Then the big pipes are filled and lighted, and the pleasant chat goes round in musical undertone; while, in the pauses of our talk, the river, playing round the boat, prattles strange old tales and secrets, sings low the old child's song that it has sung so many thousand years - will sing so many thousand years to come, before its voice grows harsh and old - a song that we, who have learnt to love its changing face, who have so often nestled on its yielding bosom, think, somehow, we understand, though we could not tell you in mere words the story that we listen to.
Så stoppar vi våra stora pipor, tänder dem och en angenäm konversation med musikaliska undertoner tas upp; medan floden, under pauser i vårt samtal, spelar runt vår båt; nynnar fram underliga gamla berättelser och hemligheter, sjunger lågt det gamla barnets sång, som den har sjungit i så många årtusenden — kommer att fortsätta sjunga under kommande årtusenden, innan dess röst blir gammal och trött — en sång som vi, som har lärt oss älska dess oföränderlighet, som så ofta lagt oss till rätta i hennes välkomnande famn, tror oss på något vis, förstå oss på, trots att vi inte med ord allenast kan återge den saga hon berättar för oss.