Siempre silenciosa, se aproximó al lecho donde aquél yacía y se puso de modo que él no necesitase volverse para verla. Tomó con su mano joven y fresca la enorme manaza de él, se la apretó con aquel calor con que saben hacerlo las mujeres, calor que expresa compasión sin ofender, y empezó a hablar al doliente.
Alig hallható lépésekkel oda sietett a beteg ágyához, s úgy állván oda, hogy a betegnek ne kelljen a fejét megfordítania, óriás kezének a vázát legott megfogta az ő üde, fiatal kezével, megszorította, s avval a csak asszonyoknál tapasztalható, nem bántó és részvétteljes elevenséggel elkezdett vele beszélgetni.