Ke své praxi jsem si zvolila školu, ve které studuje syn mého muže. Přišlo mi to jako dobrý nápad, jelikož každý den s ním řeším školu, učení, úkoly a vždy mi vypráví zážitky z hodin. Je dobré vidět pohled žáků na učitele, např. kterých si váží a proč, jací učitelé nejsou oblíbení z jakých důvodů, kterých se bojí atd. Pochopila jsem, že pokud učitel má „lidský přístup“ a trochu humoru, jako je má provádějící učitelka hudební výchovy, pak žáci lépe zvládají požadavky ohledně učiva. Nestěžují si tolik, jelikož by si tato učitelka nedovolila nekorektnost či nespravedlnosti a díky tomu si ji váží a důvěřují ji. Tento přínos je podle mě velmi důležitý, jelikož to jak nás žáci vnímají má dopad na kvalitu učení. Když jsem navštívila první hodinu hudební výchovy, byla jsem trošku zděšena. Žáci celou hodinu jen zpívali. Po prvních 10 minutých zpěvu jsem si říkala, že tolik zpěvu je mnoho již na mě, a zastihla mě neudržitelná potřeba zívání. Pokud je pro mne jako posluchače těžké udržet pozornost a nadšení, co teprve žáci, kteří zpívají? Velký podíl na tomto pocitu z hodiny měl fakt, že zpěv neprokládali žádnou jinou činností. Podle mého názoru bylo vhodné jej proložit aspoň rytmickými činnostmi. Žáci byli z 8 třídy, mnoho z nich byli hokejisti, a šlo vidět, že mají nepřekonatelnou touhu po aktivitě. Při pomlkách, které byly v písni a paní učitelka je nejspíš na ně učila slovy nic nic, žáci začali tlouct do stolu. To se samozřejmě paní učitelce nelíbilo, narušovalo to její představu o písni. Kdyby byla na jejím místě, tuto situaci bych zkusila obrátit v prospěch, bylo jasné že potřebují nějaké „vybití“. Proto bych jim dala možnost se vyjádřit v mezích. Zařadila bych rytmické kánony či bobotubes a podle mého nejvíce účinější by byla pro ně hra na tělo. V těchto hodinách plného zpěvu jsem tedy sestavovala nápady a postřehy, jaké aktivity bych zařadila a jak bych hodinu vedla jinak. Nemohu tedy říct, že by hodina pro mne nebyla přínosem. I špatné je k něčemu dobré. Další den paní učitelka zařadila do hodiny učivo. Nelíbil se mi její přístup, protože její věta zněla: tak dnes si by jsme si měli udělat zápis ať máme něco v sešitě. Otevřeli si učebnici a četli. Ve zkratce si vysvětlili teorii a zapsali si slova, která jim řekla. Ukázku si pustíme příště pověděla. Podle mého názoru to byla chyba, jelikož pokud žáci mají pochopit hudební formu, měli by ji slyšet. Prázdná slova jim k pochopení moc nepomohou. Bez poslechu je to jen teorie. Jsem tedy zvědavá jak další hodinu a zda vůbec jim paní učitelka pustí ukázky. Opět jsem při této hodině pracovala na svém pojetí hodiny. Vytvořila jsem pracovní list, který by vedl žáky k pochopení hudebních forem (i s poslechem a dotazníkem k poslechu). Dalším jejím postojem k teorii bylo, že se jí učí, jen když zlobí. Když tedy zjistím, že se v hudebce učili, už se rovnou ptám co provedli. Tento postoj učitele k teorii nepřijde správný, jelikož svůj záporný pohled předává žákům. Ve zkratce: Nebaví to ani učitele natož žáky. Mazurka a country. Tyto tance se rozhodla má předvádějící učitelka zařadit do hodiny. V první hodině se jí tato aktivita moc nepovedla, jelikož žáci byli rozjívení a spadli na lavici při otočce. Obdivuji ale její snahu a odvahu, zařadit tyto tance do výuky. Osobně jsem se této činnosti bála a nejspíš bych ji v budoucnosti z tohoto důvodu ani nezařadila, ale když jsem viděla, jak žáci reagovali, přesvědčila mě v můj omyl. Opravdu to žáci zvládali a šlo vidět i malé nadšení. Druhá hodina s jinými žáky - se stejným tématem - se paní učitelce povedla. Nikdo nepadal, nikdo nekřičel a všichni se zapojili. I já se tedy zapojím a tuto aktivitu přidám ke svým plánům.