Na praxi jsem měla odučit hodinu výtvarné výchovy v šesté a v osmé třídě. Rozhodla jsem se s žáky udělat něco, co jsem zkoušela už jednou na praxi na jiné základní škole. Tématem hodiny byla Struktura. Nasbírala jsem v lese nejrůznější přírodniny (různé druhy listů, větvičky, části kúry stromů, šišky, odřezky dřeva), nakreslila jsem vzorník s 16 vymyšlenými strukturami, a to donesla do školy. Mým záměrem bylo, aby si každý žák vybral jednu přírodninu a chvíli pozoroval a studoval její strukturu. Tu dále měli vyzvětšovat a překreslit na svůj výkres tak, aby struktura zabírala celou plochu výkresu. Nechtěla jsem, aby mi žáci přírodninu překreslili na výkres a kolem nechali volné bílé místo. Na předešlé praxi se mi stalo, že pár žáků i přes to, že jsem jim zadání několikrát zopakovala a všichni mi řekli, že chápou, co po nich chci, nakreslili list do středu papíru. Tentokrát jsem se tomuto problému chtěla vyhnout, a tak jsem žákům vše vysvětlila opravdu pečlivě. Zvedla jsem i výkres, na něj přiložila list a řekla, že přesně tohle po nich nechci. Že cílem je vyzvětšovat danou strukturu opravdu na úplně celý výkres. Všichni opět kývali, že mi rozumí a jak jinak, asi 4 žáci nakreslili list do středu papíru. Jelikož měla hodina výtvarné výchovy pouze 45 minut, nestihli žáci vše dodělat, což mi ale nevadilo, protože jsem jejich výkresy mohla využít v další hodině. S osmáky jsem dělala to stejné. Vše jsem jim opět vysvětlila a abych zdůraznila, co opravdu nechci, aby udělali, ukázala jsem některá díla ze sedmé třídy, kde byl pouze list uprostřed papíru. Všichni se tvářili, že mému zadání rozumí, ale i u osmáků se našlo pár jedinců, kteří svou přírodninu nakreslili do středu papíru a zbytek výkresu nechali volný. Říkala jsem si, že je to asi mnou, že jim nedokážu pořádně vysvětlit, co po nich chci, když se v každé třídě našel alespoň někdo, kdo zadání nepochopil. Ale po dalších násleších a po dalším učení v těchto třídách jsem došla k závěru, že žáci nejsou dostatečně motivováni tvořit sami za sebe a že jsou zvyklí na opravdu pevné zadání. Jakmile se po nich chce něco jen mírně odlišného, u čeho musí přemýšlet a vynaložit nějakou snahu, nastává problém. Jejich kreativita není v hodinách příliš rozvíjena. Od paní učitelky vždy dostanou přesné zadání, v hodině od sebe různě obkreslují, protože sami neví, co mají kreslit nebo malovat, a když má potom každý kreslit něco svého, vůbec neví, jak to pojmout. Neměli z mého zadání radost a bylo vidět, že radši, než aby se snažili udělat to co po nich chci, resignovali. Dílo odflákli, jen aby to už měli za sebou. Donutilo mě to přemýšlet nad tím, jak tedy v hodinách žáky správně motivovat k tomu, aby využili své kreativity a taky nad tím, co v hodině dělat, když někdo zadání nepochopí. Ve výtvarné výchově to není zas takový problém, protože i díla, na kterých byl list uprostřed papíru, nebyla špatná. Ale nedostatečná motivace problémem je.