Junto al lecho de la enferma se entregó por primera vez en su vida al sentimiento de humillada compasión que despertaban siempre en él los sufrimientos ajenos y del que se avergonzaba como de una perjudicial debilidad. La compasión por Ana, el arrepentimiento de haber deseado su muerte y sobre todo la alegría de perdonar, hicieron que repentinamente sintiera no sólo terminado su sufrimiento, sino, además, una tranquilidad de espíritu nunca experimentada antes.
Életében először a felesége betegágyánál engedte át magát a meghatottságból származó részvét amaz érzésének, a melyet más emberek szenvedései ébresztettek benne, s a melyért azelőtt, mint valami káros gyöngeségért, csak szégyenkezett; az iránta való szánalom, annak a megbánása, hogy valóságosan óhajtotta a halálát és a mi a fő, a megbocsátásból fakadó öröm tette azt, hogy ő egyszerre nemcsak hogy szenvedéseinek enyhűlését, hanem olyan lelki nyugalmat is érzett, a minőt azelőtt sohase tapasztalt.