Začíná hodina výchovy ke zdraví a ve třídě je 30 žáků šesté třídy. Ještě než začne hodina si říkám, že žáci jsou přeci ještě malí, tudíž budou roztomilí a hodní. Nicméně již po pár prvních minutách zjistím, že je tomu přesně naopak. Probírané téma je sice podle mě zajímavé, ale žáci, kteří sedí v posledních lavicích, si kreslí, modelují plastelínu, hází po sobě papírky a pořád se něčemu chichotají. Myslím si, že je to i tím, že učitelka sedí jenom vepředu na židli a vůbec mezi žáky nechodí. Ta se sice snaží, kreslí na tabuli obrázky a do telefonních čísel, které patří různým jednotkám záchranné služby, zakresluje pomůcky pro zapamatování. Z chování žáků ale usuzuji, že k učitelce autoritu úplně nemají. Přemýšlím, čím je to dané. Možná bude hrát roli i fakt, že učitelka působí, že ji hodina nebaví a že jsou jí žáci „volní“. Je to zajímavé, ale takhle to na mě opravdu působí. Říkám si, že takhle se tedy nesmím chovat, až jednou budu učit. Všichni žáci zmlknou až teprve, když učitelka začne diktovat zápis do sešitu. Všimla jsem si, že tohle je zaručená metoda, jak utišit všechny žáky. Když potom pouští písničku, ze které mají něco vyvozovat, spustí to úplně protichůdné chování. Žáci se začnou smát písničce, zpívají si ji a různě se pořád vrtí. Co jiného ale asi čekat, že. Následuje puštění videa. Díky tomu opět všichni přestanou mluvit. Jakmile jde o videa, všimla jsem si, že jsou žáci jako v transu. Jenom koukají a mlčí. Touto činností se tedy dá taky pěkně zpestřit hodina. Celkově jde ale na učitelce vidět, že jí dává opravdu zabrat, když musí pořád žáky okřikovat a podle mě se v téhle hodině dost „nadřela“.