–Vamos –contestó Levin, en cuyos oídos sonaban aún dulcemente el eco de aquellas palabras: «Hasta luego», y de cuya mente no se apartaba la sonrisa con que Kitty las quiso acompañar.
Megyünk, megyünk, - felelt Levin boldogan, még mindig hallván annak a hangnak a rezgését, mely azt mondotta: a viszontlátásra, és látván azt a mosolyt, mely ezt a szót kísérte.