Tillvägagångssättet fanns inte i början av fallstudieprojektet, dess krav drev inte insamlingen av data och dess användning var inte på projektets kritiska väg. I avsnitt 4 visar vi hur metoden tillämpades på dessa uppgifter på ett post-hoc-mässigt sätt. Denna ansökan innebär att vi bara är i stånd att validera genomförbarheten av metoden och nyttan av den information den ger, säg att avslöja information om projektets utveckling och hjälpa underhållsprocessen, på ett subjektivt och historiskt sätt. Vi gör detta i Avsnitt 5, där vi visar hur denna information gör det möjligt att svara på frågor om engagemang, ansvar, ramijikationer, ändring av anmälan och arbetsrelationer. Baserat på våra erfarenheter och övningskommentarer lyfter vi fram några olösta frågor och ger rekommendationer i Avsnitt 6. Oförmågan att besvara frågor om den eller de mänskliga källorna till kravinformation har visat sig leda till krav på spårbarhetsproblem [5]. Ett tillvägagångssätt för att ta itu med detta problem, baserat på modellering av den bidragsstruktur som ligger till grund för kraven, lades fram i [ 6 ]. I detta dokument beskrivs en fallstudie som syftar till att genom demonstration bedöma om användningen av metoden bidrar till att besvara dessa kvarstående frågor och därmed lindrar en viktig klass av krav på spårbarhetsproblem. Fallstudien bygger på ett verkligt industriprojekt. I avsnitt 2 förklarar vi vilka krav spårbarhet är och beskriver den bakomliggande orsaken till långsiktiga krav på spårbarhetsproblem. Vi ger exempel på den typ av frågor som är problematiska för utövare att besvara som en följd av detta. Vi skisserar sedan en strategi för att ta itu med detta grundläggande problem och sammanfattar hur det förväntas ge svar på dessa frågor. I Avsnitt 3 beskriver vi det fallstudiematerial vi samlat in och använt för att validera vårt påstående. Eftersom vi i detta avsnitt beskriver vilka krav spårbarhet är, varför det är viktigt och vilka problem med det är. Vi beskriver sedan en strategi för att ta itu med ett grundläggande problem som för närvarande gör det svårt att få information om den eller de mänskliga källorna till kravinformation. Krav på spårbarhet avser förmågan att beskriva och följa ett kravs livslängd både framåt och bakåt (dvs. från dess ursprung, genom dess utveckling och specifikation, till dess efterföljande införande och användning samt genom perioder av pågående förfining och iteration i någon av dessa faser). Det anses vara en primär teknik för att hjälpa till med många projektrelaterade aktiviteter, som att se till att system och programvara uppfyller deras ändrade krav, men brukar nämnas som ett problemområde av utövare. 1090-705W97 $5,00 0 1997 IEEE Även om antalet verktyg som hävdar att stödja kraven spårbarhet ökar, några nyare beskrivs i [lo, 11, 13, 141, de system som behöver fastställas innan de används har fått ganska mindre uppmärksamhet. Med få undantag, exempel är kraven spårbarhet modeller av U.S. DoD [S, 91 och kraven spårbarhet meta modeller som uppstår fiom NATURE projektet [12], strävar efter att förbättra potentialen för krav spårbarhet har främst handlat om att avslöja och registrera så mycket information som möjligt om kraven engineeringsprocessen, sedan koppla den på intressanta sätt för spårning. Detta kan leda till en otymplig massa av ostrukturerade och oanvändbara uppgifter utan att på förhand diskriminera den typ av kravinformation som utövare sannolikt kommer att behöva och för vilka ändamål. Efter en empirisk studie som rapporterades [5] hävdade vi att den mest grundläggande informationen för att registrera en minskning av de långsiktiga kravens spårbarhetsproblem var den som identifierade den eller de mänskliga källorna till kravinformation. Vi fann att, vad som uppfattas som krav spårbarhet problem tenderar att uppstå när utövare inte kan svara på frågor om den personal som hade varit involverad