Adaptive approachs to synkronisering i parallella diskreta händelsesimuleringar har en betydande potential för prestandaförbättringar. Vi hävdar att en adaptiv strategi baserad på låg kostnad nära perfekt systemtillstånd information är den mest sannolika att ge en konsekvent effektiv synkronisering algoritm. Vi föreslår en ram genom vilken NPSI (nära perfekt tillståndsinformation) adaptiva protokoll kan utformas och beskriva det första sådana protokoll - Elastisk tid Algorithm. Vi presenterar resultat som visar att NPSI-protokoll är mycket lovande. I synnerhet har de kapacitet att överträffa Time Warp konsekvent i både tid och rum. Synkroniseringsproblemet förblir den centrala utmaningen i PDES (Fujimoto 1990, Fujimoto och Nicol 1992). Vi presenterar inledande resultat av forskning i en ny klass av protokoll som anpassar sig dynamiskt till förändringar i simuleringen med hjälp av låg kostnad nära perfekt systemstat information. Vi hänvisar till dessa protokoll som NPSZ (Near-Pelfect State Znformation) adaptiva protokoll. Med tanke på simuleringarnas inneboende dynamiska karaktär (Nikol och Reynolds 1990), tror vi att NPSI adaptiva protokoll erbjuder det bästa hoppet om att hitta ett konsekvent effektivt, allmänt protokoll. Vi antar förtrogenhet med den gemensamma strategin för PDES (Fujimoto 1990), nämligen uppdelning av en simulering i logiska processer (LP). Varje LP är i sig en sekventiell diskret händelsesimulator som kan schemalägga händelser på andra LP: s med hjälp av tidsstämplade meddelanden. LP:s ska utföra händelser utan att bryta orsakssambandet (effektivt). Vanligtvis är det ett protokolls ansvar. De nio konstruktionsvariablerna i Reynolds (1988) definierar designutrymmet för protokoll. Ett aggressivt protokoll är ett protokoll som verkställer händelser utan garanti för frihet från kausalitetsfel. Ett protokoll har risk om det sprider meddelanden baserade på aggressiva eller felaktiga beräkningar. Baserat på dessa två variabler är ett konservativt protokoll icke-aggressivt och utan risk, medan ett optimistiskt protokoll är aggressivt och med risk. Dessa två kategorier utgör slutpunkterna i ett spektrum av protokoll med begränsad optimism. Adaptivitet för PDES-protokoll definieras i Reynolds (1988) som ett protokolls förmåga att ändra bindningarna för en eller flera av dess konstruktionsvariabler under simuleringen. Flera protokoll har föreslagits som begränsar optimismen, men de flesta av dem är inte anpassningsbara av denna definition. För att kunna fatta dynamiska beslut baserade på systemtillstånd måste processerna förses med nästan perfekt tillståndsinformation till låg kostnad. Att samla in sådan information med hjälp av typiska kommunikationsnät är ogenomförbart på grund av de höga kostnaderna för sådan kommunikation. Detta har varit det största hindret i studien av NPSI adaptiva protokoll. Vi antar ett asynkront dynamiskt återkopplingssystem som ger varje LP en nästan perfekt ögonblicksbild av systemet tillstånd (i reducerad form) till mycket låg kostnad. Detta görs av tre skäl: (i) vi anser att NPSI adaptiva protokoll har en betydande potential, (ii) en genomförbar för återkopplingssystemet är en höghastighetståg minskning nätverk, och (iii) ett genomförande finns för ett sådant nätverk (Reynolds, Pancerella, och Srinivasan 1992). Som vi ska se, vårt första NPSI adaptiva protokoll visar betydande förbättringar över ren Time Warp (Jefferson 1985), i både tid och rum. Vi kategoriserar protokoll som begränsar optimism baserat på kriteriet för att begränsa optimism: i) ii) Fönster baserat: Endast de händelser inom ett (gemensamt eller oberoende) fönster utförs aggressivt. På samma sätt skickas endast