I den här artikeln undersöks könsskillnader i publikationsproduktivitet och faktorer som korreleras med hög produktivitet i australiensiska universitet, under perioderna 1991-93 och 2005-2007. Mätt som en viktad summa av böcker och tidskriftsartiklar rapporterade kvinnor betydligt färre publikationer än män under båda perioderna. Könsskillnaderna tycks ha minskat med tiden, och den kvinnliga publiceringen ökade från 57 procent av det manliga genomsnittet 1991-1993 till 76 procent 2005-2007. Statistiska analyser visar att kvinnor publicerade på liknande nivåer som män med samma rang under båda perioderna, utom bland nivå A-personal 1991Nivå A-personal i -1993 där män publicerade betydligt mer. Akademisk rang, forskarutbildning, forskningstid och internationellt forskningssamarbete var de starkaste faktorer som var positivt förknippade med publikationsproduktiviteten, men kvinnor rapporterade vanligtvis betydligt lägre nivåer på var och en av dessa faktorer. Institutionella och familjemässiga egenskaper var jämförelsevis dåliga prediktorer. Nyckelord: genus, högre utbildning, akademiskt yrke, forskning. Den australiska akademiska professionen genomgick dramatiska förändringar under det senaste kvartsseklet. De Dawkins reformer i slutet av 1980-talet, ny offentlig förvaltning och marknadslansering, djupt påverkade forskningsorientering och kön profil australiensiska universitet. Andelen kvinnliga akademiker mer än fördubblades mellan 1985 och 2010, från 21,6 till 43,6 procent (Carrington och Pratt, 2003; DEEWR, 2010). Under samma period ökade också andelen ledande befattningar som innehas av kvinnor (över nivå C/Senior Adjunkt) från 6,0 till 26,7 procent. Det ökande antalet kvinnliga akademiker har delvis tillskrivits Dawkins-reformerna, som undanröjde den binära klyftan mellan universitet och tidigare undervisningsorienterade, yrkesinriktade "kolleger av avancerad utbildning" (Carrington och Pratt, 2003). Medan andelen kvinnor endast var marginellt högre i CAE jämfört med universiteten före 1987 (Bell och Bentley, 2005) breddade enandet universitetens disciplinära bas genom att införliva icke-traditionella discipliner där kvinnor hade en kritisk massa men hade svagare forskningstraditioner, såsom lärarutbildning och omvårdnad. Trots väletablerad lagstiftning om lika möjligheter på arbetsmarknaden och positiva handlingsramar har dock kvinnor förblivit överrepresenterade i yngre led och underrepresenterade inom vetenskapsrelaterade discipliner (Allen och Castleman, 2001; White, 2003). Den "vertikala segregationen" av kvinnor i lägre led och "horisontell segregation" genom disciplin har fått stor uppmärksamhet (Carrington och Pratt, 2003). Den slutliga, definitiva versionen av denna artikel har publicerats i Journal of Sociology, 48.1, s. 85-103. av SAGE Publications Ltd, Alla rättigheter förbehållna. © [ http://jos.sagepub.com/content/48/85] 2 eget kapital. Den akademiska hierarkin institutionaliserar utan tvekan manlig dominans genom att i första hand associera meriter med forskningspublicering, en verksamhet som män får större beskydd och stöd (Burton, 1997). Kvinnliga doktorander rapporterar betydligt mindre uppmuntran att publicera, att ansöka om forskningsfinansiering, att presentera forskning vid konferenser och att samarbeta om forskningsprojekt (Dever, m.fl., 2008). Detta tvingar kvinnor att spela " ikapp" senare i sin karriär (Symonds m.fl., 2006) och sannolikt har negativa långsiktiga och kumulativa karriärkonsekvenser (Long m.fl., 1993). White (2001) hävdar också att kvinnor har mindre intresse för forskning och är koncentrerade till befattningar med tyngre undervisningsbelastningar. Det fördjupade genomförandet av ny offentlig förvaltning i lägre led undergräver också lagstiftningen om