Na jaře 2019 jsem nastoupila na praxi na gymnázium v Blansku. Výuku českého jazyka a literatury jsem si již vyzkoušela jak na nižším, tak na vyšším stupni gymnázia. První dny praxe, kdy jsem se hodin zúčastnila pouze jako pozorovatel na náslechu, jsem se seznamovala s obsahem látky, který je kladem na určité ročníky. Hned na první pohled byl vidět obrovský rozdíl ve vztahu žáků k látce oproti základní škole, na které jsem byla na praxi minulý semestr. Aktivní přístup, a především veliké znalosti ohledně učiva byl pro mě pozitivním překvapením. Také jsem mohla porovnávat přístup a vědomosti provázející učitelky z gymnázia a základní školy. Už druhý týden, který jsem na praxi trávila, jsem vedla výuku. Od té doby se každý čtvrtek věnuji syntaxi v kvartě. Nepravidelně také v pátky literaturu v kvartě a mluvnici v prvním ročníku vyššího stupně gymnázia. Oproti již zmiňované základní škole bylo na žácích vidět, že mají opravdu snahu se dozvědět co nejvíce věcí a jsou vedeni k výkonu. Proto jsem nezaznamenala rozdíl v jejich chování při vedení hodiny jejich učitelkou a mnou samotnou. Pozitivně mě překvapil i postoj učitelky, která se řídí pravidlem, aby se žáci ve škole naučili co nejvíc a doma nad učením netrávili všechen volný čas. To byla jedna z věcí, kterou opravdu oceňuji. I přes to, nebo právě možná proto žáci vědí, co se probíralo minulou hodinu a dokáží na látku plynně navázat. Další pozitivní věc, kterou bych ráda zmínila, je dělení tříd na dvě skupiny nejen pro jazykové předměty, ale i například pro matematiku, fyziku, občanskou výchovu a samozřejmě český jazyk a literaturu. Ve skupině se pak lépe pracuje jak žákům, tak vyučujícím. Uvědomuji si samozřejmě, že takovéto dělní je velice kapacitně náročné a málokteré školy si tento systém mohou dovolit. Nicméně v půlených hodinách mluvnice se mi pracovalo se skupinou opravdu dobře. Lépe se mi zatím učila literatura. Líbilo se mi, že jsem celou třídu dokázala vtáhnout do pověsti ohledně pověsti města Hammeln, jehož námět později využil i Viktor Dyk při zpracování své novely Krysař. Ovšem i s mluvnicí nebyl problém, vše probíhalo, jak jsem měla naplánováno. Docela mě překvapilo, že za každou hodinu musím rozdat nějakou známku, aby se zvýšila motivace dětí. Také jsem vděčná své provázející učitelce za důvěru a vcelku volnou ruku při přípravě známkovaných aktivit a jejich hodnocení.