–¿Quién puede tener deseos de ir a la cama con este tiempo? –comenzó Oblonsky, que ahora, después de los vasos de vino bebidos en la cena, se hallaba en un estado de alma dulce y poético–. Mira, Kitty –dijo, mostrándole la luna que asomaba entre los tilos–.
Ugyan kinek jutna most eszébe aludni! - szólott Arkágyevics Sztepán, miután vacsoránál megivott egy pár pohár bort, és belejött az ő szelíd és költői hangulatába. - Nézd csak, Kiti, - mondotta, a hársak mögött kelő holdra mutatva, - micsoda gyönyörűség!