Retorisk strukturteori har haft ständig uppmärksamhet sedan dess ursprung på 1980-talet. Det har tillämpats, jämfört med andra tillvägagångssätt, och även kritiserats inom ett antal områden inom diskursanalys, teoretisk lingvistik, psykolingvistik och beräkningslingvistik. I detta dokument går vi igenom några av diskussionerna om själva teorin, särskilt när det gäller frågan om tillförlitligheten i analyser och psykologisk giltighet, tillsammans med en diskussion om karaktären av textrelationer. Vi föreslår också områden för ytterligare forskning. En uppföljande uppsats (Taboada och Mann, att visas) kommer att diskutera tillämpningar av teorin inom olika områden. Retorisk strukturteori är en teori om textorganisation som skapades på 1980-talet som ett resultat av uttömmande analyser av texter, beskrivna i Mann och. Sedan dess har teorin haft ett stort efterspel, särskilt inom beräkningslingvistik, där den ofta används för att planera sammanhållen text och tolka texternas struktur. RST var populärt sedan dess allra första början. Citeringar av 1988 års artikel i tidskrifter börjar 1989 (Cornish, 1989). Andra tekniska rapporter (Mann och Thompson, 1983) citeras ännu tidigare (t.ex. Grosz och Sidner, 1986; Hirschberg och Litman, 1987). Web of Science visar 137 citeringar av 1988 års tidning, och Google Scholar visar 525. CiteSeer innehåller 167 hänvisningar till 1988 års tidning och 172 hänvisningar till ett papper daterat 1987 2. Den senare var en teknisk rapport (Mann and Thompson, 1987), som var till * Denna uppsats har godkänts för publicering i Discourse Studies och den slutliga (redigerade, reviderade och typeset) versionen av denna rapport kommer att publiceras i Discourse Studies 8 (3), 2006 av Sage Publications Ltd, All rights reserved. © Sage Publications Ltd, 2006. 1 Bill Mann avled den 13 augusti 2004, eftersom detta dokument var nära ett slutligt utkast. Han hade varit drivkraften bakom det, och vi hade arbetat tillsammans med tidigare utkast, men jag måste nu ta på mig allt ansvar för försummelser och felaktigheter i denna version. Jag hoppas bara att dokumentet kommer att bidra till att lyfta fram det bestående bidraget från Bills forskning. För en beskrivning av Bills forskning, och en hyllning till hans liv, se verket skrivet av Christian Matthiessen för beräkningslingvistik (Matthiessen, 2005). [MT] 2 The Web of Science (tillgänglig via vissa universitetsbibliotek), Google Scholar (scholar.google.com) och CiteSeer (citeseer.ist.psu.edu) siffror är från och med den 5 juli 2005. Taboada och Mann 2 visas i en volym redigerad av Livia Polanyi. Boken publicerades aldrig, men rapporten fanns tillgänglig från Information Sciences Institute. Citationer finns i ett brett spektrum av discipliner, från undervisning i engelska som andraspråk (Connor, 2002) och tillämpad lingvistik (O'Brien, 1995) till kunskapshantering (Gil och Ratnakar, 2002) och krisförhandling (Taylor, 2002), genom artificiell intelligens och beräkningslingvistik (t.ex., Afantenos et al., 2004; Grasso, 2003; Hovy, 1988; Wahlster et al., 1991), bland många andra. Det var med denna popularitet i åtanke som vi beslutade att göra en översyn av några av de beröm och kritik som RST har fått genom åren, även uppmärksamma förlängningar, ändringar och ansökningar. Några sammanfattningar finns, men de fokuserar ofta på en viss tillämpning eller ämnesområde (Károly, 1998; Thomas, 1995), eller är avsedda för en mer allmän publik (Bateman och Delin, 2005). Det var emellertid snart uppenbart att det var omöjligt att göra en fullständig granskning av alla ansökningar och förlängningar. Vi beslutade att koncentrera oss på några frågor som upprepade gånger har varit särskilt intressanta eller besvärliga. När det gäller ansökningar sammanfattade vi ett antal områden, och betydande projekt inom dessa. I detta dokument koncentrerar vi oss på teoretiska aspekter av RST, och vi lämnar en genomgång av dess ansökningar om ett annat papper (Taboada och Mann, att visas). Vi kommer utan tvivel att ha missat viktiga diskussioner och tillämpningar av teorin. Våra ansträngningar syftar till att vara representativa snarare än uttömmande. RST:s långa och fruktbara historia kan få det att verka statiskt och fast. Vi tror att den har en ljus framtid, med många möjligheter till expansion och modifiering. Som en följd av detta försökte vi inte bara se över det förflutna, utan också peka på några vägar till ytterligare forskning. Mycket återstår att lösa och utforska. Vi hoppas att detta dokument sporrar till diskussion och utredning av några av dessa aspekter. Vi börjar med en kortfattad introduktion till RST i Avsnitt 2. I avsnitt 3 behandlas några av de centrala frågorna i