lika möjligheter för kvinnor och män genom att befästa den könsspecifika karaktären hos universitets maktrelationer (Lafferty och Fleming, 2000). Koncentrationen av extern forskningsfinansiering inom vetenskapsbaserade och mansdominerade discipliner hämmar ytterligare kvinnliga forskningsmöjligheter (Bell och Bentley, 2005). Trots sin upplevda betydelse har förvånansvärt få tvärvetenskapliga australiensiska studier undersökt publiceringsproduktiviteten hos män och kvinnor, eller faktorer som förknippas med starkare publikationsjournaler. Sheehan och Welch (1996) fann kvinnor som var mindre benägna än män att publicera böcker, artiklar, rapporter och konferensbidrag. Asmar (1999) fann att tidiga karriär kvinnor var mindre sannolikt än män att publicera som en medförfattare under sina doktorandstudier, men lika sannolikt att publicera som en enda författare. I båda studierna analyserades dock endast andelen män och kvinnor som publicerar, inte den genomsnittliga produktionsnivån. Ramsden (1994) undersökte de faktorer som har samband med högre publikationsproduktivitet och fann att kvinnor publicerade mindre än män, men kön hade ingen direkt effekt efter att ha kontrollerat akademisk rang. Burton (1997: 24) hävdar att könsbaserade jämförelser av publikationsdata "är vilseledande när de inte är uppdelade efter akademisk nivå". Granskningar av institutionella rapporter och tidigare studier visar på få könsskillnader i publicering över de lägsta leden (Burton 1997; Castleman, m.fl., 1995). Teodorescu (2000) undersökte faktorer i samband med artikelpublikationens produktivitet och fann att könet inte var betydande efter att ha kontrollerat faktorer på individnivå, såsom akademisk rang, forskningstid och forskningsfinansiering. Ingen av dessa ovan nämnda studier specificerade dock storleken på könsskillnaderna i publiceringen eller huruvida faktorer som familjeansvar och forskningssamarbete fungerar annorlunda för män och kvinnor. Bristen på empiriska bevis på könsskillnader i publiceringsproduktiviteten i Australien väcker tre frågor som denna artikel kommer att behandla: 1. Hur stora är könsskillnaderna i publikationsproduktiviteten? 2. Utgångspunkten är följande: Har könsskillnaderna i publikationsproduktiviteten förändrats med tiden? 3. Vad är det som händer? Vilka faktorer är förknippade med ökad publikationsproduktivitet hos män och kvinnor? Uppgifterna kommer från två internationella undersökningar: 1993 års undersökning av den akademiska professionen som genomförts av Carnegie Foundation for the Advance of Teaching (nedan kallad "Carnegie") och 2007 års undersökning av den akademiska professionen (CAP). Målpopulationerna var akademisk personal vid australiensiska offentliga universitet, exklusive privata och utländska leverantörer. Inklusive partiella svar genererade Carnegie-undersökningen ett urval på 1 420 respondenter (svarsfrekvens 40 procent), medan den gemensamma jordbrukspolitiken omfattade 1 252 respondenter (svarsfrekvens 24 procent). Båda proven representerade nära deras målpopulationer, ansågs lämpliga för nationella generaliseringar och har legat till grund för tidigare australiensiska studier (Coates, et al., 2008; Sheehan och Welch, 1996). I denna studie undersöks en undergrupp av respondenter: de som besvarade frågan om forskningspublikationer, rapporterade ett heltidskontrakt med minst 30 timmar per vecka och tillbringade minst en timme i veckan på både undervisning och forskning. Undergruppen omfattar 713 män och 327 kvinnor i 1993 års Carnegie-prov och 341 män och 292 kvinnor i 2007 års CAP-prov. Urvalsfördelningarna efter rang och kön visas i tabell 1. [ Tabell 1 om här] Produktionsfunktionen behandlar publiceringsproduktiviteten som en funktion av oberoende variabler (Teodorescu, 