Me juoksimme umpimähkään pimeässä, loukaten itseämme kiviin, tunkeutuen pensaikkojen läpi, läähättäen kukkuloita ylös, syöksyen rinteitä alas, alituiseen siihen suuntaan, josta nuo kamalat äänet olivat kuuluneet.
Nous courûmes dans la nuit, sans rien voir, butant contre des pierres, traversant des buissons d’ajoncs, soufflant en escaladant des côtes, fonçant dans la direction d’où avait retenti les cris de terreur.