Asi to nezvládnu! Nezvládnu něco povídat před těmi puberťáky!! Jsou drzí a všemu se smějí. Bojím se toho, že se mě někdo ze studentů zeptá na něco, co nebudu vědět, protože co si budeme povídat, té praxe za sebou moc nemám. Já vlastně asi ani nechci učit, když to vidím, chtěla bych vést jen praxe, do školy nechci. Mám strach z té výuky, ale paní učitelka, se kterou jsem si domlouvala výuku v jejím předmětu byla moc milá, tak snad mě podrží. To je má jediná naděje, tak uvidíme…Dobře, po této zkušenosti měním svůj názor a postoj na věc. Jsem opravdu naštvaná a paní učitelka není zas až tak milá, jak se tvářila. To snad není možný, úplně mě před studenty ponížila!!! Přišla jsem do hodiny, myslím si, že výuku jsem měla připravenou dobře, v učebně byly i pomůcky, které se k výuce hodily, ale kdyby tam nebyly, nic by se nestalo, protože jsem měla výuku připravenou prostřednictvím prezentace a v prezentaci bylo plno obrázků, aby studenti viděli, jak to všechno vypadá, kam se, co zapojuje a pro mě to bylo také výhodně protože se mi to dobře vysvětlovalo. Hodina byla zahájena sdělením cílů, paní učitelka si sedla vedle mě do lavice a opravovala si tam nějaký svoje písemky. Výuka, tedy probíhala prostřednictví prezentace, žáky jsem se snažila aktivizovat otázkami a také jsem po nich několikrát chtěla, aby k odpovědi došli sami pomocí jejich znalostí. Většinou se to povedlo. Studenti se možná trochu styděli, ale spolupracovali. Když došlo na vysvětlování a popisování, poslala jsem do lavic pomůcky, které byly v učebně, aby si to studenti osahali a věděli o čem mluvím. Já jsem jim to vysvětlovala na obrázku v prezentaci a poté i na pomůcce, kterou už si studenti prohlédli. Průběžně jsem se jich ptala, jestli látce rozumí a kladla jim otázky, abych se ujistila, že tomu tak opravdu je. Na konci vyučovací hodiny jsem měla připravený ještě úkol pro studenty, který byl zaměřený na zopakovaní toho, co jsme právě probrali. Studenti odpovídali skvěle, všechno věděli. Byla jsem spokojená. Ale pak to přišlo! Milá paní učitelka zvedla hlavu od opravování písemek a začala: „chybělo mi tam, tohle, tohle, a tohle…“ Snažila jsem se jí ujistit, že jsem to opravdu probrali a studenti tomu rozumí. Marně! Paní učitelka mi řekla, že to teda neslyšela a dala mi před studenty najevo, že výuka teda nebylo moc dobrá. Opravdu jsem nevěděla, co ji na to mám říct, a tak jsem se nad to povznesla, stála jsem tam a smála se. Paní učitelka vytáhla svoje prezentace a začala jim vysvětlovat věci, které již probrané byly se mnou. Ptala se studentů na různé otázky a oni všechno věděli. To jí přišlo divné, a tak ji studenti řekli, že jsme to opravdu probrali. Ona je slyšela moc dobře, ale pokračovala dál. Nechápala jsem já ani ti studenti. Z hodiny jsem odešla s tím, že s touto paní už nechci nikdy spolupracovat. Na druhou stranu jsem zjistila, že učení není zas až tak tragické, protože studenti byli skvělí a výuka se mi povedla!!!