Al día siguiente, con un sentinúento de fatiga y de desaseo corporal, como consecuencia de la noche pasada en el vagón, Alexey Alejandrovich avanzaba en coche, entre la neblina matinal de San Petersburgo, por la Perspectiva Nevsky, desierta a aquella hora, mirando ante sí, sin pensar en lo que le esperaba.
Pétervár hajnali ködében, a vasúton töltött éjszaka által előidézett kimerűltség és tisztátlanság érzésével eltelve robogott végig Alexandrovics Alexej a néptelen Nevszkij Proszpekten, s maga elé bámúlva, rá se gondolt arra, a mi reá várakozik.