Za poslední týdny jsem se zúčastnil hromady náslechů, a to i v předmětech, které pravděpodobně nikdy vyučovat nebudu. Navštěvuji pořád dokola dvě třídy. Jedná se o šestku a sedmičku. Je trochu škoda, že nemám možnost vidět práci i se staršími žáky, protože na Botanické je pouze sedm ročníků. Na druhou stranu jsem měl možnost tyto dvě třídy lépe poznat, soustředit se více na některé žáky ve třídě, rozpoznat jejich přednosti či naopak jejich slabiny. Vím, kteří žáci jsou jakýmisi rušivými elementy, s kým je potřeba více pracovat apod. Tyto zkušenosti mohu při své následující výuce na praxi dobře zúročit. Na posledních hodinách mě opět zaujal jeden z žáků sedmé třídy, o kterém jsem se již zmiňoval v předchozím zápisu. Poslední dny už se s ním v hodinách snaží pracovat i pedagogická asistentka, ovšem zatím bych neřekl, že by tato spolupráce fungovala. Chlapec je i nadále neustále napomínán, vyrušuje, nevěnuje výuce přílišnou pozornost a občas si neodpustí zbytečné narážky. Asistentka se nevěnuje pouze jemu. Při různých aktivitách se snaží pomáhat napříč celou třídou a dohlíží i na ostatní. Tady bych neřekl, že je to tak úplně potřeba. Myslím si, že vyučující ve většině předmětů dokážou se třídou pracovat sami, ať už při výkladu či při různých aktivitách. Řekl bych, že kdyby se asistentka snažila věnovat výlučně právě tomuto chlapci, maximálně dalším dvěma nebo třem dalším žákům, její přítomnost by ve třídě dávala daleko větší smysl. Otázkou je, proč tomu tak zatím není. Jestli sami vyučující nevědí, jak s takovým asistentem správně pracovat, nebo sama asistentka se, podle mě zbytečně, snaží pomáhat „až moc“, ale výsledek je dle mého názoru opačný. Těžko říct. Osobně si myslím, že je to jen o větší komunikaci mezi vyučujícím a právě asistentem, kdy by měl vyučují dát asistentovi jasně najevo, co po něm chce. Kdy by bylo dobré, aby se věnoval tomu a tomu žákovi, aby byl vyučujícímu k ruce, když je potřeba apod. Na druhou stranu je pravda, že asistentka v této třídě působí jen krátce, takže je možné, že časem se to všechno vytříbí a bude fungovat, tak jak má. Aspoň v to doufám. Další věcí, která mi za poslední týdny utkvěla v paměti, byl jakýsi motivační prvek vyučující v dějepisu. Na začátku hodiny probíhala opakovací aktivita na učivo probrané z minulé hodiny. Jednalo se o seřazení událostí, které dostaly předem vytvořené skupiny žáků vytištěné na několika lístečcích. Ve skupinkách se měli následně žáci domluvit na pořadí těchto událostí, a poté měl každý člen skupinky přenést ze svého stanoviště lísteček s událostí, co nejrychleji na druhý konec třídy, kde měly být tyto lístečky chronologicky seřazeny. Cenou pro vítěze byl vytištěný zápis z další probírané látky. Mělo to ale ještě jeden háček. Tento zápis nedostane člen vítězné skupiny, pokud bude v dalším průběhu hodiny vyrušovat či nebude dávat pozor. Myslím si, že takový typ aktivity není vůbec špatný. Žáci se na začátku hodiny docela vyblbnou, protože „běhají po třídě“, tak aby lísteček dostali na místo co nejrychleji. Zároveň si zopakují probrané učivo při společné spolupráci. Dobré bylo, že se u aktivity snažili téměř všichni žáci, protože po cenné výhře opravdu toužili, a tak se nesnažili jen někteří. Myslím, že podobnou aktivitu si také někdy jako vyučující vyzkouším.