Ve škole, kam chodím na praxi, je student v 8. ročníku, který má vážné zdravotní komplikace, které se neustále zhoršují. Je zapojen do výuky jako ostatní žáci a asistenta ve třídě mu dělá jeho maminka. Vývoj chování studentů směrem k žákovi prošel různými fázemi, nyní jsou v té, kdy ho úplně ignorují. Velmi to mu napomáhá také chování jeho matky, která ho nenechá udělat nic samostatně a téměř neustále na něj dohlíží. Na učitele je také vyvíjen tlak, aby chlapce do výuky co nejvíce zapojovali. Situace je tedy nyní taková, že žák vzhledem ke svému postižení výuku již nezvládá a do kolektivu není začleněn. Maminka velmi dbá na prospěch a každé ohodnocení 3 a hůře je podle ní špatně – učitelé nají podle ní špatná kritéria a špatný přístup. S tímto žákem jsem byla v kontaktu jednak na násleších, jako pozorovat, ale také jsem vyučovala. Na vyzvání, pokyny odpovědět, nebo vyvolání, téměř nikdy nereagoval nebo neměl odpověď, přestože jsem mu přizpůsobila obtížnost otázky nebo typ zadaného úkolu. Přemýšlela jsem tedy nad tím, jak by se s tímto problémem dalo dále pracovat. Tento problém jsme již prodiskutovali v semináři.