Hubo un silencio durante el cual, por mirar algo, Vronsky dirigió su mirada a Levin, a sus pies, a su uniforme, luego a su rostro, y al ver sus ojos puestos en él, contemplándole sombríamente dijo:
Csönd lett, s ezalatt Vronszkij, - miután valahova néznie kellett, - végig nézett Levinen, a lábain, az egyenruháján, azután az arczán, és megpillantván rámeresztett, komor szemeit, csakhogy éppen mondjon valamit, így szólt: