Sin precipitarse, Levin sacó de su cartera un billete de diez rublos, se lo dio al criado, y pronunciando las palabras lentamente, pero sin perder tiempo, le explicó que su señor (¡qué grande a importante le parecía a Levin ahora aquel Pedro Dmitrievich, a quien tan insignificante había visto siempre!) el propio Pedro Dmitrievich, le había prometido ir a la hora que fuese y que seguramente no se enfadaría porque le despertaran en aquel momento.
Levin erre elővett egy tízrúbeles bankót és lassan, de e mellett egy perczet se mulasztván, a markába nyomta és elmondta, hogy Dmitrievics Pjotr, (milyen nagynak és tekintélyesnek látszott most Levin előtt ez az annakelőtte oly jelentéktelen Dmitrievics Pjotr!) megigérte, hogy minden időben rendelkezésére áll, így hát bizonyára nem fog megharagudni, s kérte, hogy csak keltse fel szaporán.