Co se týče předmětů, které bych jednou chtěla učit, vždy jsem preferovala hudební výchovu nad českým jazykem. Po prvních dvou týdnech praxe se mi možná trochu obrátil pohled. Pokud bych měla vyučovat na druhém stupni ZŠ, z pohledu učitelky by pro mě pravděpodobně byly příjemnější hodiny českého jazyka a literatury. Jsem sice kreativní člověk, ale cítím, že by mi více vyhovovalo vyučovat teoretické předměty. I z tohoto důvodu upřednostňuji do budoucna zaměřit se na výuku na středních školách, kde se i v rámci hudební výchovy vyučuje více hudební teorie a dějin hudby. Vyučovala jsem v šestém ročníku hudební výchovu, učivo hudební vyjadřovací prostředky. Celkově mám z hodiny dobrý pocit, v rámci činností jsem také improvizovala podle toho, co se zrovna ve třídě dělo. Očividně nejsou žáci moc zvyklí psát v hodině HV zápisy, a tak nebyli zrovna nadšení, když jsem jim nadiktovala ke každému hudebně-výrazovému prostředku jednu/dvě odrážky. Alespoň si třeba budou víc vážit hodin paní učitelky, kde téměř celou hodinu jen zpívají. Vím, že ve svých hodinách bych se žáky snažila rozvíjet více i vědomostně. Paní učitelka mi nedala po mém výstupu žádnou zpětnou vazbu (nepřekvapilo mě to, starší kamarádka mi říkala, že nedávala na praxi zpětnou vazbu ani jí). Měla jsem možnost navíc nahlédnout do hodiny hudební výchovy na prvním stupni (konkrétně třetí ročník) a zkusit si vést hodinu. Předpokládala jsem, že práce s malými dětmi bude více zábavná a odpočinková, než práce s puberťáky na druhém stupni. Opak byl pravdou a po skončení hodiny jsem byla absolutně vyčerpaná. Dělalo mi problém udržet si respekt a usměrňovat žáky. Paní učitelka mě v tom nechala, abych si prý vyzkoušela, jak to opravdu chodí, ale skutečně bych v ten moment spíše ocenila její pomocnou ruku. Největším překvapením pro mě zatím byla hodina literatury v devátém ročníku. Tentokrát mě k sobě do hodiny pozvala jiná paní učitelka, a tak jsem měla možnost srovnat styl výuky dvou vyučujících českého jazyka (obě paní učitelky učily na ZŠ i mě, takže jejich hodiny jsou pro mě zároveň nostalgií). Deváťáci probírali Petra Bezruče. Paní učitelka měla připravený výklad, prezentaci a ukázky zhudebněných básní. Žáci v absolutní tichosti poslouchali výklad i ukázky, ve třídě panoval neuvěřitelný klid a opravdu se zdálo, že hodina literatury všechny zajímá. Seděla jsem v poslední lavici a vše sledovala s naprostým úžasem. I po letech stále stejně obdivuju styl vyučování paní učitelky. Je pro mě stále jedním z největších pedagogických vzorů. Tato hodina literatury mě také utvrdila v tom, že mě to více táhne k výuce starších žáků.