Aquel frío rostro de petersburgués, aquel aire indiferente y seguro, aquel sombrero redondo, aquella espalda ligeramente encorvada, aquel conjunto era una realidad y Vronsky había de reconocerlo, pero lo reconocía como un hombre que, muriendo de sed, al encontrarse con una fuente de agua pura descubriera que estaba ensuciada por un perro, un cerdo o una vaca que habían bebido en ella.
Mikor Alexandrovics Alexejt péterváriasan friss arczával, önérzetes és kimért föllépésével, kerek kalapjával s kissé görnyedt hátával megpillantotta, már hitt benne, s kellemetlen érzés vett rajta erőt, ahhoz hasonló, a minőt az az ember érezhet, a ki szomjúság által gyötörtetve forrásra bukkan, s kutyát, birkát vagy disznót talál benne, mely nemcsak hogy ivott a vízből, de föl is zavarta azt.