Když jsem první den odcházela z praxe, odnášela jsem si mnoho rozporuplných pocitů. Nejdřív jsem nevěděla proč, ale po dalších návštěvách v hodinách si myslím, že se tyto pocity vysvětlují, že mi to postupně do sebe začíná všechno zapadat a pomalu se začíná objevovat ta pozitivní inspirace, kterou jsem od praxe očekávala. Začáteční zmatené pocity připisuji úplně odlišné stavbě hodiny, než na jakou jsem zvyklá, rozdílnému přístupu paní učitelky k předmětu a také klimatu třídy. Struktura hodiny hudební výchovy je přibližně taková: kurz zobcové flétny, prezentace učiva minulé hodiny, nová látka – práce ve skupinách, prezentace skupinové práce, zpěv a poslech skladeb, které si jednotliví žáci připravili. Jako první jsem byla ve třídě 9.B. Třída mi byla představena, že je to jedna z těch šikovnějších, ale dle mého názoru si takové označení (alespoň po této hodině) nezasloužila. Cítila jsem z hodiny, že jako deváťáci mají celou školu a obzvlášť hudební výchovu už tzv. „na háku“. A co mě vadilo, bylo to, že i ti, kteří se moc nezapojili, stejně získali jedničku jako všichni ostatní. Po navštívení dalších hodin a dalších tříd začínám chápat jak má celý předmět paní učitelka vystavěný. Snaží se, aby ten předmět byl pro žáky atraktivní, moderní, odlišný od ostatních předmětů a aby žáci nebyli demotivováni špatnými známkami. Tento systém úplně neuznávám, ale některé myšlenky jsou dobré, jako například poslech žákovských skladeb ve stylu, jaký si na začátku roku odhlasovali, tzn., že žáci sami obohacují učitele o trendy v současné hudbě. Dalším postřehem z praxe je realizace pěveckých aktivit. Paní učitelka se veze na vlně populární hudby a žáci zpívají na hudbu přehrávanou z počítače. Chápu, že v dnešní době je potřeba žáky zaujmout, ale je to nutné takto? Jak jsem se později dozvěděla, tak paní učitelka vystudovala na konzervatoři hru na klavír, tak si myslím, že by toho mohla využít a zaujmout žáky zajímavým klavírním doprovodem populárních písniček, když (jak sama říká) se chce vyhnout doprovodu ve stylu „hm-ca-ca-hm-ca-ca“. Na druhou stranu věnuje velkou část svého času přípravě karaoke doprovodů, které si za pomoci kvalitní nahrávací techniky a kvalitních aplikací sama připravuje, což oceňuji. Já ve své praxi bych byla pro kombinaci obou stylů. Zaujalo mě ještě pár dalších věcí. Paní učitelka má nastavený nějaký systém omlouvání zapomenutých pomůcek, známkování a podobně, ale cítím, že ve spolupráci s tímto systémem vystupuje dost autoritativně, což v některých případech (např. u žáků 6. třídy, kteří se s jejím systémem seznamují) působí celkem negativně. To by byla jedna věc. Druhá je, že si myslím, že se paní učitelka do hodin vlastně nepřipravuje. Usuzuji z náslechů i jejích slov, kdy řekla, že přijde do třídy a podle prezentace minulé hodiny zjistí, co s kterou třídou dělala naposledy a podle toho vystaví hodinu na místě. Chápu, že po cca 25 letech praxe, kdy jede ve stejném režimu, přípravu na každou hodinu nepotřebuje dopodrobna, ale alespoň základní body nebo jedno konkrétní heslo charakterizující hodinu by měla mít již při příchodu do třídy, jinak hodina může působit chaoticky.