–¿Comprendes lo cómico y horrible de mi situación –seguía él en voz baja, desesperado–. Está en mi casa, no ha hecho nada malo en realidad, aparte de esa costumbre suya de cruzar las piernas, que él considera como un detalle más de elegancia, y tengo que ser amable con él...
Értsd meg hát az én helyzetem rettenetes és egyúttal nevetséges voltát, - folytatta Levin kétségbeesett suttogással, - azt, hogy ő itt van az én házamban, hogy ezen a fesztelenségen és láb egymásra rakáson kívül voltaképpen semmi illetlenséget se követett el. Ő ezt a legfinomabb modornak tartja, s így még szeretetreméltónak is kell lennem iránta.