Nunca hasta entonces las viera yo sino pálidas y exangües. El líquido brillo de sus ojos les daba una belleza mayor aún que la de los de Miss Temple: una belleza que no consistía en el color, ni en la longitud de las pestañas, ni en el dibujo perfecto de las cejas, sino en su animación, en su irradiación admirables.
Eddig mindig sápadtnak, vértelennek láttam; most szinte lobogva tüzelt az arca, szeme nedves fényben csillogott - ebben a percben szebbnek láttam Helen szemét, mint magáét Temple kisasszonyét: nem a színe tette széppé, nem is hosszú szempilla vagy finom rajzú szemöldök, hanem az értelem, a megindultság, amely belőle sugárzott.