Venir en calidad de primo a sentarse todos los días a una buena mesa, desarrugar la frente amarilla y arrugada del viejo procurador, desplumar algo a los jóvenes pasantes enseñándoles la baceta, el passedix y el lansquenete en sus jugadas más finas, y ganándoles a manera de honorarios por la lección que les daba en una hora sus ahorros de un mes, todo esto hacía sonreír enormemente a Porthos.
Ő lesz majd a jó unokaöcs, ott ül mindennap a szépen terített asztalnál, elsimítja a vén ügyész barázdás, sárga homlokának ráncait, fáradozni, kockázni, alsózni tanítja, és közben meg is kopasztja valamelyest a sárga csőrű ügyvédbojtárokat, miközben honoráriumképpen egyórai lecke tiszteletdíjaképp elnyeri majd egész hónapi zsebpénzüket - ilyen szépen, derűsen mosolygott Porthosunkra a jövő.