Levin le objetó que aquel realismo era una reacción natural y beneficiosa contra el convencionalismo, que los franceses habían llevado en el arte hasta un extremo al que no había llegado ninguna nación. Y añadió que los pintores franceses, en el hecho de no mentir, veían ya poesía.
Levin megjegyezte, hogy a francziák oly nagy mértékben belevitték a művészetbe az elvontságot, mint senki, s éppen azért a realismushoz való visszatérést különös érdeműl róják föl, már magában abban is, hogy nem hazudnak, költészetet látnak.