2000). I enlighet med Fox's (1983) allmänt citerade ramverk och Teodorescu tidigare studie av Carnegie data klassificeras oberoende variabler som bakgrund, arbetsvanor eller institutionella variabler. Sammanfattat i tabell 2 utgör variablerna grunden för regressionsanalyserna för faktorer som påverkar publikationsproduktiviteten. Beroende variabel Publikationens produktivitet mäts som en viktad summa av en individs självrapporterade publikationer under de tre år som föregår varje undersökning, 1991-1993 och 2005-2007. Den treåriga referensperioden är tillräcklig för att ta hänsyn till tidsfördröjningen mellan forskning, inlämning och publicering (Fox och Mohapatra, 2007; Kyvik, 1991). När det gäller uppgifterna från 1993 omfattar referensperioden dock en övergångsperiod för personal som tidigare varit anställd i utbildningsinriktade CAE. Produktiviteten uttrycks i "artikelekvivalenter" och beräknas som ett vägt genomsnitt av "artiklar eller kapitel i akademiska böcker eller tidskrifter" (1 poäng), "redigerade böcker" (2 poäng) och "författarböcker" (5 poäng). Genom att inkludera flera publikationstyper och ge större vikt åt böcker minimerar produktivitetsindex skillnader mellan akademiska områden och överensstämmer med tidigare tvärvetenskapliga studier (Kyvik, 1991; Kyvik och Teigen, 1996; Ramsden, 1994). Få akademiker publicerar ingenting, men merparten av forskningen publiceras av en liten minoritet. Som föreslås av Fox och Mohapatra (2007), en kvadratrot omvandling av artikel motsvarigheter används för att normalisera skev fördelning av artikel motsvarigheter för linjär multipel regression. Separata regressionsanalyser utfördes också med hjälp av (otransformerade) artikelekvivalenter som den beroende variabeln. Dessa analyser uppnådde jämförbara resultat med dem med kvadratrotsomvandlingen, men med generellt lägre betavikter, lägre bestämningskoefficienter (R-kvadrat) och färre variabler som uppnådde signifikans. Könsbaserade jämförelser av medel beräknas med ett oberoende prov t-test och 95 procent signifikansnivå. Den beroende variabeln har tydliga begränsningar. Det finns ingen information om antalet medförfattare, publiceringens längd, kvalitet eller påverkan genom citeringar eller peer review. Detta kommer att gynna akademiker som publicerar ett stort antal korta, medförfattare och icke-peer 4 granskade publikationer. För det andra togs de som inte svarade på frågan om publiceringens produktivitet bort från urvalet. Icke-respondenter inkluderar sannolikt många icke-publicerande personal. Därför kan det finnas en överskattning av de faktiska publiceringsnivåerna i urvalet. Åldern är en skala som varierar beroende på ålder. Civilstånd (endast CAP) har tre kategorier: "ensam", "gift med en akademiker" och "gift med en icke-akademisk". Äktenskapet anses vara positivt för publikationsproduktiviteten, särskilt för män (Kyvik, 1991; Long, 1990). Kvinnor drar också nytta av äktenskap (Hartley och Dobele, 2009), men de positiva effekterna kan förnekas av närvaron av barn (Long, m.fl., 1993). Män som är gifta med jämförbara utbildade kvinnor har visat sig ha lägre publikationsproduktivitet än andra gifta män, vilket kan bero på en jämnare fördelning av hushållsarbetet (Kreamer, 1998). Kvinnor är mer benägna att vara gifta med andra akademiker, men sådana äktenskap har bara måttligt positiva effekter på publikationsproduktiviteten jämfört med andra äktenskapstyper (Fox, 2005). Detta kan bero på att det är en "trailing make" vars karriär följer maken (Sonnert och Holton, 1995). Antalet barn som bor hemma (endast CAP) har fyra kategorier: "inga barn", "ett barn", "två barn" och "tre eller fler barn". En genomgång av tidigare studier visar blandade resultat för barns effekt på publiceringsproduktiviteten (Creamer, 1998), men effekten är vanligtvis mindre än arbetsvanor och institutionella faktorer (Sax et al., 2002). Den negativa effekten av barn för kvinnor har visat sig öka med antalet barn (Lång, 1990), men yngre barn (under 10 år) påverkar kvinnlig publicering produktivitet mer negativt än äldre barn (Kyvik och Teigen, 1996). Barn- och äldreomsorg (endast CAP) är en kontinuerlig variabel baserad på antalet år som svarande avbrutit sin anställning för barn- eller äldreomsorg. Den ökade frekvensen och varaktigheten av avbrott i karriären har tolkats som en långsiktig nackdel för kvinnliga forskare (Long, et al., 1993). Doktorsexamen är en dikotomisk variabel baserad på innehav av en doktorsexamen. Bristen på doktorsexamen bland kvinnliga akademiker i Australien har identifierats som ett hinder för inträde, befordran och möjligheter till forskningstid (White, 2004). Kvinnor rapporterar också mindre stöd till handledare under sina doktorandstudier (Dever, m.fl., 2008). Akademisk rang är en skalvariabel baserad på de ordinära rangerna från biträdande lektor/nivå A (1) till professor/nivå E (5). Akademisk rang är bland de starkaste förutsägarna av publikationsproduktivitet (Xie och Shauman, 1998). Australiska kvinnor och män av identisk akademisk rang publicerar på liknande nivåer (Burton, 1997; Ramsden, 1994). Intresset för forskning över undervisning är en skalvariabel som grundar sig på de ordinära svaren på det självrapporterade intresset för forskning om undervisning, alltifrån: "huvudsakligen undervisning" (1), "i båda, men lutande mot undervisning" (2), "i båda, men lutande mot forskning" (3) och "huvudsakligen forskning" (4). Det har hävdats att kvinnor är mindre intresserade av forskning än män (White, 2001 ), men sådana påståenden ifrågasätts i undersökningar (McInnis, 1999 ). Forskningssamarbetstagare är en dikotomvariabel baserad på om respondenterna har forskningssamarbetstagare eller inte. Samarbetet är i hög grad korrelerat med medförfattare och publikationsproduktivitet (för en sammanfattning se Katz och Martin, 1997). Samverkan har visat sig vara viktigare för kvinnlig publiceringsproduktivitet (Kyvik och Teigen, 1996), även om kvinnliga forskare i Australien samarbetar mindre (Dever et al., 2008; Asmar 1999). För kvinnliga postdoktorska forskare ökar sannolikheten för forskningssamarbete med äldre män, men barn har motsatt effekt (Lång, 1990). Internationellt forskningssamarbete är en dikotomvariabel baserad på om respondenterna har internationella samarbetspartners eller inte. Internationellt samarbete är förknippat med ökad publiceringsproduktivitet (Kyvik och Teigen, 1996), men kvinnor har utan tvekan svagare internationella nätverk och möjligheter till internationellt samarbete (Burton, 1997: 108; Cole och Zuckerman, 1984; White, 2001). Den internationella konferensens deltagande är en dikotomisk variabel som bygger på om respondenterna deltog i en konferens utomlands under föregående år eller inte. Konferensdeltagandet är ett viktigt samband mellan publiceringsproduktiviteten i internationella studier (Teodorescu, 2000), särskilt när man inbjuds att presentera forskning (Kyvik och Larsen, 1994). Australiska manliga akademiker är mer benägna att bjudas in till internationella konferenser (Ramsay 1999 i White, 2001 Bazeley 1999 i White, 2004 och spendera tid på konferensorganisation (Probert, 2005). Det är dock lika troligt att unga män och kvinnor kommer att presentera forskning vid konferenser (Asmar, 1999). Timmar per vecka för forskning, undervisning och administration är tre skalvariabler baserade på vanliga veckotimmar under undervisning och icke-undervisningsperioder. Undervisningsperioden viktas som dubbelt så lång som den icke-lärande perioden. För att undvika