Todo lo que veía por la ventanilla, en el ambiente frío y puro, a la pálida luz del ocaso, era lozano, alegre y fuerte como él mismo. Los tejados de los edificios, brillantes a los rayos del sol poniente, las líneas destacadas de muros y esquinas las figuras de los transeúntes y los coches que encontraban de vez en cuando, el inmóvil verdor de árboles y hierbas, los campos de patatas, con sus surcos regulares, y las sombras oblicuas que árboles, arbustos y casas proyectaban sobre aquellos mismos surcos, todo era hermoso, como un lienzo de paisaje recién terminado y acabado de barnizar.
Mindaz, a mit a kocsi ablakából látott, minden, a mi őt ebben a tiszta és hűvös levegőben, a napnyugtának ebben a sápadt világításában körülvette, épp oly friss, derült és erőteljes volt, mint ő maga; s a lenyugvó nap sugaraiban csillogó háztetők, meg a kerítések és házak éles körvonalai, az olykor-olykor útjába tévedt gyalogosok és kocsik formája, a fák és a rétek mozdúlatlan zöldje, a krumpliföldek szabályos metszésű barázdái, a házak, a fák, a cserjék, sőt a krumplibarázdák ferde árnyékai, - mind oly szép volt, mint egy csak az imént befejezett és befirniszezett csinos tájkép.