dessa meddelanden inom ett (eventuellt annorlunda) fönster ut. Detta säkerställer att alla LP:s ligger nära varandra i logisk tid. Okontrollerade eko- och kaskadbackar kan inte förekomma. Exempel beskrivs i Sokol, Briscoe, och Wieland (1988), Lubatjovsky, Weiss, och Shwartz (1989), Reiher och Jefferson (1989), McAffer (1990), Turner och Xu (1992), Dickens (1993), och Steinman (1993). Rymdbaserad Gränserna för att begränsa optimismen är rumsliga snarare än timliga. I allmänhet är NPSI 659 processorer uppdelade i kluster som använder Time Warp internt. Samspelet mellan kluster är riskfritt. Exempel beskrivs i Gimarc (1989) och Rajaei, Ayani och Thorelli (1993). Ett intressant specialfall är när varje kluster innehåller exakt en LP, vilket resulterar i ett riskfritt system (Dickens och Reynolds 1990, Mehl 1991, Steinman 1991 och Bellenot 1993. iii) Straff baserat: Det antas att det senaste förflutna är en bra förutsägare av den närmaste framtiden. Baserat på deras senaste beteende, vissa LP: s straffas (och därmed blockera) medan andra gynnas (och följaktligen fortsätta). Exempel beskrivs i Reiher och Jefferson (1989) och Ball and Hoyt (1990). I Madisetti (1993) baseras straffet på skillnaden mellan en LP:s logiska klocka och uppskattningar av andra LP:s logiska klockor. iv) Knowledge bused: Rollback information används för att begränsa spridningen av potentiellt felaktig beräkning. Exempel beskrivs i Madisetti, Walrand och Messerschmitt (1988) och Prakash och Subramanian (1991). v) Probabilistic: En speciell process beslutar att synkronisera alla LP: s periodiskt, genom att skicka synkroniseringsmeddelanden (Madisetti, Hardaker, och Fujimoto 1992). Dessa protokoll presterar bättre än Time Warp under specifika tester. De kommer dock att ha begränsad prestanda i allmänhet på grund av ett eller flera av följande: i) Kriteriet för att begränsa optimism (fönsterstorlek, klusterstorlek, strafftrösklar, sannolikheter osv.) är förutbestämd (ii) beslutet att begränsa optimismen baseras enbart på lokal historia (iii) LP:s är löst synkrona (dvs. inte asynkront). Nyligen har tre protokoll föreslagits som vi kategoriserar som statsbaserade protokoll. De skiljer sig från ovanstående på två viktiga sätt: de är anpassningsbara genom att LP ständigt justerar sin optimism, och optimismen är begränsad baserat på icke-lokal statlig information. Dessa protokoll liknar NPSI-protokoll. De två första (Hamnes och Tripathi 1994, Ferscha och liknar varandra genom att de båda använder kanalinformation för att bestämma när LP ska vänta och hur länge. NPSI-metoden har en fördel eftersom LP:s kan få information från alla sina föregångare medan kanalbaserade protokoll endast ger information om omedelbara föregångare. Det tredje protokollet (Das och Fujimoto 1994) begränsar på ett anpassningsbart sätt minneskonsumtionen av LP:s och begränsar följaktligen deras optimism. NPSI-adaptiva protokoll begränsar optimismen hos LP:s och begränsar följaktligen minnesförbrukningen. NPSI-metoden har potential att helt eliminera behovet av kostsamma minneshanteringssystem. Aggressiva protokoll medför tre direkta kostnader: statssparande, upprullning och minneshantering. Begränsar aggressivitet och risk introducerar en fjärde kostnad: förlorade oppomudy, kännetecknas av den potentiella förlust i prestanda när en LP slutar utföra händelser eller skicka meddelanden även om det är säkert att göra det. För att få bra prestanda, protokoll måste försöka minimera: tillståndsbesparing kostnad + upprullningskostnad + minneshantering kostnad + förlorade alternativ kostnad Samtidigt begränsa optimism tenderar att minska de första tre av dessa, tenderar det också att öka den