Pero siempre que despierto encuentro que me rodea el vacío, y me siento otra vez desolado y abandonado, solo, con mi vida desesperada y tenebrosa, con mi alma sedienta de un elixir que no podré beber jamás...
De hiszen mindig föl kellett ébrednem a sivár valóságra, vigasztalan elhagyatottságomra, reménytelen, sötét, magányos életemre. Lelkem szomjúhozott, és nem volt mivel oltanom szomjúságát, szívem éhezett, és nem volt mivel táplálnom.