Planchet había seguido la ruta, había observado, como Athos, las manchas de sangre, como Athos había reconocido el lugar en que los caballos se habían detenido; pero había ido más lejos de Athos, de suerte que en la aldea de Festubert, mientras bebía en un albergue, sin haber tenido necesidad de preguntar, había sabido que la víspera, a las ocho y media de la noche, un hombre herido, que acompañaba a una dama que viajaba en una silla de posta, se había visto obligado a detenerse, sin poder seguir delante.
Minden úgy történt, ahogy Athos elképzelte. Planchet is végigment az erdei úton, ő is észrevette a vérnyomokat, ő is rálelt a helyre, ahol a lovak megálltak, csakhogy ő nem fordult vissza, úgyhogy Festubert-ben, a falu kocsmájában poharazgatva, még csak kérdezősködnie sem kellett: megtudta, hogy előző este fél kilenckor éppen itt állt meg egy hölgy; egy sebesült férfi kíséretében jött delizsánszon, s a férfi nem bírta tovább az utat.