Nejpřekvapivější věc, která se mi v poslední době na mojí škole stala, bylo toto. Přišla jsem do školy jako vždy. Došla do kabinetu a v kabinetu sedí dvě paní učitelky, obě jsou češtinářky. Abych praxi neměla vždy nudnou a stejnou, protože moje provázející paní učitelka má třeba tři stejné hodiny po sobě, tak chodím i do hodin k druhé paní učitelce. Abych měla změnu. :) No a to byl i tento den. První hodinu jsem se šla s druhou paní učitelkou podívat na její hodinu češtiny do třídy, kde jsem ještě vůbec nebyla a neviděla jsem tu třídu ani žáky. Po pár vteřinách po domluvě v kabinetu mi najednou paní učitelky začly naznačovat, že je pátek. A že vůně v této třídě v pátek bývá horší. Že je zde žák, který je v tento den ve třídě cítit, tak ať se nedivím, že se při příchodu do třídy otevírají okna. Že v pondělí je vzduch ve třídě normální, ale během týdne nastává tato trapná situace, že se ovzduší ve třídě mění. No co Vám povím, koukala jsem na ně a byla docela zvědavá, co tedy přijde. Nemůžu říci, že jsem se těšila nebo že jsem se bála, co mě čeká. Po zvonění jsme se vydaly s paní učitelkou do třídy a hned u dveří mě onen zápach bouchl přes nos. Během cesty do třídy mi paní učitelka doporučila i místo, kam bych si mohla sednout, aby to nebylo tak nepříjemné. A hned po uvítání mi přede všemi řekla, ať si vezmu židli a sednu dozadu k oknu. Nevěřila jsem jim v kabinetě. Opravdu ne. Ale bylo to tak!!! Žákům tato vůně už asi přijde normální, protože ani během přestávky neměli ve třídě otevřené okno. Protože kdyby jim toto vadilo, určitě by to řešili nějak. A vlastně i vedle tohoto žáka i kolem seděli kolem dokola žáci. Přemýšlela jsem v kabinetu, jestli žák sedí třeba někde mimo nebo vzadu, ale ne. Sedí uprostřed třídy. Celou hodinu jsem se nesoustředila ani tak na učení, jak jsem koukala na žáka, který ,,zapáchal“. Přemýšlela jsem – co ostatní žáci? Co rodiče? Co učitelé? Jestli se to řeší či neřeší? Jestli to žákovi dávají nějak najevo. No přece být to moje dítě, tak to řeším. Ať je to jakkoliv, tak i doma musí být žák cítit. A překvapivě to škola i řešila s rodiči, protože tohle byla moje první otázka po hodině na paní učitelku. A přece rodiče to mají řešit nejvíce. Tak jsem si říkala, že já být maminkou a vědět toto, tak i své dítě kontroluji. Peru mu častěji oblečení. Nebo bych mu jeho oblečení dávala každý den do špinavého prádla a hlavně třeba horní svršky oblečení. Přece jaká je to ostuda, když jste jako rodiče pozváni do školy a tam vám oznámí, že vaše dítě zapáchá a že by jste s tím měli něco dělat!!!! Závěr či řešení to asi nemá žádné, pokud se k tomu doma zodpovědně nepostaví rodiče i s žákem, protoře ve škole je to bráno už jako normální věc. A toto je další zajímavá zkušenost ze světa učitelů.