Ana hablaba con soltura, sin precipitarse, mirando ya a Levin, ya a su hermano. Levin comprendió que producía en ella una excelente impresión, se sintió desembarazado y feliz y le habló con naturalidad, agradablemente. Le parecía conocerla desde la infancia.
Anna lassan és fesztelenűl beszélt, csak nagy ritkán pillantván rá a bátyjára és Levin érezte, hogy az a benyomás, a melyet reá tett, kellemes volt, s így legott olyan egyszerűen, könnyedén és kellemesen érezte magát a társaságában, mintha gyermekkora óta ösmerte volna.