En enkel ändring av algoritmen "Wang-Landau sampling" tar bort det systematiska fel som uppstår vid gränsen för det energiområde över vilket den slumpmässiga promenaden äger rum i den ursprungliga algoritmen. I två senaste uppsatser [1, 2] infördes ett effektivt Monte Carlo-förfarande som använde en slumpmässig gång i energiutrymmet för att få en korrekt uppskattning av energitätheten i tillstånden g(E) för klassiska statistiska modeller. Om denna metod (nu allmänt kallad "Wang-Landau-provtagning") tillämpas på ett begränsat energiintervall, kommer effekter vid gränserna för energiintervallet in i spel, och systematiskt större fel i g(E) vid kanterna av det provtagna energiintervallet observeras. Eftersom metoden är ganska allmänt tillämplig, skulle en bättre förståelse av dessa "kant"-effekter kunna vara av stort värde. Här visar vi hur en sådan förbättring av fel i kanterna kan undvikas genom en enkel modifiering av algoritmen. I Wang-Landau-provtagning accepterar man testkonfigurationer med sannolikhet min(1, g(E)/g(E ′ ), där g(E) är energitätheten i tillstånd (DOS) och E och E ′ är energierna i den aktuella respektive den föreslagna konfigurationen.
Wang-Landau provtagning REF ] är en populär MCMC provtagningsmetod i statistisk fysik som innebär en slumpmässig promenad i energiutrymmet snarare än provtagning vid en fast temperatur.