Na hodinu výtvarné výchovy, kterou jsem měla učit, jsem se těšila a zároveň jsem byla nervózní. Měla jsem nachystaný úvod, povídaní, abych děti namotivovala a poté uvidím, jak se hodina bude vyvíjet, nic se nedá na 100% naplánovat. Hodinu jsem začala na koberci v kroužku, kde jsem dětem povykládala příběh o dracích a ptala se, zda na ně věří. Ukazovala jsem jim natištěné obrázky draků a povídali jsme si, z jakých částí zvířat, které známe, jsou tito draci poskládaní atd. Přečetla jsem dětem o nich i krátkou pohádku. Poté jsem před děti vyskládala fotky různých zvířat a každý si vybral jedno své zvíře. Poté jsem děti poslala do lavic a řekla postup práce. Ten zněl takto: zvíře, které si vybraly, bude jejich drak. Měly za úkol vybrat si jednu část zvířete, např. křídla nebo hlavu, a nalepit tuto vystřiženou část na papír a zbytek dokreslit tuší a tím jim vznikne jejich vlastní drak. Děti začaly zrychlovat tempo a já jsem cítila, jak na mě tlačí. Místo abych je zklidnila, aby děti plnily moje tempo, začala jsem já své tempo zrychlovat. Začaly být hlučnější a já si nebyla jistá, zda mému zadání dostatečně rozumí. V tu chvíli zasáhla paní učitelka a děti zklidnila dvěma větami a já jí byla moc vděčná. Pochopila jsem v tu chvíli, že jsem měla zasáhnout a ne jim ustupovat. Děti na paní učitelku slyší, mají mezi sebou krásný vztah. Opět jsem tvůrčí proces dětem vysvětlila a bod po bodu jsme společně na obrázcích pracovali. Ke konci hodiny nás napadlo, že by byl dobrý nápad ke každému drakovi napsat jeho příběh, a tak každý kolem svého draka napsal dětským rukopisem příběh. Poté jeden po druhém sami od sebe chodily před tabuli. Ukázaly draka a přednesly příběh jejich draka. Po každém přednesu jsme všichni s úctou zatleskaly. Sice píši, sami od sebe, ale ono to není jen tak. Jde vidět, že s dětmi tímto způsobem paní učitelka pracuje a děti jsou těmto způsobům naučení. Prostě krása co dodat. Na Konci hodiny jsme si pověděli, co se nám líbilo a co ne, jak na ně působila moje osoba. Bylo těžké zvládnout 25 dětí naráz tak, aby byl klid a pohoda při tvoření a abych se stihla věnovat každému dítěti. Uvědomovala jsem si, co nezvládám a byla jsem ráda za přítomnost paní učitelky. Zjistila jsem, že by bylo lepší, kdyby děti použily více částí z vystřihovaného zvířete. Tak snad příště to bude lepší a lepší a lepší.