En verdad, la presencia del niño inspiraba a Vronsky los sentimientos de un navegante que comprueba, por la brújula, que sigue una ruta equivocada, sin medios para poderla rectificar, sintiéndose cada vez más extraviado y consciente de que el cambio de dirección equivale a su pérdida.
Ennek a gyereknek a jelenléte Vronszkijban is, Annában is olyan érzést keltett, a milyen a tengerészé lehet, a ki a delejtűn látja, hogy az az irány, a melyben gyorsan halad előre, messzire eltér a voltaképpenitől, de megállani nincs hatalmában, érzi, hogy minden pillanat távolabb és távolabb sodorja őt, de azt is tudja, hogy a helyes iránytól való eltérés beösmerése egyértelmű volna az elkerülhetetlen pusztulás felismerésével.