Kitty, como siempre, sentía separarse por aquellos dos días de su marido, pero, al ver su figura corpulenta y vigorosa, con sus botas de cazador y su blusa blanca, irradiando esa animación peculiar de los cazadores que ella no podía comprender, olvidó su tristeza, compensada por la alegría de él, y le despidió con jovialidad.
Kitinek, mint mindig, most is rosszúl esett az urától két napra elválnia; de látván életvidor alakját, mely vadász-csizmákban és fehér zubbonyban különösen nagynak és erőteljesnek tűnt föl, és arczán a vadász-izgalmak valami, előtte teljesen érthetetlen sugárzását, az ő öröme kedvéért elfelejtette a maga keserűségét és vídáman búcsúzott el tőle.