Pedagogickou praxi vykonávám na Střední škole polytechnické v Brně, Jílová. Již jsem absolvoval čtyři pedagogické náslechy. Mé první dojmy jsou ve většině negativní. Opět se ve mně rozdmýchaly negativní emoce, které jsem míval na střední škole v některých předmětech. Postřehy prvního dne náslechu Hodiny jsou nudné a bez energie. Na učiteli nešlo vidět, že jeho samotného předmět baví. Učitel v hodinách žáky nemotivuje, pouze jim zdůrazňuje, že probírané učivo bude u maturit nebo u závěrečných zkoušek. Také postrádám aktivizační metody. Myslím si, že by žáci tyto metody ocenili. Hodinu by to ozvláštnilo a žáky vzbudilo. Někdy mám dojem, že si vyučování učitel snaží co nejvíce zjednodušit. Poslední hodina byla nejhorší. Žáci byli jak utržení ze řetězu. Bez kázně a motivace se učit. V této hodině se učitel topil. Neměl vůbec žádné „zbraně“, kterými by žáky uklidnil. Říkám si, kde se stala chyba. Může za to učitel a jím nastavená pravidla nebo třída, kterou se někdy nedá zformovat, a učitel musí přijmout, že zde se mu učivo nepodaří předat? Postřehy druhého dne náslechu Od minulého týdne se skoro nic nezměnilo. Učitel nemá zájem o aktivizaci žáků. Přitom jednoznačně aktivitu vyžaduje. Všiml jsem si, že učitel více nedbal na žákovo porozumění učiva a pokračoval v látce dál, aniž by si byl jist, že všichni žáci dané problematice rozumějí. V očích některých jsem totiž viděl nepochopení. Vnitřně jsem se zasmál při situaci, kdy se učitel zeptal celé třídy, zda látce rozumí. Když nikdo nic nenamítal, pokračoval dál. Vzpomínám si, že na střední škole jsem mnohému nerozuměl, ale styděl jsem se zeptat, abych nevypadal před ostatními jako hlupák. Myslím si, že zde se odehrál ten samý případ.