Další den mě čekalo rovnou vedení hodiny ruského jazyka v sedmé třídě. Paní učitelka mě řekla, co mám s nimi v hodině udělat a zbytek, že je na mně, že mně nechává volnou ruku. Dále mně řekla, ať od nich nečekám žádné zázraky, že si stále pletou písmenka, místo „otkuda, čtou otkýda“ a tak podobně. Také mě řekla ideu, která mě začala velice zajímat, že všichni jedinci v této době, kteří se učí angličtinu a začnou se učit také ruštinu, tak mají velký problém se skloňováním podstatných jmen. Žáci necítí v ruštině slovanství, neuvědomují si, že je zde podobnost s češtinou. Např. Místo věty „Mojá máma rabotaejt žurnalístkoj. řeknou Mojá máma rabotaet žurnalistka.“. Ona sama tomu nechápe. Když jsem přišel do jejich třídy, žáci se divili, že je mám na hodinu. Krátce jsem se jim představil a chtěl jsem to také od nich. Vše probíhalo v ruštině. Následně jsme psali slova na tabuli. Někteří z nich neuměli psát všechna písmenka azbuky, nedivil jsem se tomu a s trpělivostí jsme to spolu opravili. Hodina dopadla celkem dobře. Poté jsem měl náslech v hodině dějepisu. Zde začala paní učitelka probírat téma holokaustu. Znovu jim pustila video. Některé dívky se jí ptali, jestli nemůžou jít na chodbu po dobu trvání videa, že se na něj nechtějí dívat. Paní učitelka svolila. Na videu byla ukázána mrtvá těla lidí z koncentračních táborů. Po konci hodiny jsem se paní učitelky ptal, jak se k tomu staví. Ona mně řekla, že jim to video chce pustit, a že chce, aby o tom věděli, že se to dělo, a aby si vše uvědomili. S tím jsem souhlasil. Mezi tím jsem se spolu chystali na dozor na chodbě, tento dozor trval celou hodinu. Také jsem ji zároveň opravoval písemky do dějepisu, které žáci psali na téma „Protektorát Čechy a Morava“. Velice mě pobavilo, když žáci popisovali atentát na Heydricha. Někteří přejmenovávali československé parašutisty Jana Kubiše a Jozefa Gabčíka na týpek 1 a týpek 2. Při popisu používali emoce, bylo to citově zabarvené líčení. Mezitím jsem vedl s paní učitelkou rozhovor, ve kterém mně řekla zajímavé věci. Například: jakmile se vyskytne na škole nějaká věc, se kterou některý vyučující nesouhlasí, tak se to okamžitě přenese do školního řádu, kde je to zakázáno. Příkladem může být, že žáci se nesmějí mezi sebou chovat vřele až intimně. Byl zde příklad školní lásky, kdy se dva jedinci líbali na toaletách. Ve třídách mě vadí neustálý nepořádek. Žáci mají pod sebou neustále nastlané. Je tu spousta papírků, sáčků od svačin, ale že by to uklidili, je ani nenapadne.