Jag löser (med approximation) en Grossman-Stiglitz ekonomi enligt allmänna preferenser, vilket möjliggör förmögenhetseffekter. Eftersom information genererar ökande avkastning, minskar absolut riskaversion, i kombination med tillgången till kostsam information, är tillräckligt för att förklara varför rikare hushåll investerar en större del av sin förmögenhet i riskfyllda tillgångar. Man behöver inte längre tillgripa en minskande relativ riskaversion, ett empiriskt tvivelaktigt antagande. Dessutom visar jag hur man empiriskt skiljer mellan dessa två förklaringar. Slutligen anser jag att tillgången till kostsam information förvärrar ojämlikheten i välståndet. Rikedomens inverkan på hushållens efterfrågan på riskabla tillgångar har länge studerats, till att börja med Cohn et al:s arbeten. (1975) och Vän och Blume (1975). De visar att andelen rika hushåll investerar i aktier ökar med sin förmögenhet. Flera nyligen genomförda studier med hjälp av olika datauppsättningar och skattningsmetoder bekräftar deras observation. En vanlig förklaring till det observerade mönstret för portföljaktier är att relativ riskaversion minskar med förmögenhet [t.ex. Cohn et al. (1975) )................................................................................................. Dessutom använder vissa författare [t.ex. Morin och Suarez (1983) ] portföljdata för att framkalla hushållens preferenser och drar av observationen av aktier att relativ riskaversion minskar. Men, abstrahera från portföljdata, det finns inte mycket bevis till förmån för att minska relativ riskaversion. Flera studier avvisar denna hypotes med hjälp av data som innehåller information om attityder till risker såsom jordbruksdata, undersökningsdata eller experimentella data. 1 I dessa studier uppskattas att portföljaktiernas elasticitet med avseende på förmögenhet är omkring 0,1, där portföljaktier avser den andel av det finansiella välståndet som investeras i riskabla tillgångar, både direkt och indirekt, beroende på innehav av riskabla tillgångar. Jag går igenom bevisen i detalj i avsnitt 1. 2 Dessutom gör Arrow (1971) ett teoretiskt argument till förmån för ökande relativ risk motvilja. De empiriska studierna granskas i avsnitt 1. Avsnitt 6 utesluter också alternativa förklaringar för portföljaktier baserade på fasta inträdeskostnader och psykologiska förutfattade meningar. Det observerade mönstret för portföljaktier och förmögenhet. Denna förklaring kräver endast absolut riskaversion för att minska med rikedom, ett antagande som stöds av alla empiriska studier. (I synnerhet överensstämmer modellen med det gemensamma antagandet att relativ riskaversion är konstant med det observerade mönstret för portföljaktier.) Utöver att minska absolut riskaversion, den förklaring som ges i denna artikel bygger på möjligheten att förvärva, till en kostnad, information om aktier. Även om de inte är direkt observerbara finns det bevis för att skillnader i information spelar roll för investerarnas beslut och att dessa skillnader är relaterade till hushållens mätbara egenskaper såsom förmögenhet. Flera undersökningar i Europa och USA dokumenterar betydelsen av information för aktieägandet. 3 Till exempel använder Alessie, Hochguertel och Van Soest (2002) data från en nederländsk undersökning som innehåller ett mått på intresse i finansiella frågor och som visar att denna variabel har en betydande och positiv effekt på portföljaktier. Dessutom visar Donkers och Van Soest (1999) att denna finansiella räntevariabel har ett starkt positivt samband med inkomsterna. I samma anda rapporterar Lewellen, Lease och Schlarbaum (1977) att de pengar som investeras i finansiella tidskrifter, investeringsforskning och professionell rådgivning ökar med både inkomster och utbildning. På en annan front visar forskning inom redovisning att små affärer reagerar mindre på resultat nyheter än stora affärer gör, vilket tyder på att rikare investerare (dvs. investerare som placerar stora beställningar) bearbeta nyheterna och justera sina order snabbare än fattigare investerare. Denna artikel förklarar tvärsnittsmönstret för lagerhållning och förmögenhet genom endogena skillnader i information. I detta syfte modellerar jag uttryckligen hur investerare förvärvar information. Jag visar att även om de inte har lägre relativ risk motvilja, har rikare investerare en större del av sin förmögenhet i aktier. 