10.10.2018 - Tento den jsem byla na praxi v týdnu, kdy neprobíhali dílny, a tak jsem měla možnost podívat se do hodin vaření. Jelikož jsem velkým fandou do vaření, od začátku jsem se těšila, že jednou budu moci zavítat v rámci praxe i do kuchyněk a vyzkoušet si s žáky společně něco dobrého uvařit. Díky této paní učitelce se mi to vyplnilo. V tento den měla paní učitelka v plánu s dětmi vařit Boloňské špagety. Před samotným započetím hodiny mě vzala s sebou do kuchyňky a vysvětlila mi systém výuky, který má zde s dětmi zavedený. Žáci se v kuchyňkách na začátku roku rozdělí do menších skupin, které představují po celou dobu školního roku jakési restaurace. Každá ze skupinek si musí vymyslet svůj vlastní název podniku a zavést si jídelní lístek i vlastní kuchařku. Do ní si žáci v průběhu celého roku zapisují jednotlivé recepty a svými slovy sepisují prováděné postupy včetně použitých ingrediencí. Tyto recepty pak převádí do podoby jídelního lístku - jednotlivé názvy dle kategorií (např. těstoviny, polévky atd.) si zapisují postupně pod sebe, čímž si tak vytváří z uvedených jídel komplexní jídelní lístek jejich restaurace. Na konci roku si společně udělají „podnikovou show“ – svou celoroční práci prezentují před ostatními spolužáky a vzájemně si hodnotí svá menu a celkové zpracování jednotlivých kuchařek. Z hlediska vybavenosti měli ve škole kuchyňky a jednotlivá pracoviště krásně zařízeny a plně vybaveny nádobím i příbory a nástroji. Při vzpomínce na naše kuchyňky (nebo spíše lépe kuchyňku či jen linku s troubou a umyvadlem) to byla pozitivní změna. Po průvodní instruktáži a prohlídce místnosti vpustila paní učitelka skupinu žáků dovnitř, načež jim vzápětí vysvětlila, stejně jako v dílnách, z jakého důvodu tu jsem a adekvátně mě představila. Nutno podotknout, že měla ten den pohodovou třídu a děti očividně vaření bavilo (jídlo a možnost konzumace vlastního výtvoru byly samy o sobě tím hlavním motivačním prvkem celého tohoto předmětu J). Žáci si po úvodním slovu a následné instruktáži, co je dnes čeká, přichystali zakoupené suroviny – jedna ze skupinek měla poctivě zakoupená loupaná rajčata, jiní si usnadnili práci a přinesli si s sebou kečup. Někteří na to šli rovnou od lesa a přinesli si již napůl hotovou boloňskou omáčku ve skle, čímž si ušetřili čas s přípravou a následným dochucováním. Během samotné práce v kuchyňkách jsem na děti neustále dohlížela a v případě potřeby včas zasáhla, díky čemuž nedošlo naštěstí k žádnému zranění ve smyslu popálení se olejem nebo opaření se při cezení (pro jistotu jsem všem pomohla vodu z hrnce slít, neboť žáci neměli ve slívání vody obřího hrnce žádnou důvěru). Ke konci vaření si každá ze skupin odnesla svůj výtvor ke stolu a pustila se do konzumace. Po jídle se opláchlo nádobí, uklidila pracovní linka a žáci i se svým zbylým jídlem odcházeli spokojeni na další vyučování. Hodinu tak shledávám, především pak z hlediska bezpečnosti i zvoleného receptu, jako úspěšnou. A i když se ten den jednalo jen o náslechy v hodině, žáci mě ihned přijali naprosto pozitivně mezi své a dokonce mě vybízeli k ochutnání a vybrání nejlepšího výtvoru :-D – této nabídce jsem samozřejmě nemohla odolat, a tak jsem se s radostí obětovala ve prospěch třídy a vše řádně ochutnalaJ. Do budoucna tak plánuji do kuchyněk opět (a častěji) zase zavítat.