Pero yo, viendo sonreír y reír a los otros, pensaba que sus sonrisas no eran más brillantes que la llama de una bujía, ni sus risas más sonoras que el ruido de una campanilla.
A többiek mosolyogtak, nevettek; mosolyuk lélektelen volt, akár a gyertyafény, s a csengő csilingelése többet fejezett ki, mint az ő nevetésük.