Siendo obvio que el capitán Nemo no esperaba de mí ninguna respuesta, me pareció inútil asentir a sus palabras con fórmulas tales como «evidentemente», «así es», «tiene usted razón»… Se hablaba más bien a sí mismo, con largas pausas entre frase y frase.
Az volt az érzésem, hogy a kapitány nem vár tőlem semmiféle választ; fölöslegesnek tartottam tehát, hogy "Igen!", "Úgy van!" közbeszólásokkal udvariaskodjam. Hosszú szünetet tartott minden mondat után, mintha csak hangosan gondolkodna.