-Palabra que es usted rara de veras -dijo-. Está usted quieta, grave y silenciosa como una monjita, con las manos cruzadas y mirando la alfombra (excepto cuando, como ahora, me mira a la cara) y, en cambio, si se le hace alguna pregunta, sale con una contestación si no grosera, al menos brusca.
Szavamra, furcsa szerzet maga! - mondta. - Ahogy itt ül csendesen, komolyan, egyszerűen, kezével az ölében, olyan, mint egy kis apáca, állandóan lesüti a szemét, kivéve olyankor, amikor az én arcomat fürkészi, mint például most - és mégis, ha az ember kérdez valamit, vagy olyan megjegyzést tesz, amelyre okvetlenül felelni kell, visszavág, hogy csak úgy csattan.