Abstrakt. Begreppet tillgänglighet har länge varit teoretiserat som en huvudsaklig determinant för bostadsval beteende. Forskningen om detta inflytande är omfattande men de empiriska resultaten har blandats, och en del forskning tyder på att tillgängligheten håller på att bli ett relativt obetydligt inflytande på bostadsval. Dessutom måste mätningen av tillgängligheten leda till komplikationer till följd av den ökande förekomsten av resekedjor, icke-arbetsrelaterade aktiviteter och hushåll med flera arbetstagare, och även göra det möjligt att förena personspecifika resebehov med hushållsbeslut. Med detta dokument bidrar vi till litteraturen genom att ta itu med den klyfta som dessa frågor utgör och presentera en ny bostadsmodell med tre huvudinslag av innovation. För det första operationaliserar vi ett tidrymdprism (TSP) tillgänglighetsmått, som vi tror är den första tillämpningen av sitt slag i en bostadsval modell. För det andra representerar vi de olika uppsättningarna i en byggnivåram – den lägsta nivån av rumslig uppdelning som finns tillgänglig för modellering av bostadsval. För det tredje undersöker vi uttryckligen påverkan av icke-arbetstillgänglighet på både lokal nivå och personnivå. Denna bostadsvalsmodell tillämpas i den centrala Puget Sound-regionen med hjälp av en undersökning av hushållsaktiviteten år 2006. Modellens skattningsresultat bekräftar att tillgänglighet fortfarande är ett viktigt inflytande, med individuell arbetstillgänglighet som det mest kritiska övervägandet. Genom att använda TSP-metoden fastställer vi att icke-arbetstillgänglighet i ett resekedjigt sammanhang bidrar till valet av boende, även efter redovisning av arbetstillgänglighet. Empiriska tester visar också på en användbar aggregationsmetod för att införliva individspecifika tillgänglighetsåtgärder i en alternativ modell på hushållsnivå.
REF använde tidsrymdens prisma för att studera hur tillgängligheten till specifika arbeten och icke-arbetsrelaterade aktiviteter påverkar valet av boende.