Levin comprendió por aquel gesto que Ana estaba descontenta de sí misma, pesarosa de haber hablado de sí. –¿Y usted qué hace? –dijo dirigiéndose ahora directamente a Levin–. Pasa usted por ser un mal ciudadano, pero yo he tomado siempre su defensa...
És most annál kevésbbé, - mondotta szomorúan és bizalmas kifejezéssel, látszólag a bátyjához, valójában azonban Levinhez fordúlva. - És most, a mikor olyan nagy szükségem volna valami foglalatosságra, annál kevésbbé tudom. - És egyszerre elkomolyodott, (Levin tudta, hogy saját magára neheztelt, azért, hogy magáról beszélt) és másra vitte át a szót. - Én tudom önről, - mondotta Levinnek, - hogy rossz polgár, de azért a mennyire tudtam, meg is védelmeztem.