5 Anledningen är att värdet av information ökar med det belopp som ska investeras, medan dess kostnad inte. Detta innebär att agenter med mer att investera skaffa mer information. Följaktligen köper de ännu fler aktier och innehar en större portföljaktie. Således gör de det inte eftersom de är relativt mindre 4 Se Cready (1988) och Lee (1992). Dessutom hävdar vissa artiklar att kostsam informationsbehandling förklarar några förbryllande fenomen inom finansiering såsom "hemmaaktiefördel" (Franska och Poterba (1991), Kang och Stulz (1994), Coval och Moskowitz (1999) ] och "weekendeffekten" [Miller (1988) och Lakonishok och Maberly (1990) ] och andra ger belägg för den roll som finansiell utbildning och sociala interaktioner spelar för aktieägandet [Bernheim och Garret (1996), Chiteji och Stafford (1999 ), Weisbenner (1999 ), Bernheim, Garret och Maki (2001 ), Huberman (2001, Duflo och Saez (2002)]. 5 Därför bör man vara försiktig när man drar slutsatsen att det är determinanterna för relativ riskaversion från portföljaktier. Vad som ser ut som minskande relativ riskaversion (ökande portföljaktier) kan i själva verket vara resultatet av minskande absolut riskaversion i kombination med informationsköp. Detta gäller inte bara rikedom, som artikeln visar, utan också andra determinanter för riskaversion såsom ålder eller utbildning. Granskningen av finansiella studier / v 17 n 3 2004 880 risk av motsatt, men eftersom aktien är mindre riskabel för dem. Viktigt är att detta resultat inte är beroende av någon form av ökande avkastning till skala inbäddad i teknik eller preferenser: det erhålls trots en strikt konvex information anskaffningskostnad och råder när relativ risk aversion ökar. Modellen bygger på Grossman och Stiglitz (1980) och Verrecchia (1982). I Grossman och Stiglitz (1980), handlare kan köpa privat information om payoff av ett lager, som de använder för att handla konkurrenskraftigt på marknaden. Deras information avslöjas av jämviktspriset, men bara delvis eftersom det finns en del buller i systemet. I Verrecchia (1982), handlare tillåts att kontinuerligt välja precisionen i sin privata signal. Ett viktigt antagande av dessa rationella förväntningar modeller med asymmetrisk information är att agenter har konstant absolut risk aversion nytta (CARA eller exponentiell). Därför ignorerar dessa modeller rikedomens roll, även om den är en viktig faktor för lagerhållningen. För att fånga rikedom effekter, löser jag modellen enligt allmänna preferenser. 6 En sluten lösning erhålls genom att göra en liten risk approximation. Poängen med artikeln är att så länge som absolut riskaversion minskar med rikedom, kommer det att finnas ökande avkastning till att förvärva privat information även om det avslöjas av offentliga signaler. Slutligen studerar jag sambandet mellan ojämlikhet i rikedom och aktiekurser. Eftersom information genererar ökande avkastning är efterfrågan på aktier en konvex funktion av rikedom. Därför desto mer ojämlik fördelning av förmögenhet, desto högre aktiekurs. Omvänt uppnår rikare investerare en högre förväntad avkastning, en högre varians och en högre Sharpe-kvot på sin portfölj. Följaktligen är fördelningen av den slutliga rikedomen, mätt med förväntad rikedom eller med säkerhet likvärdig, mer ojämlik än fördelningen av den ursprungliga rikedomen. Detta faktum antyder också ett enkelt sätt att särskilja informationsmodellen från den minskande relativa riskaversionsmodellen: i den förra ökar Sharpe-kvoten på en agents portfölj med hennes förmögenhet, medan den i den senare är konstant. Med hjälp av en omfattande datauppsättning om svenska hushåll rapporterar Massa och Simonov (2003) att Sharpe ratios ökar med finansiellt välstånd, i enlighet med informationsmodellen. Det behövs mer forskning för att bekräfta dessa resultat. Resten av artikeln är organiserad enligt följande. I avsnitt 1 granskas bevisen på förhållandet mellan förmögenhet, portföljaktier, relativ riskaversion och informationsanskaffning. Avsnitt 2 beskriver ekonomin. I avsnitt 3 definieras jämviktsbegreppet. Avsnitt 4 löser modellen: 6 Men det bör noteras att den modell som presenteras här är statisk och därmed inte fångar säkringskrav. Detta viktiga inslag i portföljvalet beaktas i dynamiska modeller med CARA-preferenser. 7 Idén om att öka avkastningen till information är inte ny, men såvitt jag vet har den inte modellerats i en uppsättning där privat information delvis avslöjas av offentliga signaler, som på aktiemarknaden [Wilson (1975) och Arrow (1987) ].
REF, visade att rikare enskilda investerare var mindre riskvilliga och att de hade en högre efterfrågan på information.
Wealth, Information Acquisition, and Portfolio Choice
{'venue': None, 'journal': 'Review of Financial Studies', 'mag_field_of_study': ['Economics']}