När man beskriver en ring, hjälper det att veta hur professionella juvelerare hänvisar till varje del.  Bandet hänvisar till den del av ringen som faktiskt sveper runt fingret. Skaftet kan hänvisa till bandet som helhet, men det mer vanligt hänvisar till de delar av ringen som sitter på vardera sidan av en ädelsten. Galleriet är undersidan av bandet och är den del som faktiskt sitter på toppen av fingret. Ringband kan tillverkas av en mängd olika basmetaller, men guld, platina, silver, volframkarbid, titan och palladium är de vanligaste alternativen.  Guldband är klassiska och finns i flera färger. Gult guld är det renaste och mest traditionella. Vitt guld skapas när gult guld är pläterat med rodium, och rosenguld skapas när en kopparlegering blandas i metallen. Renhet anges med karatstorlek. Större karats indikerar större renhet. Platinum är nästan alltid 95 procent rent. Det är en vit metall som är mycket hållbar, tung, och naturligt allergiframkallande. Silver är en vitgrå metall som är mycket mjuk och svag mot skador, så det tenderar att vara ett billigt val. Det används oftare i moderingar än i förlovnings- eller vigselringar. Volframkarbid är grå metall tillverkad av volfram och kol. Den är mycket hård, tung och hållbar. Även om det behåller är lyster, kan det inte skäras och återförsäljas på grund av sin hållbarhet, så band tillverkade med det kan inte ändras storlek. Titan har en naturligt grå yta men är ibland polerad svart. Den är lika stark som stål men lika lätt som aluminium och är ett populärt val för herrringar. Metallen är också allergiframkallande. Palladium är silvervitt i färg. Den färgar inte och är både allergivänlig och flexibel. Ringar kan också använda återvunnet material. Återvunnen metall kan komma från en mängd olika källor och kommer att ta på sig egenskaperna hos dess dominerande metall. En ring kan innehålla speciella mönster eller andra funktioner som inte är vanliga nog att kategorisera. Även om det inte finns något sätt att kategorisera dessa egenskaper, bör du ändå beskriva dem när du beskriver ringen.  Metallkonstruktioner är ett vanligt exempel på sådana egenskaper. Bandet kan till exempel vara utformat för att efterlikna bladens form, eller också kan det finnas en noggrant tillverkad trådblomma som är centrerad över ett i övrigt enkelt band. En annan speciell egenskap som är värd att nämna kan vara en gravyr. De flesta gravyrer är personliga till sin natur. De kan antingen placeras på ringens galleri eller på bandets övre yta. Vissa ringar består inte av något annat än ett massivt metallband. Andra inkluderar en eller flera ädelstenar. Det senare måste beskrivas mer i detalj eftersom du måste utveckla ädelsten typ, kvalitet, och placering. Inställningsstilen för en ring hänvisar till placeringen av ädelstenar längs ringen. Det finns många olika inställningar att välja mellan.  Kanalen har två metallspår med en rad små ädelstenar däremellan. Bezelinställningen placerar en enda ädelsten i en tunn, platt bit av skyddande metall. Med en stensättning sitter en stor sten i mitten av bandet medan resten av bandet är täckt av många små stenar. I en prong inställning sträcker sig tunna metall "claws" upp från bandet för att hålla en mitt ädelsten på plats. Det kommer vanligtvis att finnas fyra till sex av dessa metall prongs. Det kan också finnas delade prong inställningar där små intilliggande stenar delar prong med den stora mittstenen. En klustermiljö placerar en stor ädelsten i mitten av bandet och omger denna ädelsten med mindre utvändiga ädelstenar på alla sidor. I en zigenarmiljö sänks stenen eller stenarna ner i hål längs ringens band. Följden blir att stenarna spolas med bandets yta. Av den anledningen kan detta också kallas en  påfrestning inställning. En spänningsinställning liknar en zigenare eller spolning, men hålen är mer ytliga och ädelstenarna stiger runt ytan på bandet. Enbart spänningen håller varje sten på plats. Med en bar inställning, små ädelstenar omringa hela ringen och små metall barer separera var och en från nästa. Med en osynlig inställning skärs speciella spår in i bandet som gör det möjligt för ädelstenarna att sitta säkert på plats utan metallstänger eller spetsar som håller upp dem. Identifiera den centrala ädelstenen. Om ringen har mer än en ädelsten, måste du namnge var och en.  Diamanter är en populär ädelsten, särskilt för förlovningsringar. De råkar också vara födelsestenen för april månad. Cubic zirconia ser liknande ut men är mindre strålande och mycket billigare. Andra populära födelsestenar inkluderar: garn (januari), ametist (februari), aquamarine (mars), smaragd (maj), alexandrite (juni), pärlor (också juni), ruby (juli), peridot (augusti), safir (september), opal (oktober), turmalin (även oktober), topaz (november), tanzanit (december), turkos (även december) och zirkon (även december). Ytterligare ädelstenar du kan hitta är citrin (som varierar i färg från gult till orangebrunt), jade (bright green), lapis lazuli (mörkblå), månsten (vanligtvis färglös), morganit (mjuk rosa och persikor), onyx (svart), paraiba tourmaline (elektriska blues och gröna), och spinel (ljusröd).
Vet hur man refererar till de olika delarna. Identifiera metallen. Lägg märke till eventuella utmärkande drag. Ange om den innehåller ädelstenar eller ädelstenar. Beskriv inställningsstilen. Nämn ädelstenarna.