Sen mukaan kuin sumu vyöryi eteenpäin peräydyimme me, kunnes olimme joutuneet puolen englannin penikulman päähän rakennuksesta, ja yhä siirtyili tuo tiheä, valkoinen, kuun valaisema meri hitaasti ja vääjäämättömästi lähemmäs.
Da tåkeskyen kom krypende fremover, rykket vi tilbake for den, inntil vi var kommet et langt stykke bort fra huset, men dette tette, hvite tåkesløret, som månen bredte sitt sølvskjær over den øvre del av, vedble å sige langsomt, men ubarmhjertig frem.