Mateo metió las manos en los bolsillos, abrió las piernas, miró a su señor sonriendo de un modo casi imperceptible y añadió con sinceridad:
Matvjej a dolmánya zsebébe dugta a kezét, valamelyest előretolta az egyik lábát és szótlanúl, kedélyesen, alig-alig mosolyogva nézett a gazdájára.