Sentada en él iba Elisabeta Petrovna, con una capa de terciopelo y la cabeza cubierta con un pañuelo de lana. –¡Loado sea Dios! ––dijo Levin con alegría al reconocer el rostro, pequeño y rosado de la comadrona, cuya expresión era entonces severa y hasta preocupada.
Az alacsony szánon bársonyköpenybe burkolva s bekötött fejjel űlt Petrovna Jelizaveta... "Hála Istennek, hála Istennek!" - mondotta, mikor most különösen komoly, sőt szigorú kifejezésű, szőke kis arczát a legnagyobb örömmel fölismerte.