Finalmente, de pronto, una mano y un brazo adorables de forma y de blancura pasaron a través de la tapicería; D'Artagnan comprendió que aquella era su recompensa: se postró de rodillas, cogió aquella mano y apoyó respetuosamente sus labios; luego aquella mano se retiró dejando en las suyas un objeto que reconoció como un anillo; al punto la puerta volvió a cerrarse y D'Artagnan se encontró de nuevo en la más completa oscuridad.
Majd hirtelen egy istenien formált, fehér kéz és kar nyúlt elő a faliszőnyeg mögül; D'Artagnan megértette, hogy ez a jutalma: térdre hullott, megragadta a kezet és tisztelettel ajkához emelte, aztán eltűnt a kéz, s egy tárgy maradt a fiatalember kezében: D'Artagnan megismerte: egy gyűrű! Nyomban ezután bezárult az ajtó, s D'Artagnant ismét teljes sötétség nyelte el.