Za dobu mojí praxe mě zaujaly dvě věci. První jsou hodiny angličtiny v nižších ročnících (6. třída). Vlastně větší část hodiny je vedena v češtině. Proč, když by se žáci měli naučit něco anglicky? Rozumím tomu, že v 6. třídě nejde vysvětlovat složité definice v angličtině, to mi přijde v pořádku vysvětlit v mateřském jazyce, aby žáci pořádně pochopili o co jde. Ale myslím si, že by bylo dobré po nich chtít základní věci už v angličtině, aby se teda něco naučili. Například měli sledovat video a pochytit základní informace z něj, dostali možnost psát odpovědi česky, takže bylo víc než jasné, že si nikdo nevybere možnost aspoň něco zformulovat v angličtině. Pomáhala jsem jedné skupince s diskuzí a navrhla, že teda aspoň nějaké věty nebo základní slovíčka z videa bychom mohli přeložit do angličtiny, bez výsledku, když přeci měli povolenou jednodušší variantu. Vím, že po tam malých dětech nejde chtít zázraky, ale myslím, že takhle jsou akorát líní něco vymýšlet, když se to dá obejít. Druhá věc je jeden žák v 8. třídě. Paní učitelka mě už předem upozorňovala, že chodí do školy kdy se mu chce, a že tím pádem často chybí a nezvládá učivo. Chyběl na písemku předchozí den, tak ho tedy vyzkoušela. Neodpověděl ani na jednu otázku, ještě z toho měl srandu. Zbytek hodiny jsme dělali nějaké cvičení v učebnici, měla jsem mu pomáhat, protože chyběl a nevěděl co s tím. Vůbec žádná spolupráce, pomalu ani nevěděl že mají takovou učebnici, na každou otázku odpověď nevím tohle neumím. Co s takovými dětmi, které nemají vůbec žádnou motivaci? Nechají si v klidu napsat pětky. Učitelka jim asi nemůže dávat možnosti donekonečna, musí se věnovat taky ostatním. Zjistila jsem, že stačí jeden takový žák ve třídě, který to má řekněme v paži a rozhodí celý kolektiv, vyrušuje, nabádá ostatní k tomu aby nedávali pozor atd.