Vronsky se quitó el sombrero flexible de anchas alas, se enjugó con el pañuelo el sudor de la frente y de los cabellos, que se dejaba crecer hasta la mitad de la oreja, peinándolos hacia atrás para cubrirse la calva, y después de mirar al hombre que hablaba con el maestresala, que parecía muy turbado, y el cual le miraba a su vez, se dispuso a salir.
Vronszkij levette a fejéről a széles karimájú, puha kalapot, kendőjével letörölte izzadt homlokát s a füle közepéig lecsüggő, hátrafésűlt és kopaszságát leplezgető haját, és szórakozottan rápillantván arra az idegen úrra, a ki még mindig ott ácsorgott és őt mustrálgatta, el akart menni mellette.