Moje prvotní myšlenka, která mě napadla, když jsem přemýšlel nad praxi, byla: Ježíš Marja…jako na bakalářské studium jsem učil odborný výcvik a šlo mi to, ale co jim mám teď vykládat, když budu učit teorii? Přeci jen je rozdíl, zda se žáky spolupracuji a vařím s nimi, a mezitím když před nimi stojím a 45 minut jim vykládám a přednáším. Dobrá tedy nádech, výdech to zvládnu. Dříve jsem měl trému, ale ještě, že je za mnou několik prezentací z bakalářského studia a umím už jakž takž přednášet a mluvit na veřejnosti. Také jsem se obával klimatu třídy, přeci jen Lomená je známá žáky a jejich přístupu k učení, docházce a někdy i respektu k učiteli. Ovšem to nebyl můj případ. Neboť jsem měl štěstí, že mám učit druháky, kteří už byli jakž takž „vychovaní“. No i tak stále převládala obava, jak asi budou reagovat na nového učitele. S první hospitací v dané třídě jsem si tak nějak oddychl a uvědomil si, že to nebude tak strašné, jak jsem si představoval v mých nejdivočejších nočních můrách. Jako první dojem byl: Jo děcka vypadají rozumně, krom toho to jsou samé holky, které přece jen více poslouchají učitele než učitelku a celkově je jinačí atmosféra. Jako je tam ten mužský element, který jim ve třídě chybí. Na druhou stranu mi kamarádky řekli, že kdyby dostali mladého učitele, tak o to více ho budou provokovat a zlobit. A krucipísek!…. Nad tím jsem neuvažoval. To zcela změnilo můj pohled na věc. Nu což uvidíme, co přijde. Budu to brát jako výzvu. S první vlastní hodinou, kterou jsem odučil, se mi vážně ulevilo!….Ufff…Při příchodu jsem se představil a objasnil téma hodiny a v tom se mi začali třepat nohy…po zadání úkolu, který měl prolomit ledy jsem šel k oknu nadýchat se čerstvého vzduchu a opřít se o parapet. Úpěnlivě jsem sledoval hodinky na ruce a v myšlenkách odpočítával zbývající čas. Zhruba po pěti minutách jsme přešli k vyhodnocení úkolu…. Můj hlas byl pevný a nohy se mi netřásly…spíše jako by pevně vzrostly do země a já byl naplňován jistotou. Paráda…tak se mi to líbí…Holky odpovídali a reagovali na mé otázky, zároveň mě pozorovali a cítil jsem z jejich strany opravdový zájem. Tak se mi to líbí…na první den praxe to není zas tak hrozný! Přeci jen to nemůže být úplně dokonalý, ale nu což … jo a podařilo se mi jedenkrát přeřeknout…když jsem si spletl zeleninu s ovocem…zametl jsem to pod kobercem se slovy, že mám radši zeleninu, tak ať se nediví… „HA ha ha“…všichni se tomu zasmáli. Dokončil jsem veškerý svůj výklad a zeptal jsem se na zpětnou vazbu. Zda se jim to líbilo a zda to bylo pro ně přínosné. Odpovědi byly kladné a někteří i vtipkovali, že by mě brali všema deseti, že jejich paní učitelka je moc přísná…zvonek zazvonil a moje první praxe byla za mnou…Ufff….