Pero luego pensó en el hombre a quien había preferido, evocó su rostro tranquilo y decidido; la noble serenidad y la benevolencia que emanaban de su semblante, y volvió a sentirse alegre y feliz. «Es triste, es triste, pero, ¿qué puedo hacer?
De tüstént eszébe jutott az is, hogy kiért cserélte őt el. Élénken elképzelte azt a férfias és határozott arczot, azt a fenkölt nyugalmat s azt a mindenki felé egyformán sugárzó jóságot; elképzelte annak iránta való szerelmét, a kit ő is szeretett, és megint öröm töltötte el a lelkét, s a boldogság mosolyával feküdt vissza a párnáira.