RST, där man undersöker varje uppsättning av problem och kritik och pekar på lösningar som redan föreslagits och på vägar till ytterligare undersökning. I avsnitt 4 diskuteras analysprocessen samt RST-analysernas tillförlitlighet och giltighet. Avsnitt 5 är en kort översikt över andra metoder för samstämmighet och relationer i texten och deras förhållande till RST. Slutligen innehåller avsnitt 6 slutsatser och synpunkter på områden som skulle kunna utvecklas i framtiden. Ansökningspapperet (Taboada och Mann, som ska visas) kommer att innehålla de viktigaste tillämpningarna av teorin och en förteckning över resurser relaterade till RST. Retorisk strukturteori (RST) handlar om hur text fungerar. Det är ett beskrivande språkligt förhållningssätt till en rad olika fenomen i organiseringen av diskursen. RST 3 utvecklades 3 Namnet Rethorical Structure Theory har kritiserats i litteraturen av tre grupper. Man klagar över att retoriska aldrig har att göra med klassisk retorik. En andra tyder på att en icke-standardbetydelse på 1980-talet vid Information Sciences Institute of the University of Southern California av en grupp forskare intresserade av Natural Language Generation: William Mann, Christian Matthiessen och Sandra Thompson, med bidrag från Cecilia Ford, Barbara Fox och Peter Fries. Den utvecklades utan starka kopplingar till någon tidigare beskrivande tradition. Det var avsett för en viss typ av användning, för att vägleda beräkningstextgenerering, men denna användning påverkade inte ramverket i någon större utsträckning. Som anges nedan har det använts på mycket olika sätt (se även Taboada och Mann, visas). Teorin började med få antaganden om hur skriven text fungerar, och hur den involverar ord, fraser, grammatisk struktur, eller andra språkliga enheter (Mann et al., 1992; Matthiessen och Thompson, 1988). Denna agnostiska början var avgörande för att forma resultatet. RST är avsett att komplettera andra textbeskrivningsmetoder. De mest bekanta typerna av språklig beskrivning, om ord, fraser, grammatiska struktur, semantik och pragmatiska, alla gör bidrag som kvalitativt skiljer sig från de av RST. Teorin definierades på ett flexibelt, öppet sätt som ett verktyg som kunde anpassas till olika tillämpningar och språkliga situationer. Introduktionen till RST nedan är ganska förenklad. För en mer omfattande introduktion, se RST webbplats (Mann, 2005), eller den publicerade beskrivningen av RST (Mann och Thompson, 1988). Webbplatsen innehåller också en genomgång av en mycket mer komplett teknisk rapport (Mann och Thompson, 1987) som låg till grund för den publicerade artikeln. RST riktar sig till textorganisation med hjälp av relationer som håller mellan delar av en text. Det förklarar samstämmigheten genom att postulera en hierarkisk, sammanhängande struktur av texter, där varje del av en text har en roll, en funktion att spela, med avseende på andra delar i texten. Begreppet textkonsistens genom textrelationer är allmänt vedertaget, och förbindelserna har också kallats konsistentrelationer, samtalsrelationer eller konjunktiva relationer i litteraturen. Asher och Lascarides (2003) använder termen retoriska relationer, även om deras teori skiljer sig från RST. RST erbjuder ett systematiskt sätt för en analytiker (även kallad observatör eller domare) att kommentera en text. Om kommentaren innefattar en hel text, eller ett ganska oberoende fragment, försöker analytikern hitta en kommentar som innehåller varje del av texten i en sammanhängande helhet. En analys är vanligtvis byggd genom att läsa texten och konstruera ett diagram som liknar figur 1. Detta är en titel och sammanfattning, som förekommer högst upp i en artikel i Scientific American magazine (Ramachandran and Anstis, 1986 Structure används. Den tredje gruppen påpekar att RST är grundligt beskrivande och inte ger upphov till någon kausalteori. Alla dessa är lovvärda och giltiga argument. Namnet på RST valdes som en Phrasal enhet, distinkt bäst ur en samling förslag. Taboada och Mann 4 3. det visuella systemet löser förvirring 4. genom att tillämpa några trick som återspeglar en inbyggd kunskap om egenskaper i den fysiska världen. Det huvudsakliga sättet på vilket en enhet blir ansluten till en annan är genom att lägga till en RST-relation till diagrammet. Ett exempel i figur 1 representeras av pilen från enhet 2 till en spännvidd märkt 3-4. En spännvidd av texten är i varje ände av en pil, och pilen är märkt med namnet på en relation, i detta fall villkor. Pilhuvudet pekar på en spännvidd som kallas kärnan (enheter 3-4) och pilen pekar bort från en annan spännvidd som kallas satelliten (enhet 2). Alla enheter är också spännvidder, och spännvidderna kan bestå av mer