Al ver los amarillentos hombros de Lidia Ivanovna emergiendo del corsé –la Condesa llegaba en aquel instante a la puerta–, al ver sus hermosos ojos pensativos que le llamaban, Karenin sonrió mostrando sus dientes blancos y fuertes y se acercó a ella.
Mikor Alexandrovics Alexej megpillantotta Ivanovna Lidia grófnőnek, a ki akkor lépett be az ajtón, a fűzőből kiemelkedő sárga vállait és csábítóan szép, révedező szemeit, ép és fehér fogsorát kimutatván, elmosolyodott és odalépett hozzá.