fjärde; se figur 1. Denna kompromiss måste balanseras ordentligt för att uppnå bästa möjliga resultat. För att kunna göra detta måste protokollen skilja mellan felaktiga beräkningar och korrekta beräkningar och begränsa spridningen av de förra, samtidigt som de senare kan utvecklas. PDES är mycket dynamiska till sin natur, d.v.s. Lokala händelser förändras allteftersom simuleringen fortskrider. Vanligtvis beror detta på ett informationsflöde som översätts till en händelsekedja bland LP:s. Eftersom spridningen av sådana kedjor baseras på probabilistiska beslut och indataparametrar för simuleringen, är det omöjligt att bestämma flödena a priori (utom i särskilda fall). Detta tyder på att för att balansera avvägningen ovan, ett protokoll måste också vara dynamisk, anpassa sitt beteende som svar på observerade förändringar i systemet. Två centrala krav för att ett protokoll ska vara konsekvent effektivt är att det är dynamiskt och att det använder återkoppling från simuleringen för att anpassa sig. I idealfallet uppfylls dessa krav genom att LP's förses med perfekt tillståndsinformation. Detta är dock omöjligt att uppnå på grund av olika latenser i datorer distribuerade ögonblicksbilder. Därför överväger vi en approximation av perfekt tillståndsinformation. Vi antar att det finns ett dynamiskt återkopplingssystem som fungerar asynkront med avseende på 660 srinivasan en LP och ger dem låg kostnad, nästan perfekt information. En lösning är att använda ett höghastighetsnät för att minska hastigheten. Ett globalt reduceringsnätverk är ett där binära, associativa operationer (minimum, summering, etc.) används för att minska tillståndsinformationen så att t.ex. minsta simuleringsvärde kan beräknas för alla LP:er. Vår erfarenhet av design, konstruktion och testning av ett globalt reduktionsnätverk (Reynolds, Pancerella, och Srinivasan 1992) tyder på att ett nätverk kan arbeta i mycket höga hastigheter (mindre än 20 nanosekunder per steg i trädet). Vi har använt detta nätverk för den prestandaanalys som beskrivs senare. NPSI adaptiv protokoll är optimistiska protokoll där aggressivitet och risk kontrolleras dynamiskt med hjälp av nära perfekt tillstånd information. Det finns två faser i utformningen av NPSI adaptiva protokoll: identifiera den information som beslutet att begränsa optimismen ska baseras på; utforma den mekanism som omvandlar denna information till kontroll över en LP optimism; Det finns många val för var och en av dessa. För att underlätta oberoende studier av var och en, frikopplar vi dem genom att införa en kvantitet som kallas felpotential (EPi). Värdet av EPi används för att kontrollera LPI:s optimism. Den ram vi föreslår visas i figur 2. NPSI adaptive protokoll håller varje EPI uppdaterad när simuleringen fortskrider, genom att utvärdera MI på hög frekvens med hjälp av tillståndsinformation som den får från återkopplingssystemet. På samma sätt återspeglar M2 nya värden för EPi i händelse utförande och kommunikationshastigheter dynamiskt. Målet med vår forskning är att designa kartläggningar M1 och M2 så att deras kombination bildar ett adaptivt protokoll som fungerar väl konsekvent. För att uppnå optimal prestanda måste LP:s identifiera beräkningar som kommer att bli felaktiga i framtiden och begränsa deras spridning. Detta kräver förmågan att förutsäga framtiden som i bästa fall är svår. I det ramverk som beskrivs ovan är felpotentialen ett sätt att märka beräkning som potentiellt inkorrekt. EPi md Reynolds anger att sannolikheten för att LPI:s beräkning blir felaktig inom en snar framtid: ju högre värde EPi har, desto högre är denna sannolikhet. Nyckeln till konsekvent god prestanda är att utforma en