Crecia en gracia, en talento y beldad, en medio de gustos, respetos y esperanzas, y ya inspiraba amor. Formábase mi pecho; pero ¡qué pecho! blanco, duro, de la forma del de la ve nus de Medicis; ¡y qué ojos! ¡qué pestañas! ¡qué negras cejas! ¡qué llamas salian de las niñas de mis ojos, que eclipsaban el resplandor de los astros, segun decian los poetas de mi barrio!
Igy növekedtem szépségben, bájosságban, tehetségem kifejtésében, öröm, tisztelet és remény között; akkor már szerelmet keltettem; keblem is kifejlődött s milyen kebel! fehér és telt, mint a medici Vénuszé! és a szemeim milyenek voltak s a szempilláim és fekete szemöldökeim! milyen lángok lobogtak szemeimben, hogy elhomályositották a csillagok ragyogását is - igy mondták vidékünk költői.