Esta vez Felton, por más impasible que fuera o que fingiera ser, no pudo resistir a la influencia secreta que ya se había apoderado de él: ver a aquella mujer tan hermosa, blanca como la más cándida visión, verla alternativamente desconsolada y amenazadora, sufrir a la vez el ascendiente del dolor y de la belleza, era demasiado para un visionario, era demasiado para un cerebro minado por los sueños ardientes de la fe extática, era demasiado para un corazón corroído a la vez por el amor del cielo que abrasa, por el odio de los hombres que devora.
Bármily érzéketlen volt is Felton, vagy bármennyire igyekezett is annak látszani, ezúttal hiába hadakozott a fölébe kerekedő titokzatos hatalommal; itt állott előtte ez a bűbájos, hófehér női alak, ez a sugárzó látomás; hol zokogott, hol fenyegetőzött, hol vergődésével, hol szépségével igézte - túl nagy próbatétel volt ez szegény, rajongó lelkének, túl nagy teher eszének, melyet rabláncra vertek az esztelen hit ábrándképei; túl nagy teher volt a szívének, melyet éppúgy marcangoltak az isteni szeretet lángjai, mint az emberek sorvasztó gyűlölete.