Sydän täynnä katkeruutta seisoimme molemmin puolin kuolleen ruumista, kokonaan huumaantuneina tästä äkillisestä ja auttamattomasta onnettomuudesta, joka antoi niin surkean lopun meidän pitkällisille ja vaivaloisille ponnistuksillemme.
Mélyen elkeseredve, meggörnyedve őriztük szerencsétlen barátunk holttestét. A váratlan és immár helyrehozhatatlan katasztrófa annál is inkább lenyűgözött bennünket, mivel tisztában voltunk vele, mennyi nehéz munkánkat, igyekezetünket tette semmivé, egyetlen pillanat leforgása alatt.