i produktion och förfining av krav. Detta beror på att människor ofta betraktas som det slutliga utgångsläget när kraven behöver omprövas eller omarbetas. Exempel på dessa problematiska frågor är: 1) Vem har varit involverad i framställningen av detta krav och hur? (2) Vem var ursprungligen ansvarig för detta krav, vem är för närvarande ansvarig för det och vid vilka tidpunkter i dess liv har detta ansvar bytt ägare? (3) Vid vilka tidpunkter i detta kravs liv har arbetsförhållandena för alla inblandade ändrats? Vilka grupper har alltså beslut om detta krav? (4) Vem behöver delta i eller informeras om eventuella ändringar av detta krav? (5) Vad är konsekvenserna, när det gäller förlust av projektkunskap, om en viss individ eller grupp lämnar landet? Vi beskrev ett tillvägagångssätt för att ta itu med detta mer centrala problem i [ 6 ]. Metoden bygger på modellering av den bidragsstruktur som ligger till grund för kraven. Denna modell återspeglar nätverket av människor som har bidragit till de artefakter som produceras i kravteknikprocessen. I [6] beskrev vi också hur metoden kan genomföras och gav scenarier för användning. Formalisering av metoden och de slutsatser den stöder finns i [4]. Vi sammanfattar endast de viktigaste stegen i tillvägagångssättet i figur 1 och nedan. Genom att arbeta med figur 1, minimal semantik ges till artefakt-baserade relationer vanligtvis inrättas för krav spårbarhet. Till exempel, baserat på begreppet kommunikativ funktion, en artefakt kan antingen hänvisa till eller anta innehållet i en länkad artefakt, beroende på om deras innehåll överlappar eller inte. Ett register över de personer som bidrog till en artefakt produktion upprätthålls i dess bidragsformat. Till exempel, baserat på G o h a n s arbete på arten av deltagande i sociala möten [3], kan detta avgränsa huvudmannen, författare och dokumenterare av en artefakt. Dessa kategorier valdes ut för sin analytiska potential att dra närmare slutsatser om de berörda parternas sociala roller, rollrelationer och åtaganden. Den information som lämnas om dessa steg gör det möjligt att utvidga konventionella former av artefaktbaserade krav spårbarhet med en form av personalbaserade krav spårbarhet. I detta avsnitt ger vi information om företaget, projektet och deltagarna i fallstudien. Vi beskriver de data vi samlat in och vår metod för detta. Projektet kom från ett kommunikationsföretag med cirka tjugofem anställda. Företaget driver många projekt samtidigt och erbjuder lösningar på olika kommunikationsrelaterade problem. Syftet med just detta projekt var att tillhandahålla en särskild kommunikationstjänst för att komplettera en kunds katastrofåterställningsprogram. Projektet inleddes i februari 1992 och gick i direktsändning i slutet av mars 1992. 170 I augusti 1992 diskuterades idén om att utveckla en generisk tjänst för andra kunder. Sex versioner d krav och konstruktionsspecifikationer utarbetades under september 1992. Dessa övergavs sedan fram till slutet av oktober 1992, då ny personal anställdes för att utveckla och marknadsföra tjänsten. Efter mycket personalomsättning gick den generiska tjänsten inte direkt förrän i februari 1994. Mellan oktober 1992 och februari 1994 utvecklades specifikationen till en operativ tjänst, en drifthandbok och en chefsguide på hög nivå. Sedan februari 1994 har den generiska tjänsten och dess dokumentation genomgått kontinuerliga ändringar för att ta hänsyn till nya kunders behov. De flesta artefakter som producerades under projektet var informella och pappersbaserade. Allt som återstår inom företaget idag är en tidig specifikation, en uppdaterad drifthandbok, en uppdaterad chefsguide, kundavtal och diverse korrespondens. Kraven på spårbarhet har inte bibehållits. De som fortfarande deltar i projektet känner inte längre till varifrån eller från vilka de olika aspekterna av den nuvarande tjänsten har hämtats. Vissa