Mám za sebou konečně vlastní výuku, kdy jsem pracovala nejprve s druhým ročníkem, to dělali takové expresivní, osobnostní autoportréty, kdy jsem jim nejprve představila nějaké představitelé expresionismu a ukázala různé ukázky umělců a děl aby měli trošku představu a dokázali se opravdu odvázat. Měli volnou ruku a jediné zadání bylo, aby přemýšleli nad tím, co tam malují a z jakého důvodu to dělají, například proč vybírají tyhle konkrétní barvy. Myslím si, že je to bavilo a docela se vyřádili, budou to ještě dodělávat. Zpětná vazba od paní učitelky byla super, tak jsem byla spokojená a nabitá. Jen abych to upřesnila tato paní učitelka má cca 40 let. Odpoledne jsem vedla další dvouhodinovku prváků s p. učitelkou, která je poněkud starší. Na hospitacích jsme vycházely vždy skvěle, byla trošku razantnější k studentům, ale brala jsem to. Nicméně, řekla jsem jí můj plán na výuku, moc se jí to líbilo, jelikož učí i český jazyk a má aktivita byla právě s češtinou propojena. Studenti si měli donést každý svůj vlastní text, který mají rádi nebo se jim líbí, já jsem donesla různá umělecká díla, jak staré umění, tak nové a obrázky těchto děl jsem rozprostřela doprostřed třídy. Studenti si se svými texty posedali okolo obrázků a měli za úkol vybrat jeden, který jim podle nich pasuje právě k danému textu. Poté jsme si postupně všechny texty i vybrané obrázky prošli, řekli mi, proč si konkrétní obrázek k tomuto textu vybrali a řekla jsem jim vždy něco o konkrétním díle, které drželi v ruce, autorovi a nějakou zajímavost, perličku, kterou by si mohli zapamatovat. Byly tam například díla od Kateřiny Šedé, Kintery, Valocha, Sýkory, Kolíbala, Chatrného, Kovandy, Číhala, ale také od Van Gogha, Moneta, Boudníka, Longa, Klimta a další. Poté co jsme si díla prošli, obrázky si posunuli doprava a texty doleva. Následně utvořili dvojice a měli tedy ve dvojicích vytvářet ze dvou textů a obrázků svůj vlastní příběh, který mohli různě domalovávat a dokreslovat. Bylo perfektní sledovat je, jak různě zkouší a zkoumají jak tyto dva texty skloubit dohromady a zakomponovat do nich ještě obrázky, musím říct, že opravdu všichni celé hodiny pracovali, a když někdo nevěděl, snažila jsem je jen nějakým způsobem popostrčit a navést na nějakou cestu, spíše ukázat více směrů, aby si mohli nějaký z nich vybrat. Snažila jsem se být spíše takovým průvodcem, protože jsem to brala tak, že je to jejich dílo, jejich myšlenky a mají nárok na to se samovolně vyjádřit. Různě jsem je procházela a vyptávala se, jak se jim pracuje, jestli mají plán, proč to tak dělají, abych viděla, že to jen tak „hala bala“ nelepí. Proč to všechno zmiňuji, se hned dozvíte. Ještě jsem zapomněla dodat, že p. učitelka jim vždy na začátku vybírá telefony, stejně tak se mě zeptala na začátku mé hodiny, jestli je chci také vybrat, docela mne svou otázkou zaskočila a tak jsem jí řekla, že si to ještě rozmyslím. Na začátku hodiny jsem se představila a řekla jim, že tedy telefony vybírat nebudu, jak jsou zvyklí, ale že bych byla ráda, kdyby zůstaly v tašce. A ony vážně celou tu dvouhodinovku zůstaly ani na ně nekoukli. Takže v průběhu hodin jsem tak procházela a byla nadšená, jak jsou zapálení a pracují a najednou jsem dostala chladnou sprchu od paní učitelky, kdy mě zarazila a zeptala se mě, jestli mám nějakou představu, jak to má vypadat. Tahle otázka mne docela dostala, jak mám mít představu, jak má vypadat příběh, který má někdo možnost si od základu vymyslet? Tak jsem na ní asi trošku zírala a snažila jsem se jí vysvětlit, že právě chci, aby nad tím sami přemýšleli, že jim nechci nic vnucovat, nějak je navádět, dělat návody. A ona mi řekla, že by ty studenty víc vedla, že mám právo na to jim říct, kde to mají třeba doplnit a dodělat, že já mám školu na to, abych to viděla. Tak jsem jí řekla, že to ale dělat nechci, že je to jejich dílo a oni sami nejlépe vědí, jak je to správně. Vlastně mi řekla, že jim nechávám moc volnou ruku a že by je víc vedla, protože se v tom potom plácají. Plácají? Prosím? Ti co jsou do toho maximálně zapálení a vymýšlí jak propojit Kovandu s kvantovou fyzikou? Tak to mě teda dostala. Ne jen, že svým způsobem uráží mě, protože je údajně špatně vedu, to beru, protože zpětná vazba je důležitá a je potřeba ujasnit si různé věci a já jsem ráda, že mě na to upozornila, protože jsem si uvědomila, jak je to špatně, ale to, že takto uráží studenty, mě mrzelo asi o to víc. Tak jsem ji jen suše odpověděla: „Já mám ale pocit, že se v tom vůbec neplácají.“ Co vám budu povídat, z té hodiny jsem šla jak opařená a začala přemýšlet nad tím, jestli jsem vážně něco udělala špatně a do teď si toho nejsem vědoma, protože jsem se na tu hodinu vážně připravovala a myslím si, že i to povídání o konkrétních umělcích jim dalo hodně a bavilo je. Tak by mě zajímal i váš názor, jestli je to v pořádku. Paní učitelce je kolem šedesáti a myslím si, že má trošku zajeté své koleje a nechce z nich vyjet. Na začátku hodiny se mě ještě zeptala, jestli chci, aby tam byla, a já jsem řekla: „Klidně, ráda budu mít zpětnou vazbu.“ Tak jsem ji teda dostala. Na závěr mi ještě řekla, že oni sami budou mít větší radost z toho, když to dílo bude víc jako umělecké dílo nebo „umělečtější“, něco v tom smyslu. Moc nechápu, co tím chtěla říct. Asi, že když jim řeknu, tady přidej modrou a tady to dodělej, ať tam není prázdný papír, tak se budou cítit více jako umělci? Tak to si vážně nemyslím.