Ana entró en el salón muy erguida, como siempre, y, sin mirar a los lados, con el paso rápido, firme y ligero que la distinguía de las otras damas del gran mundo, recorrió la distancia que la separaba de la dueña de la casa. Estrechó la mano a Betsy, sonrió y al sonreír volvió la cabeza hacia Vronsky, quien la saludó en voz muy baja y le ofreció una silla.
Mint mindig, most is rendkívül egyenesen tartotta magát, s a nélkül, hogy tekintetének az irányát megváltoztatta volna, gyors, határozott és könnyed lépteivel, a melyek őt más, nagyvilági hölgyek föllépésétől annyira megkülönböztették, megtette azt a pár lépést, a mely őt a ház úrnőjétől elválasztotta, kezet szorított vele, elmosolyodott, s ezzel a mosolylyal rápillantott Vronszkijra is. Vronszkij mélyen meghajtotta magát, és széket tolt oda hozzá.