Aquella faz me habló, habló a mi alma, y aunque su voz sonaba inconmensurablemente remota, yo la sentía cuchichear en mi corazón.
Azután nem a hold jelent meg az égbolton, hanem egy fehér emberi alak, sokáig nézett rám, aztán a lelkemhez szólt, de mérhetetlen messzeségből jött a hangja, és mégis olyan közelről, mintha a szívemben suttogna: