Na druhý semestr praxí jsem zvolil jinou školu, protože jsem chtěl poznat více základních škol a poznat rozdíly mezi nimi. Myslím si, že pro začínajícího učitele či studenta pedagogické fakulty je lepší vidět více škol a poznat jejich fungování, neboť tak nabyde mnohem víc zkušeností a může mezi nimi porovnávat. Druhá škola, kde vykonávám praxi a se kterou se stále ještě seznamuji, je na první pohled rozdílná od první školy, kde jsem vykonával praxe minulý semestr. Působí klidnějším a pomalejším dojmem. Nic není tak hektické jako v přechozí škole a děti se zdají být také klidnější. Obě paní učitelky jsou moc milé. Provázející paní učitelka v předmětu dějepis mě na první pohled velmi zaujala. Svoji práci zvládá opravdu bravurně. Pro své povolání a obor je velmi zapálená, až si někdy říkám, zdali to nepřehání a místy to působí až nepřirozeně. Často mě napadají myšlenky, zdali i já budu někdy takto zapálený do výkonu učitelského povolání a jestli stejně jako ona budu vše zvládat s naprostým klidem a úsměvem na tváři. Také mě napadá, jestli budu schopen na vše pohotově a pružně reagovat a jestli v mých hodinách budou žáci taky tak soustředění a klidní. Dle mého názoru musí paní učitelka svému povolání věnovat doslova celý život a patří mezi ty učitele, kteří svým povoláním žijí. V hlavě mi utkvěla situace, která se stala při výuce češtiny. Nesouvisí s didaktikou ani s oborem, je spíš záležitostí psychologickou. Během přemisťování do třídy jsme s paní učitelkou narazili na dva peroucí se studenty. Po krátkém zjišťování paní učitelka zjistila, že jeden žák druhého slovně vyprovokoval a ten ho poté fyzicky napadl. Jakmile se je paní učitelka oba pokoušela uklidnit a situaci urovnat, útočící žák utekl a zmizel, přičemž ještě předtím stihl hodit po své oběti penál. Zaujal mě klid paní učitelky a její přirozenost. Měla v plánu se během následující hodiny s oběma žáky vzdálit a promluvit si s nimi. Po příchodu do třídy ovšem iniciátor útoku zmizel. Paní učitelka nejprve poslala dvě žákyně, aby se ho pokusili ve škole najít, z čehož jsem byl dost překvapen a osobně nevím, jestli bych si troufl poslat pryč z hodiny ještě další děti. Dívkám se ho nepodařilo nalézt, a tak byl na průzkum vyslán jeho blízký kamarád. Našel ho a paní učitelka se rozhodla, že si s ním sama promluví a využila mě jakožto praktikanta, abych její třídu pohlídal a zároveň pokračoval ve výuce. Zjistila, že její žák sedí na schodech, nemluví a je bledý. Nechala ho tedy sedět na místě a po hodině celou záležitost předala školní psycholožce. O této situaci se zmiňuji proto, že ačkoli jsem tyto události předvídal a ke školství patří, vyvedla mě z míry a nejsem si jistý, jak bych v případě paní učitelky reagoval a jestli mám vůbec sílu na to, abych takové věci řešil.