–Bien: vamos a mi gabinete –dijo Oblonsky, que conocía la timidez y el excesivo amor propio de su amigo. Y, sujetando su brazo, le arrastró tras de sí, como si le abriera camino a través de graves peligros.
Nos hát, gyerünk a szobámba, - szólt Arkágyevics Sztepán, ösmervén barátjának önző és megátalkodott bátortalanságát, s miután megfogta a kezét, mintha valami veszedelmes helyen vezetné keresztül, úgy húzta őt maga után.