–C'est moi, n’est-ce pas? –preguntó Esteban Arkadievich. Y, habiendo recibido una respuesta afirmativa, olvidando lo que quería pedir a Lidia Ivanovna y que iba a hablar a Karenin de la cuestión del divorcio, renunciando a todo lo que allí le llevara, con el deseo de salir cuanto antes, Esteban Arkadievich abandonó la habitación rápidamente, andando de puntillas, y desde el portal dio un salto hasta la calle. Luego, durante un buen rato, habló y bromeó con el cochero de alquiler que le llevaba, queriendo recobrarse de las impresiones recibidas en casa de la condesa Lidia Ivanovna, del malestar que le habían producido las escenas allí presenciadas.
C'est moi, n'est ce pas? - És igenlő választ kapván, Arkágyevics Sztepán még arról is megfeledkezvén, a mit Ivanovna Lydiától kérni akart, meg a húga ügyéről is, attól a vágytól sarkalva, hogy innét mielőbb kiszabaduljon, lábujjhegyen kiment, s mint valami megmételyezett házból sietett ki az utczára, a hol jó darabig elbeszélgetett és eltréfált a kocsisával, iparkodván magát mielőbb észretéríteni.