem tedy pociťoval před hodinou s jejich pubertálními spolužačkami. Naplánoval jsem pro ně hodinu, ve které museli odhodit stud a museli se uvolnit, protože součástí hodiny byly i taneční choreografie. Před začátkem jsem dívkám vysvětlil, že nejzábavnější věci někdy bývají „trapné“ a proto to musí překonat, nestydět se a jenom si užívat tu zábavu. Na začátek jsme si tedy měli zatančit, doteď cítím obavy z toho, že dívky tuto aktivitu naprosto zavrhnu a nebudu ochotné v čemkoli pokračovat. K mému překvapení se však mnou zvolené taneční choreografie natolik líbili, že se přidali i některé necvičící dívky. Tím se tedy povedl nečekaný úspěch přimět k pohybu i dívky, které většinu tělocviků pouze sedí s vymyšlenou omluvenkou. Když jsme tuto hodinu následně probírali s jejich paní učitelkou, tak byla nadšená. Já se od té doby na výuku do těchto tříd vždy těším, což se o většině mých kolegů říct nedá. I nyní s několika týdenním odstupem to považuji za jeden z mých největších úspěchů.