»Me sentiré irritado como antes contra Iván, el cochero, seguiré discutiendo lo mismo, expresaré inadecuadamente mis pensamientos, continuará levantándose un muro entre el santuario de mi alma y los demás, incluso entre mi espíritu y el de mi mujen Seguiré culpándola de mis sobresaltos para luego arrepentirme de ello; mi razón no comprenderá por qué rezo y sin embargo seguiré rezando... Todo como antes... » Pero a partir de hoy mi vida, toda mi vida, independientemente de lo que pueda pasar, no será ya irrazonable, no carecerá de sentido como hasta ahora, sino que en todos y en cada uno de sus momentos poseerá el sentido indudable del bien, que yo soy dueño de infundir en ella.»
"Ezentúl épp úgy fogok haragudni a kocsisomra, Ivánra, épp úgy fogok veszekedni, épp oly habozás nélkül ki fogom mondani a gondolataimat, épp úgy meglesz az a választófal a lelkem szentek-szentje és mások, sőt még tán a feleségem közt is, épp úgy fogom őt okolni az én ijedelmeimért, s azt épp úgy meg fogom bánni, épp úgy nem fogom észszel fölérni, hogy miért imádkozom és azért fogok imádkozni, - de most az életem, az egész életem, függetlenűl mind attól, a mi velem történhetik, életemnek minden pillanata, nemcsak, hogy nem lesz czéltalan, mint volt annak előtte, hanem meglesz a kétségtelen czélja: a jó, a melyet hogy beléoltsak, elég erőm lesz hozzá!"