Det råder inget samförstånd om när forskare behöver ytterligare deltagares samtycke (re-consent) för att skicka in befintliga data till den federala databasen över genotyper och fenotyper (dbGaP). Reconsent för inlämning av deras data till dbGaP söktes från 1 340 studiedeltagare, varav 1 159 (86 %) samtyckte. Vi bjöd in de första 400 av dem som gick med på att slutföra en telefonundersökning om deras resonemang för deras samtyckesbeslut och deras tillfredsställelse med processen för förnyad samtycke; 365 deltagare avslutade undersökningen. De svarande rapporterade att det var mycket (69%) eller något (21%) viktigt att de tillfrågades om deras tillstånd. Många av de svarande ansåg att alternativ till samtycke, t.ex. enbart anmälan eller undantag, var oacceptabla (67 % respektive 40 %). Dessa resultat tyder på att re-consent för dbGaP deposition kan vara tillrådligt i vissa fall för att förutse och hedra deltagarens preferenser. Genom att matcha hälsohistorier med DNA-sekvenser kan genetiska epidemiologiska studier upptäcka nya samband mellan genetiska varianter och sjukdomsrisker. Men för att uppnå tillräcklig statistisk kraft, kräver sådana studier stora, välkarakteriserade dataset. Ett sätt att nå fram Vänligen skicka korrespondens angående detta manuskript till Evette J. Ludman, 1730 Minor Avenue Suite 1600, Seattle, WA 98101; ludman.e@ghc.org. NIH-PA Författare Manuskript NIH-PA Författare Manuskript NIH-PA Författare Manuskript sådana provstorlekar är att kombinera information från befintliga datauppsättningar och deltagare kohorter. För att underlätta forskningssamarbete och tillgång till befintliga datauppsättningar upprättade National Institutes of Health (NIH) 2006 databasen Genotyper och fenotyper (dbGaP), ett centraliserat clearinghus för kodade, avidentifierade studiedata (Mailman et al., 2007). Sedan januari 2008 har NIH krävt att alla utredare som får stöd från NIH för att genomföra genomomfattande associationsstudier (GWAS) och annan genomisk forskning med högt genomvärde skickar sina avidentifierade studiedata till dbGaP, med undantag som beviljas från fall till fall. För studier som kommer att registrera deltagare prospektivt, det informerade samtyckesförfarandet kan - och bör - adressera datadelning via dbGaP (Caulfield et al., 2008; Lunshof, Chadwick, Vorhaus, & Church, 2008; McGuire, Hamilton, Lunstroth, McCullough, & Goldman, 2008). Men data från många kohorter för vilka NIH nu uppmuntrar datadelning samlades in långt innan dbGaP etablerades; i de flesta fall övervägde det informerade samtycket inte den breda delning som nu görs. Enligt gällande policy, före dbGaP inlämnande, institutionella granskningsnämnder (IRB) som övervakar ett projekt måste intyga att inlämning till dbGaP och efterföljande delning för forskningsändamål "är förenliga med" det informerade samtycke från studiedeltagare från vilka uppgifterna erhölls. (NIH själv gör ingen oberoende granskning av medgivandena och deras omfattning. Om en lokal intern riskklassificering fastställer att dbGaP-inlämning inte omfattas av det ursprungliga studiemedgivandet, kan den kräva att prövarna söker ytterligare samtycke från deltagarna, eller vägrar att certifiera (och därmed tillåta) inlämningen. Lokala internhandlare kan och skiljer sig åt i sina beslut. Om och under vilka omständigheter ytterligare deltagares samtycke (återsamtycke) bör krävas innan forskningsdata lämnas in till dbGaP är olöst. Etiska argument kan ställas upp för en rad möjliga tillvägagångssätt (Tasse, Budin-Ljosne, Knoppers, & Harris, 2010). Vid en ytterlighet skulle man kunna hävda att det allmänna bästa med obegränsad biorepositoriell forskning väger tyngre än enskilda deltagares rätt att välja om de ska delta när forskningen utgör en minimal risk för deltagarna (Bathe & McGuire, 2009; Helgesson, Dillner, Carlson, Bartram, & Hansson, 2007). På den andra ytterligheten kan man hävda att forskningsdeltagarnas autonomiintressen kräver uttryckligt tillstånd eller några andra försiktighetsåtgärder för ytterligare förfaranden som