Yo, pues, pensaba en mi situación, de fugitiva sin hogar, y -¡oh, con qué angustia!- en lo que dejaba atrás.
Én is csak erre a keserves menekülésre tudtam gondolni, erre a céltalan kóborlásra - és, ó, milyen fájó szívvel gondoltam útközben arra, amit otthagytam!