Al llegar, por el camino estrecho, a una explanada rodeada de brillantes flores de «Juan–María» y donde crecían también espesos arbustos de verde oscuro chenusitza, Levin hizo sentar a sus acompañantes en los bancos y troncos instalados allí para los visitantes del colmenar a la sombra fresca y agradable de unos álamos tiernos, y él se dirigió al colmenar para traer pan, pepinos y miel fresca.
Mikor a keskeny ösvényen eljutottak egy még lekaszálatlan mezőhöz, mely az egyik részén sűrűn tele volt élénkszínű árvácskákkal, a melyek közül sok helyen sötét-zöld és magas zászpák kandikáltak ki, Levin leültette a vendégeit a fiatal nyárfák sűrű és üde árnyékában elhelyezett padokra és fatuskókra, melyek külön az olyan látogatók számára voltak ott fölállítva, a kik a méhektől féltek, ő maga pedig bement a méhesbe, hogy kenyeret, ugorkát és friss mézet hozzon a gyermekeknek és a felnőtteknek.