A pesar de su traje de tweed, de su acento americano y de viajar en un prosaico vagón de ferrocarril, sentí más que nunca, al contemplar su rostro, moreno y expresivo, que era un auténtico descendiente de aquella larga sucesión de hombres de sangre ardiente, tan fogosos como autoritarios.
Ahogy itt ült, tweedruhájában, amerikai kiejtésével, egy prózai vasúti fülke egyik sarkában, barna, értelmes arcát szemlélve most éreztem meg igazán, hogy mennyire hamisítatlan leszármazottja szenvedélyes, lobogó s tettre kész őseinek.