Pero, pese a sus precauciones, Vronsky sorprendía a menudo fija en él una mirada atenta y extraña, y comprobaba cierta timidez, cierta desigualdad –ya excesivo afecto, ya despego– en el trato que le dispensaba el niño.
Az ő jelenlétében úgy beszéltek egymással, mintha puszta ösmerősök lettek volna. De minden óvatosság ellenére is, Vronszkij gyakran érezte magán a gyereknek figyelmesen és álmélkodóan reátapadó tekintetét, valamint azt a bátortalanságot s a gyöngédség és hidegség közt ingadozó változékonyságot, a melylyel ő iránta viselkedett.