Tal actitud le atrajo la enemistad de su vecino de asiento, un joven muy nervioso, empleado en el Ministerio de Justicia, que había hecho todo lo posible para que Vronsky reparara en que él pertenecía al mundo de los vivos. En vano le había pedido fuego, en vano le hablaba o le daba golpecitos en el codo.
Ez a fiatalember az orra alá füstölt, meg is szólította, sőt meg is lökte őt, csak hogy éreztesse vele, hogy ő nem tárgy, hanem ember, de Vronszkij azért továbbra is úgy nézett rá, akár egy lámpára, s a fiatalember elkezdte az arczát fintorgatni, mert érezte, hogy emberi mivolta ilyetén megtagadásának a súlya alatt hovatovább elveszíti önuralmát.