Generellt sett kommer en hårdare lag att ha en hög grad av precision, medan en mjukare lag kommer att använda sig av mer vaga generaliteter eller vädjanden till ideal och breda moraliska eller etiska principer.  En exakt beskrivning av åtagandena säkerställer att de deltagande länderna förstår gränserna för sina skyldigheter, och förhindrar självförverkligande eller opportunistiskt beteende i framtiden.  Hårdare lagar använder också exakt språk när de beskriver villkor eller undantag från skyldigheter. Detta bidrar till att undvika möjligheten att ett land skulle kunna utnyttja ett kryphål för att undergräva avtalets syfte. Verbs som  påll eller måste berätta någon som krävs för att göra något, medan verb som må eller kan berätta för dig någon är tillåten att göra något.  Hårdare lagar omfattar krav eller skyldigheter som de deltagande länderna måste uppfylla. Vanligtvis tillämpas sanktioner eller annan bestraffning för länder som inte uppfyller sina skyldigheter enligt avtalet senast ett visst datum. I motsats till detta har mjukare lagar vanligtvis en rad saker som de deltagande länderna tillåts göra inom ramen för avtalet, men de kräver inte att de skall göra något särskilt. Om avtalet innehåller löften från de deltagande länderna om att undersöka en fråga eller genomföra genomförbarhetsstudier inom en tidsperiod, men inte kräver att några konkreta åtgärder genomförs, är detta icke-bindande bestämmelser. I internationella rättshandlingar används det operativa språk som diplomater, statschefer och andra regerings- eller industriledare måste tolka. Definitionernas längd och specificitet är avgörande för att avgöra lagens relativa hårdhet eller mjukhet.  Mjukare lagar lämnar breda termer öppna för tolkning, medan hårdare lagar innehåller omfattande beskrivningar av vad som regleras. Ett exempel på en lång beskrivning av hård lagstiftning finns i EU:s direktiv om fastställande av tillåtna ingredienser i sylt, gelé och liknande bredbara drycker, som löper på 12 sidor.  Alla hårda lagar har inte så detaljerade definitioner. Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna lämnar till exempel ett antal nyckeltermer, såsom vad som utgör "omänsklig och förnedrande behandling" öppen för tolkning. Detta ger en viss flexibilitet i hanteringen av situationer som nationella ledare inte kunde ha tänkt sig när de utarbetade avtalet.  Att definiera ett begrepp så snävt som möjligt begränsar ländernas förmåga att argumentera för en självförverkligande tolkning i framtiden och eliminerar gråzoner. Länder kan dock skapa en mjukare lag med full avsikt att tillåta olika tolkningar att samexistera så länge de alla är överens om samma övergripande koncept.
Leta efter detaljerat och exakt språk. Skilj ord som skapar plikter från dem som beskriver ideal. Hitta viktiga villkor och hur avtalet definierar dem.