V uplynulých dnech jsem měla možnost podívat se na mé provázející učitele v jejich dalších aprobacích. V případě dějepisu to byl zeměpis, v případě němčiny přírodopis. U obou provázejících učitelů jsem zaznamenala stejné styly výuky,způsoby komunikace se žáky, které jsem mohla vidět i u našich společných předmětů. Zeměpis byl více v moderním stylu, založený, podobně jako dějepis, na aktivitách na interaktivní tabuli. Žáci se zapojovali, bavilo je to. Oproti tomu přírodopis byl založený hlavně na frontální výuce. Vyučující měla výklad k nové látce, žáci měli zároveň poslouchat i zapisovat zápis z prezentace. Měla jsem takový pocit, že žáci oba úkoly nezvládají. Buď si vybrali jedno, nebo druhé a podle mě je to škoda a pro některé mohl být takový způsob vyučování demotivující. Mimo své obory jsem měla možnost navštívit i začínajícího učitele na občanské výchově u sedmáků. Tuto třídu jsem neznala, ale už po pár minutách bylo vidět, že jsou aktivní, chtějí s vyučujícím diskutovat a zapojovat se do aktivit. Dalším předmětem, který jsem navštívila, byla čeština u šesťáků. Na tuto hodinu jsem byla velmi zvědavá, protože v 6.ročníku jsem v minulém školním roce učila 7 hodin týdně, tak už jsem se cítila pomalu i jako jejich třídní, protože jsem je učila hlavní předmět, který měli každý den a k tomu ještě 2 hodiny VV. Díky tomu jsem měla o tomto ročníku docela přehled a zajímalo mě, jací budou žáci tady ve městě. Zjistila jsem, že tady byli o něco klidnější, puberta se u nich příliš neprojevovala, jako u mé šestky na vesnické škole. Pozorovala jsem, jakým způsobem s nimi vyučující jedná, jak učí. Převažovala opět frontální výuka, ale navštívila jsem jenom hodiny gramatiky, ve slohu nebo literatuře by to možná mohlo vypadat jinak. Překvapilo mě, že žáci byli disciplinovaní, dávali pozor, pokud rušili, byli ihned napomenuti. Pravidelně jsem chodila i na dozory, které připadaly na provázejícího dějepisáře. Třídy na druhém stupni nejsou na dlouhých chodbách, ale v buňkovém systému. V každé buňce jsou do čtverce čtyři třídy a tak se učitel příliš nenachodí a z jednoho místa má prakticky přehled o všech třídách. Trochu mě ale zarazilo, když se žáci stěhovali do jiných tříd už na začátku přestávky a své kmenové třídy navštěvovali jenom na své hodiny a přestávky trávili v jiných kmenových třídách. Mně osobně se to nelíbilo, žáci by měli vědět, kde jsou i v rámci školy „doma“ a mít jistotu svého místa, na které jsou zvyklé a cítí se v bezpečí. Dozory probíhaly v klidu, žádné zvláštní situace nenastaly a naopak jsem byla mile překvapená, když žáci po první napomenutí poslechli. Dále mně potěšili i tím, že zdravili. To jsem upřímně moc nečekala, protože jsem se s některými v hodinách ani nevídala. Celkově mě čas strávený na této základní škole od mého budoucí povolání neodradil a jsem ráda, že jsem se podívala i městkou školu. S kolegy ani vedením školy jsem žádný problém neměla.