Oyendo la lectura y sobre todo la repetición de las mismas palabras, « Señor, ten misericordia ...» , que se unían en un monótono «Señor da... Señor da ...», Levin sentía la impresión de tener su pensamiento cerrado y sellado sin poder tocarlo ni moverlo, porque de lo contrario le parecería que habría de ser aún mayor su confusión.
Az olvasás alatt és különösen ugyanazoknak a szavaknak a gyakori és gyors ismétlésekor: "Uram irgalmazz", - a melyek "igamazz, igamazz"-nak hangzottak, Levin úgy érezte, hogy valósággal el van zárva és le van pecsételve az elméje, s hogy most nem is illik kinyitnia és feltörnie, mert esetleg nagy zűrzavar támadhat belőle, s azért, a mint ott állt a diakon mögött, a nélkül, hogy rá hallgatott vagy oda figyelt volna, csak szőtte tovább a maga gondolatait.