De pronto, muy cerca, en el lindero del bosque, sonó la voz de contralto de Vareñka llamando a Gricha. Una sonrisa alegre iluminó el rostro de Sergio Ivanovich y, al tener conciencia de su sonrisa, movió la cabeza en señal de desaprobación, y, sacando un cigarro del bolsillo, se dispuso a fumar.
Egyszerre, az erdő széltől nem messze, fölcsendűlt Varenykának Grisát hívó mély hangja, s örömteljes mosoly ült ki Ivánovics Szergej arczára. Ennek a mosolynak a tudatára ébredvén, Ivánovics Szergej megcsóválta a fejét az állapotán, és szivarra gyújtott.