Så snart en patient diagnostiseras med en sjukdom eller tillstånd, eller blir i riskzonen för att utveckla en sådan sjukdom, bör du börja diskutera några av de svåra beslut som kan behöva åtgärdas.  Detta kan omfatta allt från radikala behandlingar till slutbehandling. Den idealiska platsen för att diskutera svåra beslut är på ditt kontor, inte på ett sjukhus. Patienterna är mer benägna att fatta kloka, lugna beslut när de befinner sig i en lågstressmiljö. Vissa omständigheter kan kräva ett omedelbart beslut, men vanligtvis har en patient råd att ta några dagar eller veckor att tänka över saker och ting.  Stressa det brådskande i att fatta ett beslut, men backa och låta patienten ta så mycket tid som möjligt för att nå det beslutet. Beslut som fattas med hast är ofta beklagansvärda. Ett mål du bör ha är att begränsa din ånger och patientens ånger. Oavsett om du delar din patients tro och religiösa trosuppfattningar eller inte, kan det vara till stor nytta för patienten om du uppmuntrar och respekterar dessa trosuppfattningar.  Om du har din egen andliga tro och din patient frågar om den, kan du gärna dela med dig av dina tankar. Att göra det kan faktiskt ge en god dos av komfort till patienten när saker och ting är tuffa. Om du inte känner dig bekväm att ta på detta ämne själv, kan du rikta din patient till någon som kan ta itu med det. Uppmuntra patienten att söka pastorella råd. Guide patienten till prästen på ett närliggande sjukhus eller rekommendera en professionell rådgivare som är utrustad för att diskutera trosbaserade frågor. Även när en situation ser dyster ut ur ett medicinskt perspektiv, bör du bekräfta patientens önskan att hoppas och kämpa genom tillståndet eller sjukdomen.  Men det betyder inte att ge falska förhoppningar. När oddsen för återhämtning är låga, bör du vara ärlig om detta faktum. Detta innebär att man måste tillåta att det finns hopp. Inte helt utesluta möjligheten av något positivt hända, även när en fullständig återhämtning är uteslutet. Oavsett hur hoppfull patienten eller familjen känner, måste du ta din dialog till sin nivå.  När en patient ber om ett mirakel, kan du säga att du också ber eller hoppas på ett. Om patienten har accepterat det oundvikliga i att duka under för sin sjukdom, behöver du inte pressa patienten att agera mer hoppfullt. Du bör emellertid diskutera olika sätt att göra patientens nuvarande liv behagligare trots sjukdomen. Tala om för patienten att du kommer att hålla dig till honom eller henne under hela sjukdoms- och behandlingstiden. När någon får skrämmande nyheter, kan en kunnig allierad vara en källa till stor tröst och stöd. Om större delen av behandlingen kommer att utföras av andra läkare, bör du fortfarande försäkra din patient att du kommer att fortsätta att hålla dig uppdaterad och är mer än villiga att diskutera din patients bekymmer och behandling som tiden fortsätter att passera. En patient som behöver fatta ett svårt beslut kan känna sig alltför överväldigad för att komma fram till en slutsats. I sådana fall kan du behöva tala direkt om för patienten vad du tror att det bästa handlingssättet skulle vara. Presentera din rekommendation som ett förslag och förklara varför du anser att det är det bästa alternativet. Men pressa inte din patient att acceptera det förslaget.
Ta upp svåra frågor innan en kris uppstår. Ta dig tid att diskutera viktiga beslut. Förstå värdet av trosbaserade diskussioner. Bekräfta positiva uppfattningar. Ta din dialog till den plats patienten befinner sig på. Försäkra patienten om ditt engagemang. Ge det bästa förslaget.