As there was no earthly necessity for our getting up under another two hours at the very least, and our getting up at that time was an utter absurdity, it was only in keeping with the natural cussedness of things in general that we should both feel that lying down for five minutes more would be death to us.
Eftersom det inte fanns något jordiskt skäl till varför vi inte kunde ha sovit i ytterligare två timmar åtminstone och vårt uppvaknande vid denna tidpunkt var en enda stor absurditet, låg det endast i sakernas allmänna jäklighet, att vi båda kände att om vi låg kvar där vi låg i ytterligare fem minuter så skulle det bli vår död.