Přemýšlela jsem, jakou situaci bych v tomto deníku popsala a zreflektovala. A napadla mě právě ta, jak jsem (ne)zvládla svou úplně první vyučovací hodinu. Od svého provázejícího učitele jsem měla za úkol naplánovat 10-15 minutovou aktivitu do hodiny angličtiny. Všechno jsem měla naplánované, ale den předem mi pan učitel napsal, že nebude moct do hodiny přijít, tak jestli bych nechtěla odučit celou hodinu sama. V prvních minutách jsem byla docela zděšená, ale potom jsem usoudila, že by bylo možná fajn si to hned takhle zkusit a využít příležitosti, kdy budu na děti ve třídě úplně sama. Měla jsem pro žáky nachystanou svou původní aktivitu (4 stanoviště, na každém měli jiný úkol, kdo byl nejrychlejší a měl vše správně, dostal odměnu), zbytek hodiny jsme měli dělat opakovaní na písemku. Hned potom, co jsem vešla do třídy a žákům jsem sdělila, že místo pana učitele budu učit já, z prvních lavic se ozvalo: „achjo“. To mě na úvod trošku znervóznilo. Hned jak jsem žákům ale řekla, že jsem si pro ně připravila zajímavou aktivitu, byli nadšení a těšili se. To mě uklidnilo a pustili jsme se do práce. Byl to trošku chaos, žáci běhali od stanoviště ke stanovišti, ale bavilo je to a všechno jsme to zvládli. Potom ale nastal čas, kdy se měli žáci vrátit do lavic a začít pracovat na opakování. To už bylo trošku horší, nikdo se moc nesoustředil, tři žáci se hádali kdo komu ukradl fólii atd. Já jsem zase měla problémy s hledáním poslechu na dvě cvičení. No kdyby tam se mnou v tu chvíli někdo byl, asi by si řekl, že je to pěkná divočina. Jak by bylo možné vyvarovat se tomu, že v druhé půlce hodiny už žáci nedávali pozor? Když to vidím zpětně, myslím, že by asi bylo vhodnější tu moji aktivitu zařadit až ke konci hodiny. Přišlo mi, že se žáci asi dost rozhodili a pak už pro ně bylo těžké se soustředit. Asi by bylo fajn jim na začátku hodiny říct, že budeme opakovat a když vše zvládneme podle plánu, bude ke konci hodiny čas na super aktivitu, která je bude bavit. Je možné, že by se pak na opakování aspoň o trochu víc soustředili a udělali bychom toho více. Já jsem tu svoji připravenou aktivitu dala na začátek z toho důvodu, že jsem si je chtěla alespoň trošku získat, aby ze mě neměli hrůzu. V dalších hodinách bych to už volila asi jinak. U žáků navíc neznám ještě všechny jejich jména, tak jsem se po většinu času při kontrolování úkolů ptala pouze těch, co znám, což mi na popularitě asi taky moc nepřidalo. Kdybych měla víc času je poznat, myslím, že by to pro obě strany bylo určitě lepší. Z toho pro mě vyplývá, že k tomu, aby hodila nějak dobře fungovala, vztah učitel a žáci je strašně důležitý. Proto myslím, že až budeme mít praxi delší čas v kuse, až pak doopravdy poznáme jaké to je. Musím říct, že během hodiny jsem nakonec byla tak nervózní a trošku bezradná, že jsem si po hodině uvědomila, jak málo angličtiny jsem v hodině použila. Snažila jsem se vždy pokyny dávat v angličtině a když bylo potřeba, vysvětlila jsem jim to i v češtině. Jinak ale nic moc. Bylo to asi tím, jak jsem se zároveň soustředila na velkou spoustu věcí a nakonec jsem pořádně nezvládla žádnou. Problém u mě tedy je, že jsem nezvládla zkoordinovat víc věcí najednou - jak sladit to, že když si já potřebuju něco nachystat, tak aby oni měli práci a nenudili se, soustředit se na svou angličtinu, ovládat techniku (na poslech) ve třídě, korigovat žáky, kteří neposlouchají a nedávají pozor a mnoho dalších věcí. I přes to jsem ale ráda, že už mám úvodní hodinu za sebou a doufám, že s přibývajícími zkušenostmi se budu jen a jen zlepšovat a zvládat to všechno alespoň o něco lépe.