El coche pasó con un alegre sonar de cascabeles, y yo vi por un instante su rostro en la ventanilla, y su mano, que ataba las puntas del lazo de su cofia, mientras usted, sentada, parecía pensar en algo... –contaba Levin, riendo–. ¡Cuánto habría dado por saber lo que pensaba!
Pompás egy négyes volt, csengőkkel teleaggatva,... ön egy pillanatra fölbukkant előttem, s látom, a mint ott ül az ablakban, így ni, mindkét kezével a főkötőjének a szalagjait tartja, és valamin rettenetesen eltünődik, - mondotta mosolyogva. - Óh, be szeretném tudni, vajon mire gondolt akkor.