Y en efecto, el pobre hombre estuvo a punto de lanzarse al arroyo que le separaba del bosque, y sus piernas se aflojaron en un instante como un resorte..., pero casi al mismo tiempo se replegó sobre sí mismo, se contuvo y una lágrima corrió por sus mejillas.
És valóban, szegény szerencsétlen már-már nekirohant a közte és az erdő közt folyó pataknak, lába egy pillanatra megfeszült, akár a rugó... De már a következő másodpercben elernyedt, összegörnyedt, magába roskadt, és kövér könnycsepp gördült alá szeméből!