En el rostro arrugado de Alexey Alejandrovich se dibujo una expresión de sufrimiento. Cogió la mano de Ana y trató de decirle algo, pero no pudo pronunciar una sola palabra. Su labio inferior temblaba. Luchaba con su emoción y sólo de vez en cuando miraba a su esposa. Y cada vez que lo hacía, veía los ojos de ella mirándole con tanta suavidad y dulzura como nunca le había mirado.
Alexandrovics Alexej ránczos arcza szenvedő kifejezést öltött; megfogta Anna kezét s akart valamit mondani, de sehogy se tudta kinyögni; az alsó ajka remegett, de még mindig küzködött az izgatottságával s csak olykor vetett rá egy pillantást. S valahányszor rápillantott, mindannyiszor látta a szemeit, a melyek olyan meghatott és átszellemült szelídséggel néztek rá, a minőt azelőtt soha se látott bennük.