They said nobody could sing it like Herr Slossenn Boschen; he was so intensely serious all through it that you might fancy he was reciting a tragedy, and that, of course, made it all the funnier.
De sade att ingen kunde sjunga dessa sånger som Herr Slossen Boschen; han såg så intensivt allvarlig ut hela tiden, så att man skulle kunna tro att det han sjöng var en djupt tragisk sång och det gjorde, naturligtvis, hela saken desto roligare.