Siinä hän istui tweed-pukuineen ja amerikalaisine murteineen, mutta katsellessani hänen tummia ilmekkäitä silmiään tunsin selvemmin kuin ennen, kuinka täydellisesti hän polveutui tuosta pitkästä sarjasta ylimyksellisiä, tulisia ja vallanhimoisia miehiä.
Ahogy itt ült, tweedruhájában, amerikai kiejtésével, egy prózai vasúti fülke egyik sarkában, barna, értelmes arcát szemlélve most éreztem meg igazán, hogy mennyire hamisítatlan leszármazottja szenvedélyes, lobogó s tettre kész őseinek.