det ursprungliga samtyckesförfarandet inte angav, inklusive inlämning av data till dbGaP (Griely, 2007). För forskare är praktiskhet en nyckelfaktor, eftersom det kan vara tidskrävande och dyrt att närma sig forskningsdeltagare för ytterligare tillstånd (Colditz, 2009 ). Bristande politisk enighet om när det är lämpligt med ett nytt samtycke har förvärrats av avsaknaden av data om forskningsdeltagarnas attityder till datadelning genom dbGaP. Där studier har undersökt deltagarnas attityder har de flesta använt hypotetiska scenarier för att undersöka deltagares och potentiella deltagares intressen och preferenser, särskilt när det gäller arten och/eller nödvändigheten av samtycke till datadelning (Kaufman, MurphyBoller, Scott, & Hudson, 2009; Wendler & Emanuel, 2002; Willison m.fl., 2007). I dessa studier varierade andelen deltagare som föredrog samtycke före varje forskningsanvändning från 12% till mer än 50%, beroende på faktorer som källan till prover (klinisk kontra forskning) och anonymisering. Vi känner inte till några andra undersökningar där forskningsdeltagare har tillfrågats sina åsikter om behovet av samtycke (eller samtycke) för att dela sina uppgifter på något sätt, än mindre genom ett federalt dataarkiv. Under 2008 hade Group Health Research Institute en unik möjlighet att studera aktuella forskningsdeltagares syn på återsamverkan för datadelning som en del av det multiinstitutionella elektroniska nätverket Medical Records och GEnomics (eMERGE). Denna samverkansstudie undersöker genomförbarheten av att genomföra GWAS med hjälp av befintliga forskningskohorter och fenotyper som härrör från elektroniska medicinska journaldata. I enlighet med NIH:s policy ska alla webbplatser lämna avidentifierade studiedata till dbGaP. På grund av att sådan datadelning inte omfattades av det ursprungliga medgivandet krävde Group Health IRB att prövarna sökte samtycke från levande deltagare i Adult Changes in Thought (ACT) Study, en longitudinell kohortstudie av åldrande och demens som finansierades av National Institute on Aging. På så sätt försökte forskarna återsamtycka deltagarna i ACT. Denna process låter oss undersöka följande frågor med en delmängd av dem som närmade sig för reconsent: (1) Vilka skäl informera deltagarens beslut om huruvida deras data ska deponeras i dbGaP?; (2) Vad tycker deltagarna om den process som används för att begära samtycke för datadelning i Group Health eMERGE-studien?; och (3) Anser de att det var nödvändigt att återuppta denna nya forskningsverksamhet? Metoder Studien genomfördes på Group Health, en förbetald hälsoplan med cirka 600 000 medlemmar i Washington och Idaho. Grupphälsan betjänar medlemmar försäkrade av arbetsgivare, individuell täckning, Medicare, Medicaid, och statligt subventionerade försäkring för låginkomsttagare. Deltagare var medlemmar i Adult Changes in Thought (ACT) Study, en longitudinell kohortstudie av åldrande och demens finansierad av National Institute on Aging. I den pågående ACT-studien inbjöds slumpmässigt utvalda medlemmar som var 65 år eller äldre i det större Seattleområdet som inte visade några tecken på demens att anmäla sig. Kohort deltagare varierar i ålder från 65 till 102 och har varit Group Health medlemmar i en median på 30 år före studieinskrivning (Det ursprungliga medgivandet för ACT-studien var ganska brett, omfattar "sjukdomar i samband med åldrande" och notera att avidentifierade data kan delas med forskare som undersöker demens och andra åldranderelaterade frågor. Den ursprungliga samtyckesblanketten visade att studien skulle mäta genetiska variabler inklusive ApoE4. Det ursprungliga ACT-medgivandet angav dock inte att studiedata skulle lämnas till ett federalt administrerat dataarkiv; av detta skäl fastställde Group Health IRB att eMERGE:s deltagande – vilket skulle innefatta att lämna in befintliga och nyproducerade studiedata till dbGaP – krävde reconsent. Medan ett undantag beviljades för avlidna deltagare, var eMERGE-forskare skyldiga att söka nytt samtycke från levande ACT-deltagare (eller