–¡Qué hombre tan raro! –dijo Oblonsky a su mujer. Miró el reloj, hizo un movimiento con la mano ante el rostro, significando que la saludaba cariñosamente a ella y a sus hijos, y se alejó por la calle con su paso fanfarrón.
Furcsa egy ember! - szólt oda Arkágyevics Sztepán a feleségének s az órájára pillantva, a kezével egy olyan mozdulatot csinált az arcza előtt, mely gyöngédséget akart jelenteni a felesége és a gyermekei iránt és kíczosan ment tovább a gyalogjárón.