En aquella breve mirada, Vronsky tuvo tiempo de observar la reprimida vivacidad que iluminaba el rostro y los ojos de aquella mujer y la casi imperceptible sonrisa que se dibujaba en sus labios de carmín.
Ez a futó pillantás elég volt Vronszkijnak arra, hogy meglássa azt a tartózkodó elevenséget, mely ott játszott az arczán, s ott libegett ragyogó szemei közt, s azt az alig észrevehető mosolyt, mely piros ajkait félrehúzta. Mintha valaminek a fölöslege annyira eltöltötte volna a lelkét, hogy akaratán kívül is, hol tekintetének a csillogásában, hol mosolyában keresett magának utat kifelé.