We could see ourselves at supper there, pecking away at cold meat, and passing each other chunks of bread; we could hear the cheery clatter of our knives, the laughing voices, filling all the space, and overflowing through the opening out into the night.
Vi kunde se oss äta kvällsmat där, huggande in på kallskuret och räckande varandra brödbitar; vi kunde höra våra knivars glada klapprande, våra skrattande röster som fyllde hela kapellet och strömmade ut i natten.