Levin vio cómo Snetkov acariciaba dulcemente, con gran cariño, a su nietecita, una niña muy hermosa, hija de su hija. Recordó a la esposa del Presidente, una señora gruesa, bondadosa, que llevaba una cofia con puntillas y se abrigaba con un chal turco; recordó al hijo, un excelente muchacho, estudiante del sexto curso, el cual al volver del colegio, saludó a su padre besándole la mano con respeto y cariño, y las frases afectuosas de aliento que el anciano le dirigió y sus ademanes, que habían despertado en Levin un vivo sentimiento de simpatía hacia Setkov.
A nagy ház, a régi, családi bútorokkal; a nem kinyalt, valamelyest ütött-kopott, de azért tiszteletreméltó, öreg inasok, a kik nyilván még az egykori jobbágyok közül valók, s a kik nem cseréltek gazdát; a köpczös, jóságos feleség, csipkés főkötőben s egy török kendővel a vállán, s ölében csinos kis unokájával, leányának a leánykájával, egy fiatal fiú, hatodéves gymnasista, a ki akkor jött haza az iskolából, s üdvözölte az apját, miközben nagy kezét csókolgatta; a ház asszonyának meggyőző és gyöngéd szavai és mozdulatai, - mindez önkéntelen tiszteletet és rokonszenvet keltett tegnap benne.