Una vez solos, los dos amigos guardaron primero un silencio embarazoso; sin embargo era preciso que uno de ellos rompiese a hablar, y como D'Artagnan parecía decidido a dejar este honor a su amigo:
A két jó barát most, hogy eltávoztak a látogatók, egy darabig kínos csendben üldögélt; aztán nem húzhatták-halaszthatták tovább, az egyiknek meg kellett szólalnia, és mivel D'Artagnan láthatólag eltökélte, hogy barátjának engedi át ezt a dicsőséget, Aramis végül ezt mondta: