En el vagón trabó conversación con sus compañeros de viaje y se habló de política, de los nuevos ferrocarriles y, de cómo en Moscú, le desanimaba la confusión de sus ideas, se sentía descontento de sí mismo y avergonzado no sabía de qué. Pero cuando se apeó en la estación y reconoció a Ignacio, su cochero tuerto, con el cuello del caftán levantado, cuando a la débil luz que salía de las ventanas de la estación vio el trineo cubierto de pieles y los caballos con las colas atadas, cuando Ignacio le contó las novedades del pueblo, la llegada de un comprador y que la vaca «Pava» tenía cría, le parecía a Levin que salía del caos de sus ideas y que poco a poco desaparecían de él su vergüenza y su descontento.
Útközben a vonaton elbeszélgetett a szomszédaival a politikáról, az új vasutakról, de itt is, mint Moszkvában, erőt vett rajta a fogalomzavar, az önmagával való elégedetlenség és valami határozatlan szégyenérzet; de mikor kiszállt, az állomásán, felgyűrt gallérú kaftánjában megösmerte félszemű kocsisát, Ignat-ot, mikor az állomás ablakaiból kiszűrődő gyér világosságnál megpillantotta pokróczokkal fölszerelt szánkóját, gyűrűs és sallangos szerszámmal ékes, felkötött farkú lovait, s mikor, mialatt a szánkón elhelyezkedtek, Ignat elmesélte neki a falusi ujdonságokat: hogy megérkezett a felvásárló, s megborjazott a Pava, - úgy érezte, hogy a zűrzavar valamelyest tisztúlóban, a szégyen és az elégedetlenség pedig múlóban van.