V rámci svého prvního reflektivního deníku bych ráda zhodnotila první dojem, který na mě škola, na níž absolvuji praxi, udělala. Chtěla bych se zaměřit primárně na samotnou školu a její nejbližší prostředí, kterém, myslím, žáky i učitele nemálo formuje, a patří tedy do obsahu reflexe. Na první pohled se škola nezdá být nijak výjimečnou; naopak – jedná se o zcela běžnou základní školu, na níž si většina z nás odžila svých devět povinných let – hranaté budovy (ok, v tomto případě ne zcela hranaté – charakteristická je oblá střecha) zasazené doprostřed sídliště či jedné z okrajových nebo centrálních částí města, doplněná hřištěm či nějakým sportovním areálem. Interiér školy je však pravým opakem relativně pozitivního exteriéru – už po prvním dni stráveném ve škole jsem si byla jistá, že za takovou školu by styděli i soudruzi v polovině minulého století – tedy v době, kdy škola snad dala označit za „moderní“. Když jsem do školy vstoupila, měla jsem pocit, že jsem se musela propadnout alespoň o 70 let v čase. Třídám absolutně schází jakékoli moderní vybavení – nejsou k dispozici tabule, na něj by se dalo psát fixou (o interaktivních tabulích ani nemluvím), typické jsou tabule, na které se pořád píše křídou. V žádné třídě, kterou jsem měla možnost navštívit, nebyl k dispozici jediný počítač či jiný náznak 21. století. Podlahy jsou často mozaikou různých kousků lina náhodně slepených k sobě, aby se zakryly díry v podlaze, na záchodech chybí nejen mýdlo (na to už jsem si zvykla nejen na základní škole), ale též toaletní papír a sušák na ruce či alespoň ručník. Veškeré vybavení tříd je staré nejméně 25 let, a podle slov mé provázející učitelky si ve škole ještě minimálně dalších 25 let pobude. Nástěnky ve třídách často vypadají, jako kdyby je tam opustili první žáci školy vůbec, a nikdo na ně od té doby nesáhl (za to, ovšem, uznávám, nesou zodpovědnost třídní „nástěnkáři“, kteří se mají o vzhled nástěnky starat. Chodby školy jsou vymalovány uniformní, nevýraznou barvou, zdobení je víc než podobné výzdobě nástěnek ve třídách. Některé stěny jsou obloženy dost zašlou mozaikou, která víc než co jiného navozuje atmosféru plaveckého bazénu. A pokud vám to nestačilo, mám pár perel na konec – když jsem měla tu čest navštívit místní toalety a neprozřetelně jsem pohlédla na strop, viděla jsem hnijící desky, na nichž byl umístěný kyblík, do kterého měla v případě nejvyšší nouze kapat voda. Co se týče učebny výtvarné výchovy, kterou považuji v rámci výuky vv za stěžejní (a v rámci níž také praxi absolvuji), poslechněte si toto – přesně před rokem odnesl vítr střechu jedné z budov školy, a za tu dobu ji škola nebyla schopná opravit – učebna vv, která se pod střechou rovněž nacházela, musela být téměř kompletně vyklizena, a v současné době se používá pouze sporadicky, pouze v případech nejvyšší nutnosti, a také pro potřeby keramického kroužky. Do budovy zatéká, v důsledku čehož kupříkladu učitelce zplesnivěla podstatná část papírů na výkresy. Momentálně je střecha spravena provizorně, aby se dala učebna jakž takž používat – strop byl zatlučený dřevem, aby se zatékání alespoň částečně zabránilo, což ovšem brání přístupu podstatné části světla a omezuje tak podmínky pro kvalitní výtvarnou práci. Ostatní třídy, které se též pod zmíněnou střechou nacházely, se nevyužívají vůbec. Učitelka má veškeré výtvarné potřeby u sebe, žáci pro ně chodí o přestávce před hodinou výtvarné výchovy, a hodinu pak realizují ve třídě, která nemá pro výtvarnou činnost vůbec uzpůsobena. Obrázky nechávají na parapetech uschnout, protože sušák je kde? V učebně vv, správně. Nechápu, jaktože už jen na základě této prohlídky jsou rodiče ochotni nechat svoje děti studovat v tomto, dle mě, naprosto nevyhovujícím, nepodnětném prostřední. (Možná je na tom první stupeň lépe, to ale nemůžu hodnotit, pohybuju se jen na druhém stupni). Mě jako rodiče i jako budoucí učitelku by tato škola od jakéhokoli působení jistě rychle odradila. Docela mě ale baví kontrast mladých, moderně oblečených i upravených žáků, s touhle (post)komunistickou perlou. A dost taky nechápu to, jak tu můžou učit sami učitelé. Vypadá to tu hůř než na základce, kterou jsem opustila už před hodně lety, ale která i v době, kdy jsem ji absolvovala, byla o několik úrovní výš, než zmíněná škola. Co dodat. Třeba přijde další bouřka, odvane druhou střechu, a školu zavřou, nebo se někdo slituje a dá jí dotace, které poputují správným směrem…