–Voy en seguida, Basilio Lukich –dijo Sergio con la sonrisa alegre y afectuosa que desarmaba siempre al severo preceptor.
Lukics Vaszilij, ebben a pillanatban! - felelt Szerjozsa azzal a vídám és kedves mosolylyal, melylyel még a szőrszálhasogató Lukics Vaszilijt is mindig lekenyerezte.