«¡Qué muchacho tan simpático!», pensaba Kitty, que salía de la caseta con mademoiselle Linon, mientras seguía a Levin con mirada dulce y acariciante, como si contemplase a un hermano querido. «¿Acaso soy culpable?
"Milyen derék, milyen kedves, - gondolta magában ezalatt Kiti, a mint m-lle Linon-nal a házikóból kilépett, s bensőséges, gyöngéd mosolylyal nézett végig rajta, mintha szeretett, édestestvére lett volna, - De hát csakugyan hibás vagyok én, csakugyan követtem el valami rosszat?