Daria Alejandrovna desistió de aquella idea, pero, aun sin mirarse en el espejo, pensaba que todavía no era tarde para un nuevo amor; y recordó a Sergio Ivanovich, que estaba particularmente amable con ella; y al amigo de Stiva, el bueno de Turovsin, que cuidó a su lado a los niños cuando éstos tuvieron la escarlatina y que estaba enamorado de ella; y también a un hombre, muy joven aún, el cual decía, como le contó su propio marido, que «ella era la más guapa de todas las hermanas».
De a nélkül is, hogy tükörbe nézett volna, érezte, hogy még most se volna késő; és eszébe jutott Ivánovics Szergej, Sztiva barátja, a jó Turovczyn, a ki nagyon szeretetreméltó volt iránta, együtt ápolta vele a gyermekeit, mikor vörhenyben feküdtek, és szerelmes volt bele. S volt még egy másik fiatalember is, a ki, mint az ura, mindig tréfásan mondogatta, hogy ő szebb, mint bármelyik nővére.