Le contesté que no tenía padres, y me preguntó cuánto tiempo hacía que habían muerto. Después se informó de mi edad y de si sabía leer y escribir, me acarició la mejilla afectuosamente y me despidió, diciendo: -Confío en que seas obediente y buena.
Elmondtam neki, hogy szüleim már nem élnek. Megkérdezte, hány éve, hogy meghaltak, mennyi idős vagyok, mi a nevem, tudok-e egy kicsit írni, olvasni, varrni, azután szelíden megérintette arcomat a mutatóujjával, azt mondta, reméli, hogy jó kislány leszek, és Miller kisasszonyra bízott.