Then Night, like some great loving mother, gently lays her hand upon our fevered head, and turns our little tear-stained faces up to hers, and smiles; and, though she does not speak, we know what she would say, and lay our hot flushed cheek against her bosom, and the pain is gone.
Natten, liksom en stor, älskande moder, lägger ömt sina händer på våra febriga huvuden och vänder våra små, tårfläckade ansikten upp mot sitt eget och ler mot oss; och även om hon inte talar till oss, vet vi vad hon tänker och lägger våra heta, rodnande kinder emot hennes barm och smärtan är med ens borta.