Mám za sebou zatím 2 odučené hodiny angličtiny a musím říct, že se to ve mně pořád bije. Pořád nevím, jestli vůbec chci učit. Hodiny se sice vydařily, provázející učitelka mě pochválila a vytkla mi jen pár drobností, který jsou víceméně kvůli tomu, že tu třídu neznám a že s učením začínám. Docela mě to i bavilo, měla jsem fakt radost, že se mi první hodiny povedly. Ale když si vzpomenu, kolik času jsem věnovala přípravám na hodiny, tak je mi z toho špatně. Veškerý svůj volný čas jsem věnovala přípravám … a to byly přípravy jen na 2 hodiny. Nechci si ani představovat, jaké budou první roky (jestli vůbec budou) až budu učit a kolik hodin strávím přípravou do hodin. A to ani nemluvím o tom papírování, které kolem toho je. Chtěla bych mít taky ještě někdy čas na svoje koníčky, rodinu a kamarády. Obě moje provázející učitelky vypadají, že už nechtějí dělat nic navíc nebo jakoukoliv přípravu do hodin, která jim zabere víc času. V angličtině jede skoro pořád podle učebnice, což je docela dost nuda. V zeměpise už jsem zažila několikátou hodinu regionály po sobě, která je jak přes kopírák. Na začátku hodiny je zkoušení na slepou mapu, pak nové téma, děcka čtou po odstavcích z učebnice a pak si z toho zapíšou něco do sešitu. Na konci hodiny jim pustí video (Objektiv) o probraném státu a to je vše. Na jednu stranu se jim ani trošku nedivím, že se jim nechce vymýšlet už nic jinýho, ale představa, že takhle taky jednou skončím, je pro mě strašná. Určitě bych takhle nikdy nechtěla skončit, ale chápu je, že už asi na nic víc nemají energii. Možná už rezignovali …