Levin callaba, mirando a los dos desconocidos amigos de Esteban Arkadievich y fijándose, sobre todo, en la blanca mano del elegante Grinevich, una mano de afilados y blancos dedos y de largas uñas curvadas en su extremidad. Aquellas manos surgiendo de los puños de una camisa adornados de brillantes y enormes gemelos, atraían toda la atención de Levin, coartaban la libertad de sus pensamientos.
Levin hallgatott és rápislantott Oblonszkijnak két, előtte ismeretlen társára, és különösen a gavalléros Grinyevics kezére, a melynek olyan fehér és hosszú újjai, s ezeken olyan hosszú, sárgás és a szélükön hajlott körmei, a kézelőjén pedig olyan óriási és ragyogó gombjai voltak, hogy ezek a kezek szemlátomást egész figyelmét lefoglalták és megfosztották őt a gondolat szabadságától. Oblonszkij ezt legott észrevette és elmosolyodott.