än en enhet. De abstrakta representationerna i denna typ av diagram kallas scheman. RST-relationer definieras på fyra områden: 1) Begränsningar på kärnan; 2) Begränsningar på satelliten; 3) Begränsningar på kombinationen av kärna och satellit; och 4) Effekt (uppnådd på textmottagaren). För att ange varje fält för varje fall av en viss relation, måste analytikern göra rimliga bedömningar, baserat på sammanhanget och författarens avsikter. Alla förbindelser definieras i termer av de fyra områdena. Definitionerna bygger på funktionella och semantiska kriterier, inte på morfologiska eller syntaktiska signaler, eftersom ingen tillförlitlig eller entydig signal för något av relationerna hittades. Det finns olika listor över relationer. Den ursprungliga uppsättningen definieras i 1988 papper innehåller 24 relationer 4, Dubbed "Klassical RST" (Nicholas, 1994; Rösner och Stede, 1992). Senare arbete har lagt till definitioner för Lista, Medel, Förberedelse, Ovillkorliga, och Om inte. Den har också gett uttryck för både nukleära och multinukleära former, vilket återspeglar nyare förståelser av vissa texter. Detta, tillsammans med Joint (den deklarerade frånvaron av ett förhållande) ger totalt 30 (Mann, 2005). RST fastställer två olika typer av enheter. Nuclei anses vara de viktigaste delarna av en text, medan satelliter bidrar till nuclei och är sekundära. I ett utvecklingsförhållande anses kärnan till exempel vara den grundläggande informationen, och satelliten innehåller ytterligare information om kärnan. Kärnan är viktigare för författarens syfte än satelliten. Satelliten är ofta obegriplig utan kärnan, medan en text där satelliterna har raderats i viss utsträckning kan förstås. Denna kärnvärdesprincip är också grunden för hypotaktiska relationer postulerade för lägre organisationsnivåer i språket (dvs. den huvudsakliga subordinerade distinktionen i komplexa klausuler). Språk uppvisar också parataxis, samordning av strukturer av lika stor betydelse. I RST återspeglas parataxi i multinukleära relationer, de där ingen spännvidd verkar mer central än den andra t o författarens syften. Matthiessen och Thompson (1988) hävdar i själva verket att det som vanligen kallas underordning på klausulnivå kan ha uppstått på grund av grammatikaliseringen av retoriska relationer. Figur 2 visar två exempel, ett av en kärn-satellit relation, Koncession, och det andra av en multinukleär relation, Kontrast, båda tagna från RST webbplats. I Concession relationen anses kärnan ("vi sho sho inte skulle omfamna varje populär fråga som kommer fram") vara mer central. Kontrast förenar å andra sidan två enheter som verkar ha lika stor betydelse.  Den hierarkiska principen i RST är en del av den kärnsatellitskillnad som beskrivs i föregående avsnitt. RST-relationer tillämpas rekursivt på en text, tills alla enheter i den texten är komponenter i en RST-relation. Detta beror på att effekten som ska uppnås med ett visst samband kan behöva uttryckas i en komplex enhet som inkluderar andra förbindelser. Effekten av en viss text kan sammanfattas i ett förhållande på högsta nivå, men bryts ned i ytterligare förbindelser som bidrar till detta. Analys av en text utförs genom att tillämpa scheman som lyder begränsningar av fullständighet (ett schema ansökan innehåller hela texten); anslutenhet (varje spännvidd, med undantag för spännvidden som innehåller hela texten, är antingen en minimal enhet eller en beståndsdel i en annan schema ansökan); unikhet (varje schema ansökan innehåller en annan uppsättning text spänner); och adjacency (omfången i varje schema ansökan utgör en sammanhängande text spännvidd). Resultatet av sådana analyser är att RST strukturer är typiskt representerade som träd, med en topp-nivå relation som omfattar andra relationer på lägre nivåer, som illustreras i figur 1, där den huvudsakliga relationen är en av förberedelse (titeln på artikeln). En fråga man kan ställa sig just nu är varför vi skulle vilja ha en teori som RST. Det finns flera svar, i den språkliga och beräkningssidan av teorin. För det första, ur ett språkligt perspektiv, föreslår RST en annan syn på textorganisation än de flesta språkteorier, och en mer komplett än de flesta diskursteorier. För det andra pekar RST på ett snävt förhållande mellan förbindelserna och samstämmigheten i texten, vilket utgör ett sätt att förklara samstämmigheten. En syn på textkonsistens sätter den i kontrast till förekomsten av icke-sequiturer, delar av en text som inte verkar tillhöra, dvs. element som inte har något uppenbart syfte. Om ett RST diagram är en ansluten helhet, med varje enhet av texten länkad i nto diagrammet på något sätt, då analysen visar RST -Draft 7 hur texten kan ses som