avvikande effekter begränsas den totala arbetstiden till 70 timmar. Forskningstimmar är en betydande prediktor för artikelpublicering i Australien (Teodorescu, 2000) och ytterligare undervisning och administrativa uppgifter kan begränsa tiden för forskning (Milem, m.fl., 2000). Koncentrationen av kvinnor i pedagogiska positioner erbjuds som en orsak till kvinnors underprestationer i forskning i Australien (White, 2004). Undervisningsbelastningar är den mest frekvent rapporterade faktorn som hindrar forskningen, som rapporterats av 65 procent av de australiska akademikerna och 71 procent av kvinnorna (McInnis, 1999: 45). Undervisningstid har visat sig negativt korrelera med publicering produktivitet för australiensiska akademiska ekonomer (Fox och Milbourne, 1999), men är obetydliga i tvärvetenskapliga studier (Teodorescu, 2000). Tillfredsställelsen av forskningsfinansiering är en skala som bygger på ordinära svar om tillfredsställelse med institutionell forskningsfinansiering, alltifrån dålig (1) till utmärkt (5). Nästan hälften av alla australiska akademiker rapporterar att det är svårt att få forskningsfinansiering som ett hinder för forskning (McInnis, 1999: 45). Kvinnor är horisontellt åtskilda inom discipliner med svagare tillgång till industriell och nationell forskningsprioriterad områdesfinansiering (Carrington och Pratt, 2003) och kvinnliga doktorander får mindre uppmuntran att söka finansiering (Dever, m.fl., 2008). Kvinnor är dock inte mindre framgångsrika än män när de ansöker om bidrag från Australian Research Council (Bell, 2010). Institutionella anläggningar är en skalvariabel baserad på en sammansättning av sex liknande poster som bedömer laboratoriers, forskningsutrustningens, datoranläggningarnas, bibliotekens, fakultetsbyråernas och sekreterarstödets lämplighet. Carnegie-undersökningen mätte objekten med en fyrpunkts ordinal skala, medan den gemensamma jordbrukspolitiken-undersökningen använde en fempunktsskala. De sex poäng 6 summerades och sedan divideras med antalet besvarade frågor, med resultatet poäng varierar från fattiga (1) till utmärkta (4 eller 5). Kollektivt stöd för forskning (endast CAP) är en skalvariabel som bygger på svaret på uttalandet "Vid min institution finns det kollegialt stöd för min forskning", allt från "starkt oense" (1) till "starkt samtycke" (5). Kvinnor erkänner och lägger större vikt vid kollegialt stöd och stöd till handledare, även om de kan få mindre stöd totalt sett (Sonnert och Holton, 1995: 140-1; Dever, et al. 2008)............................................................... Högskolegruppen (endast CAP) omfattar fyra dikotomiska variabler baserade på respondentens institutionella grupp vid universiteten: "Grupp 8" (Go8), "Innovativa forskningsuniversitet" (IRU), "Australian Technology Network of Universities" (ATN) och "other". Go8 universitet får nästan dubbelt så mycket forskningsfinansiering från de övriga 31 universiteten tillsammans (DEEWR, 2008: 44), och med universitetet i Tasmanien, var också ansvariga för ungefär två tredjedelar av den totala forskningspublikationer i ISI Web of Science och Scopus index mellan 2008 (Williams, 2009 ). Medlemskap i en högproduktiv forskningsavdelning är en av de bästa strukturella förutsägarna av publikationsproduktiviteten (Ramsden, 1994: 219). [ Tabell 2 om här] 7 Under perioden 2005-2007, heltid manliga akademiker publicerade i genomsnitt 10.5 artikel motsvarigheter. Detta var betydligt mer än kvinnor, som publicerade 8.0 artikel motsvarigheter. Som jämförelse, under perioden 1991-1993 män publicerade 8,2 artikel motsvarigheter, betydligt mer än kvinnor som publicerade 4.6 artikel motsvarigheter. Detta innebär en generell ökning av publiceringsproduktiviteten med 28 procent för män och 72 