Además se acordaba de la repugnancia que él le inspiraba al principio –como se la inspiraban todos los tuberculosos y el cuidado con que escogía las palabras que le tenía que decir. Volvía a ver la mirada tímida y conmovida que le dirigía Petrov y experimentaba de nuevo el extraño sentimiento de compasión y humildad, unido a la consciencia de obrar bien, que la embargaba en aquellos instantes.
Eszébe jutott az az erőlködés, a melyet eleinte ki kellett fejtenie azért, hogy iránta és egyáltalában minden tüdővészes ember iránt érzett undorodását legyőzze, s az a fáradozás, a melylyel mindig kieszelte, hogy miről beszéljen vele; visszaidézte emlékezetébe azt a félénk és meghatott pillantást, a melylyel mindig ő rá nézett, a részvét és a feszélyezettség furcsa érzését, majd erényességének azt a tudatát, mely ilyenkor a lelkébe költözött.