Todavía su padre, que intencionadamente se había puesto a hablar con Vronsky en voz alta, no había terminado de saludarle, cuando Kitty estaba ya completamente repuesta de su emoción y dispuesta a mirar a Vronsky y hasta a hablarle, si era preciso, del mismo modo que hablaría con la princesa María Borisovna, a hacerlo de forma –y esto era lo principal– que todo, hasta la entonación y la más leve sonrisa pudieran ser aprobadas por su marido, la presencia invisible del cual parecíale presentir en todos los momentos de aquella escena.
Az apja, a ki czélzatosan, jó hangosan szólította meg Vronszkijt, még be se fejezte a mondókáját, s Kiti máris teljesen kész volt ránézni Vronszkijra, sőt szükség esetén akár beszélni is vele, éppen úgy, a mint Boriszovna Marja herczegnővel beszélt, s a mi a fő, úgy, hogy az ura, a kinek a láthatatlan jelenlétét szinte érezte maga mellett ebben a pillanatban, az utolsó hangsúlyig és mosolyig minden szavát csak helyeselte volna.