Ja sitten me katselimme ympärillemme ja ihailimme korkeaa ja ohutta, vanhasta värillisestä lasista tehtyä ikkunaa, tammipaneeleja, hirvenpäitä, seinillä olevia vaakunakilpiä, jotka kaikki näyttivät himmeiltä ja synkiltä keskellä huonetta olevan lampun verhotussa valossa.
A hosszú kocsiúttól meggémberedett kezünket odatartottuk a tűz elé. Aztán sorra megbámultuk a magas, karcsú, festett üvegű ablakokat, a tölgyfa borítást, a falon függő szarvasagancsokat és címereket: mindez nyomasztó balsejtelmet árasztva tűnt szemünkbe az egyetlen lámpa tompa világánál.