Cuando entró, Alexey Alejandrovich, de medio uniforme y al parecer ya pronto a salir, estaba sentado a una mesita sobre la que tenía apoyados los codos y miraba ante sí con tristeza.
Mikor a szobájába lépett, Alexandrovics Alexej egyenruhába öltözve, indulásra készen, ült egy kis asztal mellett, s rákönyökölve, szomorúan nézett maga elé.