Om din berättelse handlar om en läkare, lär dig den terminologi en läkare skulle använda för att göra dialogen realistisk. Om din berättelse handlar om en servitris, lära sig om de typer av frustrationer servrar upplever, som dåliga tippar, ömma fötter, etc. Arbeta med dessa detaljer genom hela din berättelse för att göra den uppfunna världen levande.  Det är detaljerna i livet som läsarna ansluter sig till mest lätt. Det är svårt att föreställa sig stora katastrofer — ett barns död om du aldrig har upplevt det, till exempel — men vi kan föreställa oss livets tysta förödmjukelser. Till exempel, en karaktär kanske inte gråter på en begravning, men upplösas till tårar nästa dag eftersom en kund skyllde långsam service på henne som servitris i stället för att inse att det var köket håller upp ordern. Dialogen är mycket svår eftersom den ofta framstår som stylad och onaturlig. Hitta en partner och läs all dialog i din berättelse högt, som du utförde berättelsen som en pjäs. Låter det som normala människor, eller låter det självmedvetet och påtvingat?  Om dialogen känns tvingad, lägg det du skrivit bort och försök att föreställa dig att du är karaktären. Föreställ dig vad de behöver för att kommunicera i det ögonblicket, och säg det sedan högt med egna ord, med hjälp av ditt naturliga talmönster. Medan din utställning bör vara grammatiskt korrekt, din dialog kommer faktiskt att låta konstigt om det är grammatiskt korrekt. Infödda talare talar nästan aldrig korrekt om de inte håller ett tal eller i en viktig situation som en jobbintervju. Använd element som sammandragningar, meningsfragment och avbrott för att få din dialog att låta mer realistisk. Ge särskild uppmärksamhet åt samtal vid viktiga dramatiska tillfällen, eftersom de tenderar att bli överskrivna. När karaktärer uttrycker viktiga tankar, växer deras språk ibland för storslaget och vältaligt. Normala människor ändrar inte sitt sätt att tala när de har viktiga samtal — om något blir de ibland mindre sammanhängande. Den store ryske novellförfattaren Anton Chekhov skrev ofta om behovet av koncision och kompaktitet i gott skrivande: När du läser bevis korsa så många adjektiv och adverbs som du kan. Du har så många modifiers att läsaren har svårt att förstå och blir utsliten...Hjärnan kan inte fatta allt det på en gång, och konsten måste greppas på en gång, ögonblickligen. ska använda starka verb och substantiv för att packa en större slag. Lägg märke till förbättringen från hon satt runt lazily och lazed. och ibland måste du hålla adjektiv och adverbs för att få ditt skrivande att låta naturligt, så gå inte överbord med att skära ut dem.  Om du finner att du förlitar dig på adjektivet eller adverb att göra arbetet för dig ---- till exempel att använda "Hon sa, lyckligt" som en dialog tagg, i stället för att visa karaktärens känslor genom vad hon säger och hur hon agerar -- definitivt eliminera dessa. Ibland blir vi så upptagna med dramat om vad vi skriver att vi spränger det ur proportioner. Lite återhållsamhet räcker långt. Mark Twain sa en gång till  och Substitute "fördömd" varje gång du är benägen att skriva "mycket", din redaktör kommer att ta bort det och skrivandet kommer att vara precis som det ska vara.. det är en bra lektion att hålla i åtanke så att din läsare inte rullar sina ögon på hur hårt din berättelse försöker manipulera den känslomässiga spänningen. Låt berättelsen arbeta subtilt på läsaren istället för att försöka köra dem runt till att känna vad du vill att de ska känna. Håll balansen mellan dina handlingar. Den känslomässiga spänningen i ditt språk bör inte vändas hela vägen upp genom hela din historia; det bör vara högst under klimax. Spelar din klimax ut och löser sig själv för snabbt eller enkelt? Om så är fallet, lägg till den klimaxiska scenen så att resolutionen känns mer välförtjänt och tillfredsställande. Om din första akt, där du sätter upp dina karaktärer och sammanhang, verkar dra på för länge, klippa ner det till storlek! Som Elmore Leonard sa, försök att utelämna den del som läsarna tenderar att hoppa över.. de bästa författarna vet att de måste vara kalla till sitt arbete. Det är svårt att kasta bort även bara ett ord eller en linje, mycket mindre en hel scen, men du måste vara villig att offra det arbetet för att bättre tjäna den övergripande historien. Som Truman Capote sa, jag är allt för saxen. Jag tror mer på saxen än vad jag gör i pennan. och bra historier tar tid, så tro inte att du kommer att få allt gjort i ett sittande. Tricket till bra översyn är att lära sig distansera dig från ditt arbete. När du först skriver något, kan du omedelbart vara kär i det — och det är bra! Du borde vara stolt över vad du har åstadkommit. Men efter några dagar har gått, kommer du att kunna se bristerna lite tydligare.  Ge dig själv några dagar mellan omgångarna så att du kan se historien objektivt. Spara alla dina utkast, så att du kan ångra ändringar du har gjort om du bestämmer att de inte fungerar.
Gör efterforskningar för att göra världen av din historia mer trovärdig. Revidera din dialog. Skär ner dina modifiers. Revidera för återhållsamhet. Revise för pacing. Var inte rädd för att skära. Gör flera granskningsrundor.