Vronsky y Ana se encontraban en este caso. Tanto para el uno como para la otra, la vida en Moscú, en aquella época de polvo y calor, cuando el sol no brillaba ya como en primavera, los árboles de los boulevards estaban cubiertos de hojas y las hojas llenas de polvo, se les hacía insoportable. No obstante, no acababan de marcharse, como tenían decidido hacía tiempo, a su finca de Vosdvijenskoe, sino que continuaban viviendo en Moscú. Y cada día se sentían más aburridos y desesperados, porque hacía tiempo que no se ponían de acuerdo.
Vronszkij is, Anna is immár tűrhetetlennek találta a moszkvai életet, abban a forróságban és porban, a mikor a nap már nem tavasziasan, hanem nyáriasan sütött, s a körútakon a fák teljes lombdíszükben állottak, s ezek a lombok el voltak lepve porral; de azért még mindig nem költöztek át Vozdvizsenszkoe-ba, a mit pedig már régen elhatároztak volt, hanem tovább is ott éltek Moszkvában, noha ezzel már torkig voltak mind a ketten, tisztán csak azért, mert az utóbbi időben nem volt meg köztük az egyetértés.