Abstrakt. Formella metoder för programvaruutveckling kräver att vi korrekt beskriver (eller specificerar) system för att bevisa egenskaper om vår föreslagna lösning innan vi bygger den. Vi måste sedan följa en rigorös process för att omvandla vår specifikation till ett genomförande för att se till att de egenskaper vi har bevisat bevaras. Olika omvandling, eller förfining, metoder finns för olika formella metoder, men de försöker alla se till att vi kan styra omvandlingen på ett sätt som bevarar de önskade egenskaperna i systemet. Raffineringsmetoder gör det också möjligt att sedan jämföra två system för att se om det finns ett förfiningsförhållande mellan de två. När vi designar och bygger användargränssnitten i våra system är vi lika angelägna om att se till att de har vissa egenskaper innan vi bygger dem. Uppfyller de till exempel användarens krav? Är de utformade med kända goda designprinciper och användbarhetshänsyn i åtanke? Är de korrekta när det gäller den övergripande systemspecifikationen? När vi kommer för att implementera våra gränssnittsdesigner har vi dock ingen definierad process att följa som säkerställer att vi behåller dessa egenskaper när vi omvandlar konstruktionen till kod. I stället förlitar vi oss på vår bedömning och övertygelse att vi gör det rätta och efterföljande användartester för att se till att vår slutliga lösning förblir användbar och tillfredsställande. Vi föreslår ett alternativt tillvägagångssätt, som är att definiera en förfiningsprocess för användargränssnitt som gör det möjligt för oss att upprätthålla samma stränga standarder som vi tillämpar på resten av systemet när vi implementerar våra användargränssnittsdesigner.
Bowen och Reeves Ref har presenterat en liknande förfiningsmetod för användargränssnittsdesign.
Refinement for User Interface Designs
{'venue': 'Electron. Notes Theor. Comput. Sci.', 'journal': 'Electron. Notes Theor. Comput. Sci.', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}