Středa byla ve znamení zapomenutých úkolů a poznámek. Je opravdu nutné dávat za každý zapomenutý úkol poznámku do žákovské? Z jedné strany to má motivovat žáky, aby již nezapomínali, ale z druhé strany to zabírá strašně moc času. Než člověk zkontroluje, kdo ji vážně nemá a kdo ji má, a potom, než zapíše poznámky do žákovské, zabere to minimálně 5 minut. Navíc si nejsem jistá ani tím žádaným účinkem… Když děti úplně zapomenou, že vůbec nějaký úkol měly, je jim úplně jedno, jestli nějakou poznámku dostanou. Možná až časem, až se poznámky nastřádají a bude hrozit něco horšího, to si možná začnou poctivěji úkoly zapisovat a tím pádem i vypracovávat. Myslím si, že pozitivní motivace je důležitější (nebo možná účinnější) než negativní. Bohužel, pozitivně motivovat k vypracovávání domácích úloh, je obtížné. V jedné hodině psali žáci test. Byli to šesťáci a jejich úplně první test. Byl to test na základní slovíčka konverzace a jedním z nich bylo i přeložit slovo ANO. Většina žáků napsala správně, že je to OUI, ale z patnácti žáků se našli čtyři, kteří si vymysleli jiný způsob zápisu. Všichni věděli, jak se to vysloví, ale tito čtyři nevěděli, jaký zápis v písmu tomu odpovídá. Dva napsali WI a dva QUI. Při opravování testů jsme přemýšlely, jestli tyto chyby hodnotit stejně, nebo rozdílně. První varianta je napsaná fonetickým přepisem a je tedy vidět, že žák ví, jak se to čte. Ti, kdo napsali QUI, mají asi trochu problém s vizuální představou, protože slovo vypadá stejně, až na 1 přebývající čárku… Nakonec jsme se shodly s paní učitelkou, že v obou případech strhneme půl bodu, protože je vidět, že žáci ví, o které slovíčko se jedná, jen si to neuvědomili. A rozhodně je nechceme při prvním testu demotivovat. 31. října se po celém světě slaví Halloween. Při příchodu do školy jsem byla velmi překvapená. Velká část žáků byla převlečena do strašidelných kostýmů. Když jsme přišly do první hodiny, pěkně jsem se polekaly. Žákyně v první lavici byly opravdu strašidelné. Paní učitelce chvíli trvalo, než se na ně dokázala v klidu podívat a nepozastavit se nad tím. U nás ve škole se nikdy žáci takto nepřevlíkali. Pamatuji si jen jeden rok, kdy byl zorganizován celodenní Halloween. Museli se převléci všichni, a to se mně vůbec nelíbilo. Nemám to ráda. Myslím si, že dobrovolnost je důležitá. Oproti tomu, ve francouzštině na mé bývalé škole jsme i bez kostýmů probírali, jak se slaví tyto svátky ve Francii. Proto mě trochu překvapilo, že paní učitelka se vůbec nezmínila, jak tam tento den probíhá. Můj první samostatný výstup dopadl i navzdory velké nervozitě a nejistotě velmi dobře. Aktivity, které jsem si naplánovala, vystačily přesně na jednu hodinu (samozřejmě jsem měla nějaké další v záloze). Děti vypadaly spokojeně a nejspíš se i bavily. I paní učitelce se můj výkon líbil. Dokonce mě požádala, jestli by si moje materiály, které jsem si na hodinu připravila, mohla převzít a také je využít. Shodly jsme se na tom, že jediné mínus, které jsme na této hodině shledaly, bylo neúplné zakončení hodiny. Aktivita skončila přesně se zvoněním, a poté co zazvoní už učitel neudělá nic… Myslím si ale, že tentokrát to nebylo tolik na škodu, protože žáky velmi bavila a sami se hlásili o pokračování. Po hodině jsme s paní učitelkou diskutovaly o proběhlé hodině. Dokonce jsme vymyslely alternativu k aktivitě, kterou jsem použila. Verze, kterou jsem použila já je totiž velmi náročná pro učitele, protože se jedná o práci ve skupině, která je třeba často kontrolovat. Vše záleží na rychlosti žáků a musím uznat, že při mé hodině byly opravdu rychlí a já byla velmi ráda, že se mnou v místnosti byla paní učitelka, která mi v případě potřeby (když už jsem doopravdy nestíhala) pomohla kontrolovat práci skupin.