Die Dokumente auf EconStor dürfen zu eigenen wisenschaftlichen Zwecken und zum Privatgebrauch gespeichert und kopiert werden. Sie dürfen die Dokumente nicht für öffentliche oder kommandezielle Zwecke vervielfältigen, öffentlich ausstellen, öffentlich zugänglich machen, vertreiben der anderweitig nutzen. Sofern die Verfasser die Dokumente unter Open-Content-Lizenzen (inbesonde CC-Lizen) zur Verfügung gestellt haben sollten, gelten abweichend von diesen Nutzungsbedingungen die in der dort genannten Lizenz gewährten Nutzungsrechte.  Användningsvillkor: Dokument i EconStor kan Vi beskriver en modell för internationell, flerdimensionell politisk samordning där länder kan ingå selektiva och separata avtal med olika partner längs olika politiska dimensioner. Modellen används för att undersöka konsekvenserna av att förhandla in ett krav på att avtalen måste spänna över flera dimensioner av samverkan för att det multilaterala samarbetet skall bli livskraftigt när länderna är kopplade till internationell handel och gränsöverskridande föroreningar. Vi visar att även om förhandlingsuppgörelsen i vissa fall varken har någon e®ect eller kan göra multilateralt samarbete mer lönsamt, kan i andra fall en formell inbindningsbegränsning göra ett i övrigt livskraftigt gemensamt multilateralt avtal instabilt. NYCKELORD: Förhandlingar om internationellt samarbete, handels- och miljöpolitik. JEL Klassi: F0, F1, Q3, C7. ¤ Vi vill tacka Jonathan Cave, Amrita Dhillon, John Whalley, Myrna Wooders och deltagarna i workshopen om koalitionsbildning vid Universitat Autonoma de Barcelona den 21-22 januari 2000, för deras kommentarer och förslag. Vi erkänner tacksamt stödet från University of Warwick och ESRC.  Internationella förbindelser omfattar flera dimensioner av interaktion. Även när dessa dimensioner inte är direkt beroende av varandra i betydelsen av de e®ekter av val längs en dimension som är beroende av val längs de andra kan det fortfarande finnas korsvis förhandlingskoppling: genom att utbyta eftergifter över olika politiska dimensioner kan två länder uppnå samarbete i situationer där det annars inte skulle finnas något utrymme för ömsesidiga vinster att uppnå. Även om denna idé inte är ny har dess konsekvenser hittills endast undersökts inom ramen för bilaterala förhandlingar, inte multilaterala förhandlingar. Litteraturen om multilaterala internationella avtal har främst handlat om huruvida multilaterala avtal om enskilda frågor är immuna mot eventuella avvikelser från en undergrupp av länder. I överensstämmelse med problemets enskilda karaktär har denna litteratur byggt på teorier om koalitionsbildning, varigenom medlemmarna i en koalition samordnar alla sina handlingar med andra medlemmar. Att helt enkelt utvidga begreppet koalitionsstruktur till en flerdimensionell ram för att karakterisera de multilaterala samarbetsarrangemangens genomförbarhet kan vara vilseledande, eftersom det inte tar hänsyn till att länder kan (och ofta gör) bilda selektiva arrangemang med olika partner i olika frågor. Här gör vi åtskillnad mellan idén om koppling av frågor som hänvisar till möjligheten att ingå avtal om flera frågor och kravet på att avtal måste spänna över flera dimensioner av interaktion, utesluter enstaka frågor avtal. Multilateralt samarbete i olika frågor (sammanlänkning av frågor) är ett jämviktsfenomen, medan förhandlingsband är ett exogent hinder för en uppsättning möjliga samarbetsarrangemang. Huruvida en sådan oavgjort begränsning hjälper eller hindrar multilateralt samarbete beror på payo®-strukturen i det underliggande icke-kooperativa spelet. I vissa fall kan förhandlingar underlätta multilateralt samarbete genom att begränsa de möjliga invändningarna mot gemensamma samarbetsarrangemang. I andra fall, i stället för att förmå parterna att handla över olika frågor, kan emellertid en inbindningsbegränsning faktiskt utgöra ett hinder för multilateralt samarbete, eftersom den undanröjer vissa motbevis som skulle kunna läggas fram, ur jämvikt, för att stödja handeln i jämvikt. Vi bygger vårt argument genom att presentera en modell för internationella politiska samordningsval där länder kan ingå selektiva och separata bindande avtal med olika partner längs olika politiska dimensioner. Internationella förbindelser är 1 som beskrivs som ett tvåstegsspel, där avtal bildas i den första etappen och politik väljs i den andra etappen av samarbetet mellan länder som deltar i ett avtal och icke-kooperativt mellan länder som ingår separata avtal. För att ta hänsyn till möjligheten för enskilda länder som hör till flera avtal, har vi ett jämviktskoncept som bygger på en formell åtskillnad mellan avtal, som arrangemang som bestämmer payo®-strukturen i det sista skedet av spelet, och blockera koalitioner, som undergrupper av spelare som kan göra invändningar mot en föreslagen överenskommelse i det första skedet. Med hjälp av denna konstruktion undersöker vi hur stabiliteten i det gemensamma globala avtalet (avtalsstrukturen där alla aktörer samarbetar gemensamt över alla strategiska dimensioner) påverkas av införandet av en oavgjort regel, ett hinder som begränsar uppsättningen av genomförbara invändningar till dem som har en samtidig avvikelse över alla frågor för varje berörd aktör. Vi fokuserar sedan på en mer specifik modell där länder är kopplade till internationell handel och gränsöverskridande föroreningar. I detta sammanhang skulle förekomsten av en oavgjord regel innebära att handelssamarbetet är villkorat av miljösamarbete och vice versa. Detta skulle vara i linje med idén, som ofta diskuteras i den politiska debatten om handel och miljö, att WTO bör agera som en internationell polisorganism, vilket tvingar länder att samarbeta i frågor som inte strikt rör handelspolitiken på ett snävt sätt. I denna modell visar vi att även om stabiliteten i ett gemensamt multilateralt avtal i vissa fall är ouppnåelig eller förstärkt genom oavgjort, kan ett formellt oavgjort hinder i andra fall göra ett annars stabilt multilateralt avtal instabilt. Möjligheten att varje scenario inträffar illustreras med hjälp av parameteriserade exempel, för vilka vi härleder spelarnas payo®s enligt alternativa avtalsstrukturer och förhandlingsregler. Förhandlingar är mer benägna att underlätta multilateralt samarbete i situationer där de miljöpolitiska insatserna är små i förhållande till de sociala konsekvenserna av handelspolitiken och när partiell miljösamordning är att föredra framför att alla berörda länder inte samarbetar, vilket innebär att utomstående fritt kan använda sig av partiella miljöavtal. Å andra sidan, när kostnaderna för efterlevnad av miljölagstiftningen är höga, men möjligheten att fritt köra på partiella miljöavtal är begränsad, kan en inbunden förhandlingsrestriktion hindra multilateralt samarbete genom att göra det både attraktivt och lönsamt för ett enda land att stå utanför något avtal. Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Conconi och Perroni Ref presenterar en modell för internationell flerdimensionell politisk samordning i en icke-kooperativ miljö: Avtalsstrukturer mellan länder kan vara överlappande, nämligen ett land kan delta i flera avtal, genom att bidra med ett antal föreslagna "elementära strategier" (som kan anses vara valda från diskreta uppsättningar av resurser) till ett avtal.
Issue linkage and issue tie-in in multilateral negotiations
{'venue': 'SSRN Electronic Journal', 'journal': 'SSRN Electronic Journal', 'mag_field_of_study': ['Business']}