Y como en el momento en que D'Artagnan fijaba su mirada en el gentilhombre de jubón violeta, el gentilhombre hacía respecto a la jaca bearnesa una de sus más sabias y más profundas demostraciones, sus dos oyentes estallaron en carcajadas, y él mismo dejó, contra su costumbre, vagar visiblemente, si es que se puede hablar así, una pálida sonrisa sobre su rostro.
D'Artagnan történetesen épp abban a pillanatban szögezte a lila ujjast viselő nemes úrra tekintetét, amikor az a béarni lovacskáról szóló fejtegetéseinek legtudományosabb és legmélyrehatóbb részletéhez ért; két hallgatója ismét felkacagott, sőt, szokása ellenére, még ő maga is - ha szabad ezt a kifejezést használnunk - halvány tétova mosolyra húzta a száját.