El pañuelo se le cayó del manguito. Levin lo recogió y ella dijo: –Muchas gracias. –Llegué hace poco: ayer... quiero decir, hoy... –repuso Levin, a quien la emoción había impedido entender bien la pregunta–. Me proponía ir a su casa... Y recordando de pronto el motivo por que la buscaba, se turbó y se puso encarnado. –No sabía que usted patinara. Y patina muy bien –añadió.
Én? Nem régen, tegnap... azaz most... jöttem, - felelt Levin, zavarában nem értvén meg rögtön a kérdést. - Önökhöz akartam menni, - mondotta, de legott eszébe jutván, hogy milyen szándékkal kereste őt itt fel, zavarba jött és elpirult. - Nem tudtam, hogy korcsolyázik, még pedig nagyon szépen korcsolyázik.