När du ser ett tics utvecklas hos ditt barn, anta inte det värsta – att det kommer att bli ett allvarligt fall av TS som varar resten av livet. Ha i stället tålamod och stöd, samtidigt som du försöker skapa en mindre stressig miljö för ditt barn, antingen hemma eller i skolan. I de allra flesta fall försvinner tics nästan lika snabbt som de dyker upp, inom några månader. Om ditt barn har en tic i mer än ett år, då en diagnos av TS är sannolik, men det finns fortfarande en chans att det går bort eller blir mycket mild och kontrollerbar.  Det finns inga blod-, laboratorie- eller hjärnundersökningar som används för att diagnostisera tics. De flesta barn eller vuxna är självdiagnostiserade efter att de, deras föräldrar / släktingar eller vänner läst eller hört om TS eller TTD. Kronisk känslomässig, psykisk och fysisk stress förknippas med praktiskt taget varje beteendemässig abnormitet. Titta på ditt barns dagliga rutin och försök att upptäcka de stora stressfaktorerna, sedan lindra dem om du kan. Läkare, psykologer och rådgivare rekommenderar att familjemedlemmar inte riktar så mycket uppmärksamhet på tics, åtminstone inte i början. Detta beror på att oönskad uppmärksamhet, särskilt om det är negativt och innebär ilska eller nedsättande kommentarer, orsakar mer stress som kan göra tics värre. Om tics blir komplex och svår nog att orsaka sociala problem i skolan och / eller arbete, då överväga beteendeterapi och / eller mediciner om de fortsätter efter några månader.  Om tic inte går bort inom en vecka eller, fråga ditt barn vad som bekymrar dem. De kanske har allergier, en kronisk infektion eller en annan sjukdom. Kortsiktigt repetitivt beteende är inte alltid en tic. Imitera inte ditt barns tic i försök att vara humoristisk eller lekfull – det kan göra dem mer självmedvetna eller nervösa. Att söka terapi eller medicin för en mild tic hos ett barn på grund av din förlägenhet är inte en bra idé. Beslut om behandling bör bero på om ditt barns beteende stör ditt barns liv eller har en verklig negativ inverkan. Kognitiv beteendeterapi är vanligtvis den första raden av behandling för tics som inte åtföljs av ADHD eller tvångssyndrom. Om tics är tillräckligt allvarliga för att påverka ett barns liv negativt, bör någon form av behandling övervägas, oavsett om diagnosen är TTD eller TS. Terapi utförs vanligen av en barnpsykolog eller psykiater och kan omfatta kognitiv beteendeinterventioner och/eller psykoterapi. Under dessa sessioner (flera behövs ofta för att vara till hjälp) bör barnet eller den vuxna åtföljas av en nära familjemedlem för stöd.  Kognitiva beteendeterapier inkluderar vanligtvis vana-reversal träning, som hjälper till att identifiera lusten att tick och sedan lära sig att frivilligt bekämpa det från att hända. De flesta tics kan inte stoppas helt, men de kan göras mindre uppenbara eller kraftfulla. Psykoterapi innebär att prata och ställa frågor. Det kan hjälpa mer med åtföljande beteendeproblem, såsom ADHD, tvångssyndrom, depression och ångest. Det finns mediciner för att hjälpa till att kontrollera tics och minska effekterna av relaterade beteendeproblem, men de rekommenderas inte ofta för TTD på grund av dess tillfälliga eller övergående natur. Istället är dessa läkemedel vanligtvis reserverade för de barn eller vuxna som lider av svår TS. Dessa psykotropa läkemedel kan säkert ändra symptom och beteenden, men de har ofta allvarliga biverkningar, så att väga för - och nackdelar med din läkare är viktigt.  Läkemedel som hjälper till att kontrollera tics genom att blockera eller minska dopamin i hjärnan inkluderar: flufenazin, haloperidol (Haldol) och pimozid (Orap). Ironiskt nog är en möjlig biverkning mer ofrivilliga, repetitiva rörelser. Botulinum (Botox) injektioner paralysera muskelvävnad och kan vara till hjälp för att kontrollera enkla isolerade tics i ansikte och hals. ADHD mediciner, såsom metylfenidat (Concerta, Ritalin) och dextroamphetamin (Adderall, Dexedrin), kan ibland hjälpa med tics, men de kan också förvärra dem också. Centrala adrenerga hämmare, såsom klonidin (Catapres) och guanfacin (Tenex), kan hjälpa till med impulskontroll och minska raseri. Läkemedel mot krampanfall som vanligtvis används mot epilepsi, såsom topiramat (Topamax), har visat sig vara till hjälp för vissa TS-patienter.
Ha tålamod och stöd. Dra inte för mycket uppmärksamhet till tics. Överväg terapi. Tala med din läkare om mediciner.