It was not a beautiful face; it was too prematurely aged-looking, too thin and drawn, to be that; but it was a gentle, lovable face, in spite of its stamp of pinch and poverty, and upon it was that look of restful peace that comes to the faces of the sick sometimes when at last the pain has left them.
Det var inget vackert ansikte; det var alltför präglat av sorger och svårigheter, alltför tunt och fårat för att vara det; men det var ett vänligt, kärleksfullt ansikte, trots att det märkts av fattigdom och bekymmer och i det fanns ett uttryck av fridfull ro, som ibland visar sig i plågades anleten, då de till sist funnit att smärtan lämnat dem.