I denna artikel diskuteras estetiska frågor om sonifikationer och relationen mellan sonifiering (ars informatica) och musik & ljudkonst (ars musica). Det anses att många sonifikationer har lidit av dålig intern ekologisk giltighet, vilket gör det svårare att lyssna, vilket resulterar i sämre datautvinning och slutsatser från lyssnaren. Lärdomarna hämtas från den elektroakustiska musiken och musikkondrète-samhällena, eftersom det hävdas att det inte är lärorikt att skilja mellan sonifikationer och musik/ljudkonst. Edgard Varèse definierade musik som organiserat ljud, och sonifieringar organiserar ljud för att mimetiskt återspegla det som sonifieras. Därför föreslås ett estetiskt perspektiv på vilket både sonifikationer och musikaliska kompositioner kan kartläggas. Den resulterande kartan gör det möjligt att jämföra sonifieringar med verk inom ars musica domän som de delar egenskaper med. Estetik av dessa ars musica motsvarigheter kan sedan förhöras avslöjar användbar design och organisation konstruktioner som kan användas för att förbättra sonifieringarnas kommunikativa förmåga. Det finns flera termer som används för att beskriva den exakta process genom vilken data återges i ljud, men sonifiering används i allmänhet som en catch-all för att beskriva de flesta arbeten inom området hörselvisning. Data kan kartläggas för att låta på ett av två sätt: direkta kartläggningar innebär en en-till-ett-relation mellan dataobjekt och ljudhändelser (eventuellt med viss skalning och kvantisering) medan metaforiska eller analoga kartläggningar medför tolkningsfilter eller karteringsfunktioner till datan innan den återges (Kramer [1] använder en analogisk-symbolisk kontinuum för att klassificera audtoriska displayer). Ett exempel på det förra är Chris Haywards hörselrepresentation av seismografdata där seismiska vågor under lång tid skalades upp i ljudfrekvensområdet [2] vilket möjliggör sofistikerad auralanalys. Blattner, Greenberg och Kamegai [3] använde metaforiska kartläggningar i sitt arbete med auditiv representation av turbulens i vätskeflödet. Genom användning av öronsnäckor representerade de förändringar i vätsketillstånd som skulle vara svåra att upptäcka i en grafisk display. Gavers hörselikoner [4] är också tolkningsbildande, men till skillnad från hörlurar har hörselikoner en symbolisk eller representationsmässig (mimetisk) strategi. Till exempel, en progression bar kan representeras av ljudet av en kanna som fylls: ju fylligare kannan låter desto närmare att slutföra uppgiften är. Till en början var fokus i hörselvisningen att visa hur information kunde kartläggas för att låta. Många system byggdes för en mängd olika typer av information (t.ex. börsdata, seismografer, programkörningsbeteende, kemiska spektra, DNA-sekvenser, kaotiska tilldragande funktioner osv.). -se Kramer [5]. Sonifieringsdesigners koncentrerade sig mer på att bygga system och mindre på dessa systems estetiska egenskaper. I det tidiga koncepteringsstadiet var detta förståeligt, men nu när fältet börjar mogna måste denna fråga tas upp. Under det senaste årtiondet har man byggt upp så många olika sonifikationsexempel. Vad som framgår av att lyssna på dem är den stora variationen i estetikens kvalitet och den akustiska ekologin 1 i hörselutgången. Vissa designers antog enkla kvantiserade data-till-pitch kartläggningar som tillät rå kromatisk tonhöjd kartläggningar, medan andra fortsatte ad-hoc frekvens kartläggningar. Andra försökte medvetet att använda organiseringsprinciper för tonalmusik för att strukturera sitt arbete, vilket resulterade i mer estetiskt konsekventa sonifieringar. Ett annat läger utforskade den elektroakustiska musiktraditionen att använda i sina sonifikationer det mer utvidgade begreppet om vilka ljud som är lämpliga för musikaliskt bruk som härrör från musique concrete 2. Det som utmärkte dessa två senare läger var bruket av musikaliskt läskunniga människor i projektlagarna. Dessa grupper trodde att personer med formell musikalisk och konstnärlig utbildning skulle kunna avsevärt förbättra de estetiska egenskaperna hos sonifieringarna, vilket i sin tur skulle öka den kommunikativa och uttrycksfulla förmågan hos de auditiva displayerna. Kramer [1] kommenterade likheten i strukturen mellan sonifikation och musikskapande: sonifiering gör att data i ljud gör det möjligt för en mänsklig lyssnare att upptäcka och förstå mönster och strukturer i dessa data, medan en musiker gör ett musikaliskt partitur för att göra det hörbart och därmed göra det begripligt för musikens struktur och till och med ge ledtrådar till kompositörens och 1 Med akustisk ekologi menar vi här den inre ekologin hos de olika ljuden inom sonifieringen. Det vill säga, vi behandlar sonifieringen både som en verklig ljudbild i sin egen rätt, vars akustiska ekologi är rörig, och som en del av den vidare verkliga ljudbilden där den är belägen. Återigen, dess soniska komponenter kan sitta oeasily inom den akustiska ekologin i värdens ljudlandskap. 2 I musique concrete och elektroakustisk musik är konventionella toner endast en delmängd av spektromorfologier inom en mycket bredare värld av spektra [6]. Tilliten till arkitekturer baserade på harmoniska progressioner av platser tas bort ICAD06-1 arXiv:1311.5426v1 [cs.HC]
Detta förhållande möter en domän där ars informatica och ars musica smälter samman REF, och målen för sonifieringar och musikaliska bitar blandas.
Sonification Abstraite/Sonification Concr\`ete: An 'Aesthetic Perspective Space' for Classifying Auditory Displays in the Ars Musica Domain
{'venue': 'ArXiv', 'journal': 'ArXiv', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}