Kruh se uzavírá, vrací se mi stín počátečního nadšení. Během mých hodin si uvědomuju, že mě to vážně baví, když stojím před třídou v hodině výchovy ke zdraví a můžu s dětmi diskutovat, když se jim snažím rozšířit obzory, tak mě to baví, hlavně jejich reakce (když jsem jim řekla, že vejce jsou původně určená pro to, aby se z nich rodila kuřátka, ne proto, abychom je jedli, nebo že frutariáni věří tomu, že je ovoce živé a proto konzumují pouze, to co už spadlo ze stromu na zem a je tedy mrtvé). Stejně tak mě baví v hodině matematiky vysvětlovat dětem různé skutečnosti, dávat jim zajímavé úkoly a analyzovat jejich řešení a hlavně mě baví ten okamžik, kdy žák pochopí danou problematiku, to jak se mu z toho zamračeného, soustředěného obličeje rozzáří oči (když mu to vysvětlím dvěma způsoby a on pořád neví, a pak to zkusím například graficky, tak aby si to představil, a on to konečně pochopí), je moc dobrý pocit. Dál jsem zjistila, že mám slabost pro ty žáky, které většina učitelů nesnáší – ty kteří jsou často až moc aktivní, nebo se hloupými připomínkami snaží pobavit celou třídu, mně nevadí a v hodinách jim dávám prostor – pokud se chtějí vyjádřit k tématu, a díky tomu pak mnohem méně vyrušují než při běžné výuce, ale bojím se, abych jim nevěnovala pozornost na úkor žáků, kteří nejsou tak výrazní, ale přesto jsou snaživí (na to si musím dávat pozor). Ve výchově ke zdraví se mi osvědčilo začínat hodinu diskuzí, protože jednak děti zaujme, ale také je donutíme o tématu přemýšlet (rádoby vtipný komentáře utnout hned, aby se mi ta hodina nerozjela). Na konec hry je fajn přinést nějakou hru – třeba domino, kterou se probraná látka procvičí a zápisy je pro děti dobré dělat také záživnou formou – křížovka, pracovní list (jsem si pak 100% jistá, že mají všichni zápisek v té podobě, v které jsem jim ho dala). Taky jsem zjistila, že i po dvou týdnech intenzivního opakování, co je výška v trojúhelníku, jsou někteří žáci schopní narýsovat místo výšky těžnici (a to na definice psali na začátku hodiny test, poté jsem s nimi prošla správné znění definice a před cvičením jsem to ještě jednou zopakovala), nebo když 7x řeknu aby si samostatnou práci podle tabule zkontrolovali a pak najdu žáka, který nemá popis konstrukce, i když jsem to řekla tak 5x, tak nevím co víc bych měla udělat, proto, aby děti dělaly, to co mají. Paní učitelka říkala, že nic víc už udělat nemůžu =? nebrat na sebe zodpovědnost za chování žáků (je na nich zda mě poslouchají nebo ne a pokud ne, tak pak je to jejich problém, ne můj). Hlavní věc, kterou jsem si uvědomila: i když mě na učitelství bude hodně věcí štvát – rodiče, ředitel, učitelský kolektiv (v kabinetu učitelé navzájem pomlouvají učitele, který chybí – dospělí lidé, to nepochopím, než by se mu snažili pomoct), někdy i děti, tak i přesto bych nenašla povolání, ve kterém bych se tolik během pracovní doby nasmála.