Levin oyó cómo el secretario tropezaba en las palabras al leer el acta, que al parecer no entendía ni él mismo. Pero Levin creía adivinar a través del rostro del secretario que era un hombre bueno, simpático y agradable, lo que se demostraba, según él, por la manera como se azoraba y se confundía en aquella lectura.
Levin hallotta, a mint a titkár akadozva olvasta a jegyzőkönyvet, a melyet nyilván maga sem értett; de leolvasta az arczáról, hogy milyen kedves, jó és derék ember volt. Ez abból is látszott, a mint a jegyzőkönyv olvasása közben minduntalan kijött a sodrából és belezavarodott.