Dne 23. 9. 2018 proběhlo první letmé seznámení se základní školou a setkání s paní učitelkou. Nikdy jsem na této škole předtím nebyla, a tak mé pocity z první návštěvy byly smíšené. K mému překvapení se přítomní zaměstnanci až na jednu nepříjemnou paní učitelku chovali mile a byli ochotní mi pomoci zorientovat se ve spletitém systému chodeb a uliček, kterými tato škola disponuje. Vystoupala jsem až do nejvyšších pater budovy, kde jsem nalezla kabinet mé provázející paní učitelky. Zde jsem vyčkala jejího příchodu a po vzájemném představení následovala konzultace případným termínů praxe. Paní učitelka na mě zapůsobila velice příjemným dojmem, rovněž jsem byla velmi mile překvapena její vlastní iniciativou oslovit mě emailem ohledně možných termínů schůzky k této praxi. Paní učitelce jsem poděkovala za její čas i ochotu vyjít vstříc a rozloučila se. Ze školy jsem pak odcházela s dobrým pocitem a pozitivní náladou, že by tato praxe přeci jen mohla proběhnout v pozitivním duchu, a tak jsem z další návštěvy již neměla strach. Dne 10. 10. 2018 proběhlo druhé setkání s paní učitelkou a první seznámí se samotnými pracovními činnostmi. Ještě než započala výuka, vzala mě paní učitelka rovnou za panem zástupcem, aby se mnou vyřídil veškeré formality týkající se mé praxe. Poté jsme se přesunuly do suterénu zdejší školní budovy, kde na nás čekala skupina chlapců 9. ročníku. Paní učitelka mě ihned žákům představila (což hodnotím velmi pozitivně) a poté společně s kluky zavedla do dílenských prostor, kde mi ukázala veškeré vybavení, které škola zakoupila v rámci grantu. V tomto směru jsem byla velice mile překvapena, neboť má vlastní zkušenost z volnočasových dílen je taková, kdy máme k dispozici sotva pět kusů pil a po jednom od každého dalšího nářadí na deset dětí, přičemž svěrky jsou v nepoužitelném stavu a slouží spíše pro okrasu než k užitku. Samotná dílna školy disponovala menšími stoly se svěráky, u každého z nich pak pracoval vždy jeden z chlapců. Jediné, čeho se jevil dle paní učitelky, a jak jsem si záhy také všimla, nedostatek, byl materiál na výrobu – ten by se dal nejspíše zakoupit z rozpočtu školy, ale jinak zde žáci pracují převážně s tím, co si sami přinesou z domu. Jediná věc, na kterou si paní učitelka stěžovala, se týkal nedostatku nápadů na tvoření v dílnách. Jelikož sama vedu dílny v rámci svých kroužků a mám tak zásobu vlastních nápadů, nabídla jsem jí, že do příště přinesu tyto náměty s sebou, za což mi paní učitelka moc děkovala a říkala, že by jí to neskutečně pomohlo. (Pocítila jsem najednou radost z toho, že jsem mohla být alespoň nějakým způsobem užitečná a přidalo mi to na lepším pocitu z celé praxe i školy). Co se samotných žáků týká, byly tak trochu rozverní, sem tam se přede mnou předváděli, občas si mezi sebou něco prohodili, ale jinak všichni pracovali na dlabání dřevěné lžíce, kterou jim paní učitelka zadala. Někteří kluci byli velmi pečliví a opravdu se snažili, pak se zde našli i tací, které tato práce očividně nebavila a dávali to chvílemi najevo v podobě bezhlavého ,,mlácení“ dlátem do dřeva, ,,halabala“ řezáním a doslova ,,odfláknutím“ celé práce. Nicméně i přesto všechno byla paní učitelka k mému překvapení ve správnou chvíli adekvátním způsobem dost rázná na to, aby kluky pokaždé usměrnila a vrátila jejich pozornost zpět k práci. Tento přístup mě zprvu překvapil, neboť jsem takovou to reakci nečekala, načež mě ale záhy na druhou stranu velmi pozitivně namotivovala. Z vlastní výuky před partou takovýchto klučinů jsem měla velké obavy, abych se svým spíše milým klidným přístupem k žákům nestala terčem vtípků a nulové autority. Díky této zkušenosti jsem mohla získat přímý náhled na situaci, jakým způsobem lze s kluky v hodině pracovat a jaký styl ,,jednání“ na ně platí. To mi dodalo vnitřně kapku sebejistoty a většího vnitřního klidu, že má první hodina třeba nebude nakonec úplnou katastrofou byť jen z důvodu nevhodného použití výuk. stylu. S paní učitelkou jsem se ještě chvíli v přátelském duchu bavila o studiu a různých zkušenostech z dílen i pracovních činností, které sama učím, a opět mě mile překvapilo, že vesměs vše funguje všude stejně. Sem tam jsem se prošla po dílně, kluky občas upozornila na špatně uchycené dřevo, případně ukázala správnou techniku obrábění, načež jsem se s paní učitelkou ke konci hodiny domluvila na dalším společném setkání a pro tento den se rozloučila.