–¿Lo ves? Siempre me atribuyes pensamientos viles y bajos –repuso Kitty, irritada, llorosa y ofendida–. No he pensado en nada de eso. Sólo sé que mi deber es acompañar a mi marido en sus penas. Pero tú quieres ofenderme adrede, adrede no quieres entenderme...
Lám, te mindig csak rossz és alávaló gondolatokat tételezel föl rólam, - mondotta a keserűség és a harag könnyeivel a szemében. - Én semmit sem akarok, nincs itt szó semmiféle gyöngeségről... - Én úgy érzem, hogy kötelességem az uram mellett lenni, mikor bánata van, de te csak szándékosan fájdalmat akarsz okozni nekem és nem akarod ezt megérteni...