–¡Sí me lo reprocha usted! ¡Dios mío! ¿Por qué no habré muerto? –sollozó Ana–. Perdóname; estoy irritada y hablo sin razón. Déjame sola ahora, haz el favor –dijo, recobrando la serenidad.
Dehogy is nem, a szememre veti! Istenem, mért is nem tudtam meghalni! - És elkezdett zokogni. - Bocsáss meg, ingerűlt vagyok, nem vagyok igazságos, - tette hozzá észretérve. - No de most menj...