I stället för att helt enkelt ge negativa konsekvenser för uppförandet (straff), är tuktan ett sätt att förvandla missuppfostran till undervisningsmoment. När ditt barn vägrar att samarbeta eller upprepar samma dåliga beteende, ditt slutmål bör vara att lära ditt barn att samarbeta och inte upprepa det dåliga beteendet. Konsekvenser för dåligt uppförande bör inte vara godtyckliga eller bestraffande. Konsekvenser bör kopplas till beteendet. Det är därför time-outs ofta är mycket ineffektiva med barn som är envisa; time-out i sig själv är orelaterat till det negativa beteendet och känner sig mer som ett straff än en konsekvens eller disciplinära åtgärd. Om det inte finns något sätt att få någon verkan, kan du ta bort ett privilegium, men försök att lära dig en läxa som kopplar det val som barnet gjorde till att förlora sina privilegier. Om ditt barn till exempel spelar TV - spel längre än vad det är tänkt att göra, kan följden bli att han förlorar sitt privilegium att spela med vänner den kvällen. Det här låter vettigt, eftersom han inte har tid att leka med vänner. Om du säger att ett visst beteende kommer att resultera i en viss konsekvens, måste du fullfölja. Gör inte tomma hot, som ditt barn kommer att lära sig att du är inkonsekvent i bästa fall och en lögnare i värsta fall.  Om du berättar för ditt barn att hon måste hämta sitt rum innan hon kan gå till en väns hus, ge inte efter om hon inte har gjort den nödvändiga städningen när det är dags att gå. Överensstämmelse är nyckeln! Eftersom konsekvens är så viktigt, är det viktigt att du aldrig sätter en konsekvens som du inte kan hålla. Ofta är det bäst att inte göra detta just nu, eftersom du kanske är frustrerad. Till exempel, om du måste säga, "Om du gör det en gång till, jag kommer att..." oddsen är bra att du redan är frustrerad och sannolikt att överreagera. Försök istället att sätta gränser i förebyggande syfte. Om du vet att ditt barn är sannolikt att ständigt komma ur sin stol vid middagstid eftersom han ofta beter sig så, före middag bör du berätta för honom att du vill att han ska stanna i sin stol, och låta honom veta vad konsekvenserna kommer att bli om han inte (till exempel, middagen kommer att vara över, eller han kommer inte att få dessert). Struktur och förutsägbarhet är viktiga för barn och ungdomar och hjälper dem att veta vad de kan förvänta sig och undvika obehagliga störningar. Upprätta rutiner varje dag och varje vecka så att de vet vad de kan förvänta sig. Dessutom förbättrar konsekventa dagliga rutiner barnens beteende och skolresultat.  Ställ in och håll dig till en strikt säng och vakna varje dag. Se till att ditt barn får tillräckligt med sömn, eftersom brist på sömn är kopplad till beteendeproblem. Från tre till tolv års ålder behöver de flesta barn mellan 10 och 12 timmars sömn varje dag (inklusive alla tupplurar), men många barn motstår tidiga sängkläder och tupplurar även om de faktiskt behöver sova. Om ditt barn verkar grinigt eller tenderar att ha störande beteende mot sänggåendet, är detta ett tecken på att det inte får tillräckligt med sömn.  Ge ditt barn mycket varning om du behöver ändra rutinerna, men försäkra dem om att du kommer tillbaka till rutinerna så snart som möjligt. Många envisa barn och ungdomar är mycket känsliga och instämda i ert uppträdande och tonfall när ni tuktar dem. De är sannolikt att spegla dina svar på dem, såsom ögonrullar, suckar, skriker, eller förargelseväckande.  Det är normalt att föräldrar blir frustrerade och till och med arga när de har att göra med ett envist barn. Nyckeln är att kontrollera dessa känslor och inte låta dem påverka hur du interagerar med ditt barn. Var uppmärksam på sådant som tycks få dig att tänka på när du har med ditt barn att göra. Du kanske blir lätt förargad därför att ditt barn ställer till det för dig, talar tillbaka till dig eller inte följer reglerna. De saker som frustrerar dig oftast pekar på områden där du känner en brist på kontroll. Att du tar itu med dina egna problem (från arbete, barndom eller andra förhållanden som ditt äktenskap) kan hjälpa dig att reagera mer positivt på ditt barn. Tidigare generationers föräldrar uppmanades att aldrig ge efter för sina barns krav, av rädsla för att göra det skulle få barnen att förlora respekt och glömma vem som är ansvarig. Men dagens psykologer inser att barn behöver känna att de har viss kontroll över sitt liv, och föräldrar bör inte försöka dominera varje beslut. När ett val inte är en fråga om ditt barns hälsa eller säkerhet utan snarare en fråga om hennes åsikt eller preferens, är det okej att låta henne få som hon vill. Du kanske till exempel föredrar att dina barn klär sig ordentligt när de är ute offentligt, men ditt barn kanske har en annan uppfattning om vad som är snyggt och bekvämt. Så länge ditt barn är klätt, välj dina strider klokt när det gäller sådant som egentligen inte spelar någon roll men kan ge ditt barn en känsla av kontroll som hon saknar. Någon gång vid tio eller elva års ålder börjar barn uppleva hormonella förändringar som leder till puberteten. Dessa förändringar resulterar ofta i känslomässiga utbrott, oväntat envist beteende, och ibland, abstinens.  Barn i denna ålder testar ofta gränserna för sitt oberoende. Detta är en normal och hälsosam del av uppväxten, även om det kan vara frustrerande för föräldrar som är vana vid att ha kontroll. Det är viktigt att låta dem känna att de har viss kontroll över beslut som påverkar dem, så låt ditt barn hjälpa planera menyn för veckan eller välja ut sin nästa frisyr. Kom ihåg att ditt barn först och främst är en individ. Envishet är bara en del av en komplex personlighet, och denna envishet kan faktiskt vara ett bra drag. När du kan lära ditt barn att stå upp för sig själv och sina vänner, att stå emot dåligt inflytande och att alltid göra det som är rätt, kommer envishet att vara en nyckelförespråkare av hans utveckling till en frisk människa.
Tänk på tuktan som undervisning. Fortsätt med konsekvenserna. Skapa rutiner. Titta på dina svar. Lär dig att förhandla. Förstå pre-puberty.