deras surrogater, för dem som hade upplevt betydande kognitiv nedgång sedan inskrivning i ACT-studien). Ett undantag beviljades för avlidna deltagare eftersom Washington State Law anser DNA och sekvenserade baspar vara personlig hälsoinformation, som är skyddad även för avlidna individer. Således kunde Group Health IRB ha krävt att utredarna sökte samtycke från juridiskt kvalificerade representanter. Den nya processen för eMERGE-studien ägde rum mellan juli 2008 och april 2009. Dokument med informerat samtycke skickades till ACT Study deltagare med ett postbetalt returkuvert; de som inte returnerade dokumenten inom 2-3 veckor fick ett påminnelse telefonsamtal från Group Health Survey personal. ACT-deltagare med planerade tvåårsbesök under eMERGE-återsamtyckesperioden gick igenom det informerade samtyckesförfarandet personligen (n = 353). ACT-deltagare som hade fått diagnosen definitiva minnesförändringar blev inte ombedda att ge sitt samtycke, utan deras juridiskt kvalificerade surrogat ombads till Vår ursprungliga avsikt var att undersöka prover av både dem som samtyckte och dem som avböjde, för att identifiera viktiga drivkrafter för beslutsfattandet. Endast 13 (mindre än 10 %) av dem som avböjde gick dock med på att delta i telefonundersökningen, och deras uppgifter presenteras inte här. Undersökningens bekvämlighetsprov bestod därför av de första 400 kognitivt intakta ACT-deltagare som per post hade samtyckt till att få sin genetiska information inlämnad till dbGaP. De fick ett brev innan de kontaktades per telefon. Gruppen Health IRB godkände alla protokoll för denna studie. I samråd med experter inom etik, juridik, samhällsvetenskap och forskningsenkät utarbetades en telefonundersökning som kombinerade öppna och påtvingade valfrågor. Frågorna gällde bland annat om deltagarna hade deltagit i andra forskningsstudier än ACT, om de hade diskuterat beslutet att ge samtycke för att lämna in sina uppgifter till dbGaP med någon annan, och om så var fallet vem, och hur lätt eller svårt det var att fatta beslutet. En öppen fråga ställde: "Vad skulle du säga är den främsta anledningen till att du beslutade att underteckna detta senaste samtyckesformulär för eMERGE-studien?" Efter detta, deltagarna läste "en lista över saker människor kan tänka på när de beslutar om de ska ge samtycke till att lämna ut sin information till en databank," (Tabell 1 ) och bad att ange "hur viktigt eller oviktigt varje anledning var för dig att fatta ditt beslut." Denna lista över för- och nackdelar informerades av resultat från en fokusgruppsstudie som inkluderade ACT Study deltagare (Trinidad, Fullerton, Bares, Jarvik, Larson, & Burke, i pressen). För att bedöma deltagarnas tankar om den process som används för att få samtycke ombads de att bedöma hur acceptabelt det skulle ha varit om: (1) "vi hade skickat ett brev som bad dig att kontakta oss endast om du inte ville gå med på att placera dina uppgifter i databanken" (opt-out approach); (2) "vi hade bara låtit dig veta genom brev att vi redan hade skickat dina uppgifter till databanken (meddelande-only approach);" (3) "vi hade lagt till din forskningsinformation till den nationella databanken utan att berätta för dig eller be om ditt tillstånd (ingen individuell behörighet eller anmälningsmetod)?" För att bedöma om deltagarna ansåg att samtycke var nödvändigt, frågades de, "Hur viktigt var det att vi bad dig om ditt tillstånd att lägga till din hälsa och genetiska information till en databank?" Undersökningen genomfördes av Group Health Research Institute Survey Forskningsprogram med hjälp av Sawtooth Ci3 och WinCATI datorstödd telefon intervju programvara. Denna teknik optimerar datakvalitet och effektivitet. Intervjuare inom Survey Research Program utbildas i allmänna intervjutekniker, användning av CATI-systemet och projektspecifika förfaranden, inklusive punkt-för-punkt-specifikationer för varje punkt i frågeformuläret. Svar på öppna frågor skrevs in ordagrant. Undersökningen tog i genomsnitt 13 minuter att slutföra (intervall = 10-25 