Por su parte, Levin, con los pantalones puestos, pero sin chaleco ni frac, paseaba de una parte a otra por su habitación del hotel asomándose sin cesar a la puerta y mirando el pasillo. Pero en el pasillo no aparecía aquel a quien esperaba, y había de volver, desesperado, a la alcoba, agitando los brazos y dirigiéndose a Esteban Arkadievich, que fumaba tranquilamente.
Levin pedig ekközben nadrágban, de mellény és frakk nélkül föl és alá járt fogadói szobájában s a fejét minduntalan kidugván az ajtón, végignézett a folyosón, a hol azonban még mindig híre se volt annak, a kire várakozott, s így a kezeivel hadonászva és végső kétségbeeséssel tért vissza a szobájába s így szólt Arkágyevics Sztepánhoz, a ki nyugodtan szivarozott: