Lo primero que atrajo la atención de Vronsky al entrar en el patio fueron los cantores militares vistiendo sus uniformes blancos de verano, todos de pie junto a un pequeño barril de aguardiente, y, con ellos, la figura sana y alegre del coronel del regimiento rodeado de los oficiales. Saliendo al primer peldaño, el coronel, en voz alta que dominaba el son de la orquesta, que tocaba entonces un rigodón de Offenbach, daba órdenes y hacía señales con el brazo a unos soldados que estaban algo separados.
Az első, a mi az udvaron Vronszkijnak a szemébe ötlött, a zubbonyos énekesek voltak, a kik egy hordó pálinka körül csoportosultak, továbbá az ezredparancsnok derűlt és vídám alakja, a kit tisztek egész serege vett körül; kilépve az erkély első lépcsőfokára, harsogva túlkiáltotta a zenét, mely valami Offenbach-féle négyest játszott, parancsolt valamit, és buzgón integetett a kissé félrébb álló katonáknak. Egy csapat katona, egy őrmester és néhány altiszt, Vronszkijval érkeztek oda az erkélyhez.