Všechno je stále beze změny. Každé ráno, den co den, vstávám v půl sedmé a na osmou vyrážím na Řehořku. Tak říkáme „naší“ základce. S přibývajícími povinnostmi cítím čím dál větší únavu, ale ještě chvíli a budou Vánoce. Na ty se už fakt těším… Těším se, až konečně na chvíli zvolním a zastavím se. :-D U nás ve škole se nic nezměnilo. Maximálně to, že si teď spíš připadám jako zaskakující učitelka hudebky, češtiny, informatiky, …, a ne jako asistent pedagoga. Na druhou stranu to pro mě znamená také více odučených hodin zeměpisu. Verča, naše zeměpisářka, je totiž jediná, kdo u nás na škole zeměpis učí. Když chybí, vykrývám všechny její hodiny. Přijde mi, že jsem povinnou praxi splnila snad stokrát… :-D Když učím zeměpis, kde je Verča, vše dělám tak, jak si přeje. Nesouhlasí se stylem výuky, o který se snažíme. Pro osmáky jsem měla nachystanou práci s článkem, video a následnou diskuzi. To se jí nelíbilo… Takže přišel na řadu stereotyp. Na začátku hodiny přednesu to, co má Verča vypsáno z knížky, poté diktuju (píšu na tabuli, podle třídy) zápis z toho, co jsem četla. Následně vyplníme pracovní sešit, konec, zvoní a jde se dál. Nejlépe se cítím, když jsem s dětmi sama. Verča je hrozně moc fajn, ale na výuku a styl učení má holt jiný názor. Nepředpokládám, že se u ní něco změní. Já ale možná příští rok změním základku, kde vykonám praxi. ?? Ve škole jsou všichni hrozně fajn a líbí se mi tam.