Už v době, když jsem sám studoval na základní škole nebo později na gymnáziu, jsem zjistil hodně zásadní věc. Je dost časté, že učitel má určité třídy mnohem radši než jiné. Tomu se nikdo z nás nikdy v budoucnu bohužel nevyhne a všichni asi tušíme, že tato situace může velice často ovlivnit celý průběh výuky a také hlavně vztah učitele ke třídě, resp. třídy k učiteli. Když se ale na celou situaci podíváme z druhé strany, zjistíme, že tento stav způsobuje jeden žák nebo maximálně několik žáků dané skupiny. Proto by měl učitel myslet na to, aby nikdy netrestal celou studijní skupinu nebo třídu. Tímto by opět narušil jím vybudované vztahy ve třídě. Dobrou cestou, jak řešit tyto situace, může být přátelské vystupování i k těmto „neposlušným“ studentům. Například místo věty „Přestaň už pořád vyrušovat a koukej dávat pozor!“ je možné použít větu „Chceš nám něco povědět?“. Samozřejmě existují stovky situací, ve kterých se jako učitel takto zachovat nemůžeme a určité formě trestu se prostě nevyhneme. Na druhé straně si myslím, že je třeba myslet i na opačnou stranu mince, a to chválit a odměňovat studenty, kteří se snaží a opravdu pracují. Nejlepší formou může být pochvala před ostatními žáky. Aneb jak se říká, i v té nejhorší třídě, kterou nemáme rádi a kde se nám obtížně učí, existují žáci, kteří si zaslouží ocenění. Předchozí odstavec hodně souvisí s kázní. Nad čím jsem se během svojí praxi zamýšlel, bylo to, že každý učitel může každou hodinu jednoduše strukturovat a tuto strukturu pak sdělit žákům na začátku každé hodiny. Například: ústní nebo písemné zkoušení – 10 minut, opakování předchozích témat – 10 minut, nové téma a probírané učivo – 20 minut, shrnutí a zopakování – 5 minut. Tato struktura dobře poslouží nejenom samotným žákům, aby se orientovali v rámci hodiny, ale i samotnému učiteli, který si utřídí myšlenky a ví, co přesně má v rámci vyučovací hodiny dělat. Bohužel během praxí jsem na tuto věc narazil jen zřídkakdy. Naposledy to bylo na gymnáziu, kdy takto strukturovanou hodinu měla naše učitelka ze základů společenských věd. Tehdy nám to nepřišlo jako něco neobvyklého, ale s odstupem času se na tuto metodu dívám jako na stále víc užitečnější. Jako poslední téma této reflexe bych chtěl zvolit téma motivace student k výuce cizího jazyka. Většina z nich totiž není zvyklá na situaci, ve které by jim jejich komunikační partner vůbec nerozuměl. Často je též obtížné žákům vysvětlit, proč se vlastně onen cizí jazyk musí učit. Nicméně každý dobrý učitel by měl využít koníčků každého žáka (ať se jedná o hudbu, seriály, filmy, četbu, cestování atd.) a ukázat jim, že angličtina je nepostradatelnou součástí jejich života, bez které se už dnes člověk zkrátka neobejde.