Esteban Arkadievich sabía que cuando Karenin se ponía a hablar de lo que estaban pensando o haciendo «ellos» (aquellos mismos que no querían aceptar sus proyectos y, según decía, eran la causa de todo el mal que padecía Rusia), significaba que la conversación tocaba a su fin. Por este motivo, con mucho gusto renegó del principio de libertad y se mostró de acuerdo con Alexey Alejandrovich, el cual, al fin, quedó callado, hojeando su manuscrito.
Arkágyevics Sztepán jól tudta, hogy mikor Karenin arról kezdett beszélni, hogy mit csinálnak és mit gondolkoznak azok, azok tudniillik, a kik nem akarták az ő terveit elfogadni, és okai voltak Oroszországban minden rossznak, hogy akkor már közel járt a befejezéshez, s azért most szívesen lemondott a szabadság elveiről és teljesen egyetértett vele mindenben. Alexandrovics Alexej elhallgatott és eltűnődve lapozgatott a kézíratában.