Aquella vez no pareció atender mucho mis palabras. Me sonrió de un modo peculiar, que rara vez empleaba, quizá porque aquella sonrisa, a la que asomaba toda su alma, no le pareciese conveniente para ser aplicada a las situaciones vulgares de la vida.
Mr. Rochester, néha, számomra is megfoghatatlanul, olvasni tudott gondolataimban; most oda se hallgatott arra, amit mondtam, viszont azzal a különös mosolyával mosolygott rám, amely olyan ritkán derítette föl arcát, mintha csak ünnepi percekre tartogatná. Igazi napfényes mosoly volt.