Mám za sebou první týden praxe a moc nevím, co si o tom všem mám vlastně myslet. Zatím to vše ale nechám být a nebudu vynášet předčasné soudy. Má provázející paní učitelka je bohužel dlouhodobě nemocná, takže jsem první týden praxe strávila bez ní. Nicméně jsem chodila do hodin, které byly suplované mladou slečnou (byla velká náhoda a překvapení, když jsem potkala na chodbě školy spolužačku z bakalářského studia, která zde ke studiu pracuje jako družinářka, a protože studuje němčinu, tak tyto hodiny suplovala). Ale to mi vlastně vůbec nevadilo, protože alespoň takhle člověk zažije, jak se děti ne(umí) chovat. Sama teď netuším, jak já budu moct někdy učit. Třeba jsem si nevěřila jazykově, že se mě budou žáci ptát na plno slovíček, které nebudu vědět apod. Teď jsem ale zjistila, že můžu umět němčinu sebelépe, ale když je ve třídě tak neskutečný nepořádek, tak je nenaučím absolutně nic. Vůbec mi nedošlo, že učitel je především nejdříve vychovatel a až pak potom pomáhá dětem osvojit si cizí jazyk. Pokud bych jako začínající učitelka měla takovou třídu učit (ono vlastně ve všech hodinách, co jsem byla, byl hrozný hluk), tak jsem po měsíci práce demotivovaná. To mě přivádí k otázce, jak to ti učitelé jazyků na základkách dělají, že se z toho nezblázní? Němčina jako druhý cizí jazyk končí někde na úrovni A1 – A2 a dál nic, a zase učí od začátku. Jsem si jistá, že tohle pro mě není. Pořád jsem si říkala, jestli němčina jako jednooborové studium nebude málo, ale teď jsem za to ráda. Vím, že pokud bych zůstala jen na základní škole, tak úroveň mého jazyka rychle klesne, takže budu k tomu vyhledávat i jinou možnost výuky než pouze na základní škole. To ovšem může mít pozitivní vliv na to, že neupadnu do stereotypu, a přece budu mít nějakou motivaci učit i na základní škole. Jsem ráda, že alespoň toto jsem si ujasnila. Zpátky k tomu, že nevím, jak pracovat se třídou, která nedává pozor a je jim všechno úplně jedno. Mám takový pocit, že se na fakultě učíme učit pouze za situace, když žáci dávají pozor a spolupracují. Přitom jediné, co na ně platilo, byla poznámka v žákovské knížce a výhružka, že budou psát test. A nikomu není příjemné se v této atmosféře učit. Nejsem zrovna typ, který křičí a ještě abych křičela za tu hodinu několikrát? Jestli rychle nepřijdu na to, jak žáky uklidnit a vyjít s nimi, tak to bude hodně těžké. Vždycky si vzpomenu na situaci z mé základní školy, když jsem byla v deváté třídě, jak mladá paní učitelka čerstvě po škole odchází z naší třídy s brekem, protože moji dva spolužáci vylezli z okna, aby ji vytočili. Doufám, že toto už nikdy nezažiju. Jsem ale zvědavá, až příští týden přijde paní učitelka, jak se budou chovat k ní. Chápu, že suplování berou spíše jako volnou hodinu, tak ještě nebudu dělat ukvapené závěry. Nebudu lhát, jsem trochu vyděšená, protože stihnout za 45 minut pouze 2 krátká cvičení z pracovního sešitu je opravdu málo. Věřím, že s paní učitelkou to bude lepší a že je bude určitě umět více zapojit a namotivovat, než nějaké cvičení v pracovním sešitu.