Mål: Att analysera gångmönster i samband med sorg och depression. Embodimentteorier tyder på ett ömsesidigt förhållande mellan kroppsligt uttryck och det sätt på vilket känslor behandlas. Metoder: I studie 1 jämfördes gångmönstren för 14 slutna patienter som led av svår depression med de för matchade aldrig deprimerade deltagarna. I Studie 2 använde vi musikalisk stämningsinduktion för att framkalla sorgset och positivt humör i ett urval av 23 studenter. En Fourier-baserad beskrivning av gångdata tjänade som grund för beräkning av linjära klassificeringar och för analys av gångparametrar. Resultat: Gångmönster i samband med sorg och depression kännetecknas av minskad gånghastighet, armsving och vertikala huvudrörelser. Dessutom visade deprimerade och ledsna vandrare större laterala svängande rörelser i överkroppen och en mer nedsänkt hållning. Resultaten av den aktuella studien tyder på att ett specifikt gångmönster kännetecknar individer i dysforiskt humör.
De gångparametrar vi kvantifierade liknar REF.
Embodiment of Sadness and Depression—Gait Patterns Associated With Dysphoric Mood
{'venue': 'Psychosomatic medicine', 'journal': 'Psychosomatic medicine', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}