Levin conocía a Nicolás y su modo de pensar, le constaba que su falta de fe no procedía de que le fuera más cómodo vivir sin ella, sino de que, poco a poco, las explicaciones científicas de los fenómenos universales la habían borrado de su alma. El retorno, pues, de su hermano a la fe no era sincero, hijo de la reflexión, sino momentáneo, egoísta, nacido de una vana esperanza de curarse.
Ösmerte a bátyját és a gondolkodásmódját; tudta, hogy az ő hitetlensége nem onnan eredt, hogy könnyebb volt neki hit nélkül élni, hanem onnan, hogy a világi jelenségek modern, tudományos magyarázatai lépésről-lépésre kiszorították a lelkéből a hitet, s ezért azt is tudta, hogy ez a mostani megtérése nem volt természetes és elméjének a munkájából folyó, hanem pusztán önző és időleges, mely a felgyógyulás esztelen reményéből fakadt.