Como un niño que habiéndose hecho daño ejercita sus músculos para calmar el dolor, Alexey Alejandrovich necesitaba aquella actividad cerebral para apagar los recuerdos relativos a su mujer, que en presencia de ella y de Vronsky, y oyendo repetir este último nombre sin cesar, reclamaban su constante atención.
Mint a gyermek, a ki megütötte magát, elkezd ugrálni és mozgásba hozza az izmait, hogy a fájdalmát eltompítsa, úgy Alexandrovics Alexejnek is föltétlenűl szüksége volt a szellemi mozgásra, hogy elnémítsa magában azokat a feleségére vonatkozó gondolatokat, a melyek az ő és Vronszkij jelenlétében, s az utóbbi nevének folytonos emlegetése közben egész figyelmét annyira lefoglalták.