Cacambo, que era de tan buen consejo como la vieja, dixo á Candido: Ya no podemos ir mas tiempo á pié, sobrado hemos andado; una canoa vacía estoy viendo á la orilla del río, llenémosla de cocos, metámonos dentro, y dexémonos llevar de la corriente: un río va siempre á parar á algun sitio habitado; y si no vemos cosas gratas, á lo ménos verémos cosas nuevas.
Ekkor Cacambo, ki éppen olyan okos volt, mint az öreg asszony; azt mondá Candide-nak: »Most már nem mehetünk tovább: eleget gyalogoltunk; látod azt az üres csónakot a parton, lássuk el magunkat kókuszdióval, üljünk a kis csónakba és bizzuk magunkat a viz folyására; egy folyó rendszerint lakott helyre vezet s ha nem is bukkanunk kellemes dolgokra, legalább ujakat ismerünk meg.