Po tříměsíční pauze zpátky na místě činu. Znovu Horácké náměstí, ale s jiným provázejícím učitelem. Proč ta stejná škola? Když jsem si v prvním semestru vybrala tuto školu, byla jsem rozpačitá. Učitelé milí, prostředí pěkné, ale vyučovací metody se mi moc nezamlouvaly. Na konci praxe jsem byla ale vcelku spokojená. Tak jsem si řekla, proč měnit za jinou, když to nemusí být lepší. Sice špatná zkušenost je také přínosnou zkušeností, ale šla jsem raději na jistotu. A proč nový provázející učitel? Za prvé, ten dřívější již jednoduše nevypsal zeměpis a za druhé, i kdyby ho vypsal, nevybrala bych si jej znovu. Chtěla jsem vidět jiný přístup, jiné metody vyučování geografie. U dřívějšího učitele jsem po celou dobu praxe viděla jen jeden typ výuky, a sice čerpání informací z knížky, následná práce ve skupině, kdy žáci vyplňovali pracovní listy, společná kontrola pracovních listů a závěrečné shrnutí s prezentací. Pomohl mi velmi s nervozitou, ostychem vystoupit před třídu a s komunikací se žáky. Na začátek praxe mi dal dobré rady, ale k dokonalosti chyběla pestrost výuky, možnost inspirovat se od něj v plánování hodin. Dával mi možnost, ať si sestavím výuku podle sebe, ale bylo těžké čerpat inspiraci, jak tu výuku vést jiným způsobem. Proto jsem byla rozhodnutá jít k jinému učiteli a načerpat nové zkušenosti. S nynější provázející učitelkou jsem nadmíru spokojená. Její přístup k výuce se mi velmi líbí. Žádná nudná frontální výuka, žádné prezentace, ale aktivní zapojení žáků do výuky. Hned první den jsme se domluvili na výuce. Nechtěla jsem hned začít učit, přece jen jsem si za ty tři měsíce zase odvykla a nechtělo se mi do toho pouštět po hlavě. Provázející ale jasně řekla, že bude jedině ráda, když ty hodiny odučím za ní. První hodiny se seznámím s třídami a pak hned využije mé přítomnosti a výuka bude v mých rukou. No, popravdě, moc mě nepotěšila, ale odporovat jsem jí nechtěla, tak jsem na to kývla. V pátek, v pondělí a ve středu jsem měla náslechy. Zapisovala jsem si jako divá všechny aktivity a postupy učitelky. Parádní hodiny. Bylo vidět, že to ty žáky baví. Sice ne vždy byla kázeň stoprocentní, ale rychle si je uměla srovnat do latě. Každou tu hodinu byli žáci aktivní, pracovali sami nebo ve skupinkách, hodiny šlapaly jak po másle. Někdy mi přišlo, že je ta hodina jedna velká improvizace a žáci za tu hodinu toho moc neudělají, ale opak byl pravdou. Zadání hodiny „zpracujte/vytvořte logo Libereckého kraje“ se mi zdálo nesmyslné a nedovedla jsem si představit, že tímto způsobem dokáže učitelka s žáky probrat učivo. V hodině jsem ale pochopila, jak to bylo myšleno a musím říct, že to byla skvělá aktivita, která žáky bavila. Vypracovali krásná loga, v kterých byly zahrnuty všechny důležité informace, které kraj charakterizují, jsou pro něj typické. Řekla jsem si, že jsem si vybrala fakt dobře, tady se něco naučím, načerpám inspiraci, bude to jen přínosné. Dnes, v pátek, jsem poprvé učila. Hned po týdnu, jak řekla učitelka. Rovnou čtyři hodiny v kuse. Ještě že tři třídy byly sedmáci, takže jsem vlastně dělala jen dvě přípravy. Ale i tak byla příprava opravdu zdlouhavá. Než jsem vymyslela, co s žáky dělat, aby to mělo smysl, trvalo to půl dne. Dnes jsem nakráčela do školy s tím, že to prostě nějak zvládnu. Maximálně to bude průser, nějak to v těch hodinách ale přetrpím a ponaučím se do příště. Se sedmákama to bylo v pohodě. I když bylo zajímavé sledovat, jak si člověk vytvoří jednu přípravu pro tři třídy, ale v každé to funguje trochu jinak. Jedni se chytají na „brainstorming“, má to nějakou hloubku, spoustu zajímavých a důležitých informací, ve skupině pracují celkem dobře a rychle. Další třída při „brainstormingu“ „háže“ do placu jen města a státy, na nic jiného se nechytají a při práci ve skupině téměř nic, za stejnou dobu jako ti předchozí, neudělají. Další třída je něco mezi - „brainstorming“ moc nefunguje, ale ve skupině pracují dobře. Z toho jsem usoudila, že nevydařená hodina nemusí nutně znamenat špatnou přípravu. Je to kombinace přípravy a hlavně přístupu žáků. S deváťáky to bylo horší. Podle všech učitelů nejhorší třída na škole. Přece jen jsou na škole poslední půlrok a mají již vše „na háku“. I příprava z mé strany byla horší, nevěděla jsem, jak mám uchopit vyučování krajů, abych to v té hodině přežila… Nakonec jsme to nějak zvládli, i když jsem se oproti předchozím třem hodinám cítila velmi nejistě. Protáčení očí žáků při každém pokusu rozvířit debatu, nebo když jsem po nich chtěla nějakou aktivitu, mě znervózňovalo a říkala jsem si, že by už ta hodina mohla skončit. Ale udělali vše, co jsem po nich chtěla, ani tolik nevyrušovali, proto nakonec hodnotím hodinu kladně. Celkově jsem asi spokojená se svým výkonem. Učitelka mě chválila slovy: „Neboj se, myslím, že ty ses pro to narodila.“ Beru to však jako velkou nadsázku. Ale potěšilo mě, že to nebyl průšvih a pochválila mě. Myslím, že jsem to zvládla docela dobře. I když vím, kde mám mezery. Nechám se znejistit rychle nějakou informací nebo otázkou od žáků a pak nevím, jak z toho vybruslit, co odpovědět, abych nevypadala hloupě. Ale vím, na čem musím pracovat a co pro to udělat. Celý den byl docela adrenalin. Odcházela jsem ze školy naprosto vyčerpaná, ale s dobrým pocitem, což je pro mě teď důležité. Uvidím, jak to půjde dál.