Sergio Ivanovich, a su lado, la miraba sin cesar, recordando las agradables conversaciones que había mantenido con ella y comprendiendo cada vez más claramente que experimentaba por la joven un sentimiento especial, que ya sintiera otra vez, mucho tiempo hacía, en su primera juventud. Sí, sólo una vez...
Ivánovics Szergej ott ment mellette, és egy pillanatra se szűnt meg gyönyörködni benne. A mint ránézett, mindazok a kedves beszédek eszébe jutottak, a melyeket tőle hallott, mind az a szép és jó, a mit felőle tudott, s mind jobban és jobban meggyőződött róla, hogy ez az érzés, a melyet iránta táplál, valami egészen különös, hasonló ahhoz, a melyet réges-régen, de csak egyetlen egyszer, kora ifjúságában érzett.