A los primeros rayos del día, sus lenguas se soltaron; con el sol, la alegría volvió: era como en la víspera de un combate, el corazón palpitaba, los ojos reían; se sentía que la vida que quizá se iba a abandonar era, a fin de cuentas, algo bueno.
A hajnali derengésben aztán megoldódott a nyelvük, s a napfény meghozta jókedvüket is. Szívük lüktetett, szemük nevetett, akár csata előtt; életüknek talán csakhamar búcsút mondanak, s most úgy érezték, nem is olyan rossz az élet.