Al salir Ana con capa y sombrero y, con un rápido ademán de su bella mano que jugaba con el quitasol, ponerse al lado de Vronsky, éste, con un sentimiento de alivio, separo sus ojos de la doliente nada de Golenischev y los puso con renovado amor en su hermosa amiga, llena de vida y de alegría.
Mikor Anna felöltőben és kalappal a fején belépett, s szép kezének gyors mozdulataival játszott az ernyőjével és oda állt mellé, Vronszkij a megkönnyebbülés érzésével tért ki Goleniscsev panaszos szemeinek merően rászegezett tekintete elől és új szerelemmel nézett bájos, élettől és örömtől duzzadó barátnőjére.