De manera que nos alejamos hasta unos ochocientos metros de la casa, si bien el espeso mar blanco, su superficie plateada por la luna, seguía avanzando lenta pero inexorablemente:
Ahogy nyomult felénk a köd, mi egyre jobban hátráltunk előle, úgyhogy már vagy félmérföldnyire is eltávolodtunk a háztól, a fehér ködtenger azonban, amelyet fényesen beragyogtak a hold ezüst sugarai, lassan, de szünet nélkül továbbhömpölygött, s nyomunkban maradt.