Při volbě další školy k mé praxi během magisterského studia jsem si vybírala ze základních škol v Brně. Jelikož bych jednou chtěla učit v menším městě, kde mám trvalé bydliště, vybírala jsem si spíše menší školu. Po doporučení mé spolužačky jsem si zvolila školu v Brně v Jehnicích. Jedná se o malou školu na kraji Brna, je zde pouze první stupeň, škola je propojená s mateřskou školou. Již při první návštěvě škol jsem si všimla krásné přírody kolem a klidného prostředí. Má první návštěva ve škole se týkala spíše domluvy a organizace praxe, o kterou jsem si požádala. Ujal se mě pan ředitel a zvolil mi provázející paní učitelku, jedná se o zástupkyni školy. Z návštěvy jsem měla dobrý pocit, byli ke mně milí a ochotní. Ve škole jsem zatím byla párkrát, ještě jsem nevedla vlastní vyučovací hodinu. Zatím jsem se seznamovala s prostory školy, s učiteli, se žáky a s rozvrhy a nějakými dokumenty Také jsem byla účastníkem několika náslechů hodin výtvarné výchovy. Druhým mým oborem je speciální pedagogika, v rámci tohoto oboru navštěvuji různé třídy, kde mají děti problémy s chováním nebo mají například specifické poruchy učení. Hned na začátku své praxe mě překvapil úplně jiný přístup učitelů, než na jaký jsem dosud narazila a byla na něj tak trochu zvyklá. Na každé praxi a řekla bych, že jich bylo už docela hodně, jsem přišla první den na praxi vždy do sborovny a pak jsem byla přidělena do kabinetu svého provázejícího učitele. Ve sborovně mě vždy přivítali a seznámili se se mnou, podali mi ruku a zeptali se mě, co studuji, na jakou nastupuji praxi. Pak jsem šla vždy ještě k panu řediteli/ paní ředitelce, kteří mě také vždy na škole přivítali a seznámili mě s mým provázejícím učitelem. Se svým provázejícím učitelem jsem byla celou dobu své praxe v blízkém kontaktu a také jsem s ním byla v dny na praxi v kabinetu i s jeho/jejími kolegy, kde jsme společně komunikovali. Provázející učitel měl o mě zájem, staral se o to, co dělám a jak to dělám a případně mi domlouval i návštěvy v jiných třídách/ na různých akcích. Na této škole jsem se setkala s jiným přístupem. Hned první den jsem se do školy nemohla téměř ani dostat, škola byla zamčena, recepce tam žádná nebyla, zvonky nefungovaly, nikde nikdo nebyl. Zavolala jsem proto na mobil své provázející učitelce, která měla právě hodinu a ta poslala malého žáka, aby mi běžel otevřít. Když jsem přišla, nikdo se mi nevěnoval, vlastně to bylo celý den, jako bych tam ani nebyla. Má provázející učitelka mi řekla, že se mám ve sborovně podívat do rozvrhů a chodit si kam chci. Vybrala jsem si tedy několik tříd, které budu celý semestr navštěvovat. Vůbec jsem nevěděla, jestli mám dny, kdy jsem na praxi být o přestávkách ve sborovně nebo kde co je. Nikdo mi nic neřekl, nevysvětlil. Ve sborovně mi nikdo nenabídl židli. Takže jsem si obstarala židli z jedné třídy a sedla jsem si do sborovny. Čekala jsem tam s paní učitelkou, co učí výtvarnou výchovu na její hodinu. Mezitím jsme se daly do řeči. Musím ale říct, že za celý den se mě vlastně nikdo na nic nezeptal, opravdu jsem tam nikoho nezajímala. Když jsem se ptala já, připadalo mi to, že je otravuji Musím říct, že na praxi mě nejvíce překvapila jedna věc. Jelikož studuji speciální pedagogiku, tak jsem navštívila už spousty různých zařízení, speciální školy nebo školy se speciálními třídami. Setkala jsem se různými dětmi od neslyšících, s poruchami učení, mentálním postižením, silnými vadami řeči, s Downovým syndromem, autismem a tak dále. A na této škole mě zatím nemile překvapuje přístup učitelů k žákům. Většina učitelů bývá o přestávce ve sborovně, kde se strašně nehezky baví o žácích. Každý z učitelů mluví o své třídě jako o nejhorší třídě na světě a jmenovitě všichni dohromady probírají různé žáky a doslova je a jejich rodiče pomlouvají. Z vlastních zkušeností vím, že to někteří učitelé strašně přehánějí a přibarvují si situace, které se jim staly v hodinách (viděla jsem ty situace a byly to podle mého úplně běžně zvládnutelné situace, které se dějí všude na školách). Třídy, které oni berou jako nejhorší třídy, se mi zdají v pořádku. Samozřejmě že výuka ve třídě, kde je třicet dětí, je náročná. Protože vždy se v takové třídě najdou jak klidnější děti, tak děti divoké, aktivní, hlasité apod. Myslím si ale, že i takovou třídu by měl dobrý pedagog bez velkých potíží zvládnout a nestěžovat si pokaždé, když ji opustí. Zatím jsou tedy mé pocity ze školy smíšené. Jsem zvědavá, jak budou probíhat další hodiny. Moc jsem toho zatím „nepochytila“ a jsem zvědavá, jak se učitelé a děti postaví k mé vlastní výuce.