La mayoría permanecía tendida en silencio, pero algunos murmuraban para sí mismos, y otros conversaban con voz extraña, apagada y monótona; su conversación surgía en ráfagas y luego se desvanecía de pronto en el silencio, mientras cada uno seguía mascullando sus propios pensamientos, sin prestar atención a las palabras de su vecino.
A legtöbben csendben feküdtek, egy páran azonban motyogtak magukban, és néhányan beszélgettek is egymással. Ezek a furcsa, mély hangú, monoton társalgások néha erőteljesebbé váltak: ilyenkor mindegyik dörmögte a magáét, nem sokat hederítve rá, mit mond a másik, majd hirtelen elhalkultak és elhallgattak.