Měla jsem před sebou první hodinu, kterou sama povedu. Byla jsem lehce nervózní, ale pořád beru v potaz, že jde o praxi a musíme si zkusit spoustu věcí, abychom byli na naše povolání co nejvíce připraveni a věděli, čemu se vyvarovat. Když jsem vešla do třídy, žáci postupně přicházeli a šlo na některých vidět, že jsou dneska rozjetí. Čas hrozně rychle ubíhal a začalo zvonit, zhluboka jsem se nadechla a svou hodinu začala. Šlo vidět, že jsou žáci zvyklí na určitý postup a když zjistili, že dneska nebude obvyklá hodina, byli velmi překvapeni. Hned na začátku jsem zapomněla jednu důležitou věc, která mi potom byla vytknuta provázejícím učitelem. Zapomněla jsem si spočítat žáky a zjistit, kdo je přítomen a kdo dneska chybí. Abych pravdu řekla, v tu chvíli mě to ani nenapadlo, tak nějak jsem byla zvyklá z dob, kdy jsem sama byla dítě, že na stole vždycky leží třídnice, ale ten nový systém, kdy si to musíte poznamenat na papír a řešit docházku až v kabinetu je pro mě dost zmatený. Ne každá škola má prostředky na to, aby mohla každou třídu vybavit počítačem a podle mě i kdyby to tak bylo, žáci by toho dost zneužívali. Ale pro příště budu vědět, že je to důležité pro případ, že by se něco stalo a musela se evakuovat škola, v takové situaci musí mít učitel přehled o tom, kolik má žáků ve třídě. Ale zpátky k hodině. Celý můj plán hodiny, který jsem si vymyslela, byl nakonec úplně jiný. Dost mě to zaskočilo, protože jsem to měla celé perfektně připravené, ale nakonec jsem musela dost improvizovat. Od začátku hodiny jsem měla problém s kázní, protože žáci byli moc hluční. Nejprve na ně zafungovalo, když jsem přestala mluvit a určití žáci si toho všimli, a proto vybídli ostatní k tomu, aby se ztišili, ale když jsme přešli na samotnou aktivitu, musela jsem hodně křičet, abych jim mohla něco sdělit. Moje provázející učitelka mě nechala vést celou hodinu a jen si psala poznámky, ale v jednu chvíli, kdy už to bylo nezvladatelné se zvedla a musela na všechny zakřičet a uklidnit je, protože už to bylo příliš. Tohle považuji za své selhání. Na jednu stranu, musím si uvědomit, že jde o odpočinkový předmět a třída bude vždycky v tomhle ohledu náročnější než při jakýchkoliv jiných předmětech, na druhou stranu, kdybych tam byla úplně sama, tak popravdě nevím, jak bych je uklidnila. Moje provázející učitelka to komentovala slovy, že nejsem dost autoritativní, takže se do příště musím opravdu snažit. Také si musím vytknout skupinovou práci, protože někteří nestíhali kvůli tomu, že si pořád povídali, místo toho, aby pracovali. Jako pozitivní věc vidím to, že za mnou žáci přicházeli pro rady a myslím, že jsem jim byla schopna poskytnout opravdu dobré rady.