Praxi, kterou tento semestr musíme vykonávat na základních školách pro mě svým způsobem ničím novým není, neboť už na bakalářích jsme měli praxi, a i když jsem měla občas čas a byla doma v Třeboni, tak se došla na základku podívat a sem tam jsem si došla i na nějaké hodiny. Avšak tentokrát je to jiné tím, že musíme už i sami vyučovat a připravovat se na hodiny, ne být pouze pozorovatelem a občasným pomocníkem. Jistou výhodou je, že znám školu i učitele a někteří mě dokonce sami učili před pár lety. Co mě ale překvapilo a vlastně stále překvapuje jsou dnešní žáci. Kromě toho, že jsou o dost línější a hloupější než my, tak berou i méně látky, než jsme před těmi x lety brali my, a potvrzují mi to i učitelé. My jsme psali v hodinách dějepisu sáhodlouhé poznámky, na které následovalo další týden zkoušení, případně nějaký test. Dnešní děti už ani poznámky nepíšou, pouze „hledají“ v učebnici a občas si napíší něco do sešitu. U zkoušení jsou to výsledky až tragické. Když jsem opravovala testy z německého jazyka na slovíčka, které byly ohlášeny minimálně dva – tři týdny dopředu, rozdávala jsme pouze trojky, čtyřky a pětky. V tom případě bych nechtěla vidět třeba test na gramatiku, když padají takové známky ze slovíček, které se dají docela pěkně naučit, ještě když na to má člověk tři týdny. Děti jsou také více drzé a více si na učitele dovolují. Co mě opravdu velmi překvapilo je počet asistentů na škole. Ve skoro každé třídě je nějaký asistent a v každé třídě se nachází minimálně tři děti s nějakou poruchou. Opravdu nevím, zda je to správně, neboť si myslím, že takhle to vyučování jde snad ještě hůře, s takovými dětmi, kteří neustále vyrušují, pokřikují, nedávají pozor apod. Za nás tyto děti chodily ještě na speciální základku a hodiny probíhaly více v poklidu, i jsme se mohli více soustředit. Dalším překvapením pro mě jsou samotní rodiče, kteří mají neustálé požadavky a „problémy“ a neustále si stěžují na všechno možné. Z čeho jsem naopak nadšená jsou učitelé, kteří se mi snaží vyjít vstříc a velmi mi pomáhají. Na praxi jsem nastupovala s tím, že učit děti v budoucnu víceméně nechci, aspoň ne na ZŠ a když vidím, jak se ti žáci mění k horšímu a rodiče jakbysmet, tak ani nevím, zda bych opravdu někdy v budoucnu chtěla učit.