David Hubel och Torsten Wiesel gav oss ett stort steg i vår förståelse av det visuella systemet. I detta högtidlighållande av det 50:e året av deras ursprungliga publicering skulle jag vilja undersöka två aspekter av effekterna av deras arbete. För det första, från synpunkten hos dem som är intresserade av relationen mellan hjärna och beteende, berättar jag varför deras första experiment gav en sådan omedelbar inverkan. Hubels och Wiesels arbete framträdde mot bakgrund av en omfattande beteendekunskap om visuell perception, en växande önskan att känna till de underliggande hjärnmekanismerna för denna perception, och en abysmal brist på fysiologisk information om neuronerna i visuell cortex som kan ligga till grund för dessa mekanismer. Deras första resultat visade både de omvandlingar som sker från en bearbetningsnivå till nästa och hur en sekvens av dessa omvandlingar kan leda till åtminstone elementen i mönster perception. Deras experiment gav omedelbart en struktur för att konceptualisera hur kortikala neuroner kunde organiseras för att producera perception. En andra effekt av Hubels och Wiesels arbete har varit de många forskningsvägar som de banat väg för. Jag kommenterar här bara en av dessa vägar, analysen av visuell cortex i apan, särskilt i den vakna apan. Denna riktning har lett till en explosion i antalet undersökningar av kortikala områden bortom stritat cortex och har behandlat mer komplexa beteendefrågor, men den har utvecklats från att närma sig neuronal bearbetning banat väg av Hubel och Wiesel.
I sina experiment fann Hubel och Wiesel hur visuell perception producerades av välorganiserade kortikala neuroner REF.
Recounting the impact of Hubel and Wiesel
{'venue': 'The Journal of physiology', 'journal': 'The Journal of physiology', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}