Druhá část mé praxe probíhá na gymnáziu. Měla jsem od toho velké očekávání. Žáci mají disciplínu, jsou motivováni se učit a respektují učitele. Problém jsem očekávala při přípravě náročnějších úloh pro nadané žáky. Hned první hodinu náslechu jsem byla zděšená. Žáci se učili do jiných předmětů, neustále si povídali, psali na cáry papírů. S učitelem spolupracovala maximálně jedna třetina žáků. Na druhou stranu se paní učitelka snažila o aktivizaci žáků po celou hodinu. Řekla větu a pokud byla pravdivá, měli zvednout pravou ruku, pokud ne, tak levou apod. Povídající žáky nazývala štěbetalky a dostávali za trest domácí úlohu. Rozdávala malé jedničky za snahu, snažila se je motivovat. Brala žákům z lavic otevřené učebnice z jiných předmětů. Ale jednou jsem zaznamenala, že žáku za celou hodinu učebnici nezabavila. Tento žák dokonce za celou dobu neudělal jedinou čárku do sešitu matematiky. Mé první dojmy byly drsné. Doslova mě děsila představa, jak budu učit v takovém prostředí. Jak si získám respekt od žáků, jak je přiměji pracovat? Nevěděla jsem si s tím rady, a tak jsem dala na zaběhnutý systém. V první hodině v tercii jsem měla opakovat. Připravila jsem si asi 5 cvičení, kde v každém bylo 6 úloh. Na tabuli se počítaly dle potřeby tři nebo čtyři úlohy. Za všechna vypracovaná cvičení v sešitě jsem dala jedničku. Musím říct, že to docela fungovalo. Jenže nejsem s tím sama zcela ztotožněná. Přece jen se jedná pouze o vnější motivaci a já bych ráda v žácích rozněcovala motivaci vnitřní. Ještě na tom musím zapracovat. Na praxe jsem naneštěstí nastoupila v době, kdy žáky čekal STK a vzápětí volno kvůli maturitním zkouškám, takže žádný test v blízké době jim nehrozil. Žáci měli pravděpodobně pocit, že se do mých hodin nemusí připravovat. Další probíraná látka, která nás čekala bylo krácení a rozšiřování výrazů. Čekala jsem, že to všechno za jednu hodinu zvládneme, ale bylo to dost naivní. Žákům neustále dělaly problémy vzorečky, i když paní učitelka říkala, že to mají už dávno zažité, a tedy to vědí. Začali jsme krátit. Nejprve jednoduché výrazy. To docela šlo. Asi nemá smysl se tady úplně rozepisovat o tom, jak to přesně probíhalo. Hlavně chci říct, že ani druhou hodinu, kdy jsme probírali krácení výrazů, žáci nebyli schopni využívat vzorečky. Jakoby VŮBEC NIKDY NESLYŠELI O NĚJAKÝCH VZOREČCÍCH. Najednou mi v hlavě proletělo: „Nemá smysl dál krátit, když neumí vzorečky, když neumí vytýkat. Ale co teď?“ Napsala jsem asi 6 příkladů na tabuli. Po vzoru paní učitelky jsem slíbila pětky, pokud nebudou mít více než polovinu vypočítanou za pět minut. Poté si měli vyměnit sešity a vzájemně si to opravit. No jenže možná dva lidi měli vypočítanou polovinu. Nemohla jsem dát celé třídě bez dvou samé pětky… Tak jsem to přešla.