Kuu oli jo noussut taivaalle, ja me kiipesimme sille kalliolle, josta ystävä raukkamme oli syöksynyt alas, ja sen huipulta katselimme me varjoisaa nummea, jossa vaihteli hopeainen valo ja pimeys.
La lune se leva : nous grimpâmes alors sur l’escarpement d’où était tombé notre pauvre ami ; de sa crête nous inspectâmes la lande mi-argent mi-plomb.