Helst bör en raket på väg till månen skjutas upp vertikalt för att dra nytta av Jordens rotation för att hjälpa den att uppnå omloppshastighet. Men i Projekt Apollo, NASA tillät för en möjlig räckvidd av 18 grader vardera riktningen från vertikal utan att avsevärt äventyra uppskjutningen. När man flyr från dragningen av Jordens gravitation, finns det två hastigheter att tänka på: flykthastighet och omloppshastighet. Utrymningshastighet är den hastighet som behövs för att fly en planets gravitation helt, medan omloppshastighet är den hastighet som behövs för att gå in i omloppsbana runt en planet. Utrymningshastighet för Jordens yta är ca 25,000 mph eller 7 miles per sekund (40,248 km/tim eller 11,2 km/s), medan omloppshastighet vid ytan är. Orbitalhastigheten för jordytan är bara omkring 18.000 mph (7,9 km/s); det krävs mindre energi för att uppnå omloppshastighet än flykthastighet. Dessutom, värdena för omloppsbana och flykthastighet släppa längre bort från Jordens yta du går, med flykthastighet alltid om 1.414 (kvadratroten av 2) gånger omloppshastighet. Efter att ha uppnått låg jord omlopp och kontrollera att alla fartyg system är funktionella, är det sedan dags att skjuta raketer och gå till månen.  Med Project Apollo, detta gjordes genom att skjuta den tredje etappen raketer en sista gång för att driva rymdfarkosten mot månen. Längs vägen, kommando-/tjänstmodulen (CSM) separerad från den tredje etappen, vände sig om, och dockad med månutflykt modulen (LEM) som bärs i den övre delen av den tredje etappen. Med Project Constellation, planen är att ha raketen bär besättningen och dess kommandokapsel docka i låg jord omlopp med avgång scen och månlandare lyfts upp av lastraketen. Avgångssteget skulle sedan avfyra dess raketer och skicka rymdfarkosten till månen. När rymdfarkosten väl kommer in i månens gravitation, avfyra raketerna för att sakta ner den och placera den i omloppsbana runt månen. Både Project Apollo och Project Constellation har separata banor och landningsmoduler. Apollos kommandomodul krävde att en av de tre astronauterna stannade kvar för att lotsa den, medan de andra två bordade månmodulen. Projekt Constellations omloppskapsel är utformad för att köras automatiskt, så att alla fyra av astronauterna den är utformad för att bära kunde borda sin månlandare, om så önskas. Eftersom månen inte har någon atmosfär, är det nödvändigt att använda raketer för att bromsa månen landaren nedstigning till ca 100 mph (160 km/h) för att säkerställa en intakt landning och långsammare fortfarande för att garantera sina passagerare en mjuk landning. Helst bör den planerade landningsytan vara fri från betydande stenblock; därför valdes Tranquilityhavet som landningsplats för Apollo 11. När du landar på månen, är det dags att ta ett litet steg och utforska månens yta. Medan du där, kan du samla lunar stenar och damm för analys på jorden, och om du tog med en hopfällbar månrover som Apollo 15, 16 och 17 uppdrag gjorde, kan du även varm-rod på månens yta på upp till 11,2 mph (18 km/h). (Bry dig inte om att vända motorn, dock; enheten är batteridriven, och det finns ingen luft att bära ljudet av en varvmotor, i alla fall.)
Lyft. Uppnå låg omloppsbana på jorden. Övergång till en translunarbana. Uppnå månbana. Överför till månlandaren. Gå ner till månens yta. Utforska.