Él, por naturaleza, era comunicativo y le gustaba abrir ante mi espíritu ignorante del mundo muchos horizontes sobre sus costumbres y escenas. No precisamente escenas de corrupción y costumbres viciosas, sino cosas cuyo interés residía en la novedad que para mí presentaban.
Közlékeny természetű volt; tetszett neki, hogy valakinek, aki még egyáltalán nem ismeri a világot, feltárhatja a világ sokszínűségét és érdekességeit (nem a romlottság, a gonoszság változataira gondolok, hanem arra az érdekességre, amely a helyszín tágasságából fakadt, arra a különös újszerűségre, amely számomra az eseményeket jellemezte), mondom, én élvezettel hallgattam, elképzeltem azt, amiről beszélt, gondolatban követtem őt az ismeretlen tájakon, és soha nem kellett megbotránkoznom, vagy akár csak megütköznöm egyetlen mondatán sem.