První týden za mnou a já ani nečekal, kolik toho budu schopen získat z pouhých 4 hodin prozatimních náslechů výuky. Od dob, kdy jsem z této ZŠ odešel, se toho zde dost změnilo. Změna obsazení v kantorstvu, ačkoliv většinu tváří si dost dobře pamatuji a ti zároveň učili i mě. Hlavně ale ta fyzická změna, co se budov a jednotlivých místností týče. První krůčky vedly do kabinetu mé bývalé paní učitelky, se kterou jsem poté absolvoval OV v 6.A. Pochopitelně, že tomu všemu předcházely rozhovory s ostatními kantory v kabinetu, kde jsme probírali řadu otázek (zejména na mě mířených) a bavili se o tom, jak to na škole vůbec funguje, co se učí atd. Samotná první hodina pro mě byla skvělá a byl to takový velice dobrý vstup do praxe a výuky samotné. Celá škola už o mně věděla dopředu několik dní (na venkově se nic neututlá :D) a dle slov všech pedagogů se na mě děcka neuvěřitelně těší a jsou hlavně hrozně zvědaví, kdo přijde. Příznám se, že jsem byl trošku nervózní, když jsem poprvé vešel do třídy, stál před těmi dětmi a trošku se jim představil. Během prvních slov to ale ze mě spadlo a navíc mi v tom dost pomohla samotná paní učitelka, která se do toho neustále zapojovala a ke konci se ještě dětí zeptala, jestli by chtěly, abych je já učil. No trošku jsem v ten moment zaváhal, jak na to děcka budou reagovat, ale hned poté se mi ulevilo a i vykouzlilo úsměv na tváři. Snad celá třída tam začala říkat (někteří přímo křičet), jak moc se těší, až je budu učit. No každopadně jsem se v ten moment určitě začervenal :D a trošku ani nevěděl, co na to říct, a tak jsem se jen radostí trošku pousmíval, že mě hnedka od začátku takto berou. Sedl jsem si poté do poslední lavice a pozoroval, co vše se kolem děje a jak probíhá hodina. Už sama učitelka mi říkala, že hodiny má jako takové povídání a skutečně tomu tak bylo. Tématem byly rodinné a příbuzenské vztahy a překvapilo mě, jak moc se děcka zapojovaly a jak byly aktivní. Určitě jsem to trošku ovlivnil i já svojí přítomností a mnohokrát se na mě všichni podívali s takovou tváří zvědavosti a hlavně úsměvem. Na to, že mi učitelka sama pověděla, že by už do školství nikdy nešla, tak ta hodina byla super a úplně jsem cítil takové to propojení a vzájemný vztah plný důvěry, respektu a citu mezi kantorem a dětmi. Něco takového je pro mě i natolik příkladné, že bych to mohl považovat jako svůj osobní vzor pro vlastní výuku. Ke konci hodiny jsem se s dětmi rozloučil a ty už se začaly rovnou přímo vyptávat, kdy je začnu učit já. Tak jsme se rovnou dostali k tématu, jak to osobně vidím s praxí já – původně jsem plánoval, že bych měl vlastní výuku poslední dva týdny praxe a do té doby by se jednalo spíše o formy náslechu, výpomoci,.. No ale paní učitelka to viděla jinak - dala mi podklady pro příští hodinu a rovnou mi řekla, že příští týden už budu učit já a ona si odpočine. Noo, super :D. Zasmáli jsme se, ale já ji i zároveň poděkoval, protože vlastně tohle je pro mě ta největší praxe = co nejdříve se do toho dostat a začít fungovat jako skutečný pedagog, takže sám jsem ohromně moc zvědav a hlavně se hrozně těším. Navíc jsem to dostal i v takové formě, že mám „volnou ruku“ ke své výuce. Nějaký základ, na co žáky mám připravit, samozřejmě mám, ale jak se toho chopím a jak to provedu, tak to už záleží čistě pouze na mojí maličkosti. Další hodinu hned potom, taktéž OV, jsem měl s jinou kantorkou, která je zároveň i výchovnou poradkyní. Jedná se o 9.B, takže naprostá změna pro mě. A změna to byla kompletně ve všem. I tato paní učitelka mě dříve učila, ale ona sama si mě vůbec nepamatuje a říkala mi, že mě vidí v životě poprvé. Prvně se mě zeptala, co mám za aprobaci a když jsem ji odpověděl, že k OV mám TE, tak mi odpověděla ve slušnosti, co to mám proboha za aprobaci. No ve slušnosti, ale vnitřně jsem úplně osobně slyšel a vnímal to tak, že co to jsem za blba s tak hloupou aprobací :D, a proč to třeba nemám nejlépe v kombinaci s ČJ (zkrátka tu, jakou má i ona sama :D). No nějak jsme to probrali a já už dopředu věděl, že hodiny s ní nebudou asi úplně tak zářivé a možná jsem osobně čekal trošku změnu v jejím podání, ale je přesně taková, jako byla dříve a jak si ji sám pamatuji. Chladná, nekompromisní, tvrdá a hlavně neoblíbená u drtivé většiny děcek. Když jsme probírali, jak to bude s mojí praxí dál, tak jsem ji řekl, že už příští týden budu učit v 6.A – na to reagovala tak, že u ní rozhodně hned učit nebudu a až budu, tak budu výhradně učit to, co učí ona. Takže takové omezení hned do začátku :D. To ale akceptuji bez problému. Každý pedagog má svůj systém a je nerad, když to je nějak narušováno někým jiným. No ale napříč tomu jsem seděl u ní v kabinetu s pocitem absolutní méněcennosti a podřadnosti, kdy se mnou jedná spíše jako se svým žákem, než jako samotným spolupedagogem. Ačkoliv mě před dětmi představovala jako pana učitele, tak jsem v tom furt cítil takovou tu podřadnost. No a začátek hodiny začal podobně, jak u šesťáků. Představení, úvodní řeč a .. No né tak úplně stejně. Děcka už jsou starší a já možná trošku cítil díky tomu větší tlak a nervozitu. Samotná hodina byla ale úplně odlišná. Jak přístupem děcek, tak i samotného pedagoga. Téma z oblasti práva, které očividně děcka vůbec nebavilo. Aktivita nulová, jednalo se prakticky pouze o samotný výklad učitelky. Ono to je ale dost možná zapříčiněno samotným výstupem a výkladem učitelky – i mě to vůbec nebavilo a kolikrát jsem si říkal, že by šlo mnoho věcí udělat jinak, abych děcka motivoval se na tu hodinu více soustředit a vzbudit v nich zájem o danou problematiku. Byl to ale obecný výklad bez emocí a to nemůže bavit nikoho. Po hodině jsem se s děckama rozloučil s tím, že se uvidíme zase za týden. No k mému překvapení se následující den stalo něco, co jsem moc ani neočekával – paní učitelka mi řekla, že příští týden povedu hodinu OV v 9.B sám. Trošku jsem se divil a zeptal se, jak to, že ta náhlá změna a ona mi jen řekla, že deváťaci ze mě jsou naprosto nadšení a mají velkou radost a chtěji, abych je co nejdřív učil. Přitom ještě poukázala na to, že o to stojí zejména deváťačky :D, které za ní přišly do kabinetu a začaly se ohledně toho ptát. Dostal jsem tedy zápis k následující hodině, který děcka musím naučit – jakou formou a jakým stylem je ale jedno, takže nakonec jsem dostal takovou „volnost“ i nakonec u deváťáků a už se opravdu hrozně těším, až získám další nové zážitky a vlastní pedagogické zkušenosti.