En el fondo, reconocía que hubo algo inconveniente en el modo con que Veselovsky la había seguido al otro extremo de la mesa, pero no se atrevía a confesárselo, y menos aún a decírselo a Levin, por no acrecentar sus sufrimientos.
A lelke fenekén Kiti úgy találta, hogy abban a pillanatban, a mikor Vaszenyka őt az asztal túlsó oldalára követte, tényleg volt valami, de azt még maga előtt se merte bevallani, annál kevésbbé szánta rá magát arra, hogy azt neki megmondja, s evvel a szenvedéseit csak fokozza.