El aguacero fue de corta duración, y cuando Vronsky llegaba a su destino al trote largo del caballo de varas, que forzaba a correr los laterales sin necesidad de acicate, el sol lucía de nuevo y los tejados de las casas veraniegas y los añosos tilos de los jardines que flanqueaban la calle principal despedían una claridad húmeda, y el agua goteaba de las ramas y se deslizaba por los tejados con alegre rumor. Vronsky no pensaba ya en que el chaparrón pudiera enlodazar la pista, sino que se regocijaba pensando en que, gracias a la lluvia, encontraría en casa a Ana.
A zápor nem volt tartós, s mire Vronszkij zömök lovának teljes ügetésével, mely az immár szár nélkül is száguldó lógósokat is maga után húzta a sárban, megérkezett, megint kisütött a nap, a nyaralók tetői s a főutcza két oldalán elnyúló kertek vén hársfái nedves fényben csillogtak, s az ágakról vígan csepegett, a tetőkről pedig csak úgy zuhogott alá a víz. Most már eszébe se jutott, hogy ez a zápor mennyire megrongálta a versenypályát, csak annak örűlt hogy éppen ennek az esőnek a révén bizton otthon találja őt, még pedig egyedűl, mert tudta, hogy Alexandrovics Alexej, a ki csak nemrég tért vissza külföldről, nem jött ki Pétervárról.