Byl čtvrtek odpoledne a blížila se má první hodina vlastní výuky v němčině v 6. třídě. Byla jsem celkem nervózní, protože jsem ještě nikdy ve třídě neučila. Doma jsem si několikrát zkoušela, jak budu hodinu vést, ale přesto jsem si nebyla jistá. Co když se někdo zeptá na něco a já to nebudu vědět? Co když jim budu něco vysvětlovat a oni to ode mě nepochopí? Před hodinou jsem čekala na chodbě na moji provázející učitelku. V tom ke mně přišli dva kluci ze třídy, do které jsem se chystala jít učit. Zeptali se: ,,paní učitelko, budu nás už dneska učit vy?“ odpověděla jsem, že ona. Najednou vyskočili, dali si placák a radovali se. Byla jsem dost překvapená, nikdy jsem totiž s těma klukama ani větu nepromluvila, ani si jich nijak nevšimla. Nechápala jsem, proč mají takovou radost. Řekla jsem jim, že ale ve třídě bude i paní učitelka a taky se jim přiznala, že učím poprvé. Na to jeden z kluků odpověděl: ,,to nevadí, my budeme hodní, nebudeme zlobit a řekneme i ostatním klukům, aby se chovali slušně“. Poté utíkali pryč a ještě na mě jeden z nich zavolal: ,,budeme se těšit, paní učitelko!“ V tu chvíli se mi hlavou pletlo několik myšlenek, měla jsem smíšené pocity. Na jednu stranu jsem měla radost, na druhou jsem zas cítila velkou zodpovědnost. Co když je zklamu? Co když ode mě budou očekávat víc? Hodina proběhla celkem tak, jak jsem si ji naplánovala. Na tuto hodinu mi provázející učitelka zadala, jaká cvičení a úlohy budeme dělat. Byla jsem ráda, že se mohu opřít o nějaká cvičení v učebnici a v pracovním sešitě a nemusím celou hodinu jen mluvit. I když hodina proběhla celkem tak, jak jsem si ji naplánovala, cítila jsem, že to děti nějak extra nebavilo. Dělala jsem to stejné, co jejich učitelka. Když skončila hodina, jeden z kluků, co za mnou přišli před začátkem výuky, mi řekl: ,,paní učitelko, gratuluji, zvládla jste to“. Nebýt těch dvou kluků, neměla bych snad z té hodiny takovou radost. I když jsem se svým výkonem mohla být spokojená, pořád jsem si říkala, že jsem je mohla více zaujmout, více si hrát apod. Pořád mám takový ten pocit, že to mohlo být lepší a že jsem třeba nějaké děti zklamala. Každopádně důvěra těch dvou kluků mi dodala více chuti učit.