procent för kvinnor mellan de två undersökningarna. Könsskillnaderna minskade, med kvinnor som uppnådde 76 procent av det manliga genomsnittet 2005-2007, jämfört med 57 procent 1991-1993. Könsskillnaderna i publikationsproduktiviteten var statistiskt signifikanta för alla publikationstyper i 1993 års data, där kvinnor publicerade drygt hälften så många författade böcker (0,17 mot 0,34), redigerade böcker (0,19 mot 0,29) och artiklar (3,38 mot 5,88). På grund av det mindre urvalet och den totala minskningen av könsskillnaderna i 2007 års data var endast publicerade artiklar betydligt olika (6,21 mot 8,28). Dessa resultat visas i tabell 3. [ Tabell 3 om här] Vid klassificering i de fem akademiska fälten på grundval av Unescos riktlinjer (1978) var publiceringsproduktiviteten i 1993 års urval högst inom naturvetenskaperna (8,4 artikelekvivalenter), humaniora (8.2) och medicin (7,7), betydligt högre än inom samhällsvetenskapen (6.2) och tekniken (5.2) (ANOVA, p <0,05). Det fanns inga signifikanta skillnader mellan några akademiska områden i 2007 års urval, men artikelekvivalenter var högre inom teknik (10.4), naturvetenskap (10.3) och humaniora (9.9) jämfört med samhällsvetenskap (8.7) och medicin (8.3). Om publikationsproduktiviteten mättes enbart utifrån artiklar skulle könsskillnaderna delvis bero på den större andelen män inom vetenskaperna, där artiklarna är mer kommoniska än böcker. Användningen av artikelekvivalenter minimerar dock effekten av akademiskt fält eftersom böcker fick en tyngre vikt än artiklar. De akademiska fältskillnaderna i publikationsproduktiviteten i 1993 års data berodde förmodligen på sammanslagningen av CAE:er till universitet i slutet av 1980-talet och början av 1990-talet, eftersom undervisningsbaserad samhällsvetenskap och teknik personal var tvungna att omedelbart bli forskning aktiv. Skillnaderna i publicering mellan könen var dock konsekventa inom olika akademiska områden. Kvinnor publicerade betydligt färre artikelekvivalenter än män inom samma akademiska område i alla fall, utom inom teknik i 2007 års urval och naturvetenskap i 1993 års urval. Även inom den traditionellt kvinnliga och tidigare CAE disciplin utbildning och lärarutbildning, hanar publicerade betydligt mer än honor i båda proven. Med tanke på att skillnaderna mellan de akademiska fälten var mycket mindre än könsskillnaderna inom fälten är betydelsen av det akademiska området för att förklara könsskillnader i publiceringsnivåer troligen liten jämfört med andra faktorer där kvinnor skiljer sig avsevärt från män, såsom akademisk rang, doktorsexamen och internationellt forskningssamarbete. Publikationsproduktiviteten är kraftigt skev och mycket varierande. De flesta akademiker publicerar under medelvärdet och standardavvikelsen är hög. Detta tyder på att en minoritet av högproduktiva forskare står för en oproportionerlig andel av de totala publikationerna. I 1993 års data, den mest produktiva 15 procent av kvinnor publicerade 55 procent av kvinnlig produktion, medan den mest produktiva 15 procent av män publicerade 46 procent av manliga produktionen. Dessa resultat är mycket lika den tidigare australiska studien av Ramsden (1994: 218) där 14 procent av 8 all personal stod för hälften av all forskning. I 2007 års data stod samma grupp för 44 procent av kvinnorna och 48 procent av männens produktion. Därför var den totala ökningen av den kvinnliga publiceringsproduktiviteten mellan 1993 och 2007 kopplad till en mer rättvis fördelning av de kvinnliga publikationerna. Minskningen av könsskillnaderna beror till stor del på en dramatisk ökning av kvinnors deltagande i forskning. Andelen akademiker som publicerar minst en artikel motsvarande ökade från 86 procent av män och 76 procent av kvinnor under 1991-1993, till 