La amistad que unía a aquellos cuatro hombres, y la necesidad de verse tres o cuatro veces por día, bien para un duelo, bien para asuntos, bien por placer, les hacían correr sin cesar a unos tras otros como sombras; y se encontraba siempre a los inseparables buscándose del Luxemburgo a la plaza Saint Sulpice, o de la calle del Vieux-Colombier al Luxemburgo.
A négy férfit szoros barátság szálai fűzték össze, napjában háromszor-négyszer is keresték egymást, akár párbaj, akár anyagi ügyek, akár szórakozás volt az ok: úgy jártak mindig egymás nyomában, mint az árnyék, és a Luxembourg-palotától a Saint-Sulpice térig, vagy Vieux-Colombier utcától a Luxembourg-palotáig folyvást kergette egymást a négy elválhatatlan.