Como todos los días, se decía a sí misma que no era posible continuar así, que había que resolver algo, castigar a su marido, afrentarle, devolverle, aunque sólo fuese en parte, el dolor que él le había causado. Pero mientras se decía que había de marchar, reconocía en su interior que no era posible, porque no podía dejar de considerarle como su esposo, no podía, sobre todo, dejar de amarle.
Épp az imént is megpróbálta megcselekedni azt, a mivel ezalatt a három nap alatt legalább tízszer megpróbálkozott, kiválasztani a maga és a gyermekek holmija közűl azt, a mit majd magával visz az édes anyjához, de megint csak nem tudta magát erre rászánni; de azért most is, épp úgy, mint az előbbi alkalmakkor, elmondta magában, hogy ez így nem maradhat, hogy rá kell végre szánnia magát valamire, meg kell büntetnie, pellengérre kell állítania őt, s meg kell bosszúlnia magát rajta, habár csak egy kis részével is annak a fájdalomnak, a melyet hűtlenségével neki okozott.