felindikator som kommer att förutsäga arten av LP:s beräkning (dvs. Om denna beräkning kommer att rullas tillbaka eller inte) exakt större delen av tiden. En felaktig M1 kan producera ett lågt värde av EP när beräkningen är felaktig, vilket resulterar i högre upprullningskostnader, eller ett högt värde av EP när beräkningen är korrekt, vilket resulterar i högre förlorad alternativkostnad. M2 måste vara sådan att högre EPi-värden leder till mindre aggressivitet och risk vid LPI. Ett enkelt system är att fastställa ett tröskelvärde så att, om Europaparlamentets värde överstiger detta tröskelvärde, genomförandet och kommunikationen av händelser avbryts tills Europaparlamentet faller under tröskelvärdet igen. Ett mer sofistikerat scbeme skulle minska antalet händelser och antalet meddelanden gradvis i takt med att Europaparlamentet ökar. Denna retardation kan uppnås genom att föra in förseningar vid lämpliga punkter. Vi beskriver den elastiska tid algoritmen (ETA), den första NPSI adaptiv protokoll. ETA har genomförts, preliminära resultat av resultatanalysen presenteras här. Protokollet kan specificeras helt genom att beskriva de två kartläggningarna M1 och M,. MI är följande funktion: definierad som det minsta av de logiska klockorna för alla LP's och tidsstämplar för alla meddelanden under transitering. ETA bygger alltså på att GVT:s nästan perfekta värden är tillgängliga för LP:s. Se Srinivasan och Reynolds (1993). Motiveringen bakom denna MI är att om en LP ligger långt före andra, är det troligt att den kommer att rullas tillbaka snart och bör bromsas ner. Man kan föreställa sig en LP och dess föregångare som stift som rör sig längs en logisk tidslinje med ett elastiskt band runt dem. Ju längre en LP rör sig bort från resten, desto långsammare går dess framsteg på grund av att det elastiska bandet dras fast. När LP längst bakom rör sig framåt minskas begränsningen på LP längst framåt så att den kan öka farten igen. I takt med att LP:s lokalisering ändras, anpassar sig detta system genom att begränsa dessa LP:s långt framåt i logisk tid. Med tanke på ett värde på EPi beräknat av M1 använder vi följande funktion för att skala det till ett fördröjningsvärde, 6i: EP, MaxEP, där MaxEPi är det maximala värdet av EPi som observerats hittills och s är en skalningsfaktor (vi skjuter upp diskussionen om s till avsnitt 7). Händelsebearbetningsslingan för en Time Warp LP ändras enligt figur 3 för att inkludera adaptiv fördröjning. Några intressanta funktioner i denna M2 måste noteras: Det är helt asynkront - det finns inga barriärsynkroniseringar för att förhandla fönster. Varje LP:s logiska tidsfönster kan betraktas som oändligt, men händelseutförandegraden sjunker snabbt när LP:n rör sig bort från fönstrets bas. Det blockerade tillståndet för LP är inte "opaque" i att medan i detta blockerade tillstånd, LP observerar sina inmatningskanaler för meddelanden som kan få den att rulla tillbaka. Om ett sådant meddelande kommer, avbryts väntan och upprullning initieras. LP kan också utföra användbart arbete i blockerat tillstånd såsom konvertera meddelanden som den tar emot (som inte orsakar en rollback) till framtida händelser. EPi och 6i uppdateras i varje iteration av slingan i det blockerade tillståndet. Vänteplanen är inte minneslös. Väntetiden startas endast en gång i början av väntetiden. När LPI går igenom successiva iterationer av wait-loopen, ökar dess väntetid medan ai minskar (eftersom dess logiska klocka är konstant och GVT är monotont ökar). LPI tolkar således varje nytt värde på 6i som en uppskattning av den tid som det borde ha väntat sedan väntetidens början. När detta värde blir mindre än den tid det faktiskt har