Porthos, como se habrá podido ver, tenía un carácter completamente opuesto al de Athos: no sólo hablaba mucho, sino que hablaba a voz en grito; poco le importaba por otro lado, hay que hacerle justicia, que se le escuchase o no; hablaba por el placer de hablar y por el placer de oírse; hablaba de todo salvo de ciencias, alegando a este respecto el odio inveterado que desde su infancia tenía, segun decía, a los sabios.
Porthos jelleme, mint láthattuk, Athosénak szöges ellentéte volt, nemcsak sokat, hanem mindig hangosan is beszélt; ám, igaz, ami igaz, nem nagyon érdekelte, meghallgatják-e, vagy sem; beszélt, mert szeretett beszélni, és szerette hallani a hangját. Mindenről beszélt, csupán tudós tárgyról nem; arra hivatkozott, hogy kora gyermeksége óta megrögzött gyűlölettel gyűlöli a tudósokat.