Má druhá praxe začala na OA a SOU Veselí nad Moravou. Naštěstí jsem se dostala jen do prvního a druhého ročníku, protože na střední škole bych nikdy učit nechtěla. Připrava studentů k maturitám je pro mě zatím velkou zodpovědností, na kterou ještě nejsem připravená. Měla jsem z praxe na střední škole větší strach než z praxe na základce, přece jenom je věkový rozdíl poněkud menší a bála jsem se, že mě studenti nepřijmou už jen z toho důvodu, že jsem teprve studentkou stejně jako oni. Naštěstí jsem získala velmi milé provázející učitelky, které jsou velmi ochotné, rády poradí a chtějí mě zapojovat nejen pasivně, ale i aktivně. A tak se stalo, že jsem hned druhý den praxe učila. Češtinářka jela právě v ten den na školení, a tak jsem suplovala její hodinu. Byla jsem z toho poněkud zaskočená, přece jen, ona nezná mě, já neznám ji ani prostředí, natož tak studenty. A tak jsem byla překvapená ovšem zároveň i velmi natěšená na tuto nečekanou výzvu. Naštěstí mi příprava hodiny nezabrala příliš dlouho, vlastně jsem si ji stihla nachystat ještě ve škole, když jsem měla volnou hodinu. Ono narychlo se toho moc vymyslet nedá, a proto byla hodina složená hlavně z opakování hodiny minulé a z práce s textem prokládanou frontální výukou. Druhé překvapení přišlo v dějepise, když sem měla první náslechovou hodinu. Studentka, která měla mít v pátek referát se učitelce omlouvala, že nemůže referát přichystat, protože jí nefunguje počítač. Z mého pohledu to byla ale pouze výmluva, protože přeci nechystáte referát na celou hodinu den předem. Budiž, nevadí. Chybělo nám posledních pár slidů z předchozí prezentace, a tak mě učitelka požádala, zda bych si nemohla přichystat alespoň úvod tématu, které měla studentka zpracovat v referátu. Opět jsem zaskočeně souhlasila. Ovšem ze své přípravy jsem rovněž nebyla příliš nadšená, neboť si skutečně zakládám na tom, že mé hodiny nejsou vyučovány frontální výukou, ale jsou hravé, neotřelé, plné různých aktivit. Ano, dá mi to skutečně mnoho práce při přípravě, ale zase když vidím nadšené obličeje žáků, mám hřejivý pocit z dobře odvedené práce. Je mi jasné, že takto pravděpodobně nebudu moct praktikovat výuku celou dobu, ovšem když mám teď tu možnost si s hodinou vyhrát, využiji ji na plno. Proto mě mrzelo, že jsem výuku dějepisu musela udělat tradiční frontálkou. I tak mi příprava zabrala spoustu času a už mi nezbyly další síly na to, abych připravovala další aktivity. Ve škole trávím celý den, tudíž nemám splněných povinných 6 hodin týdně, ale je jich 11. Pravděpodobně budu mít praxi ukončenou dřív, protože ve volných hodinách pomáhám učitelkám s jejich přípravami a s opravou písemek. Opravování mě baví. To je pozitivní. Aspoň vím, že pro mě práce nebude nudnou. Začala jsem připravovat s druháky (mají jen 2 roky dějepisu) projekt na 15. březen. Rozdělení témat proběhlo hladce, předpokládám, že si skutečně přinesou dané materiály a že výsledný projekt bude společnou koláží založenou na spolupráci učitele-praktikanta-studentů. Co se úrovně žáků týče, zatím shledávám, že se na této škole najdou žáci vysoce inteligentní, ale i vysoce slabí. Což mě poněkud zneklidňuje, protože jsem zvyklá pracovat s nadanějšími žáky. Ovšem slabší žáci převládají a mám obavy z toho, že se nakonec zaměřím na nadanější a nebudu schopná přizpůsobit výuku slabším. Zatím po dvou týdnech spolupráce nemůžu podat jasnější obraz. Poměrně mile mě překvapilo, že žáci si mě začali všímat i mimo školní prostředí a vždy slušně pozdraví, což už se v dnešní době jen tak nevidí. Možná to ale bude také tím, že jsme na menším městě a žáci pocházejí většinou z přátelských vesnic, nikoliv z anonymního Brna jako na škole na předchozí praxi. Můj celkový pocit je velmi spokojený. Praxi si užívám, dokonce začínám i přehodnocovat můj postoj k výuce na střední škole. Přesto pro mě základní škola zatím zůstává prioritou. Jediné, co mi nedá, a skutečně sem musím sdělit je zase organizace praxí ze strany PdF MU. Můj první obor je český jazyk pro základní a střední školy. Podle této logiky musím alespoň jednou vykonat praxi na klasické střední škole. Jenže mým druhým oborem je dějepis pro základní školy. Podle této logiky musím praxi vykonat jen na základní škole a pokud chci praxi vykonávat jinde, musím mít „speciální“ povolení od vyučujícího didaktiky. Z mého pohledu opět nedotažené do konce, trochu připomínající Kocourkov. Rovněž smlouvy se školou jsou uzavírané po dobu jednoho roku. Vedení školy počítalo s tím, že i následující praxi vykonám u nich. Naštěstí na rozdíl od praxí na fakultní škole byla domluva s vedením jednodušší a naprosto bez problémů. Jsem skutečně velmi ráda, že už na fakultní školu nemusím, protože bych si ji podruhé vzhledem k administrativní složce praxí nevybrala.