Se detuvo, miró las copas de los olmos agitadas por el viento, con sus hojas frescas y brillantes bajo la fría luz del sol, y le pareció que en ningún lugar del mundo hallaría piedad para ella, que todo había de ser duro y sin compasión, como aquel cielo frío y aquellos árboles...
Miután megállt és elnézte a nyárfáknak megmosdatott, s a hideg napsugárban csillogó lombozatú s a szélben imbolygó sudarait, megértette, hogy nem fognak neki megbocsátani, hogy épp oly érzéketlen lesz iránta minden és mindenki, mint a milyen most ez az ég és ez a zöld lomb.