Todos los días, de nueve de la mañana a cuatro de la tarde, aguardaba en mi pequeño cubil, hasta que por fin empecé a desanimarme y llegué a creer que nunca encontraría clientes.
Két esztendeje minden áldott nap, reggel kilenctől délután négyig várok és csak várok az odúmban, és végső elkeseredésemben már az a gondolatom támadt, hogy irodámat fölszámolom.