–¡Déjame en paz, por Dios! –exclamó Mijailov con voz lastimera. Y, tapándose los oídos con las manos, se fue a su cuarto de trabajo, tras el tabique, y cerró la puerta, diciéndose que su mujer era una necia. Se sentó a la mesa, abrió la carpeta y empezó a dibujar con extraordinaria animación.
Ugyan hagyj már békét, az Istenért, - kiáltott rá Mihajlov síránkozó hangon, s a füleit befogván, bement a dolgozó-szobájába a spanyol fal mögé és magára zárta az ajtót. - "Ostoba!" - mondotta magában, leült az asztalához, felütötte a vázlatkönyvét, s legott különös hévvel nekilátott egy megkezdett rajznak.