Pero apenas olvidaba la marcha artificial del pensamiento y volvía a la vida real, para buscar en ella la confirmación de sus ideas, toda aquella construcción artificiosa se derrumbaba como un castillo de naipes y le era forzoso reconocer que se le había deslumbrado por medio de una perpetua transposición de las mismas palabras, sin recurrir a ese «algo» que, en la práctica de la existencia, importa más que la razón.
De nem kellett egyebet tennie, mint ezt a mesterkélt gondolatmenetet elfelednie, s az adott fonál nyomán okoskodván, az életből visszatérni ahhoz, a mi őt kielégítette, nyomban az egész művészi építmény, mint a kártyavár, összeomlott, s tisztán állott előtte, hogy az épület ugyanazokból az átcserélt szavakból volt fölépítve, melyek teljesen függetlenek voltak valamitől, a mi az életben sokkal fontosabb, mint az ész.