väntat, LPI avslutar väntetiden. Denna M2 ger direkt kontroll över en LP:s aggressivitet. LP:s risk kontrolleras endast i den utsträckning som LP:n inte sänder ut meddelanden medan den befinner sig i ett blockerat tillstånd. Det är uppenbart att det är möjligt (och kanske önskvärt) att ha en separat mekanism för att begränsa riskerna. Genom att sätta ETA i perspektiv med tidigare protokoll konstaterar vi att det är ett tillståndsbaserat protokoll som liknar fönsterbaserade protokoll med två betydande skillnader: Vi presenterar resultaten av prestandatester på ETA. Vi beskriver testmiljön, följt av testfall, mätvärden som används och resultat. Hårdvara: Hårdvaran består av ett kluster av fyra Sparc 2 arbetsstationer anslutna av Ethernet och en parallell reduktionsnätverk (PRN) som vi har konstruerat och byggt (Reynolds, Pancerella, och Srinivasan 1992). Varje arbetsstation kommunicerar med sin egen hjälpprocessor (AP) genom tvåporterat minne (DPRAM). De fyra AP-bolagen är anslutna till PRN som beräknar och sprider globalt reducerade värden i mycket höga hastigheter. De två primära programvarukomponenterna är Time Warp LP:s utförande på arbetsstationerna respektive AP:s. LP:s användning av aggressiva avregistreringar och stöder inte pre-emption av händelser; de omfattar M1 och M2 för ETA. GVT:s beräkningsalgoritm för AP:s beskrivs i Srinivasan och Reynolds (1993). Vi använder en parameteriserad syntetisk arbetsbörda generator för att skapa våra testfall med viktiga parametrar som händelseutförandetid, genomsnittlig tidsstämpel ökning, tillståndsbesparande kostnad, kommunikation topologi och distributioner, antal lokala händelser per meddelande, och tillståndsbesparande och fossila insamlingsfrekvenser. Tidsödande åtgärder såsom händelseutföranden och statsbesparande simuleras av upptagna loopar; alla andra mekanismer såsom rollback, återställa tillstånd, skicka antimessages och fossil insamling och datastrukturer såsom sparad tillståndslista och antimessage lista genomförs i detalj. En syntetisk arbetsbelastning generator används i stället för faktiska applikationer eftersom det gör att vi kan härma dessa applikationer utan den överdrivna tid och ansträngning som krävs för att genomföra var och en av dem. Vår arbetsbelastning generator är mycket lik den PHOLD modell (Das och Fujimoto 1994). Vi testade ETA på flera arbetsbelastningar och observerade att det överträffade Time Warp på alla av dem. Vi presenterar resultat för följande: a) Arbetsbelastning 1 består av fyra LP med T1 kommunikationstopologin som visas i figur 4 (a torus). Numret på en båge är sannolikheten att ett genererat meddelande skickas längs den bågen. Arbetsbördan är självinitierande (varje händelse schemalägger nästa lokala händelse -Nicol 1991) och sannolikheten för att en LP skickar ett meddelande efter en händelse är 0,2. För alla tre arbetsbelastningar är den genomsnittliga exekveringstiden 100 hk, den genomsnittliga spartiden är 25 hk och statsbesparande och fossil insamling utförs efter varje händelse. Det viktigaste måttet är fullbordad tid. Ytterligare ett annat mått är rollback-tid, vilket är den tid en LP spenderar rullande tillbaka (inklusive staten restaurering och sändning av an timessages). Eftersom en begränsning av optimismen förväntas minska upprullningstiden, helst till noll, är detta mått en bra indikator på hur nära den faktiska prestandan är målet. En viktig aspekt av ETA är skalfaktorn, s i M2. s översätter värdet av EPi från logisk tid till en fördröjning i realtid. Utbudet av EPi är beroende av de logiska tidsförhöjningarna och den takt med vilken LP: s kör händelser, skicka meddelanden, etc. Eftersom dessa faktorer skiljer sig