V 9. třídě, což byla první hodina na kterou jsem se na praxi byla podívat, paní učitelka razí systém - vlastní tvorba - každý žák tvoří co se mu chce/co ho napadne/sám podle svých představ. V hodině to pak vypadalo tak, že všichni žáci kreslili na čtvrtku formátu A4. Někteří dokončovali kresby z minulé hodiny, ostatní dostali novou čtvrtku, aby mohli něco začít. Co mě ale opravdu překvapilo byl klid, který ve třídě panoval. Všichni seděli na svých místech a kreslili, nikdo se “neflákal”, nevyrušoval, ani se nebavil nahlas. Většina žáků si nasadila sluchátka a kreslila. Jsou zvyklí a vycepovaní z předchozích let, jak jsem se dozvěděla od paní učitelky. Vede je totiž od 6. třídy. Zvládnutí kázně je můj velký problém a ráda bych zjistila, jak nejlépe s tím pracovat. Z mé předchozí zkušenosti s výukou výtvarné výchovy by žáci při takovémto přístupu téměř “zbořili třídu” a zřejmě vůbec nic nevytvořili. Přemýšlela jsem ale celou dobu o tom, jestli tohle je výtvarná výchova? Jestli by tohle měla být výtvarná výchova v 21. století? Samozřejmě, že tahle varianta je v podstatě nejjednodušší/nejpohodlnější jak pro žáky - z hlediska - učitelka nás s ničim neotravuje, něco si tu nakreslíme - je jedno co, pustíme písničky, odpočinem si a je to - tak pro učitelku - nemusím se zatěžovat přípravou a snažit se cokoliv vymýšlet, odsedím si to tady, občas za mnou někdo přijde s dotazem. (čímž nechci říct, že to tady takhle je) To ale přece není smyslem výtvarné výchovy a vzdělávání obecně. Nemůžeme se potom divit, že výtvarná výchova je stále některými žáky a některými učiteli vnímána jako “odpočinkový” předmět, který není důležitý a můžou ho stále ve velké míře učit kantoři, kteří nejsou aprobovaní. Tímto ale nechci zobecňovat a pouze kritizovat, protože jsem viděla jen tuto jednu hodinu v 9. třídě. Jsou to pouze myšlenky, které mi probíhají hlavou. Točím se také stále kolem problému - jak nejlépe vyvážit v hodinách “vzdělávací” složku (co se týče základních výtvarných pojmů, dějin umění, současného umění, vizuální gramotnosti…) a složku “tvořivou” - kde žáci mohou projevit naplno svou fantazii a kreativitu. Aby to ale nesklouzlo k monotónnímu opakování - krátký výklad na začátku hodiny z nějž vyvodím motivaci pro práci dětí, jejich tvorba a závěrečná reflexe. Také jak nejlépe žáky motivovat, aby pracovali na “zadání” s kterým přijdu. Zároveň, aby zadání nebylo diskriminující (ať už specifickými pomůckami, které by mohli žáci potřebovat (třeba mobilní telefon), nebo třeba genderově). Ráda bych také, aby děti poznali i jiné způsoby tvorby než je kresba/malba na bílou čtvrtku. Je tolik věcí, které je nutno promýšlet při plánování výuky… Z popisované hodiny mám ještě jeden postřeh. Při hodině za paní učitelkou přišel jeden žák, který chtěl konzultovat svoje kresby k přijímačkám na módní tvorbu. Byly to kresby tužkou na formátu A4, návrhy nějakých oděvů, portréty a různé vlastní “fantazijní” náměty. Ona okomentovala jeho práce jako “tvoje pěkný kresbičky, který si určitě schraňuj”, ale nastínila mu, co od něj budou vyžadovat u přijímaček. To jest např. nakreslit figuru jako takovou. Poradila mu, že musí trochu rozvinout kreativitu, uvolnit ruku a zapojit také práci s barvami, ať si třeba zkusí doma postavit nějaké zátiší a nakreslí ho. Já nevím, ale kreativita a zátiší mi přijde skoro jako oxymorón. Přišlo mi fajn, že se snažila mu nějakým způsobem popsat jak to myslí a co by mohl dělat, protože o to žádal, ale zároveň mi přišlo škoda, že mu nevěnovala víc času, aby to s ním konkrétněji probrala. Protože bylo vidět, že ten kluk o to má opravdu zájem.