Vaseñka exteriorizó su entusiasmo sobre aquella noche pasada en un pajar, entre el olor del heno, el encanto del carro roto –que así se lo parecía, porque le habían bajado la delantera para convertirlo en lecho–, entre los simpáticos campesinos que le invitaran a vodka y los perros que se tendían cada uno al pie de la cama de su amo.
Abból az ötletből, hogy Vaszjenka már ismételten a legnagyobb elragadtatással nyilatkozott ennek az éjjeli szállásnak a pompás voltáról, a széna illatáról, egy rozoga szekér szépségéről, (rozogának látszott előtte, mert az első kerekek le voltak szedve róla), a parasztok jólelkűségéről, a kik őt pálinkával megvendégelték, s a kutyákról, a melyek közül mindenik ott hevert a maga gazdája lábainál, Oblonszkij elmondta, hogy milyen remek volt Malytusznál az a vadászat, a melyben a múlt esztendőben résztvett.