minuter). Den genomsnittliga tiden mellan återlämnandet av samtycket och slutförandet av telefonundersökningen var 42 dagar. Efter att enkätdata samlats in och syntetiserats av studiegruppen genomförde vi en deltagarkontroll (Miles & Huberman, 1994) per telefon med ett litet urval enkätsvarare. Med hjälp av deltagarkontroller kan forskarna bedöma giltigheten av de kategorier och tolkningar av data som utvecklats av studieutredarna. Deltagarna fick en rad öppna frågor som speglade frågorna om tvångsval i enkäten (t.ex. "vilka var de främsta anledningarna till att du gick med på att delta i eMERGE:s forskningsstudie?") Vi valde slumpmässigt 15 deltagare som representerade spektrumet av angivna lätthet att besluta att tillåta deponering av personuppgifter i dbGaP (dvs. vi inkluderade flera som hade funnit beslutet lite svårt eller som hade funnit det varken lätt eller svårt, liksom några som hade funnit det lätt att bestämma). Intervjuer genomfördes av en erfaren intervjuare som följde en intervjuguide och alla intervjuer var digitalt inspelade och transkriberade av Group Health Research Institute Survey Research Program. Deltagarna i denna × minut djupintervju betalades $ 25.00 för sin tid. Envägstabeller över frekvensräkningar användes för beskrivande analyser. Respondenter och icke-respondenter jämfördes med Pearsons chi square eller Fishers exakta tester för procent och F-test för medel. För öppna poster identifierade studiegruppen huvudkategorier och representativa svar genom kvalitativ tematisk analys. (Miles & Huberman, 1994) De kategorier och teman som identifierades i deltagarkontrollintervjuerna jämfördes med dem som erhölls i enkäten för att se om de konvergerade. Denna triangulering av data identifierade konsekventa teman, vilket stärkte vårt förtroende för resultaten. Resultat Av de 400 ACT-studiedeltagare som var berättigade att delta i undersökningen gjorde 91 % (n=365) det. De svarande hade en medelålder på 83 (intervall 67-100); 57 % var kvinnor och de flesta (85 %) var vita. Fem deltagare vägrade aktivt att delta i intervjun; andra hade svårt att tala, höra, var funktionshindrade eller kunde inte kontaktas. Det var ingen skillnad i kön (p=0,50) eller ras (p=0,23) mellan respondenterna och de som inte svarade på undersökningen. De svarande var yngre (genomsnittlig ålder = 83) än de som inte svarade (genomsnittlig ålder = 87; p < 0,01). Fyrtio procent av respondenterna (n=146) hade deltagit i annan medicinsk forskning än ACT-studien. Det var mycket lätt för 68 % av de tillfrågade (n=249) och något lätt för 21 % (n=77) att besluta att låta deras ACT Study information läggas till en nationell databas. Majoriteten, 72% (n=264), diskuterade inte för- och nackdelarna med deltagande med någon annan. Av dem som gjorde det talade de flesta med en familjemedlem, vanligtvis sin äktenskapspartner; några talade med sina barn. Som svar på en öppen fråga som krävde huvudskälet till att gå med på dbGaP-deposition, var det dominerande svaret en önskan att hjälpa andra, särskilt som man åldras. Andra skäl var uppskattning av medicinsk/vetenskaplig forskning i allmänhet och förhoppningen att forskningen ska leda till hälsofördelar, uppskattning av och förtroende för Group Health, uppskattning av ACT Study och dess forskare och personal, och eftersom att ge samtycke var lätt att göra och krävde inget personligt besök. I tabell 1 presenteras enkätsvaren på frågan: "Hur viktigt eller oviktigt var varje orsak för dig att fatta ditt beslut?" Majoriteten av enkätdeltagarna stödde vikten av att bidra till forskning med potential att förbättra patientvården eller bidra till kunskap i allmänhet. Gruppens hälsoforskare, och ACT Study forskare i synnerhet, i att leda den nya forskningen anfördes som ett starkt och positivt inflytande på beslutet av många deltagare att återsamtycka. Trots sin vilja att få data inlämnad till dbGaP noterade dock många deltagare också oro över dataintegritet och framtida forskningsanvändning, inklusive potentiell användning av deras data av vinstdrivande