Ya en el vagón, Vronsky principió a recordar los más nimios detalles de las veces que se habían encontrado: los gestos, las palabras de Ana. Y su corazón palpitó ante las visiones que su imaginación le presentaba para lo porvenir.
Egész éjjel nem aludt. Mikor visszatért a kocsijába, sorra vette minden szavát és mindazokat a helyzeteket, a melyekben őt látta, és képzeletében fölbukkantak a várható jövő képei, a melyektől szinte elszorúlt a szíve.