Las lágrimas brotaban sin cesar de sus ojos. Vronsky se inclinó sobre su mano y la besó, tratando en vano de dominar su emoción, la cual –lo sentía bien– no tenía ningún fundamento.
Könnyek peregtek a szemeiből; Vronszkij lehajolt a kezéhez és elkezdte csókolgatni, iparkodván leplezni az izgatottságát, a melynek bár, mint nagyon jól tudta, semmi alapja se volt, de a melyen azért mégsem tudott uralkodni.