dva týdny, dvě učitelky… Ad 1, učitelka aspirující na vyhoření (učím čtyři roky a asi skončím; baví mě učit, ale fakt mě nebaví pořád řešit kázeň a nutit děcka, aby si psaly); ad 2, po cca třítýdenní neschopence rozdíl pondělí a pátek (naprosté nadšení vs. realita; ale furt dobrá učitelka). postřehy: kdybych na to někdy zapomněla: šesťáci dokážou produkovat ironii K: systém pomoci (při samostatné práci s textem) -- kdo potřebuje, napíše se na tabuli, když k němu jde, tak jméno škrtne; kdo má hotovo, pomáhá taky práce ve dvojicích, co si myslíte, jak by to mělo pokračovat, co byste vy vynalezli atp. --> zdůrazňování, že není špatná odpověď (podpora kreativity) při literatuře nechává někdy děcka dočíst si text samy, aby na něm pak pracovaly to, že se dítě při hodině hlásí a zná správné odpovědi ještě neznamená, že bude mít správně písemku (Franta) otázky: je lepší, když děcka, co jsou rychlejší při hodině spí, nebo když kecají? jak motivovat problematickou třídu? (Krom známek, i když ty občas fungují i tam, kde bych to nečekala, viz Končaničtí osmáci.) Zajímavý je, že K s tím měla míň problémů než I. při písemce není od věci kontrolovat, že děcka vyplnily všechno, co maj... jak moc detailně má smysl učit věci typu rozvrstvení národního jazyka? (cf. Tajný učitel a pravěk) (Dobře, stačilo vygooglit si RVP, což mě ale vede k tomu, proč proboha nutíme děti číst SSČ? [Jo, novější nemáme a ASSČ není o moc lepší.] A proč jim ho strkáme do pacek už v šesté třídě? [Říct jim o ňom dává smysl, ale spíš bych jim natloukla do hlavy, ať používaj IJP, kde je SSČ taky… protože když napíšou nelíbylo, na co jim je znalost slova lexikum...]) křičení na děti? Hodí se, když dělají moc velký bugr, pozor ale na hranici. Stojím si za tím, že při počtu vyšším než dvě tři hodiny nejsou náslechy (pokud učitel nepoužívá metody, co neznám), přínosné; jsem-li aspoň minimálně zapojena (např. pomoc žákům), je to lepší, učitele zvládnu sledovat taky a neumřu přitom nudou... (proto)tandem ftw. Evidentně mám štěstí na učitelky, obě dvě byly naprosto v pohodě, když jsem se při hodině projevila. I když jsem (i když nejdřív jen živou gestikulací) upozornila učitelku na chybu, byla ráda a nebrala to jako kritiku. (To be fair, zatím to asi nikdy nikomu nevadilo, když jsem ho opravovala, ale pravdou jeť, že v Daruvaru jsem měla pozici rodilé mluvčí…) Děcka mají občas tendenci chodit za učitelema. To je dobře (důvěra a whatnot), ale je důležitý nebýt zlá na ty, který chodí furt a jsou až otravný (Kuba). (Vysvětlení, že se jim nemůžu věnovat každou přestávku.) Důraz na opakování. Nezapomínat na to. (Vědecké poznatky -- testy; viz learning how to learn.) Čím dýl nad tím přemýšlím, tím pevněji jsem přesvědčená o tom, že můžu být učitel, ale chybí mi dost k tomu, abych byla dobrý učitel (důraz na vlastní práci žáků; pořádná zásoba metod).