Las palabras debían oírse desde lejos por todas aquellas puertas abiertas; luego, al pasar, había lanzado una mirada rápida y escrutadora en la cocina, y a sí mismo se confesaba, para vergüenza de la procuradora y para pesar suyo, que no había visto ese fuego, esa animación, ese movimiento que a la hora de una buena comida reinan ordinariamente en ese santuario de la gula.
A sarkig tárt ajtókon át biztosan messze hallatszik minden szó, a konyha meg - mert befeléjövet oda is besuhant villámgyors, fürkész tekintete -, igen, a konyha az ügyészné szégyenére, és önmagának nagy sajnálatára, mi tűrés-tagadás, nyomát sem mutatta annak a pezsgő elevenségnek, sürgés-forgásnak, mely ízes lakoma idején az ínyes mesterség efféle szentélyében rendszerint uralkodik.