Estaba sentado en la cama, en la oscuridad, encorvado, abrazando sus rodillas. Retenía la respiración para concentrar su mente y pensaba. Pero cuanto más forzaba su pensamiento, con más claridad veía que aquello era así, que había olvidado un pequeño detalle: que la muerte llegaría y que contra la muerte nada se podría hacer. Era terrible, pero era así. «Sin embargo, todavía estoy vivo. ¿Qué debo hacer? ¿Qué haré ahora?», se decía desesperado.
Görnyedten ült ott a sötétben az ágya szélén, s a térdeit átkarolva, lélekzetét visszafojtva gondolkozott. De minél inkább megfeszítette az elméjét, csak annál világosabbá lett előtte, hogy ez kétségkívül így van, hogy csakugyan elfelejtett, elnézett az életben egy kis körülményt, - azt, hogy eljön a halál és véget vet mindennek, hogy voltaképpen nem is érdemes semmibe belekapni, s hogy ezen segíteni teljes lehetetlenség. Biz' ez rettenetes, de így van.