enheter. Godtagbarhet för alternativ till samtycke (en opt-out-metod, en enda metod för anmälan eller ingen enskild tillstånds- eller anmälningsmetod) presenteras i tabell 2. Det var mycket viktigt eller något viktigt för majoriteten (n=329, 90%) av respondenterna att de fick tillstånd att lägga till sin hälso- och genetiska information till databasen. En opt-out-strategi skulle ha varit helt eller delvis oacceptabel för 40 % (n=146) av respondenterna. En enda anmälningsmetod skulle ha varit helt eller delvis oacceptabel för majoriteten av deltagarna (n=244, 67 %). En liknande andel (n=256, 70%) av respondenterna sade att det skulle ha varit helt eller något oacceptabelt om deras forskningsinformation hade skickats till databanken utan någon kommunikation från Group Health. Öppna kommentarer var få, men inkluderade en hel rad svar, inklusive: "Jag tycker det är viktigt att alltid be ett ämne för tillstånd;" "Jag tror inte att jag skulle vara alltför upprörd om du hade och inte berätta för mig, men jag tycker det är trevligt att du låter folk veta," och "Jag tror att du går igenom en hel del problem för mycket." Av de 365 tillfrågade gick 83 % (n=304) med på att bli kontaktade för ytterligare uppföljning. Deltagarkontroller genomfördes med 15 slumpmässigt utvalda undersökningsdeltagare som representerade spektrumet av angivna enkla beslut för att tillåta deponering av personuppgifter i dbGaP. Dessa intervjuer bekräftade att bland de viktigaste drivkrafterna för beslutet att godkänna var starka övertygelser om värdet av medicinsk/vetenskaplig forskning och deras förtroende och uppskattning för Group Health, University of Washington, och ACT Study. Även i likhet med enkätsvaren uppvägde förtroendet för Group Health och ACT-utredarna oron för integritet, datasäkerhet eller rädsla för diskriminering. Deltagarna kontrollerar bekräftade slutsatser från enkätsvaren. Inga större nya teman eller problem identifierades. Ett lokalt IRB-beslut som kräver informerat samtycke för deponering av tidigare insamlade forskningsdata i dbGaP gjorde det möjligt att undersöka forskningsdeltagarnas oro och preferenser i realtid när det gäller återsamtycke till sådan datadelning. Majoriteten (86%) av deltagarna i denna longitudinella studie av åldrande och demens gav samtycke till att dela sina avidentifierade studiedata med det nationella dataregistret. Det betyder naturligtvis att 14 procent, nästan en av sju, inte samtyckte. Trots den mycket höga andelen återsamverkan rapporterade 90 % av de tillfrågade som alla hade samtyckt till att dela med sig av dbGaP att det var viktigt att forskarna hade bett om sitt samtycke. Många tillfrågade ansåg att alternativ till samtycke var oacceptabla. Detta fynd är värt att lägga märke till eftersom det visar att forskningsdeltagarna samtidigt sätter stort värde på hälsoforskningens fördelar och på den personliga självständigheten. Det komplicerar också antagandet att en hög andel deltagare som åter ger sitt samtycke är likvärdig med en öppen användning av tidigare insamlade forskningsdata utan framtida behov av enskilt samtycke. Deltagare i denna studie beskrev "skäl mot" samt "skäl för" samtycke till dbGaP-medierad datadelning, även om -som visats av den höga frekvensen av re-consent i denna population - balansen tipsade till förmån för "skäl för". Vissa deltagare erkände frågor som integritet, sekretess och potentiell kommersialisering av Lokala internhandlares bedömningar och attityder skiljer sig åt när det gäller arten och/ eller nödvändigheten av att återsamtycka till omfattande datadelning och deponering av tidigare insamlade forskningsdata till dbGaP. I eMERGE-nätverket var det bara en av fem inblandade internhandlare som slog fast att det behövdes ett aktivt återupptagande. Förutom att beakta potentiella risker för deltagarna påverkades Group Health IRB:s beslut om samtycke av att ACT var en pågående studie, vilket innebar att prövarna hade aktuell kontaktinformation för deltagarna, och deltagarna användes för att höra från utredarna. För andra