Pro svoji praxi jsem si vybrala základní školu Bosonožskou. O dané školy jsme neměla předem žádné informace, takže nemohu říct, že bych k dané škole měla nějaký vztah či podobně. Zkrátka jsem si danou školu vybrala proto, protože byla blízko a také se zde vyučovala výchova ke zdraví, což jak jsem zjistila, není zrovna všude standard. Z výchovy ke zdraví mi byla přidělena 8.C a 9.D. Obě třídy jsou speciální …. a je to teda mazec. Hluk, hluk a hluk. Prvních 10 minut se učitelka věnuje jen tomu, aby nějak žáky uklidnila. V 9. D to ještě do jisté míry jde, zde se snad žáci chvílemi i snaží, u 8.C tím zatím nejsem jistá. Nemohu ale celou výuku porovnat jen v rámci jedné hodiny, takže uvidíme, jak to půjde dál. To v matematice mám menší obavy. Zde docházím do 6.D, stejně jako u předchozí třídy i tahle třída je třída speciální a přesto je tu vidět velký rozdíl. Žáci zde aktivně pracují, spolupracují s paní učitelkou a celkově se většina žáků snaží. Někdy si říkám, jací budou tyhle žáci za 3 roky. Promění se stejnými hlučnými puberťáky, jakou jsou předchozí osmáci? Nějak mi to ale nesedí. Možná dělám chybu, když porovnám hodinu matematiky s hodinou výchovy ke zdraví. Přece jenom výchova ke zdraví je takový volnější předmět, kde je více prostoru pro diskuzi. Vraťme se ale zpátky do 6.D. Asi třetí hodinu, mě paní učitelka oslovila, zda bych nemohla nahradit chybějícího asistenta. Samozřejmě jsem souhlasila. Sice jsem úplně zpočátku nevěděla, jak moc můžu do hodiny zasahovat, ale myslím si, že jsem si svoji úlohu osvojila poměrně rychle. Během hodiny jsem obcházela třídu a nahlížela jsem, jak žáci pracují. Musím uznat, že většina žáků neměla se zadanými úkoly nějaký větší problém, až na jednoho chlapce – Honzu. Všimla jsem si, že Honza je vždy o krok pozadu než ostatní. Tak jsem mu přišla na pomoc, myslím si, že to ale příliš neocenil. Když jsem na něj mluvila, ani se mě nepodíval, nic neodpověděl, jen koukal do sešitu. Bylo ale vidět, že mi rozumí, protože moje pokyny do jisté míry plnil. Po výuce jsem sdělovala svoje postřehy a pocity paní učitelce a narazila jsem také na téma Honzík. Paní učitelka mi sdělila, že Honza má autismus, což mnohé vysvětlovalo. Co jsem ale nečekala, že mě zaplaví lítost…. Ano, cítila jsem lítost. Může učitelka cítit lítost vůči svému žákovi? Myslím, že to není příliš dobré ... a další věc .. Jak mám vlastně s takovým žákem pracovat? Přijde mi, že od chvíle co vím, že Honza je autista a má své návaly agrese (o kterých jsem se dočetla ze zprávy z PPP) se k němu již nechovám tak přirozeně jak předchozí hodinu.