En efecto, lo primero que percibió a través de la niebla húmeda y grisácea fue al honrado Planchet, que con los dos caballos de la mano esperaba a la puerta de una pequeña taberna miserable ante la cual D'Artagnan había pasado sin sospechar siquiera su existencia.
És íme a nyirkos, szürke ködben ki más került szeme elé, mint éppen a derék Planchet: kantáron tartotta a két lovat, s egy zugcsapszék kapujában várakozott; D'Artagnan is járt erre az éjszaka, de észre sem vette a kocsmacégért.