No dejaba de conversar conmigo y, como de costumbre, me llamaba todas las mañanas a su pupitre, pero yo notaba cómo lo que había de hombre en él gozaba, sin que su espíritu cristiano lo compartiese, en manifestar en todas sus frases y modales, aparentemente iguales que los de siempre, la falta de interés y aprobación que antes daban una especie de austero encanto a su severidad.
Nem kerülte a velem való találkozást; reggelenként, úgy, mint idáig, áthívott az asztalához tanulni. Attól félek, lényének gonoszabbik fele pártatlanul örült annak - bár ebben az örömben lényének jobbik fele nem osztozott -, hogy míg látszólag egészen úgy viselkedik, mint máskor, mindent elkövet, hogy az órák még keservesebbek legyenek, mint idáig voltak.