La gentada omplí les naus: el vell i indigent administrador de correus, que havia conegut dies millors; el batlle i la seva muller (perque tenien batlle, allí, entre altres coses superflues); el jutge de pau; la viuda Douglas, rossa, elegant i de quaranta anys, esperit benvolent i acomodat, la casa encimbellada de la qual era l'únic palau del poble, i la més hospitalaria i de molt la més prodiga en materia de festes que l'omplís d'ufana; el decantat i venerable ex-alcalde i la senyora Ward; l'advocat Riverson, el nou notable de la rodalia; després la beutat del poblet, seguida d'una colla de joves cortrencadores, vestides de llinó i guarnides de cintes; després tots els joves dependents de la ciutat, corporativament: perque havien romas en el vestíbul tot xuclant el pom del bastó, formant un mur circular d'admiradors oliosos i de somriure badoc, fins que la darrera noia havia passat per les baquetes; i, finalment, vingué el noi model, Willie Mufferson, prenent tan sol·lícita cura de la mare com si ella fos tallada en cristall.
A tömeg lassan egészen megtöltötte a templomot, elöl ült az öreg postamester, aki valaha jobb napokat is látott, a polgármester úr és felesége - mert annyi más fölösleges dologgal együtt polgármesterük is volt -, a békebíró, a szép szőke özvegy Douglasné, egy jólelkű, bőkezű, még csinos, negyvenes hölgy (övé volt a város egyetlen villája, amely a Cardiff-hegy ormán büszkélkedett, s amely a szíves és pazar vendéglátás tekintetében a város legelső háza volt), a köztiszteletben álló, hajlott hátú Ward úr a feleségével, egy kissé távolabb egy új kiválóság, Riverson, környékbeli ügyvéd; mögötte a falu szépe, akit egész csapat felcicomázott, felszalagozott fiatal hölgy vett körül; mögöttük a helység aranyifjúsága helyezkedett el, akik persze kikenve, kifenve az ajtó előtt várták meg, míg bámész sorfaluk között az utolsó lány is bement a templomba, és csak aztán vonultak maguk is utánuk.