Det finns många alternativ att välja mellan när det gäller videoredigeringsprogram (ofta kallade icke-linjära redigeringsprogram, eller NLE), från gratis program som iMovie och Windows Movie Maker till komplexa, professionella kraftverk som Final Cut Pro och Adobe Premier. Vad du väljer att använda är till stor del en fråga om personliga preferenser och den typ av projekt du arbetar med: Gratis programvara, som iMovie och Windows Movie Maker, är verkligen bara användbart för små filmer, oftast något under 20 minuter. De är inte utformade för att hantera en hel del video-och kameravinklar och har ett begränsat antal övergångar och alternativ för effekter.  Betald programvara är nödvändig för alla blivande filmskapare. Om du använder flera kameror på en scen, behöver smidig text, övergångar eller effekter, eller helt enkelt vill ha en professionell nivå program, måste du investera i bra programvara. För närvarande är de tre "industristandard" programmen Avid, Final Cut X och Adobe Premier, och varje kommer med en rejäl prislapp, ofta $400 eller mer. Du kan dock ofta prenumerera på dessa program för en liten månadsbetalning. Med en kort film (under 20-30 minuter) kan du troligen importera alla bilder på en gång. Men om du gör en funktionsfilm, eller helt enkelt arbetar med en hel del kameravinklar, du vill redigera din film i bitar. Importera bara de bilder du behöver för brottsplatsen, liksom alla relevanta B-rulle. Om du har flera kameror på samma plats, använd ditt programs "Sync" alternativ för att rada upp dem tillsammans. Hitta dina program "multi-camera redigeringsläge," vilket gör det enkelt att växla mellan flera skott samtidigt, genom att söka efter "[ditt program] Multi-Cam Redigera" online. Detta matchar alla kameror så att du inte behöver spendera timmar att se till att varje snitt är i tid med sista skottet. De första skotten kommer att fastställa fokus på scenen. Du har ett nästan oändligt antal val, men några av de vanligaste inkluderar: Etablering Shot: Detta är den överlägset vanligaste sättet att starta en scen. Den här bilden visar alla huvudaktörerna, scenen och platsen på en gång. Detta gör det möjligt för publiken att få en känsla för scenen, och de kan sedan följa med resten av de nedskärningar som kommer.  Character Focused: Oavsett om de säger första raden eller inte, efter huvudpersonen på scenen berättar publiken att detta är personen de behöver uppmärksamma -- något kommer att hända dem eller de kommer att få någon insikt.  Ställa in scenen: Använd B-rulle och bilder av rummet / miljön för att få en känsla för platsen. Detta används i många filmer, särskilt skräck, där en scen kan börja med 5-6 läskiga bilder av ett hemsökt hus av farliga rum. Titta på dina bilder och se vilka scener du gillar bäst -- där alla träffar sina märken, så kändes dialogrutan naturlig, och bilderna är klara och i fokus. Om du kan hitta en ta där allt är bra gjort, du har tur, och ditt arbete kommer att bli mycket snabbare. Denna regel är inte hård och snabb, men du bör nästan alltid börja med den. Därifrån kan du avgöra om det är viktigare att se en karaktär lyssna eller en karaktär prata. Se Whiplash eller There Will Be Blood för en bra idé om var scenfokus bör vara i dialogorienterade filmer. Den bästa karaktären att visa i en scen är oftast en fråga om känsla. Vem känns det som måste stå i fokus för linjen? Ger en skådespelare ett särskilt gott uttryck eller reaktion på något? Vart skulle dina ögon ta vägen om du satt i rummet med skådespelarna? Ibland får man inte en enda chans, och man behöver kombinera en hel del bilder för att få scenen att fungera. Detta är otroligt vanligt, men det bör inte vara svårt om aktörerna stöter på sin blockering rätt varje gång. Detta är när du lägger till detaljer och färg till scenen. Till exempel, en karaktär kan erbjuda någon tårtan på bordet, och du kan skära till en bild av kakan. Eller, i en spänd förhörsscen, kan du visa brottslingarna ansikte nära, svettas och orolig, innan du skär tillbaka till nästa rad av dialog. Det finns inget rätt sätt att redigera en scen, så länge du kommer ihåg att du försöker berätta historien framför allt annat. Låt bilderna göra snacket så mycket som möjligt. Redigera handlar om att gå och tajma. Du behöver filmen för att flyta naturligt. Det är därför redaktörer tänker i termer av enskilda ramar -- de mikrosekundsbilder du fortfarande ser om du pausar skärmen -- istället för sekunder. Många redaktörer arbetar till musik av denna anledning, redigera ramar för att passa en beat eller låt och ge scenen rytm. Du behöver inte hålla dig till den naturliga rytmen hos skådespelarna på skärmen, och i många fall bör du inte. Lägga till eller ta bort pauser, även med några tiondels sekund, kan göra en bra prestation en stor. Till exempel: Komediska, actionorienterade, eller högenergiscener har mycket snabb timing. Det finns inte mycket utrymme mellan raderna, och orden faller nästan över varandra för att komma