Det har varit många tragedier skrivna genom historien, och var och en återspeglar den tid och plats där den producerades. Många forskare anser att Homeros episka verk är bland de äldsta exemplen på grekisk tragedi, där stora hjältar som Odysseus ställs inför en rad olyckor. Men de kanske mest kända tragedierna är de som William Shakespeare, som Hamlet eller Julius Cesar, drog med sig, där hjälten nästan alltid dör efter ett enormt lidande och elände.  Grekiska tragedier tenderade att ta upp ett enda ämne och dess sammansvärjning, medan engelska tragedier (inklusive Shakespeares verk) vanligtvis har flera berättelser som är sammanbundna genom delad förlust och lidande.  För en omfattande samling av tragiska verk, kontakta ditt bibliotek, eller sök på nätet. Många forskare och litteraturkritiker publicerar sina egna listor över vad de anser vara litteraturens viktigaste/influenta verk. Även om varje tragedi är unik i sina karaktärer och komplotter, det finns några grundläggande tropes av tragedi som tenderar att gälla för alla litterära verk i genren. En tragedi innebär i allmänhet antingen en tragisk hjälte (ofta en person av stor social betydelse), som lider någon stor nedgång och / eller död till följd av någon betydande handling eller passivitet, eller syndabocken (en person av låg social betydelse), som ofrivilligt kastas in i tragiska omständigheter utanför hans/hennes kontroll. De flesta tragedier kommer att ha några eller alla av följande karaktärstyper: huvudpersonen - huvudpersonen, som nästan alltid är en tragisk hjälte antagonist - någon person eller något som huvudpersonen kämpar mot (ofta en skurk, men inte alltid) folier/motdelar - sidokaraktärer, ofta associerade med huvudpersonen eller antagonisten, som avslöjar eller komplicerar vissa nyckelaspekter av huvudpersonerna aktiekaraktärer - ofta används för att överdriva eller expandera på vissa egenskaper som uppstår i resten av tragedin berättare/chorus - inte nödvändigtvis närvarande i varje arbete av tragedi, men en viktig del av vissa verk, ofta används för att kommunicera direkt med publiken Nästan varje tragedi har en tragisk hjälte i sitt centrum. I de tidiga grekiska tragedierna var hjälten ofta en gud, men när genren växte kom den tragiska hjälten att omfatta krigshjältar och till och med kungligheter eller politiska figurer. Den allmänna regeln för tragiska hjältar i dag är att karaktären måste vara moraliskt stark och i grunden beundransvärd för publiken.  Den tragiska hjälten måste uppleva någon typ av fall (känd som "hamartia", eller "tragiskt fel"), ofta som ett resultat av denna karaktärs hybris (ofta tänkt som stolthet, även om det också omfattar att överskrida ens kulturella/etiska begränsningar). Den tragiska hjälten upplever vanligtvis någon form av insikt eller erkännande av sitt tragiska öde (kallas "angnorisis"). Nu vet han att det inte finns någon återvändo och att han måste låta det tragiska ödet gå före honom. Framför allt bör den tragiska hjälten vara ömkansvärd. Detta beror på att han är bestämd att uppleva ett fall, och en publik skulle jubla eller känna en känsla av lättnad när en skurk drabbas av olycka. Den verkliga tragedin med ett tragiskt arbete är att vem som helst skulle kunna uppleva den typ av lidande som händer hjälten, och hans fall borde rensa bort publikens negativa känslor. Precis som varje tragedi kommer att innehålla unika tecken som faller in i en standard "typ", så kan varje tomt vara unik och originell, medan fortfarande faller i en gemensam formelisk struktur. De viktigaste inslagen i varje tragedi inkluderar: exposition - den väsentliga "bakgrundsinformation", som kan levereras alla på en gång i början av pjäsen eller genom hela den dramatiska pjäsen via dialog och / eller soliloquies konflikt - spänningen som uppstår som ett resultat av någon konflikt, vanligtvis mellan antingen karaktär vs. jag, karaktär vs. karaktär vs. miljö, karaktär vs. naturliga krafter, eller karaktär vs. grupp klimax - den punkt i pjäsen där spänning kanon vändas och händelser måste vända mot en av två utfall upplösning / uppsägning - upplösande eller frigörande av spänning, ofta genom döden av en eller flera tecken i pjäsen Tomtstrukturen av en tragedi vanligtvis bygger på en av tre typer av komplott. Dessa diagramtyper är: climactic - spänning bygger mot en enda punkt (climax) före upplösningen, vanligtvis genom en linjär struktur bestående av kausala åtgärder episodisk - ofta sammansatt av många korta, fragmenterade scener med många tecken och många trådar av handling för att belysa olika aspekter av mänskligheten icke-sequitur - inkonsekventa händelser som involverar existentiella, ofta underutvecklade tecken engagerade i något relativt meningslöst, syftar till att belysa absurditeten i tillvaron
Läs klassiska tragedier. Lär dig de grundläggande karaktärerna. Analysera den tragiska hjältefiguren. Studera den tragiska planstrukturen. Förstå vilka typer av komplotter.