Om du uppvisar tecken och symtom som kan tyda på lungemboli, en av de första saker läkaren kommer att göra när du anländer till akutrummet är beställa en serie blodprover. Det finns ett blodprov som kallas "D-dimer", som kan användas för att utesluta en lungemboli, men inte för att styra in den. Vad detta innebär är att om din D-dimer är negativ, kan du vara säker på att du faktiskt inte har en lungemboli. Om det är positivt, är det dock misstänkt (men inte diagnostiskt) av en möjlig lungemboli.  Ett D-dimertest mäter "fibrinnedbrytningsfragment" i blodet. Med andra ord, det är ett mått på förekomsten av koaguleringsfaktorer i blodet (därav det är användbart i undersökningen av en potentiell blodpropp i lungan - aka en lungemboli).  Andra blodprover kommer också att utföras för att utesluta andra medicinska tillstånd som kan förekomma på liknande sätt som en lungemboli, såsom en hjärtattack eller hjärtarytmi. Din läkare kommer till exempel att testa dina troponinnivåer (ett hjärtrelaterat enzym) för att bedöma en eventuell hjärtattack. Ett annat test som kommer att göras omedelbart när du anländer till akutrummet med symtom som tyder på lungemboli är ett EKG (elektrokardiogram). Du kan också få pågående hjärtövervakning - vilket i princip är kontinuerliga EKG som registreras på en monitor som din läkare kan se och övervaka under en tidsperiod.  EKG (eller hjärtmonitor) kan visa karakteristiska tecken på lungemboli, såsom det karakteristiska S1Q3T3-mönstret.  Alternativt kan ett fullständigt normalt EKG (eller ett EKG utan andra abnormiteter än en snabbare än vanlig hjärtrytm) också tyda på lungemboli, eftersom detta tillstånd inte alltid uppvisar synliga tecken på EKG-spårning (eller hjärtmonitor). En EKG (eller hjärtmonitor) kan också användas för att utesluta andra tillstånd, såsom en hjärtattack (som kan visa förhöjda "ST-segment", en onormalhet som inte överensstämmer med en lungemboli). En datortomografi är ett av de mest effektiva sätten att identifiera och diagnostisera lungemboli. Ett färgämne kommer att injiceras intravenöst före datortomografin. Syftet med detta är att låta din läkare att tydligt visualisera blodflödet i artärerna i lungorna (på grund av den intravenösa kontrasten) när CT angio scan utförs.  På så sätt, om det finns en blockering av blodflödet i lungorna på grund av en lungemboli, platsen och storleken på embolin (s) kan upptäckas. Diagnosen lungemboli kan bekräftas via en CT angio scan, och behandling kan initieras efter diagnos. Ett annat diagnostiskt test som kan användas för att identifiera lungemboli är V/Q - ventilationsperfusion - scan. Detta liknar en CT angio scan, men det används mycket mindre ofta (det var den mer utbredda diagnostiska testet för lungemboli i det förflutna) och det är inte lika effektivt som CT angio scan. En V/Q-undersökning kan användas om det finns en kontraindikation mot iv-kontrast såsom allergi eller njurproblem.  Vad som händer vid en V/Q-skanning är att ett radioaktivt ämne injiceras i blodet (som sedan kommer att resa upp till blodet i lungorna). Injektionen är Q (perfusion), och sedan V-delen kommer när patienten andas in en annan radioaktiv spårämne. Därefter tar man en bild som visar mönstret för de radioaktiva material som patienten injicerat och inhalerat. Likt CT angio scan, en V/Q scan kan identifiera platsen och storleken på en potentiell lungemboli baserad på frånvaro eller stört blodflöde till ett visst område/områden i lungan. Om en CT-angioskanning och/eller V/Q-skanning är otillräcklig för att diagnostisera (eller utesluta) lungemboli, kan din läkare rekommendera ett mer invasivt diagnostiskt test som kallas lungangiografi. I detta test förs en kateter (rör) in genom lårbensvenen (en ven i ditt ljumskeområde) och vägleds upp mot blodkärlen i lungorna. Kontrastmaterial frigörs sedan, vilket sprider sig genom lungorna enligt blodflödets mönster. Din läkare kommer sedan att utföra en röntgen för att titta på fördelningen av kontrasten och förhoppningsvis diagnostisera (eller utesluta) en lungemboli. Eftersom pulmonell angiografi är det mest invasiva diagnostiska testet, används det i allmänhet som en sista utväg när de andra testerna visar sig vara ofullständiga eller har förvirrande resultat. Men även om det inte används ofta för diagnos, kan det vara ett bra alternativ eftersom ett IVC-filter kan placeras samtidigt, eller i vissa fall koagel kan extraheras.
Ta blodprov. Har en elektrokardiogram, eller pågående hjärtövervakning. Ta emot en datortomografi. Opt för en V/Q-undersökning (ventilationsperfusion). Be din läkare om en lungangiografi.