ut. Detta får scenen att kännas snabb och livlig. Tense scener är oftast långsammare. Pauser dras ut, B-rulle används kraftigt, och skott hålls under en lång tid för att göra betraktaren obekväm. För en master-klass i långsam redigering, titta på 12 Years a Slave, särskilt hängande scenen i mitten av filmen. Det krävs en mänsklig hjärna 3-5 ramar för att känna igen en bild. Detta innebär att om du försöker vara för snabb med saker, kan du bara förvirra publiken. Att redigera är konsten att berätta en historia genom skärsår. Med andra ord, en film är helt enkelt en serie filmer tillbaka, och hur man klipper från en till en annan är hur publiken uppfattar historien. Därför, hur du beställer klipp från en video till en annan är alla "materia" när du redigerar en film. De bästa skärningarna är sömlösa, berättar historien utan publiken alla inser att vi har hoppat från en scen till en annan.   Hard Cut - en omedelbar skärning till en annan vinkel, vanligtvis i samma scen. Det här är den vanligaste filmklippningen.  Smash Cut- Ett abrupt skifte till en helt annan scen. Detta riktar uppmärksamheten på snittet, som ofta signalerar en överraskning eller ett stort skifte i tomten.  Ett abrupt snitt i samma scen, ofta i en lite annorlunda vinkel. Dessa är sällsynta och visar vanligtvis förvirring eller tidens gång.  J-Cut-- När du hör ljudet från nästa skott innan du ser videon. Detta är ett bra sätt att länka två scener tematiskt, eller ge berättande.  När du ser videon från nästa bild innan du hör ljudet. Detta är ett bra sätt att visa en karaktär talar om något, som ett löfte, sedan göra det (eller bryta det).  Action Cut - Ett snitt i mitten av en åtgärd, som någon öppnar en dörr, som "gömmer" snittet i åtgärden. Till exempel, en karaktär kunde flytta in för en kyss, och när deras huvud korsar skärmen du skär till huvudet in i skärmen av en annan vinkel, vanligtvis personen som är på väg att kyssas. När du har gjort dina scener, är det dags att börja dra ihop dem. Om du har redigerat alla dina scener som separata filer, importera dem till ett nytt "Master Film" projekt och sätta dem i ordning. Använd sedan dina B-rulle, täckningsbilder och övergångar för att få dem att flyta sömlöst ihop. Medan du ursprungligen tittade på platsen timing, nu du tittar på film timing -- kan du trimma en scen här och där för att få saker och ting att röra sig snabbare? Behöver du lite mer B-rulle mellan scenerna för att ge publiken tid att reagera på ett dramatiskt ögonblick? Återigen - tajming är allt.  Detta är ett bra tillfälle att be en vän att titta på filmen med dig. Fattar de allt som händer? Finns det några tomter som går förlorade i shuffle och behöver mer tid? Finns det någon som är överförklarad och som kan skära bort? I allmänhet, ju mer du klipper, desto bättre film. Om en scen inte fungerar, och det inte tillför något användbart till handlingen, gör dig av med den. När du har filmen så bra som det kan vara är det dags för den långa saneringsprocessen. De sista och viktigaste stegen för en professionell film är färgkorrigering och ljudblandning. Medan det finns hela böcker skrivna på ämnet, är det bästa rådet att bara göra det hela ser konsekvent -- scenerna har liknande belysning och färg, och det finns inga fläckar där ljudet är bländande högt eller svårt att höra. Det finns många studior som, för en liten avgift, kan betalas för att göra professionell färgkorrigering och ljud blandning. Om du är osäker på hur man gör detta och vill ha en professionell film, bör du absolut betala för professionell färgklassificering och ljud blandning. Det finns en hel del flashiga, berömda och stiliserade filmer där ute som verkar vara en bra idé att kopiera. Quentin Tarantino och Guy Ritchie, i synnerhet, har sett sina animerade, kinetiska stilar i filmer som Pulp Fiction och Lock, Stock, & Two Smoking Barrels, tillägnas av unga filmare överallt. Vad dessa människor inte inser är att dessa regissörer valde den stilen eftersom den passar filmen. Redigeringen ser smidig ut eftersom den helt enkelt låter berättelserna (kinetiska, handlingsorienterade berättelser) ta centrum. Ditt främsta jobb när du redigerar är att låta historien berätta sig själv naturligt. Du vägleder betraktaren, men vid något tillfälle bör betraktaren kommentera redigeringen. Den bästa redigeringen är osynlig.
Välj rätt redigeringsprogram för din film. Importera en scen till din videoredigerare. Använd dina första bilder för att ställa in stämningen och temat för scenen. Bygg dialogen kring skådespelarens bästa tagningar. Visa varje tecken när de levererar sina linjer. Fyll i eventuella luckor/fel från B-rulle och andra tagningar. Justera tidpunkten för scenen för att ge den rytm. Lär dig de olika typerna av nedskärningar för att redigera professionellt. Stitch ihop dina scener med B-rulle och övergångar. Rätta färgen och ljudet av din film för att göra det professionellt. Redigera för att berätta historien, inte för att vara flashig.