Vronsky la contemplaba como a una flor que, cortada por él mismo, se le hubiese marchitado entre las manos, y en la cual apenas se pudiese reconocer la belleza que incitara a cortarla.
Vronszkij úgy nézett rá, a mint az ember egy leszakított és hervadásnak indult virágra szokott nézni, a melyben csak nagy nehezen tudja azt a szépséget felfedezni, a melyért leszakította és pusztulásra szánta.