Esta teoría reanimó a Levin: primero la Iglesia, institución viva que une en una todas las esencias humanas, que tiene a Dios a su cabeza y que, por este motivo, es sagrada a indiscutible; luego aceptar sus enseñanzas sobre Dios, la creación, la caída, la redención, le pareció mucho más fácil que empezar por Dios, lejano y misterioso y pasar luego a la creación, etc. Pero después, leyendo la historia de la Iglesia por un escritor católico y la historia de la Iglesia por un escritor ortodoxo, y viendo cómo las dos Iglesias combatían entre sí, Levin perdió la confianza en la doctrina de Jomiakov sobre la Iglesia, y también aquella construcción se derrumbó ante él como las filosóficas.
Megörvendeztette az a gondolat, hogy mennyivel könnyebben esett hinni a létező és most élő Egyházban, mely az emberek összes hitelveit egyesíti magában, a melynek feje az Isten, s a mely ennélfogva szent és csalhatatlan, és mennyivel könnyebb ebből meríteni az Istenben, a teremtésben, a bűnbeesésben és a megváltásban való hitet, mint a messzelévő, a titokzatos istennél, a teremtésnél stb. kezdeni a dolgot. De később, mikor egy katholikus és egy igazhitű író egyháztörténetét elolvasta és látta, hogy mindkét Egyház, bár maga-magát csalhatatlannak tartja, egymást megtagadja, Chomjakov tanaiból is kiábrándult, s ez az épület is csak úgy porba omlott, mint a philosophia épületei.