Napříč třídami i ročníky se nese zvláštní nechuť k tvorbě jako takové. Většinově se hned po zadání úkolu nebo tématu nese třídou povzdech a nářky. Nářky o tom, že neví, jak konkrétní věc vypadá, že to nikdy nedělali, že to nechápou, že se jim práce nedaří apod. Nemyslím si, že by tento stav plynul ze strachu z hodnocení od paní učitelky. Paní učitelka je naopak při hodnocení vždy obezřetná a snaží se nepodléhat subjektivním dojmům. Příčina je možná zakotvená někde uvnitř „mentálního nastavení“ dětí, v sebepojetí a sebehodnocení. Nevím, jestli si paní učitelka tento problém uvědomuje, nebo jestli ho vůbec považuje za problematický, ale přijde mi škoda, že pro žáky nezkouší i jiné způsoby práce. Témata zadává ve vztahu k reálnému životu, př. nakresli strom, děti se potom drží konkrétní představy, kterou se jim v jejich očích nedaří naplnit a ztrácí motivaci k další práci. Obdobná zadání nejen, že neutváří vztah k výtvarným činnostem, ale nepřináší ani žádnou další přidanou hodnotu. Děti se učí pouze zobrazovat realitu, manipulovat s vizuální formou nebo stylizací. Myslím si, že výtvarná tvorba by měla rozvíjet kreativitu a myšlení. Experimentovat a konfrontovat osobní zkušenost s představeným problémem, který přináší do výuky učitel. Otázkou pro mě zůstává i výběr témat. Paní učitelka se většinou drží „osvědčených“ klasik, které navazují na roční období, historii umění apod. Často také řeší výzdobu školy nebo mimoškolní aktivity (divadlo, besídky…) na které děti připravují kulisy. Propojuje proto klasická témata s, pro děti, novými technikami – děti se učí rozpíjet barvy do klovatiny, frotáže apod. Školu většinově navštěvují děti ze sociálně slabších rodin. Stává se proto, že děti musí často řešit problémy, které vysoce přesahují jejich psychickou zralost. Je pro takového žáka vůbec zadání tématu podzimního listí apod. vůbec nějakým způsobem zajímavé nebo je úplně mimo jeho realitu? Může samozřejmě představovat určité uvolnění a oproštění se od reality, ale může ho nějakým způsobem zasáhnout a přinést mu něco nového? Měla by učitelka reagovat na konkrétní třídu, konkrétním zadáním a snažit se děti směřovat k nějakému cíli? A nabídnout jim prostor pro vlastní vyjádření a zpracování osobních prožitků a problémů. Nebo je to čistě v kompetenci odborného pracoviště, školního poradce nebo psychologa.