problem har lett till förlust av information, men eftersom projektet är begränsat i omfattning, och eftersom teamet har varit litet och visat viss personalkontinuitet, har dessa inte varit avgörande för dess hållbarhet och framgång. (4) Utvidgning av den generiska tjänsten till att omfatta nya krav (trettionio artefakter ffom september 1993 till juni 1995). I fallstudien tillämpades vår definition av "artefakt" på enskilda fysiska dokument. Detta skulle främja identifieringen och göra det möjligt för oss att undersöka genomförbarheten av strategin på en grov nivå av granularitet innan vi inför ytterligare komplexitet. 58 personer bidrog direkt till projektet. Dessa inkluderade individer och grupper inom företaget och utifrån. För att bevara sekretessen använder vi alfabetiska identifierare när vi hänvisar till dessa individer och grupper i resten av detta papper. I detta avsnitt redogör vi för hur tillvägagångssättet tillämpades. Baserat på de data vi hade samlat in fick nyckelpersonerna i projektet i uppdrag att rekonstruera de viktigaste artefaktbaserade relationerna och ge dem semantik. De fick också i uppdrag att rekonstruera bidragsformatet för varje artefakt, vilket föranleddes av kontextuellt material. Vi använde sedan de tre sista stegen i strategin för att undersöka vad som skulle kunna sluta sig till projektet och dess sociala roller, rollrelationer och människors åtaganden. Det arbete som utfördes från den inledande diskussionen om att tillhandahålla en generisk tjänst, till den sjätte versionen av kraven och konstruktionsspecifikationen, följdes noga. Vi såg alla möten som ägde rum, gjorde anteckningar, tog ljudinspelningar och samlade fotokopior av alla konkreta artefakter som producerades. Vi deltog också i vissa aspekter av processen. Under denna tid rekonstruerades en detaljerad bild av vad som hade hänt när man utvecklade den första kundspecifika tjänsten med dem som hade varit inblandade. Från och med slutet av oktober 1992 förde vi ett register över de viktigaste artefakter som producerats på grund av denna specifikation. Vi förde också ett register över de personer som var inblandade i produktionen och distributionen av dessa artefakter. Etthundrasextiosex huvudartefakter producerades i projektet. Dessa avser fyra huvudfaser: 1) Utveckling av den kundspecifika tjänsten (tjugotre artefakter mellan februari och mars 1992). (2) Utveckling av basvärdet för den generiska tjänsten (sextiofem artefakter från augusti till september 1992). För varje projektfas numrerades dess artefakter enligt produktionsordningen. Det tidsmässiga förhållandet mellan dem klargjordes sedan, baserat på El]. Det grova flödet av information och inflytande bland dessa artefakter fastställdes också. Dessa beställningar för artefakter producerade i fas ett visas i Figur 2. Tabell 1 visar hur semantiken hänfördes till dessa relationer. Av det ursprungliga skälet för förhållandet mellan deltagarna kategoriserades förhållandet enligt klassificeringar av sammanhållning och samstämmighet [2]. På grundval av denna klassificering identifierades dess breda kommunikativa funktion som antingen hänvisning eller antagande. Även om de mer detaljerade semantiken får konsekvenser för selektiv spårbarhet fann man det svårt att uppnå samförstånd på den nivån, samtidigt som det var lättare att komma överens på den grövre nivån. Figur 2a belyser förhållandet mellan antagandena i tabell 1. Eftersom dessa tenderar att fånga föräldra-barn eller föregångare relationer, ger de för vad vi betraktar som konventionella former av artefakt-baserade krav spårbarhet. Figur 2b går Bidragsformatet för varje artefakt fastställdes för att ange de individer och/eller grupper som bidrog i egenskap av huvudperson, författare och dokumentör. Bidragsformaten för några av de artefakter som produceras i fas ett visas i tabell 2. Kapaciteten i varje bidragsformat var kvalificerad att ge