Několik dalších hodin z mých praxí je za mnou a já ještě ani nebyl v přímém kontaktu s žáky, neprohodil jsem s nimi prakticky ještě ani slovo. Nevím, za koho mě vůbec v hodinách považují a jestli mají ponětí, kdo jsem, navzdor tomu, že mě moje obě provázející učitelky několikrát představily a také nadhodily, že si vezmu na starost nějakou tu hodinu. Dle mého je nás praktikantů a škole tolik a žáci mají spoustu dalších povinností, takže se jim vše vykouřilo z hlavy a pořádně neví, proč do jejich hodin sledovat výuku a proč tam každý týden v určité dny vysedávám. Blíží se má první vyučovací hodina a já tápu, zdali všechno zvládnu. Mám pochyby, jestli dokážu na všechno pohotově reagovat jako obě moje provázející učitelky. Za jednu vyučovací hodinu se toho může tolik stát, děti mají tolik dotazů a žádostí. Navíc je třeba v každé hodině vyřešit tolik organizačních věcí, že mi snad ani nezbude na moji výuku čas. Bojím se, že nebudu pohotově reagovat na každou situaci a také mám obavy z toho, že se mnou nebudou žáci ochotní komunikovat a moje hodina se omezí na pouhý monolog. Zároveň jsem na vážkách s tím, jak svoji první hodinu pojmout. Na jednu stranu nechci narušovat systém mé provázející učitelky, protože její žáci jsou na něco zvyklí a ona vyučuje podle určitého standartu. Ačkoli mám v hlavě jistou koncepci a představu, jak bych chtěl svoji první hodinu vyučovat, nejspíše budu muset zvolit nějaký kompromis a nepouštět se do úplných odchylek se stylem mé provázející učitelky. Největší starosti mám se zápisem hodiny, protože na základní škole, kde probíhá moje praxe, jsou žáci zvyklí vést sešit s kvalitními zápisy, které pak učitelé kontrolují a známkují je. V mých představách by bylo ideální žákům rozdat pracovní list, do kterého by si pouze doplňovali informace a ten si pak vlepili do sešitu jako zápis. Tento způsob se ovšem bude lišit od zavedeného způsobu mé provázející paní učitelky, ale já bych si přál, aby se žáci při mé hodině věnovali pouze mě a tomu co říkám. Když budou muset psát zápis, budou muset rozložit svoji pozornost. Když nad tím tak přemýšlím, přeji si hlavně to, aby moje první hodina žáky nenudila a abych z ní vyšel s jistou ctí i já samotný. Na zápise tak příliš záležet nebude, budu spokojený, když bude moje hodina smysluplná a žáci ze mě nebudou mít úplnou legraci, i když i s tou počítám. Bude to moje opravdu první hodina a jsem si vědom toho, že nejspíš nebudu úplně zářit, Žádný učený z nebe nespadl a doufám, že se moje schopnosti časem zlepší.