92 procent respektive 91 procent under [2005][2006][2007]. Andelen akademiker med relativt få publikationer blev också likartad för män och kvinnor. Under 1991-1993 var mer än hälften av alla kvinnor i genomsnitt mindre än tre artikelekvivalenter, jämfört med 30 procent av männen. Under 2005Under -2007 var 25 procent av kvinnorna och 23 procent av männen i denna kategori. Medan andelen kvinnor som publicerar på mycket höga nivåer ökade var andelen män nästan tre gånger så stor som andelen som publicerade 20 eller fler artikelekvivalenter [2005][2006][2007]. När de studerades efter akademiskt område återspeglade andelen akademiker i denna kategori med hög publiceringsgrad den totala urvalsfördelningen. Detta tyder på att den högre frekvensen av högt publicerande män inte främst beror på deras placering i de vetenskapliga disciplinerna. Genomsnittliga artikelekvivalenter ökade snabbt med akademisk rang och den mindre andelen kvinnor i högre akademiska led stod för en stor del av de övergripande könsskillnaderna i publicering. Under 1991-1993 ökade publikationsproduktiviteten från 2,8 artikelekvivalenter på lägsta nivå (nivå A) till 15,0 artikelekvivalenter bland professorer (nivå E). Förhållandet med rang var ännu starkare under 2005–2007 och ökade från 3,2 till 21,6 artikelekvivalenter. Skillnaderna mellan män och kvinnor med samma rang är obetydliga, utom bland de lägsta (nivå A) åren 1991-1993, där män publicerade betydligt fler artikelekvivalenter än kvinnor (4.4 mot 1.9). Dessa resultat liknar mycket tidigare studier som inte fann några könsskillnader i publicering över nivå B (Burton, 1997: 24). Den oberoende variabla sammanfattningsstatistiken (tabell 1) visar att män och kvinnor skiljer sig åt i medelnivån för många oberoende variabler. Könsskillnaderna mellan de flesta variabler var statistiskt signifikanta i 1993 års urval i den riktning som hypotesen var ofördelaktig för publikationsproduktiviteten. Könsskillnaderna var klart mindre i 2007 års urval, men män var fortfarande betydligt mer benägna att ha hög akademisk rang, en doktorsexamen, internationella forskarkolleger, gifta sig, få barn och har inte avbrutit sin karriär för barn- eller äldreomsorg. Pearsons korrelationskoefficienter med artikelekvivalenter var i stort sett likartade för män och kvinnor, vilket tyder på att de faktorer som påverkar publicering skiljer sig föga åt beroende på kön. Den separata effekten av varje oberoende variabel på publiceringsproduktiviteten (kvadratroten av artikelekvivalenter) anges i den linjära multipel regression resultat i tabell 4. Uppgifterna för 2007 innehöll uppgifter om 22 oberoende variabler, medan uppgifterna för 1993 begränsades till 12 variabler. För att förbättra jämförbarheten mellan datamängderna visas en standardmodell med 12 variabler och 22 variabla regressionsmodeller för 2007 års data. Multilinjäritet mellan oberoende variabler var inte ett problem eftersom de tvåvariata korrelationerna mellan de oberoende variablerna var låga och variansinflationsfaktorerna nådde högst 3,39. Den 12 variabla modellen (justerad Rsquare) stod för variationen i publikationsproduktiviteten var 32 och 42 procent bland män och kvinnor i 1993 års data och 44 respektive 47 procent i 2007 års data. Effekten av de tio ytterligare institutionella, 9 bakgrunds- och familjevariabler som fanns tillgängliga i 2007 års uppgifter var liten, med få uppnåeliga betydelser.
Bentley REF studerade data från två internationella undersökningar 1993 och 2007 med akademisk personal vid australiensiska offentliga universitet.
Gender differences and factors affecting publication productivity among Australian university academics
{'venue': None, 'journal': 'Journal of Sociology', 'mag_field_of_study': ['Sociology']}