První dny na praxi byly pro mě velmi pozitivní. Paní učitelka se mě snažila obeznámit se všemi dětmi a jejich specifiky. Ve třídě se nachází tři děti s vývojovou dysfázií a dvě děti s poruchou autistického spektra. Děti na mě reagovaly velice dobře, usmívali se a když po pár dnech mě také začali zdravit. Jeden chlapec byl velmi hodný, pořád mě bral za ruku a chtěl mi něco ukazovat a taky jsem mu měla podávat různé věci a hračky z polic. Po nějaké době mi paní učitelka řekla, že je to malý manipulátor, a že mu nemám dávat všechno co chce, že toho bude jen využívat a taky, že by se měl zapojovat do hry s ostatními dětmi. Většina dětí si tam ale hraje sama. Jelikož jsem tam byla nová, tak mě ten chlapec využíval. Moje prvotní radost z pozitivního kontaktu opadla a zbytek praxe jsem ho musela odhánět a říkat mu, že má jít sám a nevšímat si ho. Přitom mi to ani nevadilo s ním chodit různě po herně, ale paní učitelka to ví samozřejmě lépe než já, co je nejlepší. Navíc mi to řekla tónem, jakože to mám přece vědět, že je to jasné.