avsevärt mellan olika applikationer, kommer värdet av s som maximerar prestandan att vara olika för varje applikation. Således är s ett bra val för den oberoende variabeln i prestandatesterna. Problemet med att bestämma s dynamiskt diskuteras i 06.3.3 Figurerna 5,6 och 7 visar variationen av färdigställandetid och upprullningstid med skalfaktorn s för de tre arbetsbelastningarna respektive. När s=O, 6=0 och ETA är i huvudsak identisk med Time Warp. Eftersom s ökar, aggressiviteten och risken för LP: s minskning. Färdigställandetiden i figur 5 har den förväntade paraboliska formen baserat på den kompromiss som visas i figur 1. Avsaknaden av en sådan parabolisk form i figurerna 6 och 7 beror på arbetsbelastningens art. Det finns mycket lite samstämmighet i arbetsbelastning 2 på grund av de små händelseutförandetider, den höga latensen av Ethernet och hög anslutning av topologi TI. En enkel kritisk väganalys av arbetsbelastning 3 visar att den också i sig är sekventiell. I allmänhet ökar väntetiden vid varje LP med s, vilket närmar sig sekventiellt utförande. En tröskel nås dock så att ytterligare ökning av s inte ökar väntan på grund av följande: Överväg att LPI väntar på att genomföra en händelse. När den sista händelsen med tidsstämpel mindre än LPI: s logiska klocka har utförts och alla meddelanden med tidsstämpel mindre än LPI: s logiska klocka har mottagits, GVT kommer att lika LPI: s logiska klocka orsakar EPi (och Si) att falla till noll och LPI att komma ut från vänta i nästa iteration. Denna analys visar att ETA har kapacitet att närma sig sekventiellt utförande men inte bli godtyckligt långsammare än under faser i en simulering där det finns så lite samstämmighet att parallell utförande är skadligt. Den betydande minskningen av färdigställandetiden i figur 7 visar att ETA kan undvika instabila situationer som eko. Instabiliteten manifesteras i de stora variationerna i båda kurvorna i figur 7 för små värden på s. Det är viktigt att notera att i alla tre grafer är upprullningstiden nära noll när avslutningstiden minimeras. Enligt Thls är den minskning som uppnås genom ETA så nära som möjligt. I det allmänna fallet verkar minneskonsumtion vara ett allvarligt problem med Time Warp. Överdriven minnesförbrukning beror oftast på så kallade rymlingsprocesser -LP:er som utför händelser snabbare än andra LP:er så att (i) de har ett stort antal bearbetade händelser som ännu inte har gjorts, och (ii) de schemalägger ett stort antal obearbetade händelser på andra LP:er. Flera minneshanteringssystem har föreslagits (Lin 1992) för att återvinna minnet från framtida händelser (eftersom detta minne inte kan återvinnas genom fossil insamling). Vi förväntar oss att NPSI adaptiva protokoll kommer att eliminera behovet av dessa system av två skäl. För det första minskar varje tillvägagångssätt som begränsar aggressiviteten hos LP:s i sig minneskrav genom att inte tillåta skenande processer att gå för långt framåt. För det andra kan ett adaptivt, minnesbaserat flödesstyrningssystem (Das och Fujimoto 1994) integreras naturligt med NPSI-protokollen genom att inkludera information om minnestillgången för efterföljande LP:s, (kanske endast omedelbara efterträdare) i kartläggningen MI. På så sätt kan en LP sakta ner när någon av dess efterträdare riskerar att få slut på minne. ETA innehåller inte information om efterföljares minnesanvändning i sin MI. Trots detta såg vi betydande besparingar i minneskrav på grund av begränsad aggressivitet. Vi mätte den genomsnittliga och maximala storleken på listan över sparade tillstånd (i termer av antalet poster i statslistan) som en indikator på LP:s bearbetade men ej godkända minneskrav. Den maximala