Na praxi jsem se zaměřil na dívku se speciální poruchou chování. Tahleta slečna má ve výuce jednu či dokonce dvě speciální pracovnice, které s ní stráví hodinu a pomáhají jí zvládat vyučování. Celá výuka je jí přizpůsobena a holčička si jede vlastním tempem a dělá někdy jiné úkoly, než ostatní z ročníku. Učitelé to nemají s takovýmito žáky vůbec jednoduché. Jak k nim přistupovat, když si škola nemůže dovolit speciálního pracovníka a jak k nim přistupovat a podle jakých osnov a dle jakého hodnocení s nimi pracovat. Samozřejmě speciální pracovníci by si měli vědět rady, ale i tak je to pro pedagoga, dle mého názoru velmi těžké. Myslím si, že na vesnicích to učitelé mají těžší, než ve městech. Většinou jsou vesnické školy méně finančně zdatné, než ty městské. Samozřejmě pak je tu případ, že si to dovolí rodiče, ale co ti ze sociálně slabých rodin? Je zajímavé, že takovýchto dětí stále přibývá a na své praxi jsem ještě neviděl třídu, kde by alespoň jeden žák s určitým postižením nebyl. Když si vzpomenu na své studium na základní škole či se bavím se staršími lidmi, nikdy to takhle nebylo. Proč je tomu tak teď? Před pár lety, měli žáci určité vady a nedostatky, ale museli zvládat tempo ostatních a ano měli to těžší, ale zvládli to. A teď problémy nemají nebo se s nimi naučili žít, u dětí dnešní doby, kteří mají speciální pracovníky, jsou zvyklé na veškerý servis ale co po škole v běžném životě, kde se to vše naučí? Proč dnes máme najednou milion dětí s nějakým zdravotním problémem? To ty děti do teď nebyly a je to trend mít u sebe speciálního pedagoga? Ano chápu, že se dětem dostaví patřičného vzdělání, ale neměly by tyhle děti mít svou speciální školu, i když se jedná o menší závadu? Vždyť přece neudělají ani z poloviny v některých případech to co ostatní žáci, ale výsledek je stejný. Oba dva mají ukončený ročník, ale každý si odnesl něco úplně jiného. Ve většině případů mi přijde, že toho děti využívají, že nemusí pracovat jako ostatní a dělají si, co chtějí. Tohle je velmi složité téma i k diskuzi. Jen si nemyslím, že by měli studenti s a bez závady na zdraví mít stejné hodnocení a mít stejné vzdělání, když každý má úplně jiné podmínky. Moje učitelka na praxi si s těmito žáky poradí, tak, že vždy ustoupí, jelikož speciální pracovník jí řekne, že to nebude dělat a vymalovává si s ní. Z toho učiva daného ročníku si přeci nemůže odnést to co ostatní. Rád bych byl, kdyby mi někdo vysvětlil celou tuhle tu situaci a poradil, jak k těmto žákům přistupovat a situace, řešit, jelikož jak jsem již psal, těchto případů stále přibývá. A jako budoucí pedagog bych věděl jak se k tomu stavět a žáky brát a dle jakých kritérií hodnotit.