Tento zážitek se mi stal čtvrtý týden na praxi. Vedla jsem hodinu a studenti věděli, že mají psát test, který jim byl ohlášen již minulý týden. Test jsem vytvořila celý já sama, a doufala jsem, že na děti nebude moc těžký nebo naopak lehký. Před testem jsem dala žákům pět minut na rychlé zopakování látky a upozornila jsem je, že pokud budou mluvit tak to budu brát tak, že už si opakovat nepotřebují. Po pěti minutách si žáci vše schovali do lavice rozdali si testy a začali psát. Když jsem žákům rozdala testy tak provázející učitelka vyškrtla žákům s IVP jednu otázku. Trochu sem si říkala podle čeho se rozhodla, že tuto otázku vyškrtne. Ale v tu chvíli jsem se o to víc nezajímala, protože sem viděla dvě holky, jak si v zadní lavici radí. V tu chvíli mi došlo, že jsem jim neoznámila, jak to bude s těmi, co podvádí. „ Pokud uvidím někoho, jak si radí nebo opisuje tak ho jednou upozorním, ale podruhé už nic neříkám, seberu vám to a máte automaticky za pět. A holky vzadu už mají první napomenutí“, řekla jsem. Po tomto oznámení už jsem nikoho neviděla, že by si radil nebo opisoval, takže mi to přišlo jako dobré nastavení podmínek, protože to všichni respektovali. Jen příště to musím zmínit již před testem. V průběhu testu jsem uviděla, že se jedna studentka rozplakala. Strašně mě to překvapilo a asi trochu zamrzelo, že někdo kvůli mému testu brečí. Nevěděla jsem jestli jít za ní a zeptat se co se děje nebo to nechat tak. Nakonec jsem se rozhodla, že se půjdu zeptat co se vlastně děje. Dozvěděla jsem se, že se holčina nenaučila a prostě neví. Když jsem se podívala na provázející učitelku ta jen zakroutila hlavou a že nad tím mám mávnout rukou. Jak sem se dál procházela třídou tak jsem přemýšlela jak ji utěšit, nebo jí aspoň trochu pomoct. Nebo ji opravdu mám nechat být? Jak na to mám vlastně reagovat? Více méně je to její hloupost, že se nenaučila. Nakonec jsem na celou třídu pronesla: „ Děcka pokud opravdu nic nevíte tak se zaměřte na cvičení číslo tři. Tam mate doplňovat slova, která máte v nabídce, a když budete číst a trochu popřemýšlíte tak to doplníte určitě správně a hned budete mít nějaký body.“ Holčinu to očividně moc neuklidnilo a plakala dál. Jak na toto reagovat? A reagovat na to vůbec? Neměla jsem to prostě přejít? U této dívky byl pláč u písemek očividně běžný. Proč to tak je? Je tak ve stresu, že má prostě „okno“? Nebo se jen neučí ?