V tomto reflektivním deníku bych se chtěla zaměřit na obecnější téma motivace žáků. Jelikož jsem zatím ještě nevedla samostatně hodiny, moje pocity jsou pouze z pohledu pozorovatele v rámci prvotních náslechů v hodinách. Soustředila jsem se na úroveň motivace žáků, jak k výuce přistupují. Konkrétně to byly dvě třídy druhého stupně, 6. třída a 9. třída. V některých oblastech se shodovali, v některých lišili. V šesté třídě jsem zaznamenala, že do jisté míry fungovala vnitřní motivace. Žáci nijak zvlášť nenarušovali výuku, na dotazy paní učitelky se snažili hlásit a odpovídat. Já jsem ale stále měla pocit, že žáci se netváří moc nadšeně. Přemýšlela jsem, co se jim odehrává v hlavě. Někteří si hráli s různými předměty, leželi na lavici nebo pletli (zvláště holky). Pokud byli vyvoláni jednotlivě, ostatní moc nedávali pozor. Myslím si, že by rozhodně v tento moment pomohla nějaká aktivita, nejspíše pohybová, která by žáky nějakým způsobem navnadila na výuku angličtiny. Paní učitelka pokračovala ale dále ve výuce, stejně tak i žáci ve stejném naladění. Aktivita v podobě individuální hry žáky povzbudila alespoň částečně, ale i přesto to byla hra individuální. Žák odpovídal pouze tehdy, když byl na řadě. Samozřejmě, že v případě špatné odpovědi se mohli zapojit i ostatní, ale nezískali žádný bod. Což mohlo být celkem demotivující. V deváté třídě panovala ‘‘unavená‘‘ atmosféra již při příchodu do třídy. Většina žáků také ležela na lavici a vzbudit u nich zájem o angličtinu? Téměř nemožné. Byla jsem srozuměna s tím, že v devátých třídách převažuje nechuť k práci ve vyučování už od pololetí (pololetní vysvědčení bylo ještě důležité pro přijetí na SŠ). Poslech, čtení a překlad textu byl vyloženě ‘‘nutným zlem‘‘, pokud nebyli vyvolaní, stejně nedávali pozor. Osmisměrka, ve které měli hledat jednotlivá slovíčka, probíraná celý týden a za kterou mohli získat jedničky, je také moc nenavnadila. Pozorovala jsem, že někteří se jen letmo zadívali, co to zase je a dále se nesnažili zadanou úlohu splnit. Celkově ve mně převažoval pocit, že jsou otrávení, že musejí být ve škole. Až tedy na některé výjimky, těch ale bylo velmi málo. Zkusila jsem se zamyslet nad tím, jak by bylo možné výuku zpříjemnit jim i paní učitelce. Domnívám se, že nějaká praktická ukázka např. použití časů v rámci nějakého známého videa/traileru k filmu atp. Nebo interaktivní cvičení na tabuli, případně jakákoliv hra. Otázkou však zůstává, do jaké míry a na jak dlouho by to bylo užitečné a zároveň povzbuzující pro žáky.