Vi undersökte värdet av Duchenne (D) leende som ett spontant tecken på kände njutning. Deltagarna antingen log spontant som svar på underhållande material (spontant tillstånd) eller instruerades att posera ett leende (deliberate villkor). Liknande mängder av D och icke-Duchenne (ND) leenden observerades under dessa 2 betingelser (Experiment 1). När undergrupper av dessa leenden presenterades för andra deltagare, betygsatte de i allmänhet spontana och avsiktliga D och ND leenden annorlunda. Dessutom skilde de mellan D leenden av varierande intensitet inom det spontana tillståndet (Experiment 2). En sådan differentiering gjordes också när man endast såg det övre eller nedre ansiktet (Experiment 3), men var nedsatt för statiska jämfört med dynamiska displayer (Experiment 4). Det prediktiva värdet av D leendet i dessa bedömningsstudier var begränsat jämfört med andra egenskaper som asymmetri, apex varaktighet, och icke-positiva ansiktsåtgärder, och var endast signifikant för betyg på övre ansikte och statiska displayer. Dessa resultat väcker tvivel om tillförlitligheten och giltigheten hos D - leendet och ifrågasätter nyttan av ansiktsbeskrivningar för att identifiera sanna känslor av glädje.
Men den senaste forskningen kastar tvivel på tillförlitligheten av Duchenne markör i att identifiera sanna känslor av njutning REF.
Can Duchenne smiles be feigned? New evidence on felt and false smiles.
{'venue': 'Emotion', 'journal': 'Emotion', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}