Pro učitelskou praxi v prvním semestru jsem si vybrala základní školu v centru Brna. Když jsme měli před deseti dny úvodní setkání, byla jsem z toho dost nervózní. Počítala jsem s tím, že už tam zůstanu na nějaký ten náslech, ale nakonec se ukázalo, že tam moje provázející paní učitelka ten den není, proto jsem se s ní e-mailem domluvila až na následující týden. Proto jsem zatím absolvovala jen dva náslechy. Nicméně i během těchto dvou vyučovacích hodin jsem zpozorovala něco, co mě zaujalo, dá se říct, až zarazilo. První z náslechů, ten, který jsem absolvovala ve třídě 6.B, probíhal v pořádku. Nebo lépe řečeno, nic mě tam extra nepřekvapilo. Zato při náslechu druhém, se ve třídě 6.A stalo něco neobvyklého. Alespoň pro mě velmi neobvyklého. Ke konci hodiny se jedna dívka, která seděla ve druhé lavici, otočila a začala dělat zvláštní posunky. Posílání pusinek vzduchem, zvedání obočí a podobně. Moc jsem tomu nerozuměla. Původně jsem byla přesvědčená, že tyto posunky nejsou mířeny na mě, ale na dívku sedící přede mnou. Po pár minutách si jí ale dívka přede mnou stále vůbec nevšímala a já jsem usoudila, že posunky patří mně. „Co to má znamenat?“ začala jsem se sama sebe ptát. Nebylo mi jasné, zda je to jen výplod pubertálního chování anebo je problém někde jinde. Trvalo to asi deset minut, než zazvonilo a já se rozhodla to prozatím neřešit. Paní učitelka si ničeho nevšimla a já musela utíkat do práce. Nicméně poté jsem tuto zkušenost probrala s několika spolužačkami a ty mi poradily, ať to nahlásím paní učitelce anebo ať si s dívkou promluvím osobně. Druhá možnost se mi zdá lepší, pokud se to bude opakovat, měla bych si s ní promluvit. O samotě. Bez kamarádek. Jen tak zjistím, jestli jde o nějakou sázku, pubertální chování anebo něco jiného.