Vronsky tenía conciencia de la opinion en que le tenían sus compañeros y, aparte de que amaba aquella vida, se consideraba obligado a mantenerles en la opinión que de él se habían formado. Como es de suponer, no hablaba de su amor con ninguno de sus compañeros, no dejando escapar ni una palabra ni aun en los momentos de más alegre embriaguez (aunque desde luego rara vez se emborrachaba hasta el punto de perder el dominio de sí mismo). Por esto podía, pues, cerrar la boca a cualquiera de sus camaradas que intentase hacerle la menor alusión a aquellas relaciones. No obstante, su amor era conocido en toda la ciudad, Más o menos, todos sospechaban algo de sus relaciones con la Karenina. La mayoría de los jóvenes le envidiaban precisamente por lo que hacía más peligroso su amor: el alto cargo de Karenin que contribuía a hacer más escandalosas sus relaciones.
Magától érthető, hogy bajtársai közül Vronszkij soha senkivel sem beszélt a szerelméről, nem szólta el magát, még a legvadabb tivornyák közepett sem, (egyébiránt annyira részeg sohasem is volt, hogy elvesztette volna az önuralmát) és azoknak a könnyelmű bajtársainak legott betömte a száját, a kik megpróbáltak a viszonyára czélzásokat tenni. És mégis az egész város tudott a szerelméről: többé vagy kevésbbé, de mindenki sejtette Kareninával való viszonyát; a fiatal emberek legnagyobb része éppen azért irígyelte őt, a mi szerelmében a legsúlyosabban nehezedett rá, Karenin magas állásáért, s ennek következtében viszonyának a világ előtt való nagy nyilvánvalóságáért.