När barnet med TBI kommer in i skolmiljön är bedömningen det första steget. Skolterapeuten, psykologen, beteendeterapeuten och fysioterapeuten bör alla samordna och jämföra bedömningar av barnet. De vanliga problem som ses efter TBI inkluderar: Motoriska funktionshinder, inklusive både fin och brutto motoriska färdigheter. Långsam processhastighet. Kognitiv försämring. Ett barn med medelintelligens kan till exempel förlora kognitiva färdigheter och hamna i kategorin lindrigt intellektuellt handikapp till följd av skadan. Beteendeproblem som orsakas av problem med återhämtning, lida alltför smärta och har svårt att anpassa sig till sitt nya liv.. Minnesförlust i form av minnesförlust, eller förlust av minnet av vissa händelser. Dåligt korttidsminne och glömska problem. Brist på uppmärksamhet och koncentration. Förändringar i personligheten (t.ex. ett socialt barn kan bli isolerat). En del skolor har lärare som är experter på att ge specialundervisning. Om ditt barns skola för närvarande inte anställer en sådan lärare, tala med skolmyndigheten och be dem anställa en specialutbildad expert. Alternativt kan du överväga att skicka ditt barn till en annan skola som har lämpliga lokaler och personal för att klara av sin TBI. Intervention enligt kontinuerlig observation och bedömning bör göras av föräldrar, läkare, lärare och andra viktiga personer runt om patienten. Det bör hållas regelbundna möten, särskilt mellan föräldrar och lärare. Särskilda behov, förbättringar och krav bör diskuteras. Det är mycket viktigt för lärarna att samarbeta med läkare, terapeuter, föräldrar och andra rehabiliteringsteam som arbetar med barnet.  Du kommer att ha en idé om barns nuvarande funktion, hemmiljö och möjligheter till förbättring Det kommer att ge dig en idé om barnets framsteg. Som lärare kan du finna en viss brist till exempel att barnet har svårt med motoriska färdigheter och kan tala med fysioterapeuten om det och sätt att hantera enheten. Denna samarbetsmiljö kommer också att hjälpa alla teammedlemmar tillsammans med familjen att hjälpa till med rehabilitering i utbildningsmiljöer. Studenten själv, hans föräldrar och lärare bör ha tillräckligt med kunskap om traumatiska hjärnskador. De bör uppmuntras att läsa många böcker och artiklar om TBI. De bör också ta sig tid att identifiera specifika symtom relaterade till barnets skada. Detta kommer att göra det möjligt för dem att ta itu med problemet på ett effektivare sätt. Några av de vanligaste biverkningarna av TBI inkluderar: Demens: Personer som lider av demens till följd av hjärnskada visar både minnesproblem och kognitiva försämringar. Deras förmåga att tänka eller resonera är förlorad eller avsevärt nedsatt. Deras språkkunskaper påverkas också i hög grad. De kan till och med genomgå personlighetsförändringar. Oftast blir de sämre med tidens gång. Patienten kan bli alltmer aggressiv.  Retrograd minnesförlust: Människor med retrograd minnesförlust kommer inte ihåg sitt förflutna. De glömmer vad som hände dem i det förflutna. De kan fortfarande visa sina förmågor, men tidigare minnen av deras liv är förlorade. De kanske inte känner igen sina tidigare vänner eller släktingar. De kanske glömmer hur de skadades.  Anterograd minnesförlust: Detta är vanligare och händer när personen inte kan komma ihåg pågående händelser. Personen glömmer allt som hänt honom från tiden för huvudskadan. Han kanske inte känner igen nya bekanta och kan behöva lösa ett [problem som löstes föregående dag].  Delirium: Tillstånd av suddigt medvetande där den drabbade har koncentrationssvårigheter, vilket resulterar i feltolkningar, illusioner och i svåra fall hallucinationer.  Alzheimers sjukdom: Detta börjar med minnesproblem, brister i uppmärksamhet och betydande försämring i språk och kommunikation. I det senare skedet kanske personen inte ens kommer ihåg sitt namn eller kan utföra enkla uppgifter.  Personlighetsproblem:Damage till vissa hjärnområden (frontallober), orsakar stora förändringar i personligheten. Personen förlorar sin förmåga att visa tillbörliga känslor. Han känner sig förvirrad, obeslutsam och aggressiv.
Skapa ett team för att bedöma studentens förmågor och framsteg. Rådgör med en särskild utbildningsanordnare för tips om hur man bäst undervisar studenten. Schemalägg regelbundna möten med alla som deltar i studentens utbildning. Ta dig tid att lära sig om elevens specifika funktionsnedsättning.