No podía reconocer que entonces había alcanzado la verdad y que ahora se equivocaba, porque en cuanto comenzaba a reflexionar serenamente todo se le desmoronaba. Tampoco podía reconocer que había errado al rezar, porque el recuerdo de aquel estado de ánimo le era querido, y, considerándolo como una prueba de debilidad, le habría parecido que profanaba la emoción de aquellos instantes.
Képtelen volt beösmerni, hogy akkor volt igaza, és most téved; mert alig hogy nyugodtan elkezdett gondolkozni róla, legott romba dőlt előtte minden; azt se tudta beösmerni, hogy akkor tévedett, mert akkori lelkiállapotát sokra becsülte, s ha azt a gyöngeség eredményének ösmerte volna el, evvel azokat a pillanatokat meggyalázta volna.