Na praxi jsem byla minulý pátek, tedy 26.10. Tento celý týden byla škola uzavřena z důvodu podzimních prázdnin a taky kvůli rekonstrukci učitelských kabinetů. Minulý týden jsem absolvovala znovu náslechy na obou předmětech (dějepis, hudební výchova). V pátek se ve škole konal národní den k oslavám 100. výročí vzniku Československé republiky. Bylo mi sděleno, že mám přijít oblečena do barev trikolóry, další možností bylo vzít si společenské šaty. Svého úkolu jsem se zhostila a zvolila jsem první možnost. Nechtěla jsem vyčnívat z davu, ba naopak chtěla jsem jít příkladem žákům. Při vstupu do kabinetu jsem dostala trikolóru, kterou jsem si připnula na košili, stejně jako ostatní žáci a učitelé. Výuka měla probíhat stejně až na prvních dvacet minut. Můj náslech začal v hudební výchově. Po vstupu do třídy jsem se neposadila dozadu, jako tomu bylo podvakrát, ale přisedla jsem si za učitelem přímo za katedru. Zajímalo mě, jestli to žáci nějak zbystří a budou ukázněnější. A taky jak se budu cítit já. Být přímo před nimi, zda mi to bude příjemné či ne. Následoval asi dvacetiminutový program, který žáci mohli slyšet skrze školní rozhlas. Mluvilo se o tom, co slavíme za svátek, o životě za první republiky, kultuře, sportu, dopravě apod. Informace byly známé, ale dozvěděla jsem se další zajímavá fakta. Taky se mi líbilo, že to četli žáci a mohli se tímto způsobem zapojit do projektu, který mimochodem přichystala moje provázející učitelka z dějepisu. Na konci zazněla česká a slovenská hymna, kterou jsme uctili našim povstáním z židle. Překvapilo mě, jak žáci automaticky vstali a s jakou upřímností a klidem tyto národní písně vyslechli. Čekala jsem nějaké opičky od žáků, ale byli neuvěřitelně ukáznění. Následoval klasický průběh vyučování. O přestávkách pokračoval program pouštěním národních písní, prvorepublikovými tanci a promítáním starých fotografií. Tento nápad se mi velmi líbil. Nenásilnou formou jsme si připomenuli a oslavili významné datum - 28. 10. 1918. Na násleších z dějepisu neprobíhala výuka dle připravené látky, ale učitelka stále mluvila o vzniku Československé republiky. Opakovala významné momenty. Myslím si, že to bylo velmi důležité. Pro dnešní společnost je velmi důležité znát historii své země, a to nejen proto, abychom se poučili z chyb předchozích, ale proto, abychom si vážili všeho, co dnes máme, vážili si svých předků, ale i rodičů, přátel, učitelů apod. Po skončení náslechů jsem se domluvila se svým provázejícím učitelem na tom, že týden po prázdninách budu již učit. Zadal mi, co bych měla s žáky probrat, ale zbytek řekl, že ponechává na mě, na mé vlastní fantazii. Mám vyzkoušet vše, co uznám za vhodné. Na vlastní výuku se moc těším, v hlavě mi koluje spousta nápadů, ale zároveň se bojím. Budu umět skloubit dohromady roli učitele, odborníka a umělce? Poradím si s morálkou v hodině? Nechám se překvapit. Žádný učený z nebe nespadl. A taky chybami se člověk učí.