A je to tady. Dnes jsem dostala příležitost vyzkoušet si výuku v praxi. Má provázející učitelka mi svěřila výuku francouzštiny v šesté a osmé třídě. Předem jsme se dohodly, co se třídou probrala, co už umí, co je potřeba zopakovat či naučit je. A teď už je jen na mně, jak s tím naložím. Měla jsem opravdu velké obavy, především z toho, jak mě žáci budou brát, jestli jim nebudu pro smích. Také jsem se bála, že třeba nebudu něco vědět, když se mě zeptají, že něco spletu nebo jim špatně vysvětlím. Obav bylo opravdu mnoho. Příprava mi dala také velmi zabrat, bylo to časově náročné, jelikož jsem nikdy vlastní přípravu na 45 minut nedělala, bylo to pro mě nové. Nějaké zkušenosti mám z doučování, pořád je to ale něco naprosto odlišného, na doučování se mohu věnovat jednotlivci, tady stojím před skupinou žáků. Vždy je ale potřeba se postavit výzvě čelem, proto jsem si řekla, že do toho půjdu s nasazením a odvahou. Nechtěla jsem s žáky probírat pouze teorii nebo je nudit jedním cvičením za druhým. Chtěla jsem hodiny něčím ozvláštnit, vnést do nich trochu hravosti a zábavy. To jsem měla při přípravě neustále na mysli. Jelikož jsou skupinky méně početné, věděla jsem, že to snad nebude tak náročné s nimi spolupracovat. Dokonce jsem si pamatovala i některá jména, což možná bylo plusem pro mě, že jsem v očích dětí vypadala jako ta, která se o ně zajímá a ví, jak se kdo jmenuje. Při příchodu do školy mi paní učitelka oznamuje, že musí tuhle hodinu jít suplovat do jiné třídy, že tam tedy budu s dětmi sama. To mě trochu zaskočilo a znejistělo, ale řekla jsem si, že je to výzva. Do třídy jsem vešla s úsměvem na tváři a ihned ze mě spadl všechen stres. Žáci byli moc milí, usmívali se a bylo vidět, že je to pro ně možná zpestření, když tam viděli jinou učitelku. Na začátku hodiny jsem se jim představila, zopakovala jsem si jejich jména a pustili jsme se do práce. Opakovali jsme, co už všechno umí, kromě cvičení jsem pro ně měla připravené úkoly do dvojic, hry, konverzaci, snažila jsem se opravdu o pestrou hodinu. Někteří z žáků měli připravené referáty, tak je před celou třídou odprezentovali. Atmosféra byla velmi přívětivá, žáci se mnou komunikovali, reagovali na moje otázky, hlásili se a byli aktivní. Podobně jsem to cítila i v šesté třídě. Tam byli žáci mnohem aktivnější, reagovali, neustále mi odpovídali na dotazy, taktéž pracovali ve skupinkách i samostatně. Když jsem se jich ptala, jestli je francouzština baví, tak se jednoznačně shodli na tom, že ano. Bylo to také poznat z jejich aktivity a zájmu. Musím říci, že mě tyto hodiny bavily, i když jsem si vědoma toho, že ne všechny hodiny budou vždycky probíhat takhle hladce, odměnou by pro nás učitele měla být především radost vyzařující z dětí.