Una vez habló ante mí del afecto que experimentaba hacia su hogar y hacia aquellas colinas que lo rodeaban, pero más que contento, creí adivinar una sombra de tristeza en sus palabras.
Az én jelenlétemben csak egyszer, egyetlenegyszer beszélt a táj szépségéről s otthonának sötét, ódon falairól; de ekkor is inkább szomorú volt a hangja, mint vidám. És soha nem ment sétálni a séta kedvéért, hogy élvezze a megnyugtató csendet, és soha nem talált gyönyörűséget a látványban, amely eléje tárult.