Čtrnáct dní uteklo jako voda a já sedím a přemýšlím, co mi utkvělo v hlavě za tu dobu, co chodím na praxi. To, že jsem překvapena, jak žáci zapomínají úkoly, sešity, učebnice a žákovskou knížku, to asi vždy bylo i je. Pokaždé ale přemýšlím, jaké najít řešení tohoto problému. Vždyť, když půlka žáků něco nemá, jak se dá pak učit. Nebo si velmi často kladu otázku, zda rodiče dohlíží na své děti, jestli mají vše nachystané nebo jim stačí odpověď od dítěte, že je připravené. Nevím, zda je tento problém řešitelný poznámkami, nějakými puntíky či tresty. Je to zapeklité kolo stále a pořád dokola. Ale o čem chci psát tento záznam. Moje paní provázející učitelka mi dala krásný dárek k mým narozeninám. Nechala mě opravit testy žáků. Celý den jsem se na to chystala a doufám, že jsem nezklamala a vše opravila dobře. Ale k samotným testům. Test to nebyl nikterak těžký. Byl připraven pro devátou třídu a test se psal na látku – přejatá slova. V prvním zadání měli žáci doplnit písmenka do slov. Bylo tam slovní spojení ,,známý te_tař“. Překvapilo mě, že žáci vymýšleli slova jako testař, tesař, tématař. Nebo slovo ,,manikúra“ doplňí jako manekýra. Řekla bych, že byla vybrána slova, která jsou všeobecně známa a žáci devátých tříd se s nimi museli již setkat. Druhý úkol byl docela lehký. Mohli na něm nahrat body, ale málokdo se snažil nebo věděl. Měli tři věty a opravit v nich pravopisné chyby. V dalším úkolu měli žáci použít tři slova ve větách. Naprosto snadný úkol. Parádní věc na body, ale slovo ,,virtuos“ jim dělalo velkééé problémy. I během písemky se i ptali, kdo to je, nebo co to znamená. V posledním úkolu měli nahradit slova přejatá slovy domácími. S tím měli největší problém. Málokdo měl slova dobře. Byly to tři slova – emigrant, idea, kauza. Paní učitelka mi říkala, že pokud budu chtít, mohu testy i obodovat a oznámkovat. Upřímně, netroufla jsem si na to! Ty poslední tři slova mi daly natolik zabrat, když jsem viděla, jak to nikdo nemá dobře, že jsem opravila první tři úkoly a poslední úkol jsem nechala paní učitelce. Některé odpovědi žáků byly velice úsměvné, ale celkový výsledek k pláči. Je vidět, jak děti vůbec nečtou! Samozřejmě nemůžeme házet všechny do stejného pytle. Byly tam děti, které to měly dobře. Ale mohli bychom je spočítat na prstech jedné ruky. Ale moje pocity z opravování byly spíše zklamání, soucit, touha učit a naučit. A i když je paní provázející učitelka výborná a velice akční pro hodiny češtiny, tak je mi jí líto, že děti, zejména v našem případě deváťáci, se více nesnaží. Protože ona jim připravuje plno akcí, aby hodiny neměli stejné a monotónní. Další den jsme test psali s druhou třídou, ale nabídku opravování jsem odmítla. Tak jsem zvědavá na tento týden, jaké budou výsledné známky, a jestli jsem to opravila správně.