Vronsky, dejando pasar a la señora, se acercó a la Princesa y luego a Kitty. Al aproximarse a la joven, sus bellos ojos brillaron de un modo peculiar, con una casi imperceptible sonrisa de triunfador que no abusa de su victoria (así le pareció a Levin). La saludó con respetuosa amabilidad, tendiéndole su mano, no muy grande, pero vigorosa.
Akkor, a mikor odalépett hozzá, valami különös gyöngédség csillant fel szép szemeiben, s alig észrevehető, boldog és szerényen diadalmas mosolylyal (Levinnek legalább így tetszett) tiszteletteljesen és óvatosan fölé hajolva, odanyújtotta neki nem túlságosan nagy, de széles kezét.