Esteban Arkadievich, ya vestido, se perfumó con un pulverizador, se ajustó los puños de la camisa y, con su ademán habitual, guardó en los bolsillos los cigarros, la cartera, el reloj de doble cadena... Se sacudió ligeramente con el pañuelo y, sintiéndose limpio, perfumado, sano y materialmente alegre a pesar de su disgusto, salió con redo paso y se dirigió al comedor, donde le aguardaban el café y, al lado, las camas y los expedientes de la oficina.
Arkágyevics Sztepán miután felöltözött, behintette magát illatszerekkel, kihúzta az inge kézelőit, megszokott mozdúlataival beledugdosta zsebeibe a szivarkáit, a pénztárczáját, a gyufát, kettős lánczon függő és fityegőkkel ékes óráját, szétrázta a zsebkendőjét, s minden szerencsétlensége ellenére is tisztának, illatosnak, egészségesnek és testileg fürgének érezvén magát, könnyedén imbolyogva bement az ebédlőbe, a hol a kávéval együtt már vártak rá a levelek és a törvényszéktől érkezett iratok.