První den praxí začal velmi pozitivně, neboť se o nás postarala paní zástupkyně, která byla neskutečně sympatická. Seznámila nás s fungováním školy, zázemím a představila nám každého, koho jsme během prohlídky po škole potkali. Hned ze začátku mě uklidnilo, když řekla, že na škole nejsou žádné větší kázeňské problémy, ani děti s poruchami učení, toho jsem se bála nejvíc, protože upřímně to je jeden z důvodů, proč učit nechci. Já prostě odmítám vymýšlet něco pro každého, kdo má (zjednodušeně řečeno) na každou věc papír. Kdybych měla srovnat první dojmy z mých provázejících učitelek, řekla bych, že učitelka angličtiny mi nebude moc sedět, a naopak mladá učitelka němčiny bude to pravý. Jak jsem se ale přesvědčila během prvních hodin náslechů, opak byl pravdou. Němčinářka má celkem free přístup. Při odpovědi na otázku, jaké se na škole používají učebnice, nezapomněla dodat, že jsou totálně na houby a plný nesmyslů (doslovnou citaci musím vynechat), ale ona s tím nic dělat nebude, protože to je spousta práce navíc. Co si budu nalhávat, v tom jí naprosto chápu, proč dělat něco navíc, nebudu jiná. Hned mi také řekla, že oproti mojí provázející angličtinářce nemá nějaké speciální didaktické metody v trestání žáků, ona na ně prostě hodně ječí, což mě nejprve překvapilo, ale po prvních hodinách náslechů jsem ji pochopila, myslím si, že nebudu jiná. Na druhou stranu, metodické prostředky mojí angličtinářky jsou skvělé. Má s každou třídou domluvená pravidla, která musí dodržovat. Například když se baví v hodině jinak než anglicky, tak mají 2 varování a za třetí už mají úkol navíc. Jak sama říká, tahle metoda se jí osvědčila a já jí během posledních 2 týdnů mého sledování musím dát za pravdu, na ty děcka to prostě funguje. Jestli jednou opravdu skončím jako učitelka, rozhodně se budu inspirovat, ačkoliv si myslím, že na ty uřvaný spratky stejně občas zařvu taky. Nejvíc mě asi překvapily rozdíly mezi jednotlivými třídami, co se týká vyspělosti. Fakt mě dostaly rozdíly mezi 6. a 7. třídou, a 7. a 8. třídou. Šestá třída byla ještě celkem klidná, říkala jsem si, že jestli takoví budou všichni, tak to zas tak špatný nebude. No a pak jsem přišla do sedmičky…já bych ty spratky s prominutím asi ztřískala, kdybych mohla, a to se prý chovali ještě slušně. Jak jsem se poté dozvěděla, sedmičky jsou postrachem všech učitelů na dané základce. Osmička byla chováním klidnější než sedmička, ale zase tam byl samej puberťák. Nedělám si iluze, že tam všichni budou sedět na prdeli a hltat každý slovo, ale to jejich protáčení očí je občas fakt moc. Tohle se stalo zrovna o němčině. Chápu, že si neuvědomují, že němčina pro ně může znamenat jednou velké výhody, ale ten nezájem je pro učitele šíleně demotivující. No, zatím u mě stále přetrvává názor, že učit prostě nechci a myslím si, že praxe mě v tomhle názoru jen utvrdí.