Kitty se levantó para ir a buscarlo. Al pasar ante Levin, se cruzaron sus miradas. Ella le compadecía con toda su alma. Le compadecía por la pena que le causaba. «Perdóneme, si puede», le dijo con los ojos. «¡Soy tan feliz!» «Odio a todos, incluso a usted y a mí mismo» , contestó la mirada de él.
Kiti fölállt az asztalkától, s a mint mellette elment, találkozott a pillantása Levinével. Egész lelkéből sajnálta őt, annyival is inkább, mert olyan szerencsétlenség miatt kellett sajnálkoznia rajta, a melynek ő volt az okozója. "Ha ugyan lehet, bocsásson meg, - mondotta a pillantása, - olyan boldog vagyok".