Pero Sergio Ivanovich hablaba con menos afectación a intransigencia que el profesor, y comprendía tanto las objeciones de éste como el natural y simple punto de vista que acababa de ser sometido a examen, sonrió y dijo:
De Ivanovics Szergej, a ki távolról sem beszélt olyan megerőltetéssel és egyoldalúsággal, mint a tanár, s a kinek a fejében még mindig elegendő hely maradt arra, hogy a tanárnak is megfeleljen, s egyúttal azt az egyszerű és természetes szempontot is megértse, a melynek alapján a föltett kérdés állott, elmosolyodott és így szólt: