De flesta nuförtiden flytande-punkt beräkningar görs i dubbel precision, dvs., med en signifikans (eller mantissa, se "Glossary" sidofältet) på 53 bitar. Vissa applikationer kräver dock mer precision: dubbelutökad (64 bitar eller mer), fyrdubbla precision (113 bitar) eller ännu mer. I en artikel som publicerades i The Astronomical Journal 2001 säger Toshio Fukushima: " Under kraftfulla datorers tid är de numeriska integrationsfelen den största begränsningen i forskningen om komplexa dynamiska system, till exempel den långsiktiga stabiliteten i vårt solsystem och hos vissa exoplaneter [. . ]" och ger ett exempel där användning av dubbel precision leder till ett ackumulerat avrundningsfel på mer än 1 radian för solsystemet! Ett annat exempel där godtycklig precision är användbar är statisk analys av flyttalprogram som körs i elektroniska kontrollenheter för flygplan eller i kärnreaktorer. Anta att vi vill bestämma 10 decimaler av konstanten 173746a + 94228b − 78487c, där a = sin(10 22 ), b = log(17.1) och c = exp(0,42). Vi kommer att betrakta detta som vårt löpande exempel i hela tidningen. I detta enkla exempel finns inga inmatningsfel, eftersom alla värden är kända exakt, dvs. med oändlig precision. Vårt första program - på C språk - är: Detta värde är helt fel, eftersom det förväntade resultatet är −1.341818958 · 10 −12. Vi kan ändra dubbel till lång dubbel i ovanstående program, att använda dubbel-utökad precision (64-bitars significand) på denna plattform 1 -och ändra sin (1e22) till sinl (1e22L), logga att logga, exp till expl, %.16e till %.16Le; vi får sedan: Detta nya värde är "nästan lika fel" som den första. Det är uppenbart att det inte räcker med arbetsprecision.
På grund av de begränsade mantissabitarna kan dock dubbelprecisionsvariabler inte representera alla tal i ovanstående intervall REF.