Språken varierar mycket, men inte utan gräns. Det centrala målet för lingvistik är att beskriva mångfalden i de mänskliga språken och förklara begränsningarna i denna mångfald. Generativa lingvister efter Chomsky har hävdat att språklig mångfald måste begränsas av medfödda parametrar som sätts som ett barn lär sig ett språk 1,2. Däremot har andra lingvister efter Greenberg hävdat att det finns statistiska tendenser till samtidig förekomst av egenskaper som återspeglar universella systems fördomar [3] [4] [5], snarare än absoluta begränsningar eller parametriska variationer. Här använder vi beräkningsmässiga fylogenetiska metoder för att ta itu med arten av begränsningar på språklig mångfald i ett evolutionärt ramverk 6. För det första visar vi, tvärtemot den generativa redogörelsen för parameterinställningen, att utvecklingen av endast ett fåtal ordordningsfunktioner hos språk är starkt korrelerad. För det andra, tvärtemot Greenbergska generaliseringar, visar vi att de flesta observerade funktionella beroenden mellan egenskaper är linjespecifika snarare än universella tendenser. Dessa resultat stöder åsikten att åtminstone med avseende på ordföljdsutveckling är den främsta faktorn som avgör språklig struktur, med det nuvarande tillståndet för ett språkligt system som formar och begränsar framtida stater. Människans språk är unikt bland djurens kommunikationssystem inte bara för dess strukturella komplexitet utan också för dess mångfald på alla nivåer av struktur och betydelse. Det finns omkring 7.000 främmande språk, en del med bara ett dussin kontrasterande ljud, andra med mer än 100, en del med komplexa mönster av ordbildning, andra med enkla ord, en del med verbet i början av meningen, en del i mitten, och en del i slutet. Att förstå denna mångfald och de systematiska begränsningarna är det centrala målet för lingvistik. Den generativa inställningen till språklig variation har visat att språklig mångfald kan förklaras med förändringar i parameterinställningar. Var och en av dessa parametrar styr ett antal specifika språkliga egenskaper. Till exempel, inställningen "huvuden först" kommer att orsaka ett språk både att placera verb före objekt ("sparka bollen"), och prepositioner innan substantiv ("i målet") 1, 7. Enligt den här skildringen sker språkförändringar när barninlärare förenklar eller regulariserar genom att välja andra parameterinställningar än föräldrarnas. Över några generationer kan sådana förändringar fungera genom en befolkning, vilket påverkar språkförändringar över alla tillhörande egenskaper. Språkförändring bör därför vara relativt snabb, och de egenskaper som fastställs av en parameter måste co-vary 8. I motsats till det statistiska tillvägagångssätt som Greenbergian lingvists tar prov språk för att hitta empiriskt återkommande egenskaper. Dessa sammanfallande egenskaper förväntas vara statistiska tendenser som kan hänföras till universella kognitiva eller systemfördomar. Bland de mest robusta av dessa tendenser finns de så kallade "ordordningsuniverserna" 3 som länkar samman elementens ordning i en klausul. Dryer har testat dessa generaliseringar på ett världsomspännande urval av 625 språk och finner bevis för några av dessa förväntade kopplingar mellan ordordningar 9. Enligt Dryers omformulering av ordordnings universaler korrelerar dominant verb-object-ordning med prepositioner, samt relativa klausuler och genitiver efter substantivet, medan dominant objekt-verb-order förutsäger postpositioner, relativa klausuler och genitiver före substantivet 4. En allmän förklaring till dessa observationer är att språk tenderar att vara konsekventa ('harmonisk'') i sin ordning av det viktigaste elementet eller 'huvudet' av en fras i förhållande till dess 'komplement' eller'modifierare' 3, och så om verbet är först innan dess objekt, adposition (här preposition) föregår substantivet, medan om verbet är sist efter dess objekt, adpositionen följer substantivet (en 'postposition'). Andra funktionellt motiverade förklaringar betonar konsekvent riktning för förgrening inom den syntaktiska strukturen av en mening 9 eller informationsstruktur och processeffektivitet 5. För att visa att dessa korrelationer återspeglar underliggande kognitiva eller systemfördomar, måste språken provtas på ett sätt som kontrollerar funktioner som endast är kopplade genom direkt arv från en gemensam förfader 10. Ansträngningar för att få ett statistiskt oberoende språkprov ställs emellertid inför flera praktiska problem. För det första är vår kunskap om språkrelationer ofullständig: specialister är oense om högnivågrupperingar av språk och många språk är bara preliminärt tilldelade språkfamiljer. För det andra innehåller några få stora språkfamiljer den största delen av den globala språkliga variationen, vilket gör det opraktiskt att ta prover enbart från icke-närstående språk. En viss balans mellan relaterade, icke-relaterade och i stort sett distribuerade språk har vanligtvis eftersträvas i praktiken 11, 12. Den strategi vi tillämpar här kontrollerar delat arv genom att undersöka korrelationen i utvecklingen av egenskaper inom väletablerade släktträd 13. Med hjälp av de kraftfulla metoder som utvecklats i evolutionsbiologin kan vi sedan spåra korrelerade förändringar under de historiska processerna av språkutveckling som språk splittras och diversifieras. Stora språkfamiljer, ett problem för den provtagningsmetod som beskrivs ovan, blir nu en viktig resurs, eftersom de gör det möjligt att identifiera kopplingen mellan teckentillståndet under långa tidsperioder. Vi valde fyra stora språkfamiljer för vilka kvantitativa phylogenies finns tillgängliga: Austronesian (med ca 1.268 språk. Däremellan omfattar dessa språkfamiljer mer än en tredjedel av världens omkring 7.000 språk. Vi fokuserade våra analyser på "word-order universals" eftersom dessa är de mest citerade exemplariska kandidaterna för starkt korrelerade språkliga egenskaper, med rimliga motiv för ömsesidiga beroenden rotade i framstående formella och funktionella grammatikteorier. För att testa omfattningen av funktionella beroenden mellan ordföljdsvariabler använde vi en Bayesian phylogenic metod som implementerades i programvaran BayesTraits. För åtta ordföljdsfunktioner jämförde vi korrelerade och okorrelerade evolutionära modeller. Således, för varje par av funktioner, beräknade vi sannolikheten för att de observerade tillstånden för karaktärerna var resultatet av de två egenskaper som utvecklas självständigt, och jämförde detta med sannolikheten för att de observerade tillstånden var resultatet av kopplade evolutionära förändringar. Denna sannolikhetsberäkning gjordes på följande sätt:
I ett annat arbete anstränger sig REF för att visa att det finns linjespecifika trender i ordföljden universaler över hela världen.
Evolved structure of language shows lineage-specific trends in word-order universals
{'venue': 'Nature', 'journal': 'Nature', 'mag_field_of_study': ['Medicine', 'Computer Science']}