Por vez postrera vi el semblante de Hans alumbrado por los resplandores de un incendio, y no experimenté más sensación que el espanto siniestro del hombre condenado a morir atado a la boca de un cañón, en el momento en que sale el tiro y dispersa sus miembros por el aire.
Még egyszer, utoljára felvillant előttem Hans arca a tűz fényében, aztán már nem éreztem mást, csak szörnyű félelmet, akár azok a halálraítéltek, akiket egy ágyú torkára kötöznek, és ott várják, hogy az eldördülő lövés a levegőbe vesse széttépett testüket.