Jak motivovat ve výtvarné výchově žáky, kteří všechno bojkotují? Když mi tento semestr začala praxe, měla jsem jít suplovat do 7. B (kde působím pod vedením učitelky výtvarné výchovy). Nebylo mi vůbec jasné, co mám s žáky dělat, tak jsem si připravila vlastní dvouhodinovku, než abych vstupovala do průběhu práce, která jsem nevěděla, jak je zadaná a jak má probíhat. Žákům jsem vysvětlila, že je jejich paní učitelka nemocná a že mi nepřipravila podklady pro jejich rozdělanou práci, tudíž si odpočineme od dlouhodobého projektu a budeme se v této dvouhodinovce zabývat něčím naprosto jiným. Začala jsem jsem svoji lekci, jejiž téma pro toto vyprávění není důležité a hned ze začátku se mi od pár žáků, ale hlavně od jedné žákyně jménem Týna, dostalo velkého nepřijetí. Když jsem pokračovala a oni mému způsobu práce začínali přicházet na chuť, měla jsem z toho dobrý pocit a říkala jsem si, že nám to půjde dobře. V průběhu hodiny žáci pracovali nejen s obrazem, ale i s textem a jeho reflexí, každý měl říct, jakou má báseň, přečíst ji a říct, co pro něj/ni báseň znamená, co v ní vidí. Už u této aktivity Týna řekla, že nic číst nebude, že ji to nezajímá, když jsem se ji snažila pozitivně motivovat i spolužáci začali vykřikovat: „Týno, tak to přečti!“, tak se nakonec odhodlala báseň s otráveným výrazem přečíst, ale řekla mi, že nic k tomu říkat nebude, že nechce. Pochvíli jsem ji nechala být a požádala, aby mluvil další. Nechtěla jsem ji vyhrožovat nebo se ji snažit vyhovět vnější motivací, to by pro mě samotnou nemělo smysl. Poté jsme přešli k samotné tvorbě, což byla koláž, kde žáci propojovali obraz a text a snažili se obyčejné téma přenést na něco neobyčejného. Týna naprosto odmítala začít pracovat. Snažila jsem se ji přesvědčit s úsměvem na tváři, ať to alespoň zkusí. Ona nechtěla, a dokonce se vyjadřovala velmi nevybíravě k tomu, co jsem přinesla za práci. Byla zlá na spolužáky, na mě také. Žáci mě uklidňovali, že jen nemá náladu, že je taková pořád, že takto mluví se všemi učiteli. Byla jsem z toho zaražená a dost smutná. Vždyť výtvarka má být předmět, kde každý může být sám sebou, kde se nikdo nemusí uzavírat do sebe. Pomalu žáci svá díla dokončovali a já je vyzvala, ať začnou uklízet učebnu, aby nám zbylo 15 minut na reflexi hodiny. Každý, kdo měl hotový výtvor, měl dát své dílo před tabuli. Týna držela svůj obrázek, který mi do té doby zarytě nechtěla ukázat v ruce, i když už měla hotovo a poklízela své místo. Po chvíli jsem všechny poprosila, aby udělali před tabulí půlkruh a vybrali jeden výtvor, který je pro ně zajímavý a zkusili říct čím, co je na něm originální. V tu chvíli jsem viděla, že si Týna stoupla ke dveřím a odmítla jít za námi k tabuli. Byla jsem v koncích několikrát jsem ji upozornila, že součástí práce je závěrečná reflexe, pořád mi jen odpovídala, že je jí to jedno, ať klidně dostane pětku nebo trestné body, že nepracuje v hodině. Nedokázala vůbec pochopit, že ji nechci dávat špatnou známku nebo trestné body, že chci jen porozumět, proč odmítá spolupracovat. Může snad za tento přístup celkové nastavení a filozofie školy? Nakonec jsem problém uzavřela s tím, že si tedy promluvím s paní učitelkou, jak to budeme řešit. Ale v hloubi duše mi bylo líto, že ta mladá slečna v sobě má tolik zlosti. Ještě jednou se musím sama sebe prát, jak motivovat žáky, kteří naprosto odmítají spolupracovat s kýmkoliv? Jen je zvláštní, že když jsem učila výtvarnou výchovu minulý rok na jiné škole a ty třídy byly moje jen málokdy jsem řešila podobné situace a když už jsem je musela řešit, vždy jsem se s daným žákem domluvila bez vyhoržování, kázeňských postihů nebo špatných známek.