Designproblemens ostrukturerade karaktär gör dem särskilt utmanande för problembaserat lärande. Studio-baserat lärande (SBL), har dock mycket gemensamt med problembaserat lärande och har faktiskt en lång historia av användning för att undervisa studenter för att lösa designproblem. Syftet med denna etnografiska studie av en industriell designklass, en arkitekturklass, och tre människa-dator-interaktion klasser var att utveckla en tvärvetenskaplig förståelse av målen och förväntningarna för studenter i en SBL-miljö och hur erfarna facilitatorer hjälper studenter att lösa komplexa designproblem. De förväntningar som studenterna har på att iterativt generera och förfina designlösningar, kommunicera effektivt och samarbeta med andra etablerar studion som en dynamisk plats där studenterna lär sig experimentera på egen hand, att undervisa och att använda alla studiomedlemmar som resurser i den sökningen. Instruktörer stödjer studenterna då de brottas med komplexiteten i problemlösning genom pedagogiska praktiker som inkluderar inlämningsuppgifter, tillhörande metadiskussioner, explicita uppmaningar, påminnelser, modellering och coaching. Med hjälp av exempelillustrationer från vår korsanalys presenterar vi studiometoden som en legitim beståndsdel i problembaserade inlärningsmetoder.
Cennamo REF hävdar att "studenter måste lära sig att iterativt generera och förfina möjliga lösningar på ett designproblem.
Managing the Complexity of Design Problems through Studio-based Learning
{'venue': None, 'journal': 'Interdisciplinary Journal of Problem-based Learning', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}