Ei voinut erehtyä tuosta matalasta otsasta, tuuheista kulmakarvoista ja kuopalle painuneista, eläimellisistä silmistä. Ne olivat todellakin samat kasvot, jotka olivat tuijottaneet minuun kallioon kiinnitetyn kynttilän valossa -- Seldenin, murhaajan kasvot.
Aucun doute ! Ce front sourcilleux, ces yeux d’animal sauvage, ce faciès bestial… c’était bien la tête que j’avais vue éclairée par la lueur de la bougie entre les rochers : la tête de Selden, le criminel évadé.