Levin solía observar que en las discusiones entre hombres inteligentes, después de grandes esfuerzos y de enorme cantidad de sutilezas dialécticas y de palabras, los interlocutores llegaban a la conclusión de que se esforzaban en demostrarse mutuamente lo que sabían ya desde el principio. Veía también que el motivo de las discusiones era siempre que les agradaban diferentes cosas y no querían reconocerlo para no ser vencidos en el debate.
Levin, még a legokosabb emberek közt való vitatkozásokban is nagyon gyakran megfigyelte, hogy óriási erőlködés, töméntelen sok logikai fínomság és szószaporítás után a vitatkozók végre is annak ébredtek tudatára, hogy azt, a miről oly kitartóan iparkodtak egymást meggyőzni, már réges-régen, a vita elején tudták, de hogy mind a ketten mást szerettek, s hogy mit, azt nem akarták elárúlni, nehogy a rövidebbet húzzák.