Milady, al respirar aquel aire del océano más vivo y más balsámico a la proximidad de la tierra, al contemplar todo el poder de aquellos preparativos que ella estaba encargada de destruir, todo el poderío de aquel ejército que ella debía combatir sola ella mujer con algunas bolsas de oro, se comparó mentalmente a Judith, la terrible judía, cuando penetró en el campamento de los Asirios y cuando vio la masa enorme de carros, de caballos, de hombres y de armas que un gesto de su mano debía disipar como una nube de humo.
Milady beszívta a szárazföld közelében még csípősebb, még balzsamosabb levegőt, végigfuttatta pillantását a hatalmas ünnepi készülődésen, melynek feldúlására ide érkezett, a nagyhatalmú hadseregen, mellyel egyes-egyedül - nő létére - neki kell majd megverekednie, néhány zacskó aranyat vetve a küzdelembe; erre gondolt, és Judithoz hasonlította magát, amikor a félelmetes zsidó szűz behatolt az asszírok táborába, és elvonult szeme előtt a megszámlálhatatlan hadiszer, paripa, ember és harciszekér, csupán azért, hogy kisvártatva mindezt elsöpörje, szertefoszlassa egyetlen kézmozdulattal, ahogy a füstöt kergeti szét a szél.