Cogió con sus manos blancas uno de los dedos de su guante de piel y lo estiró. –Es como este guante. Si usted, sin estirarlo, trata de romperlo, le parecerá difícil. Pero tire cuanto pueda, oprima con el dedo y se romperá. Karenin, con su amor al trabajo, su honradez y su tarea, está estirando hasta el máximo... ¡Y hay una presión ajena y bastante fuerte! –concluyo el doctor, arqueando las cejas, significativo. –¿Estará usted en las carreras? –añadió, mientras bajaba la escalera dirigiéndose a su coche–. ¡Sí, sí, ya comprendo que eso ocupa mucho tiempo! –exclamó en respuesta a algo que le dijera Sludin y no había entendido bien.
Nos hát, a dolog így áll, - szólott az orvos, Szljudin vállain keresztül intve a kocsisának, hogy álljon elő, - a dolog így áll, - ismételte s fehér kezével megfogta s meghúzta glacé-keztyűjének az egyik ujját. - Ha nem feszítjük meg a húrt, és megpróbáljuk elszakítani, - nagyon nehéz; de ha a végsőig megfeszítjük, s csak egyetlen ujjunk súlyával ránehezedünk - megpattan. Ő pedig az ő kitartásával s a munkában való lelkiösmeretességével - a végletekig meg van feszítve; ezenkívül még más mellékes és jelentékeny súly is nehezedik rá, - fejezte be az orvos, jelentőségteljesen fölrántván a szemöldökét. - Ott lesz a versenyen? - tette hozzá, s helyet foglalt a kocsijában. - Igaz, igaz, persze, sok időt vesz igénybe, - felelt az orvos valamire, a mit Szljudin mondott, de a mit ő meg sem értett.