Aquella voz, de una amplitud nunca oída y de una pasión sublime, daba a la poesía ruda a inculta de estos salmos una magia y una expresión que los puritanos más exaltados raramente encontraban en los cantos de sus hermanos, que ellos se veían obligados a adornar con todos los recursos de su imaginación: Felton creyó oír cantar al ángel que consolaba a los tres hebreos en el horno:
Bámulatosan telt, szenvedélyes, isteni hangja olyan varázsos erővel ruházta fel e zsoltárok nyers, barbár költészetét, amilyenre a legrajongóbb puritánok is csak nagy ritkán lelnek testvéreik dalaiban, melyek ugyancsak rászorulnak képzeletük mindent megszépítő igyekezetére. Felton úgy érezte magát, mintha azt az angyalt hallaná, aki a három ifjút vigasztalta a lángoló kemencében.