Navštěvuji hodiny českého jazyka a literatury převážně v 8. ročníku. Vyučující je vždy velmi milá, laskavá a vstřícná. Před každou hodinou mi přiblíží, co zhruba bude její náplní, řekne mi, co dělali minule a co plánují dále. Je u ní vidět profesionalita a letitá zkušenost, jelikož hodiny vede převážně dle vlastní intuice, dokáže se přizpůsobit tempu žáků a celkové atmosféře třídy. Níže popíšu výuku ve zmíněném osmém ročníku, konkrétně hodinu mluvnice. Vyučující přišla do třídy a sdělila žákům, že si napíší diktát. Až mě překvapilo, že nikdo příliš neprotestoval! Když si vybavím hodiny češtiny, které jsem zažila na základní škole, vždycky se našla nějaká část třídy, která pronesla komentáře typu: „zase diktát?“, „bude to na známky?“, „to je ale otrava!“ apod. Tady si žáci „poslušně“ vzali sešity, vyučující začala diktovat a ve třídě nastalo ticho. Opravdu se všichni soustředili na práci, což často nebývá zvykem. Když někdo nestíhal, učitelka větu zopakovala, zpomalila, přizpůsobila se. Co se mi velmi líbilo, byla činnost bezprostředně po dopsání diktátu. Vyučující vyzvala žáky, aby ti, kteří jsou si jistí, že mají nějaký jev správně, jej šli napsat na tabuli. Bylo to z toho důvodu, aby ostatním spolužákům případně přilepšili v hodnocení. Kupodivu se zvedlo pouze pár žáků, na tabuli se objevily asi tři jevy. Buď si žáci nebyli svým výkonem jistí, nebo se jen ostýchali. Nicméně se mi tento vstřícný krok od učitelky líbil, umožnila tak žákům nad diktátem přemýšlet a pomoci si navzájem. Poté jim zadala další práci s textem. Jelikož probírají druhy souvětí, měli za úkol vyhledat v diktátu věty jednoduché, souvětí s větami hlavními či vedlejšími. Nechala jim několik minut na doplnění, poté žáci sešity odevzdali. Zaujala mě také hodina slohu. Zde probírala vyučující s žáky slohový útvar výtah. Dříve se již bavili o tom, co jsou výpisky, nyní tedy mohli najít rozdíly mezi těmito dvěma pojmy. Dostali za úkol vypsat si z učebnice heslovitě informace o výtahu, následně pracovali s textem, ze kterého měli udělat výpisky. Po několika minutách vyzvala učitelka jednu žákyni, aby šla napsat na tabuli, co vymyslela. Následovala společná diskuze, žáci sami komentovali, co bylo napsáno na tabuli, snažili se reagovat. Jelikož byli seznámeni s výtahem, vyučující jim zadala úkol v podobě mluvního výtahu. Každý ze žáků si měl vybrat nějakou regionální osobnost, stavbu či událost, která ho zaujme, a zhruba v jedné minutě přednést nejdůležitější informace spolužákům. Tady jsem ocenila provázanost i s literaturou, ve které se bavili právě o regionální literatuře. Toto mi přijde jako nejvhodnější varianta, když dokáže učitel navzájem provázat více tematických celků či předmětů. Žáci pak mají pocit, že nic není zbytečné a vše souvisí se vším.