Nunca su voz sonó más solemne que aquella noche en que, en el salón de su casa, mientras la luz de una clara luna de mayo penetraba a través de los visillos de la ventana, él, inclinado sobre la vieja Biblia, leía las promesas de Dios a los hombres, ofreciendo enjugar todas sus lágrimas, evitarles para siempre la muerte, el mal y el dolor.
Ma különösen ünnepélyesen zengett a hangja, ahogy ott ült háznépe körében (a májusi holdfény a függönytelen ablakon át olyan világossággal árasztotta el a szobát, hogy szinte fölöslegessé tette az asztalon égő gyertyát), ahogy ott ült a nagy, öreg biblia fölé hajolva, és felolvasta az új égről és az új földről szóló jövendölést - hogy Isten leszáll az emberek közé, és minden könnyet eltöröl, és nem lesz többé halál a földön, sem gyász, sem kiáltás, sem fájdalom, mert az előbb említett dolgok elmúlnak.