otillfredsställande för båda systemen, eftersom en sannolikhetskvot test starkt gynnar modellen med migration begränsning i båda fallen Efor Amazon: c 2 0 24,6, 1 grad av frihet (d.f.), P G 0,001 för CFR: c 2 0 19.4, 1 d.f., P G 0,001^. Uppskattningar av Q kan omvandlas till uppskattningar av specificeringsgraden per capita om det är möjligt att uppskatta antalet individer i metagemenskapen. Med ett mycket större område, Amazonas regnskog metacommunity nästan säkert innehåller minst lika många individer som fynbos, som täcker G50 000 km 2. De höga uppskattningarna för Q innebär således en betydligt högre specificeringsgrad per capita i den gemensamma referensramen. Dessa resultat överensstämmer med den rådande uppfattningen att den västliga gemensamma referensramen är ett extremt migrationsbegränsat system med utomordentligt höga specificeringsnivåer. Var och en av de lokala samhällena i vår datauppsättning är en identifierbar underregion av CFR som består av en rad kullar eller berg och angränsande lågland. Således är CFR-metacommunityn topografiskt fragmenterad, vilket förutspår låg migrationshastighet, i linje med våra resultat. Med dessa låga migrationsnivåer är det troligt att lokalsamhällena kommer att vara tillräckligt isolerade för att göra det möjligt för ekologisk drift att orsaka skillnader mellan olika samhällen, eftersom få individer per generation kommer att bytas ut (19). Dessutom kommer populationer av enskilda arter att vara genetiskt isolerade, så att genetisk drift tenderar att orsaka skillnader och bildande av nya arter. Därför stöder våra resultat uppfattningen att fynbos metacommunity består av topografiska öar som inte är isolerade av vatten utan av torrare lågland. Detta mönster står i skarp kontrast till det som finns i tropiska regnskogar, som har hög konnektivitet över långa avstånd. Inom ramen för den gemensamma referensramen stöds uppfattningen att isolering över korta rumsliga skalor (1 till 100 km) har spelat en roll för att skapa och strukturera den stora mångfalden i den gemensamma referensramen. Vi har utvecklat den upphängda ryggsäcken, som omvandlar mekanisk energi från den vertikala förflyttningen av laster (som väger 20 till 38 kg) till el under normal gång (som genererar upp till 7,4 watt, eller en 300-faldig ökning jämfört med tidigare skoenheter (20 milliwatt)). Oväntat, lite extra metabolisk energi (jämfört med som förbrukas bära en styv ryggsäck) krävs under elproduktion. Detta beror förmodligen på en kompensatorisk förändring i gång eller lastning regim, vilket minskar den metaboliska kraft som krävs för att gå. Denna elproduktion kan bidra till att ge fältforskare, upptäcktsresande och katastrofhjälpare frihet från den tunga vikten av ersättningsbatterier och därigenom utöka deras förmåga att arbeta i avlägsna områden. Under det senaste århundradet har människor blivit allt mer beroende av teknik, särskilt elektronisk utrustning. Under det senaste årtiondet har elektronisk utrustning blivit mer mobil, vilket gör det möjligt för människor att använda medicinsk, kommunikation och Global Positioning System (GPS) enheter när de flyttar runt städer eller i vildmarken. För närvarande drivs alla dessa anordningar av batterier, som har en begränsad energilagringskapacitet och lägger stor vikt. Även om betydande framsteg har gjorts när det gäller att minska apparaternas effektbehov och öka batteriernas effekttäthet har det inte skett något genombrott i den parallella utvecklingen av en bärbar och förnybar mänsklig energikälla (1, 2). Kombinationen av begränsad energi och den stora vikten av batterier utgör det mest kritiska problemet för individer som har höga elbehov i avlägsna områden och som redan bär tunga laster (såsom fältforskare eller upptäcktsresande på långvariga expeditioner). För närvarande kan ersättningsbatterier utgöra en betydande andel (upp till 25 %) av de mycket tunga förpackningar (936 kg eller 80 lbs) som dessa användare måste bära (3). För att hjälpa till att lösa detta problem utvecklade vi en passiv enhet, den upphängda ryggsäcken, som extraherar mekanisk energi från den vertikala rörelsen av lasten under promenader och omvandlar den till el för att driva bärbara enheter. Under jordisk rörelse fungerar inte miljön på kroppen (utom för den lilla kraften av aerodynamiskt drag) och omvänt gör människan inget arbete på miljön. I stället genereras och försvinner nästan allt mekaniskt arbete inuti kroppen (4, 5). Detta gör det ytterst svårt att fånga mekanisk energi för att driva en elektrisk energiomvandling apparat, eftersom anordningen skulle behöva antingen kirurgiskt placeras i kroppen eller fästas på utsidan av kroppen (såsom en exoskelett), vilket skulle påverka personens manöverförmåga och komfort. Därför har forskare inom området fokuserat på att sätta enheter i de enda acces-
Rom m.fl. utnyttjade en vertikal utflykt av 20-38 kg last i en styv ryggsäck under normala promenader och klättring på ett lutande löpband REF.
Generating Electricity While Walking with Loads
{'venue': 'Science', 'journal': 'Science', 'mag_field_of_study': ['Environmental Science', 'Medicine']}