Cuando pensaba seriamente en esto, me sumía en un profundo estado de melancolía que, a veces, duraba mucho tiempo. No obstante, terminaba dando gracias a la Providencia por haberme salvado de tantos peligros invisibles y por haberme protegido de tantas desgracias, de las que no habría podido escapar porque no tenía la menor sospecha de su existencia o de la posibilidad de que ocurriesen.
Hiszen ezáltal olyan veszedelmek elől szabadulhattam meg, amelyeket egyedül megoldani nem lett volna erőm és amelyek létezéséről fogalmam sem volt. Ez a fajta emelkedettebb szemléletmód nem volt idegen tőlem, azóta lett sajátom, mióta a mennybéliek kegyelmét először felismertem.