Devia ésser d'allo més apacible, pensa, el jeure i adormir-se i somniar per sempre més, mentre el vent zumzejaria a través dels arbres i afalagaria l'herbei i les flors de la tomba, amb cap cosa de la qual encaparrar-se o doldre's, mai més.
Végtelen nyugalmas lehet - gondolta - ott lent feküdni, és örökkön-örökké pihenni, míg fent a síron szél suhog a fák között, megsimogatja a füveket és virágokat, lent pedig soha semmi gond, semmi bánat nem gyötri a pihenőt.