mer information om bidrag och bidragslämnare. Till exempel var upphovsmannen kvalificerad att ange nivåer och typer av beroende av andra författare, vilket ger ett citeringsliknande nätverk. Efter de resulterande författarspåren kan vi se: hur varje progressiv författare använde sig av tidigare personers bidrag; vilka författare som producerar de mest originella artefakterna; vilka författare som använder sina egna eller andras bidrag oftast; vars bidrag refereras med den största fi-equency; och så vidare. Vi kan också börja bedöma påverkan av en persons författade bidrag på den omgivande kroppen av artefakter och på projektet som helhet. Sådana uppgifter kan hjälpa till att identifiera de som ska anmäla efter olika typer av ändringar eller de som ska kontaktas avseende olika typer av frågor.  De sociala roller som människor tar på sig när de bidrar till artefakter kan härledas från de 172 uppgifter som hittills samlats in. Till exempel: om en person är både huvudmannen och upphovsmannen till en artefakt, kan de sägas vara dess devisor; om de bara är dokumentören, kan de sägas vara dess relä. De därav följande rollrelationerna mellan människor när de gemensamt bidrar till artefakter, till exempel som devisor/relqer-par, avslöjar mer om den underliggande bidragsstrukturen. Vi kan inte bara se vem som har samarbetat med vem, vi kan också se hur de har samarbetat och om dessa rollrelationer har varierat eller upprätthållits under ett projekt. För att förklara användningen av sådan information jämför vi de sociala rollerna för två av projektledarna. AI var projektledare när artefakter 99 till 127 producerades och en bidragsgivare till tjugotvå av dessa. AJ var projektledare när artefakterna 125 till 162 tillverkades och bidrog till 26 av dessa. Deras sociala roller när de bidrar till dessa artefakter, liksom deras roll relationer till medarbetare, visas i tabellerna 3 och 4. Från dessa tabeller kan vi se att AI arbetade på egen hand på över hälften av de artefakter han bidrog till, annars arbetade han med små grupper av människor. Eftersom han till stor del arbetade som en sann författare, var han uppenbarligen en självförsörjande dokumentärör. Även om detaljer som avgränsar typ och innehåll av artefakter inte har inkluderats i dessa tabeller, är det värt att notera att AD tenderade att samarbeta med AI som sponsor när man hanterar kundrelaterade artefakter. I motsats till AI, kan vi se att AJ arbetade sällan på egen hand och samarbetade främst med en eller två andra. Han hade ett starkt beroende av AE som sitt spöke aulhor när de arbetade tillsammans och på många andra människor som reläer, den senare antydde behovet av sekreterarstöd. Det är anmärkningsvärt här att AD var ytterst ansvarig för ungefär en tredjedel av de artefakter som AJ hade bidragit till. Det kan finnas många skäl till de subtila skillnaderna i hur dessa två personer med samma arbetsbeskrivning arbetade i projektet. AI avslutade inte någon försäljning och fokuserade på att utveckla en säljbar tjänst. I kontrast, AJ fokuserade på att sälja vad AI hade utvecklat och gjorde endast efterföljande tillägg till det för att svara för nya kundkrav. Särskilt var det med sådana tillägg som AE samarbetade med AJ som spökförfattare. Eftersom AE också hade samarbetat med AI som spökförfattare under den tidigare projektfasen, tjänade detta samarbete uppenbarligen till att upprätthålla viss kontinuitet.
Gotel och Finkelstein utökar synen på artefaktbaserad RT och fokuserar på att förstå det sociala nätverket av människor som bidrog till utvecklingen av krav REF.
Extended requirements traceability: results of an industrial case study
{'venue': "Proceedings of ISRE '97: 3rd IEEE International Symposium on Requirements Engineering", 'journal': "Proceedings of ISRE '97: 3rd IEEE International Symposium on Requirements Engineering", 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}