storleken är viktig eftersom arbetsstationen måste ha tillräckligt med minne för att lagra så mycket tillstånd även om det är en sällsynt händelse. Siffrorna 8,9 och 10 illustrerar de betydande besparingarna i minnesförbrukningen (trots att endast statsbesparande utrymme beaktas här). I de två stabila arbetsbelastningar (figur 8 och 9), besparingarna i maximal tillstånd lista storlek är anmärkningsvärt. I eko arbetsbelastning (Figur lo), Det är intressant att observera att den genomsnittliga tillståndslistan storlek är mycket hög. Detta beror på att för små värden av s, statslistor växer obundet på grund av instabilitet. Cascading av rollbacks tenderar att uppstå när händelsen spannmål är jämförbar med kostnaden för en enda rollback, vilket står i proportion till kostnaden för att skicka an timessages. Kommunikationskostnaden för arkitekturen avgör således hur stora händelser som försämrar prestandan för Time Warp på grund av höga kostnader för upprullning. Förutsatt att NPSI:s antagande är tillfredsställt på denna granularitet, förväntar vi oss att ETA kommer att producera minskningar i upprullning (och slutförande) tid som liknar dem som presenteras här på någon arkitektur. Minnesförbrukning blir ett problem i Time Warp när LP simulerar i olika hastigheter. Eftersom detta i första hand beror på obalans i belastningen (olika tidskombinationer och händelseutförandetider) snarare än någon arkitektonisk funktion förväntas ETA:s minnesprestanda vara oberoende av arkitekturen. En av slutsatserna från resultaten ovan är att skalfaktorn (s) måste väljas korrekt för att säkerställa goda resultat. Ett system för att automatiskt justera värdet på s utvecklas. I Srinivasan och Reynolds (1994) har vi föreslagit två mått för att underlätta denna uppgift. Omfattande tester av ETA på större system med hjälp av simuleringar pågår. Vi har infört en ny klass av synkroniseringsprotokoll som kallas NPSI (nära perfekt tillståndsinformation) adaptiva protokoll. Dessa skiljer sig från tidigare tillvägagångssätt för anpassningsförmåga genom att de baserar sina adaptiva beslut på nästan perfekt information om tillståndet för relevanta delar av hela systemet. I Ramamritham, Stankovic och Zhao (1989) har det visat sig att en ansvarsfördelningspolicy som förutsätter perfekt tillståndsinformation till nollkostnad erbjuder den bästa lösningen. På motsvarande sätt, tror vi att NPSI adaptiva protokoll kommer att ge en allmän, effektiv lösning på synkroniseringsproblem av PDES. Ett ramverk har föreslagits för utformningen av NPSI adaptiva protokoll. Baserat på detta ramverk har Elastic Time Algorithm utformats och genomförts. För detta genomförande beräknas och sprids nästan perfekt statlig information genom ett höghastighetsnät för minskning av hastigheten. Protokollet har testats med flera arbetsbelastningar, av vilka resultaten från tre har presenterats här. Av dessa resultat, är det uppenbart att NPSI adaptiva protokoll kan överträffa ren Time Warp i både tid och rum. Vissa frågor måste lösas innan några avgörande uttalanden kan göras om den relativa prestandan och användbarheten av NPSI adaptiva protokoll. Dessa inkluderar: utforma ett system för LP: s att justera alla parametrar i protokollet automatiskt; testa på större system; utforma mer NPSI protokoll och jämförelse med andra adaptiva protokoll. Pågående forskning om några av dessa frågor har beskrivits. Vi är tacksamma mot Bronis de Supinski för att ha läst tidningen och för hans insiktsfulla förslag.
I ytterligare ett tillvägagångssätt inför REF en klass av adaptiva protokoll som bygger på nästan perfekt tillståndsinformation (NPSI).
NPSI adaptive synchronization algorithms for PDES