Din reaktion efter ett barns självmordsförsök varierar, men i allmänhet är reaktionen mycket negativ. Du kan vara väldigt arg. Du kanske frestas att aldrig släppa ditt barn ur sikte igen. Du kanske känner dig skyldig. Du kan också känna dig irriterad därför att du tror att ditt barn bara agerar ut. Vad du än känner, håll dessa känslor i schack runt ditt barn. Oavsett om försöket var ett "rop om hjälp" eller något mer, ditt barn uppenbarligen behöver dig om det enda sättet de visste hur man hantera vad de kände var att ta sitt eget liv.  Direkt efter, motstå lusten att fråga "varför?" eller ge skulden. Detaljerna kommer så småningom att komma ut under de följande dagarna och veckorna. Det viktiga just nu är att ditt barn lever. Du måste uttrycka kärlek, omtanke och uppskattning av att de fortfarande är här med dig, att du har en andra chans. Undvik att strängt tillrättavisa ditt barn eller din tonåring. Detta kan bara förvärra situationen och kanske till och med få dem att göra ett andra försök. Använd "jag" uttalanden och öppet berätta för ditt barn hur rädd och upprörd du var. Så fort du pratar med ditt barn kan det vara: Jag känner mig hemsk att du inte kände att du kunde komma till mig med ett problem. Jag är här nu, så berätta hur du verkligen känner dig. På så sätt kan jag hjälpa dig att må bättre och bli lyckligare." Förlåt att jag inte visste att nåt var fel. Jag vill att du ska veta att jag älskar dig och, oavsett vad, kommer vi att klara det här som en familj. Jag förstår att du måste ha ont. Berätta hur jag kan hjälpa dig. Att ta hand om ett barn som har försökt begå självmord kan vara ett känslomässigt dränerande arbete. Kom ihåg, du kan inte ge till någon om din egen kopp är tom. Ta hand om dig själv också. Att du plågar, straffar, skyller på och kritiserar kommer inte att hjälpa ditt barn eller din familj just nu. Om du har lust att göra dessa saker, ta då tid på dig själv. Be en vän eller familjemedlem att ta hand om ditt barn och få lite tid för sig själv. Skriv ner dina tankar. Be. Meditera. Lyssna på avkopplande musik. Ta en promenad. Om du måste, gråt ut ögonen. Ta hjälp av nära vänner och släktingar för att hjälpa dig och din familj när du klarar av efterverkningarna. Var inte rädd för att be om hjälp när du behöver det. Luta dig på en stödjande vän, familjemedlem eller medarbetare. Ge inte efter för den genomträngande stigmatiseringen av självmord och psykisk sjukdom. Att du talar med någon annan om vad du och din familj går igenom kan hjälpa dig att få uppmuntran och komma till rätta med dina känslor för situationen. Att dela med sig av din berättelse kan hjälpa en annan person att identifiera självmordsbeteendet hos en tonåring och kanske rädda ett liv. Om du har svårt att komma till rätta med vad som har hänt, om du inte kan kontrollera din ilska eller sårade känslor, eller om du ständigt klandrar dig själv och dina föräldraskap färdigheter för ditt barns självmordsförsök, bör du se en rådgivare. Vänd dig till en stödgrupp eller en av ditt barns psykiska vårdgivare för en remiss till en professionell som kan hjälpa dig att reda ut dessa känslor. Att ha någon du kan anförtro dig åt eller tala med en mentalvårdare kommer att vara betydelsefullt under de kommande veckorna. Du kan förvänta dig att lära dig en del förödande information om ditt barn och dess hälsa och välbefinnande. Chansen finns att du kan lära dig lite information om ditt barn eller hans liv som du inte visste tidigare. Förvänta dig detta och, oavsett din åsikt, försök att vara stödjande ändå. Ditt barn kan till exempel ha försökt ta sitt liv på grund av mobbning eller sexuella övergrepp. Ditt barn kanske också kämpar med sin sexuella identitet eller ett drog - eller alkoholproblem. Ungdomar som identifierar sig som homosexuella löper två till tre gånger större risk att göra ett dödligt försök. Missbrukare löper också stor risk att begå självmord.
Hantera ditt svar under de dagar som följer. Ta hand om dina känslomässiga behov. Prata med någon för ditt eget välbefinnande. Förbered för upprörande information när den kommer ut.