Milady vio la turbación, sentía por intuición la llama de las pasiones opuestas que ardían con la sangre en las venas del joven fanático; y como un general hábil que, viendo al enemigo dispuesto a retroceder, marcha sobre él lanzando el grito de victoria, ella se levantó, bella como una sacerdotisa antigua, inspirada como una virgen cristiana, y con el brazo extendido, el cuello al descubierto, los cabellos esparcidos, reteniendo con una mano su vestido púdicamente recogido sobre su pecho, la mirada iluminada por ese fuego que ya había llevado el desorden a los sentidos del joven puritano, caminó hacia él, exclamando con un aire vehemente de su voz tan dulce, a la que, en aquella ocasión, prestaba un acento terrible:
Milady észrevette vergődését, ösztönösen megérezte, hogy az összeütköző szenvedélyek heve parázsként izzik az ifjú rajongó ereiben, s mint az ügyes hadvezér, amikor győztes csatakiáltással a meghátráló ellenségre ront, felállt helyéről, s mint valami gyönyörű pogány papnő, mint valami ihletett keresztény szűz, megindult a férfi felé: karját kitárta, nyaka csupasz volt, haja zilált, fél kezével szemérmesen keblére vonta ruháját, szemében megint fellobbant az a láng, amelyik egyszer már annyira felkavarta a puritán ifjú érzéseit; és különben oly lágy hangján, mely alkalomadtán oly rémületesre vált, vadul zengte: Vesd oda a mártírt Bálnak,