Kvůli odjezdu do zahraničí jsem v předešlých dvou týdnech nemohla absolvovat žádné náslechy. Rozhodla jsem se tedy, že v mém druhém reflektivním deníku popíšu skutečnost, která se odehrála před dvěma týdny ve třídě 7.B. Paní provázející učitelka mě ještě před zvoněním informovala o tom, že následující vyučovací hodina přírodopisu bude pro žáky velmi zajímavá, s ohledem na předešlé zkušenosti. A taky že ano. Proběhla totiž pitva ryby, konkrétně tedy pstruha duhového. Tuto pitvu provedla paní učitelka, ale děti byly také velmi aktivní. Alespoň většina, všimla jsem si totiž, že k pozorování pitvy zblízka se nezapojili všichni. Tři dívky a jeden chlapec zůstali sedět v lavicích, bez toho, aniž by se paní učitelka třídy zeptala, zda má s takovými věcmi někdo problém. Zbytek třídy se shlukl okolo první lavice, kde byl tác se pstruhem. V průběhu pitvy se ovšem začal jeden z hloučku posmívat chlapci, který se pozorování pitvy neúčastnil. Začal na něj pořvávat, jestli si zapomněl sukni a taky jestli mu máma náhodou nezapomněla udělat copánky do školy. Malý chlapec se na něj jen smutně podíval. „Měla bych zasáhnout anebo se toho ujme paní učitelka?“ prolétlo mi hlavou. Bylo vidět, že je na takové narážky zvyklý. Paní učitelka urážejícícho chlapce sice napomenula, ale přišlo mi, jakoby o tom, co tady probíhalo už nějakou dobu, věděla, ale moc to neřešila. Jednou se sice přišel k první lavici podívat, ale šla na něm poznat jasná nechuť. Přišlo mi malého chlapce líto a po vyučování mě napadlo, že jej budu nějakou dobu, co budu na této škole vykonávat praxi, pozorovat. V případě, že bych vypozorovala mířenou šikanu, obrátila bych se nejprve na paní učitelku a pokud by bylo potřeba, zašla bych i za ředitelem školy.