Miraba el alto peinado de Kitty, con su largo velo blanco, con blancas flores; miraba la alta gorguera que, con singular gracia virginal, cubría los lados de la garganta, dejando al descubierto la parte delantera; miraba su cintura finísima y le parecía su novia más hermosa que nunca, no porque las flores, el velo y el vestido traído de París añadieran nada a su belleza, sino porque, pese al artificial esplendor de su atavío, la expresión de su querido rostro, de su mirada, de sus labios, era la misma ingenua sinceridad de siempre.
Ránézett hosszú, fehér fátyollal és virágokkal elborított magas hajviseletére, magosan fölálló ránczos gallérjára, mely különös szűziességgel takarta el két oldalról és hagyta szabadon előlről szép, hosszú nyakát, és meglepően karcsú derekára, s úgy tetszett neki, hogy Kiti szebb, mint valaha, nem azért, mintha ezek a virágok, ez a fátyol, ez a Párisból hozatott ruha csak valamelyest is fokozták volna a szépségét, hanem azért, mert ruházatának mesterkélt pompája ellenére is kedves arczának, tekintetének és ajkainak a kifejezése most is csak az ártatlan egyeneslelkűségnek volt a kifejezése.