Cuando Esteban Arkadievich y Levin se hubieron marchado, Ana se puso a pasear a lo largo de la habitación. Aunque inconscientemente (como lo hacía todo en los últimos tiempos), Ana había hecho durante toda la noche cuanto le había sido posible para enamorar a Levin. Sabía que había logrado su propósito tanto como era posible en una noche y tratándose de un hombre casado y honesto enamorado de su mujer. También él le había gustado y, a pesar de la gran diferencia que existía entre Vronsky y Levin, su tacto de mujer le había permitido descubrir en ambos aquel rasgo común gracias al cual Kitty había podido sentirse atraída por los dos. Y, no obstante, apenas se hubo despedido, Ana dejó de pensar en él para pensar en Vronsky de nuevo.
Anna, miután kikísérte a vendégeit, nem ült le, hanem föl és alá kezdett járni a szobájában. Bár teljesen öntudatlanúl (a mit egyébiránt az utolsó időben minden fiatal férfival szemben megcselekedett), de egész este minden lehetőt elkövetett arra, hogy Levinben maga iránt szerelmet keltsen, s bár tudta, hogy ezt, a mennyire egyetlen este s egy nős és tisztességes emberrel szemben lehetséges, el is érte, s bár Levin nagyon tetszett neki (annak az éles ellentétnek az ellenére is, mely a férfi szempontjából Vronszkij és Levin közt fönnállott, ő, mint asszony, meglátta kettőjükben azokat a közös vonásokat, a melyek révén Kiti Vronszkijt is, Levint is megszerette), mégis, alig hogy kilépett a szobából, rá se gondolt többé.