Efter en allvarlig förlust vill vi ibland göra något - vad som helst - för att dämpa smärtan. Att underkasta sig en skadlig vana som drogmissbruk, alkoholmissbruk, översovande, överanvändning av Internet eller hänsynslös promiskuitet hotar ditt välbefinnande och gör dig sårbar för beroende och ytterligare smärta. Du kommer aldrig att läka förrän du konfronterar förlusten. Ignorera smärtan som orsakas av förlusten eller söva dig med distraktioner kommer bara att fungera så länge - oavsett hur snabbt du flyr från det, så kommer din sorg så småningom att drabba dig. Konfrontera din förlust. Låt dig gråta eller sörja på ett annat sätt som känns naturligt. Bara genom att först erkänna din sorg kan du börja besegra den. När en förlust är färsk i ditt minne, din sorg förtjänar din fulla uppmärksamhet. Men du bör dra en gräns för långvarig sorg. Ge dig själv en period - kanske några dagar till en vecka - att vara djupt ledsen. Protracted vältra slutligen håller dig fast i din känsla av förlust, förlamad av självömkan och oförmögen att gå framåt. Låt tårarna flöda. Var aldrig rädd för att gråta, även om det inte är något du brukar göra. Inse att det inte finns något rätt eller fel sätt att känna smärta eller att uttrycka den. Det viktiga är att du känner igen smärtan och försöker arbeta dig igenom den. Hur du gör det är helt upp till dig och kommer att variera från person till person.  Hitta ett utlopp för din smärta. Om du är tvungen att göra en viss aktivitet som du sörjer, gör det (under förutsättning att det inte innebär att skada dig själv eller andra.) Gråtande, pummeling kudden, gå för en lång körning, kasta ut saker, skrika på toppen av dina lungor i en skog eller annan ensam plats, och skissa dina minnen är bara några av de sätt som olika människor hittar utlopp för sin smärta. Alla är lika giltiga. Undvik att göra något som kan leda till skada för dig själv eller andra. Förlust handlar inte om att skada eller förvärra saker. Förlust är en tid då man kan lära sig att dra nytta av sina inre känslomässiga reserver och lära sig att hantera smärta. Det är hälsosamt att söka upp människor som tar hand om en när man lider. Om du inte kan hitta en vän, luta dig mot en medkännande främling eller präst, rådgivare eller terapeut. Även om du känner att du babblar, är förvirrad och osäker, att prata med någon du litar på är en form av att låta dig själv börja kasta ut en del av smärtan du upplever. Se prat som en form av "sorting" dina känslor - dina tankar behöver inte vara sammanhängande eller resonerade. De behöver bara vara uttrycksfulla. Om du är orolig att andra lyssnar på dig kan bli förvirrad eller upprörd av vad du säger, en enkel varning i förväg kan lindra denna oro. Låt dem bara veta att du känner dig ledsen, upprörd, förvirrad, etc., och att, även om några av de ord du säger inte kommer att vara vettigt, du uppskattar att någon lyssnar. En omtänksam vän eller supporter har inget emot det. Tyvärr kommer inte alla du pratar med medan du sörjer att vara till hjälp för dig. Ignorera människor som säger saker som "komma över det", "sluta vara så känslig", "Jag kom över det snabbt när det hände mig", etc. De vet inte hur du känner dig, så ge inte deras avfärdande kommentarer någon uppmärksamhet. Säg till dem: "Du behöver inte vara runt mig medan jag går igenom det här om det är för mycket för dig att bära. Men jag måste gå igenom det, oavsett hur du känner, så ge mig lite utrymme." Några av dem som avfärdar din sorg kan till och med vara vänner med goda (men missriktade) avsikter. Återuppta kontakten med dessa människor när du känner dig starkare. Tills dess, distansera dig från deras otålighet - du kan inte skynda ett känslomässigt tillfrisknande. När du har förlorat någon kanske du känner dig skyldig. Du kanske är upptagen av tankar som: "Jag önskar att jag hade sagt adjö en sista gång" eller "Jag önskar att jag hade behandlat den här personen bättre." Låt dig inte uppslukas av skuldkänslor. Ni kan inte ändra på det förflutna genom att grubbla över det gång på gång. Det är inte ditt fel att du förlorade någon du älskade. I stället för att tänka på vad du kunde ha gjort eller borde ha gjort bör du koncentrera dig på vad du kan göra – bearbeta dina känslor och gå framåt. Om du känner dig skyldig efter en förlust, tala med andra människor som kände personen eller husdjuret. De kommer nästan alltid att kunna hjälpa dig att övertyga dig själv om att förlusten inte är ditt fel. Att en person eller ett husdjur är borta betyder inte att du inte alltid ska minnas dem. Det kan vara trösterikt att veta att även om personen eller husdjuret inte längre är här, finns det fortfarande vänskap, kärlek och personliga band med dem. Ingen kommer någonsin att kunna ta det ifrån dig, och den relation du har med dem kommer alltid att vara en del av dig. Vissa minnen kommer alltid att vara värda att hålla för att påminna dig om ditt eget mod, uthållighet och förmåga att föreställa sig en bättre framtid. Håll minnena som påminner dig om personen eller husdjuret i en låda någonstans ur vägen. Ta fram dem när du behöver en konkret påminnelse om dina minnen. Det brukar inte vara en bra idé att lämna minnessakerna i det fria. En ständig påminnelse om att någon är borta kan göra det svårt att gå vidare. I vårt samhälle har vi en oerhört skadlig stigma mot människor som söker hjälp med känslomässiga problem. Att träffa en terapeut eller rådgivare gör dig inte svag eller patetisk. Det är snarare ett tecken på styrka. Genom att söka den hjälp du behöver visar du en beundransvärd önskan att gå framåt och övervinna din sorg. Tveka inte att boka en tid hos en professionell - 2004, mer än en fjärdedel av amerikanska vuxna hade träffat en terapeut under de senaste två åren.
Anse förlusten. Släpp ut smärtan. Dela dina känslor med andra. Ta avstånd från människor som inte är medkännande. Hamnen ångrar inget. Spara saker som påminner dig om din älskade. Hämta hjälp.