Když se zamyslím nad smyslem předmětu speciálně pedagogické péče, tak si myslím, že v první řadě nebo alespoň převážně by se mělo jednat o dopomáhání žákovi, aby se nejen ve škole cítil lépe a jistěji. Tím myslím dopomoct k tomu, aby zvládal a ovládal učivo, které ovládají jeho kamarádi. Co se tak učíme, tak by se mělo jednat o určité reedukace. Proč ale na některých školách je tento předmět spíše nahrazen tzv. doučováním. „Protože na to není prostě čas.“ „Protože by žáci museli probrané učivo, které zameškají dodělávat doma za domácí úkol.“ Jsem se dozvěděla od pár speciálních pedagogů. Vlastně jako jo, dává to smysl, ale proč na některých školách to jde a funguje, proč na některých školách si ta chybějící cvičení doma prostě dodělávat nemusí? Když se vrátím ale k úvodu, prvnímu odstavci, tak i v rámci toho doučování je jim poskytována určitá forma péče. Pracuje se jeden na jednoho, žák mám větší prostor pro dotazy, větší prostor pro pochopení dané látky a tím pádem může učivo lépe ovládat. Minulý semestr jsem měla možnost některé speciálně pedagogické péče vést. V závěru praxe jsem musela zhodnotit, že ty děti to opravdu baví. Hrozně se na ty hodiny těšily. Jak si na začátku s paní učitelkou budou povídat o tom, co dělaly o víkendu, co dělají ve škole a jak se prostě mají. Ne vždycky teda byly rády, když zjistily, že budou číst, ale pracovní listy pro ně byly vytvořeny vždycky zábavně, aby je to zaujalo, třeba formou obrázkového čtení. Pak se hrály různé hry na podporu prostorové orientace, sluchové pexeso apod. Letos jsem zatím neměla příležitost takovou hodinu vést, pouze jsem vedla hodinou formou doučování. Dělali jsme s děti cvičení, která dělají ve třídě. Je ovšem pravda, že jsme se s jednou paní učitelkou domluvily, že se u jednoho žáčka zaměříme více čtení, na analýzu a syntézu. Má problém s psaním samohlásek ve slovech. Tak na to se těším. Co si ovšem z letošních praxí odnáším jako obrovský zážitek, je klokanův kufr, který jsem měla možnost vidět a prohlédnout si ho na jedné škole.