Vaya quien quisiere á ver malas tragedias en música, cuyas escenas no paran en mas que en traer al estricote dos ó tres ridiculas coplas donde lucen los gorgeos de una cantarina; saboréese otro en oir á un tiple tararear el papel de César ó Caton, y pasearse en afeminados pasos por las tablas: yo por mí, muchos años hace que no veo semejantes majaderías de que tanto se ufana hoy la Italia, y que tan caras pagan los soberanos extrangeros.
Nézze meg, akinek kedve van, a zenés tragédiákat, hol a jelenetek csak azért vannak, hogy kénytelen-kelletlen két-három nevetséges dalt mutassanak be, melyekkel a szinésznő torka meg tud birkózni; ám ájuljon el az élvezettől, aki akar és aki képes rá, látván, hogyan trillázza egy herélt a Caesar és Cato szerepét s közben esetlenül sétál a szinpadon; én a magam részéről rég lemondtam ezekről a szegényes élvezetekről, melyek ma dicsőségét alkotják Olaszországnak s melyeket a fejedelmek drágán fizetnek meg.«