Una vez decidido que era feliz con su amor, sacrificando a él su ambición, Vronsky no podía sentir ni envidia de Serpujovskoy ni enojo al pensar que, al llegar al cuartel, su camarada no hubiera ido a visitarle antes que a ninguno.
Szemeinek a mosolya még csillogóbbá lett. Miután egyszer eldöntötte magában, hogy boldog a szerelmében, a melynek egész becsvágyát föláldozta, - legalább is magára vállalta ezt a szerepet, - Vronszkij többé sem irígységet nem érezhetett Szerpuhovszkij iránt, sem boszúságot azért, hogy az ezredhez megjövén, nem ő hozzá jött legelőször.