Este modo de opinar sobre la gente humilde no placía a Levin, para el cual el pueblo no era más que el principal colaborador en el trabajo común. Era grande su aprecio hacia los campesinos y el entrañable amor que por ellos sentía –amor que sin duda mamó con la leche de su nodriza aldeana, como solía decir él–, y considerábase él mismo como un copartícipe del trabajo común; y a veces se entusiasmaba con la energía, la dulzura y el espíritu de justicia de aquella gente; pero en otras ocasiones, cuando el trabajo requería cualidades distintas, se irritaba contra el pueblo, considerándolo sucio, ebrio y embustero.
De a népnek ilyetén való fölfogása nem volt ínyére Levin Konsztantinnak. Konsztantin előtt a nép csak egyik főrészese volt az általános munkának, s a nép iránt érzett minden nagyrabecsűlése és szinte vérbeli szeretete mellett is, a melyet, mint ő mondotta, alkalmasint még öreg dajkájának a tejével szítt magába, mint vele együtt részese a nagy munkának, bár olykor el volt ragadtatva ezeknek az embereknek az ereje, őszintesége és méltányossága által, mégis, nagyon gyakran, a mikor más tulajdonságokra is lett volna szükség, megharagudott a népre hanyagsága, rendetlensége, iszákossága és hazug volta miatt.