typer av studier, t.ex. för vilka rekrytering genomfördes för länge sedan, kan det vara mindre genomförbart att få tillbaka sitt samtycke. Förutom att vara i överensstämmelse med deltagarnas önskemål (och eventuellt förväntningar) är det troligt att det nya samtycket också kommer att förbättra forskningsresultaten i longitudinella kohortstudier, där respekt för deltagarnas åsikter kan bidra till att främja pågående deltagande och därmed mer värdefull forskning av högre kvalitet. För nya prospektiva studier bör forskarna samla in uttryckligt tillstånd från deltagarna att lämna in sina data till dbGaP eller annat arkiv, och inkludera ett alternativ för deltagarna att gå med på en ny studie men vägra att lämna in sina data i dbGaP. Även om de unika egenskaperna hos denna kohort (t.ex. äldre ålder, tidigare forskningsdeltagande och inskrivning i en longitudinell studie, långvarigt medlemskap i hälsoplan, starkt förtroende för forskningsföretaget och specifika institutioner) kan begränsa allmängiltigheten av resultaten till andra forskningskohorter, gör dessa samma egenskaper också dessa respondenter till ett informativt "extremt fall" (Gerring, 2007) för policyöverläggningar. ACT Study deltagare är äldre, har starka altruistiska motiv och extraordinärt förtroende för forskargruppen, och uttryckte relativt få farhågor om integritet eller andra skador, men de ville ändå bli ombedda att dela med sig av sina data. Om en befolkning med mycket stort förtroende för både forskare och forskningsinstitution föredrar en individuell reconsenting process, populationer som inte har denna typ av relation med forskare kan vara ännu mer benägna att föredra aktivt samtycke för deponering av sina uppgifter i ett federalt arkiv. Ytterligare undersökningar av synpunkterna från andra deltagande grupper, inklusive dem för vilka utredare har följt liknande metoder, såsom anmälan eller undantag, kommer att ge bättre information om policy och praxis för biorepositarieforskning. Några av begränsningarna i denna studie tyder på ytterligare vägar för forskning. Vi bedömde inte ACT Study deltagarnas förståelse för vad det innebär att gå med på datadelning. Fortsatt forskning som syftar till att hitta det optimala sättet att kommunicera viktig information om datadelning, särskilt för mindre vetenskapligt läskunniga populationer, kommer att vara viktigt. Vi bedömde inte heller hur - eller även om - det faktum att DbGaP upprätthålls av den federala regeringen kan ha påverkat deltagarnas beslutsfattande. Framtida forskning bör också undersöka mer ingående varför alternativ för undantag eller anmälan endast samtycke inte är godtagbara för en stor del av studiedeltagarna. Eftersom respondenterna i den aktuella studien kan ha varit partiska på grund av beställningen av frågorna, framtida studier bör ta hand om slumpmässigt beställa frågor, särskilt de som fokuserar på för- och nackdelar med beslutsfattande. Eftersom de personer som ingår i bekvämlighetsprovet kan ha skilt sig från dem som gav omkonsens senare i processen genom att ha reservationer, är det tänkbart att en mindre procent av folket skulle ha haft en lätt tid att fatta beslutet, en mindre procent kan ha rapporterat rollen av GH forskare som ett positivt inflytande, och en högre procent kan ha haft fler bekymmer. Slutligen, framtida forskning Ludman et al.
Flera studier har visat att patienterna är oroade över sin integritet, särskilt när det gäller utbyte av medicinska data: 62 % av individerna oroar sig för att deras elektroniska hälsojournaler (EHR) inte kommer att förbli konfidentiella (Health Confidence Survey 2008, Employee Benefit Research Institute); 35 % uttryckte oro över integritet när det gäller publiceringen av deras data till databasen Genotyper och fenotyper (dbGaP) REF.
Glad You Asked: Participants' Opinions of Re-Consent for DbGap Data Submission
{'venue': 'Journal of empirical research on human research ethics : JERHRE', 'journal': 'Journal of empirical research on human research ethics : JERHRE', 'mag_field_of_study': ['Medicine']}