De gräver sig ner i den lilla sanden där tidvattnet möter stranden, och de tar det mesta av sin mat från det de finner begravt i sanden. Termen "sandkrabba" beskriver en mängd stora (ofta rovdjur) och små (ofta fjällande) arter, och du måste passa alla utfodringsprogram för just din krabba. Tänk på skillnaderna mellan stora och små sandkrabbor: Större sandkrabbor tenderar att livnära sig på levande eller ruttnande byten som de finner medan de gräver. Detta byte kan inbegripa mindre krabbor, sköldpaddor och döda strandfåglars kroppar. När större krabbor gräver sig ner, luftar de sanden. Detta bidrar till att hålla luft och vatten i omlopp i sina livsmiljöer.  Mindre sandkrabba livnär sig på blötdjur, maskar, plankton och alger. De är mestadels asätare: de håller sitt ekosystem borta från nedbrytning av organiskt material, som kan vara värd för skadliga bakterier. Krabborna begraver sig i sanden, vänd mot havet, med bara ögonen och antennerna på framsidan blottade. När tidvattnet drar sig tillbaka och sköljer över dem, lossar de en andra uppsättning antenner som filtrerar små plankton från vattnet. Rörelsen sker mycket snabbt. På så sätt kan en sandkrabba samla flera munsbitar från varje vikande våg. De flesta krabbor kan röra sig i vilken riktning som helst – framåt, bakåt och i sidled – men en sandkrabba rör sig bara bakåt. Därför måste den positionera sig noga för att skörda sina måltider från vågorna. I det vilda, parning sker mestadels på våren och sommaren. En hona kan producera så många som 45.000 ägg. Hon bär dem på magen tills äggen kläcks – ungefär 30 dagar senare. I två till fyra månader driver larverna som plankton, och strömmar kan föra dem långt över havet. Sandkrabba kan föröka sig under sitt första levnadsår om vattnet är tillräckligt varmt. De lever vanligtvis inte längre än två till tre år.
Förstå hur sandkrabbor beter sig i vilt tillstånd. Observera hur sandkrabbor naturligt livnär sig. Känner till sandkrabbors parningsvanor.