Kuu oli jo noussut taivaalle, ja me kiipesimme sille kalliolle, josta ystävä raukkamme oli syöksynyt alas, ja sen huipulta katselimme me varjoisaa nummea, jossa vaihteli hopeainen valo ja pimeys.
Da månen atter kom opp, klatret vi opp på toppen av klippeavsatsen som vår stakkars venn hadde falt utover. Fra det høyeste punktet her kunne vi se ut over moen.