Det är ABSTRACT. Alla digitaliseringsmetoder, som en allmän regel, registrera linjer med mycket mer data än vad som är nödvändigt för exakt grafisk reproduktion eller för datoranalys. Två algoritmer för att minska antalet punkter som krävs för att representera linjen och, om så önskas, producera karikatyrer, presenteras och jämförs med de mest lovande metoder hittills föreslagits. Linjeminskning kommer att utgöra en stor del av den automatiserade generaliseringen. Linjer från kartor och fotografier registreras numeriskt för kartografisk manipulation för att underlätta deras reproduktion i olika skalor och projektioner, och för att möjliggöra kartsammanställning med andra geografiska databaser. Vanligtvis är linjer ungefärliga med raka linjesegment, och slutpunkter av vilka registreras av ett par koordinater i antingen polar eller ortogonala mått. De andra viktigare metoderna med vilka linjer registreras är kedjekodning och skelettkodning. Kedjor ungefärliga linjer genom en sekvens av end to end vektorer, där längden och riktningen av vektorerna väljs från en fast, vanligtvis fyra eller åtta, antal möjligheter.1 Skeleton kodning är mer inriktad på att registrera stängda områden eller polygoner genom att fylla området med cirklar eller rhombi i olika storlekar. De linjer som bildar gränserna registreras underförstått." Omvandlingen av grafiska data till dataläsbara numeriska former sker med en koordinerad digitalizer. en liten flygplansskanner eller en automatisk linjeföljare. En koordinerad digitalizer omvandlar en pekares placering på ett bord till x-y-värden som kan skrivas på stansade kort eller magnetiska enheter. Polar co-ordinated digitalizers, som består av en rutschkana i ett roterande ankarhuvud, registrerar en radie och en vinkel från en basvektor. En annan digitalisering dev~ce består av en pekare upphängd från ett par infällbara trådar som aktiverar potentiometrar. Omvandling av värden i en inspelningskoordinat system till en annan kan -- utföras enkelt med små datorprogram. Trumskannrar har ett stort och mycket fint rutnät över dokumentet för att digitaliseras inspelning av ett "ja-nej" eller "on-off-värde för varje cell plats, beroende på om den cellen täcker en linje eller inte. En kompromiss införs mellan maskans finhet, vilket innebär mer datorbehandlingstid för att minska data till former som är lätta att hantera, och grovheten i den registrerade bilden. Å andra sidan är nättätheten, beroende av hårdvara, fast vid tiden för tillverkningen och är vanligtvis inställd på att vara något mindre än den minsta linjebredden. I samtliga fall, minskningen av en bit plan scan, där linjer representeras av moln av celler som innehåller många diskontinuiteter, till kedja eller vektor kodade linjer, är en komplex process som kräver bearbetning tid och resurser som bara kan beskrivas som ganska betydande. Med en co-koordinat digitalizer linjer kan registreras i punkt läge, tid eller ökning automatiska lägen. Linjer som registreras i punktläge generaliseras effektivt av operatören som subjektivt väljer punkter som bäst approximerar linjen till den grad han önskar. Detta förutsätter bland annat att han är sin egen kund. Punktdigialiseringen är emellertid ytterst tröttsam och är olämplig för allt annat än de enklaste datamängderna, till exempel den generaliserade David H.
Douglas och Peucker var bland de första att föreslå en algoritm för att minska antalet poäng i en digital bana REF.