99% av tiden din vän behöver en stor stor kram, en arm runt axeln, eller en mild klapp på handen. Handlingar talar högre än ord, och de är mycket lättare att få rätt. Så håll tyst och håll dem -- du behöver inte tänka på de perfekta orden eller talet. Din vän kan vara för upprörd för att börja prata direkt, och dessa små gester kan gå långt för att få din vän att känna sig mindre ensam. Om din vän försöker slingra sig bort, då tydligt han eller hon vill inte att du rör dem. Var respektfull mot dem och det går bra för dig. Gör ögonkontakt, nicka ibland, och gör mycket korta kommentarer när det behövs. För det mesta, låt din vän uttrycka honom eller sig själv och få bort allt från hans bröst, även om du vill säga något. Du ska inte "fixa" dem -- period. Så försök inte. Det här är inte rätt tillfälle att säga din åsikt eller prata mycket. Det är dags att låta din vän förklara allt som har bekymrat dem så att du kan få en bättre känsla av deras bekymmer.  Om din vän inte säger så mycket kan du säga: "Vill du prata?" Eller "Hur är läget?" Antingen vill din vän prata om det och behöver lite prodding, eller så är han eller hon bara så upprörd att de inte är redo att prata ännu, och allt du behöver göra är att vara där.  Du kan göra små kommentarer som, "Det måste vara så svårt" eller "Jag kan inte föreställa mig vad du går igenom..." men överdriv inte. Säg inte saker som "Åh, jag har gått igenom det så många gånger!" Var tyst och lyssna -- det handlar inte om dig alls. Din vän kanske ryser i regnet. Ta in henne och ge henne en filt. Hon kanske har gråtit i en timme. Ge henne näsdukar och värktabletter. Kanske din vän står upp och berättar hur upprörd han är när han bär en tung ryggsäck. Få honom att sätta sig. Om din vän är lite irriterad, ge honom eller henne lite kamomillte. Om din vän stannade uppe hela natten och oroade sig, lägg honom i sängen. Du förstår, var lite av en barnflicka.  Din vän kan vara så upprörd att han eller hon inte tar hand om hans eller hennes hälsa eller tröst. Det är där du kommer in. Ta bort den från deras redan trånga tallrik. Tro inte att din vän kommer att må bättre om du öppnar en flaska vin eller tar över en sexpack. Alkohol är aldrig lösningen om en vän är upprörd. Det är bokstavligen klassificerat som ett depressivt medel. Din vän kan vara upprörd av olika skäl. En allvarlig orsak: Din vän fick just reda på att hans mormor är på sjukhuset. Din vän har precis gjort slut med sin pojkvän i sex veckor. Hur arg skulle du vara om någon försökte säga, "Skit i det, det är inte ett riktigt problem?" De är upprörda eftersom det är ett verkligt problem för dem, så var inte en total idiot och försöka minimera sina problem.  Om din vän tjatar om ett kortvarigt uppbrott alldeles för länge, då kan du ta itu med det senare. Men i de första stunderna borde du vara en vän, inte en översittare. Erbjud inte dumma, värdelösa kommentarer som, "Det är inte slutet på världen," "Du kommer över det," eller "Det är verkligen inte så stor sak." - Phil. - Vad är det? Om inte din vän vänder sig till dig och säger: "Vad tycker du att jag ska göra?" Du bör inte hoppa in och berätta för din vän de fem bästa handlingsvägarna, enligt din ödmjuka åsikt. Det kommer att framstå som nedlåtande: som om du tror att din väns problem kan lösas så lätt om de inte är sådana dumheter. Om inte din vän tittar upp på dig med doe ögon, säger, "Jag vet inte vad jag ska göra..." ge det tid innan du ger några råd.  För att vara ärlig, du vet förmodligen inte det bästa tillvägagångssättet heller. Om du inte är en utbildad psykiater eller har egen erfarenhet är du lika mörk som de. Du kan säga enkla saker som, "Du bör få lite vila," eller "Drick lite kamomill te och du kommer att må bättre" bara för att erbjuda din vän några mindre tröst, men säg inte saker som, "Jag tycker du ska ringa Bill just nu och reda ut saker," eller "Jag tycker att du ska ansöka till examen direkt." Du hittar bara på, oavsett om du erkänner det eller inte. Detta är ett annat sätt att snabbt irritera din vän. Om du inte en gång hade befunnit dig i en identisk situation, borde du inte säga, "Jag vet exakt hur du känner..." eftersom din vän kommer att vilja skrika, "Det är inte samma sak!" Och det är nog inte samma sak! Ta ditt ego ur detta - det handlar inte om dig; det handlar om din vän. Visst, om vännen är upprörd på grund av ett allvarligt uppbrott och du råkade gå igenom en av dessa valpar också, kan du prata om det. Men jämför inte ditt tre månader långa förhållande med din väns treåriga förhållande. Erkänn att det är annorlunda.  Att säga, "Jag kan inte föreställa mig hur du känner" är bättre än "Jag vet exakt vad du går igenom..." Du vet inte exakt vad de går igenom - du är inte dem! Visst, det kan vara tröstande för din vän att veta att någon annan hade gått igenom samma situation och överlevt, men om så är fallet, måste du uttrycka det försiktigt. Var mer lugnande, "Du är en fantastisk person, och du kan hantera detta," sedan självsäkrad, "Jag tog mig igenom denna exakt sak, så du kan också." Inte alla som är upprörda vill ha tillgivenhet eller ett vänligt öra. En del människor hanterar saker bättre själva, och en del människor kanske vill bli lämnade ensamma efter att ha talat igenom ett problem. Tänk på det -- hur ofta har du bara velat ha lite lugn och ro när du mår dåligt? Stanna inte kvar om du inte är önskad; om din vän säger att han eller hon behöver lite ensam tid, är chansen att han eller hon menar det. Om du tror att din vän är i fara att skada sig själv eller sig själv, måste du stanna kvar oavsett om de vill det eller inte. Det kanske finns en konkret lösning och du kan hjälpa till att fixa den. Ibland finns det ingen bra lösning men en hink med glass och en massa riktigt skitfilmer kan göra tricket. Fråga bara -- känn inte att du behöver läsa deras tankar för att vara Mr. Super-Vänner.  Om de inte säger något, låt dem vara! De leker inte, de vill vara ensamma. Om din vän tycker att du gör så mycket för honom eller henne och tycker synd om det, påminn den där vännen om en tid när han eller hon var där för dig när du verkligen behövde det. Det är vad vänner är till för, eller hur?
Visa dem lite kärlek. Lyssna bara. Ta hand om grunderna -- komfort, sysslor, ärenden -- för dem. Försök inte säga "det är inget att oroa sig för" eftersom de uppenbarligen tror att det är det. Spela inte psykiater (du är verkligen inte bättre än Dr. Säg inte att du "för" det. Lämna dem ifred om de vill ha privat tid. Fråga dem hur du kan hjälpa till.