Era medianoche aproximadamente; la luna, escoltada por su menguante y ensangrentada por las últimas huellas de la tormenta, se alzaba tras la pequeña aldea de Armentières, que destacaba sobre su claridad macilenta la silueta sombría de sus casas y el esqueleto de su alto campanario recortado a la luz.
Éjfél lehetett; a csorba, fogyó hold az oszladozó vihartól vérvörösen éppen kelt Armentières fölött; fakó fényében kirajzolódtak a városka házainak sötét vonalai és a magas, ösztövér templomtorony áttört kőcsipkézete.