¡Sería tan absurdo eso! –exclamó Ana. Pero un rubor que delataba su satisfacción encendió sus mejillas al oír expresado en voz alta su propio pensamiento. –Ahora me voy convertida en enemiga de Kitty, por la que sentía tanta simpatía.
Óh Istenem, de hisz' ez olyan dőreség volna! - mondotta Anna, s megint kiült az arczára a gyönyörűség sűrű pirossága, mikor szavakkal kimondva hallotta azt a gondolatot, mely őt foglalkoztatta. - Lám, tehát elutazom, miután ellenségemmé tettem Kitit, a kit annyira megszerettem.