Během svého působení jako učitel na naší ZŠ se neustále setkávám s neustálou nekázní a netolerancí žáků vůči učiteli. Všiml jsem si že moji kolegové často používají (a mě samotnému doporučili) metodu: „já řeknu/napíšu co si opíšeš do sešitu“. Problém je v tom, že tato metoda na zklidnění žáků dokonale funguje. Potíž je, ale v tom, že žáci nemají dostatečně rozvinutou schopnost práce s textem. Často tedy bezmyšlenkovitě opisují a neví co. Sám jsem si vyzkoušel zadat žákům k opsání postup tvorby názvosloví chemických sloučenin na konkrétním příkladu. Během opisování byl ve třídě takový klid, že bych slyšel i dopad špendlíku na podlahu. Po tom co dopsali jsem jim dal za úkol s pomocí opsaného postupu sami vytvořili název sloučeniny. Což z žáků nedokázal ani jediný. Potvrdil jsem si, že opisování je pro ně jen samovolná činnost nepřinášející žádné výsledky (nevnímají co píší). Sám volím spíše výuku formou diskuze, při které ale není ve třídě úplný klid (dochází k nekázni, žáci to berou spíše jako volnou zábavu). Když nedostanou přímý pokyn co dělat, začnou se nudit a neudrží pozornost. Většinou dojde na rozdělení třídy na ty co chtějí něco dělat a naučit se a na ty, kterým se nechce nic a jediný způsob jejich motivace jsou tresty, být po škole. Díky této metodě naučím alespoň ty aktivní to co potřebuji a zbytek alespoň častými dotazy donutím něco dělat. Nekázeň v hodině my ovšem někteří kolegové vyčítají a neustále mě nabádají k použití metody opisování, která mi příjde naprosto nevhodná. Mým úkolem je žáky něco naučit ne je na 45 minut zabavit nesmyslnou činností.