No son malas chicas, dixo el senador; algunas veces mando que duerman conmigo, porque estoy aburrido de las señoras del pueblo, de su retrechería, sus zelos, sus contiendas, su mal genio, sus nimiedades, su vanidad, sus tonterías, y mas aun de los sonetos que tiene uno que hacer ó mandar hacer en elogio suyo: mas con todo ya empiezan á fastidiarme estas muchachas.
Candide nem állta meg, hogy meg ne dicsérje szépségöket, bájos modorukat és ügyességöket. »Elég jó teremtések, mondá Pococuranté szenátor; néha-néha az ágyamba fektetem őket, mert már beleuntam a városi hölgyek kacérságába, féltékenységébe, panaszkodásába, szeszélyébe, alacsonyságába, gőgjébe és ostobaságába s beleuntam a szonettekbe, melyeket csinálni vagy rendelni kellett részökre; de ami azt illeti, már a leányok is kezdenek untatni.«