sammanhängande. Möjligheten att hitta ett RST diagram för texter är starkt korrelerad med subjektiva bedömningar att texter är sammanhängande 5. För det tredje, ur beräkningssynpunkt, ger det en karakterisering av textrelationer som har implementerats i olika system, och för tillämpningar så olika som textgenerering och summering. Det har funnits en överraskande mångfald av åsikter i litteraturen om hur RST karakteriserar dess element och deras användning. RST var avsett och beskrevs som ett öppet system med endast ett fåtal fasta delar. Listorna över relationer och scheman lämnades avsiktligt öppna för att undvika att göra anspråk på någon fast uppsättning. Adjacency, trädformade analyser, unika analyser utan tvetydighet, och möjligheten att bekräfta flera alternativ-alla dessa har missförståtts i tryck. En annan grupp av missförstånd innebär att oberoende klausuler används som analysenheter. Det var, i tidiga beskrivningar av RST, ett förslag om hur cirkuläritet kunde undvikas. Detta särskilt föreslagna urval av enheter har tagits som en fast funktion av RST, och även som en slutsats om samstämmighet. Och RST har mer än en gång tagits som ett utkast till en förklarande teori om diskursstruktur snarare än ett beskrivande system. Genom att granska olika missförstånd punkt för punkt, finner vi att de flesta av dem representerar avvikelser som kan ha gjort mer nytta än skada. Några få, som anges i avsnitten nedan, utgör möjligheter till förbättringar. I detta avsnitt granskas några av de centrala begreppen bakom RST och de grundläggande delarna i analyser och analyser. RST:s ursprungliga mål var att utveckla en teori som kunde bidra till automatisk generering av texter. Det var också tänkt att vara en allmän teori om hur text fungerar, och hur samstämmighet i text uppnås. Genom åren har RST antagits av många forskare för mycket olika ändamål, vilket gör det svårt att beskriva RST i termer av ett eller två huvudmål. Vad vi kan föreslå är en uppsättning egenskaper som en teori som RST helst skulle ha, vilket leder till förklaringar till de roller som RST kan spela. I den första deskriptio ns av RST, och i efterföljande diskussioner, två huvudsakliga egenskaper föreslås: beskrivande lämplighet och kognitiv rimlighet (Sanders et al., 1992). En teori som är beskrivande tillräcklig är en teori som hjälper till att karakterisera texters interna struktur och producerar rimliga textstrukturer. År av textanalys med hjälp av RST har visat att RST verkligen är användbart för att fånga den underliggande strukturen av texter. Dessutom har RST visat sig vara adekvat i beräkningsgenomföranden, i den automatiska analysen av texter och i skapandet av sammanhängande text. För en sammanfattning av dessa 5 Denna syn på samstämmighet knyter underförstått RST till kommunikation, i motsats till olika begrepp om textstruktur. Att åberopa författarens syfte, som RST inte bara för hela texten, utan för varje identifierad spännvidd, gör RST "struktur" helt annorlunda än grammatisk struktur. Kognitiv rimlighet har varit mer svårfångad. Det postulerades tidigt om att språkanvändare använder RST-relationer i läsning och skrivande (Mann och Thompson, 1983, 1986), och ämnet har diskuterats ingående. I resten av detta avsnitt presenteras ett antal frågor som bidrar till att förklara dessa två egenskaper: beskrivande lämplighet och kognitiv rimlighet. I avsnitt 3.2 tar vi upp analysprocessen från det allra första steget: segmenteringen av diskursen till analysenheter. I avsnitt 3.3 redogörs för kognitiv rimlighet och förhållandets karaktär, medan 3.4 tar upp begreppet hierarki och trädstrukturer. En praktisk fråga i användningen av RST är antalet relationer som kan användas, och deras eventuella klassificeringar. Detta undersöks i 3.5. I avsnitt 3.6 behandlas problemet med osignerade förbindelser och hur förbindelserna kan postuleras även när det inte finns någon extern signal om att de är närvarande. Slutligen, i avsnitt 3.7 överväger vi möjligheten att flera förbindelser finns i en RST-analys. För att kunna göra en analys, i RST eller någon jämförbar textanalysram, måste det finnas ett sätt att betrakta texten som bestående av relaterade delar. För RST delas den text som ska analyseras in i enheter, som sedan blir de minimala elementen i analysen. Denna uppdelning genomförs på ett enkelt sätt, ett som är avsett att vara så neutralt som möjligt för att påverka analysprocessen. Identifiering av enheter görs före analys för att undvika cirkuläritetsanalys beroende på enheter och enhetsval beroende på analys. Den vanliga uppdelningsregeln är att varje självständig klausul, tillsammans med alla dess beroenden av något slag, utgör en enhet. Detta fungerar tämligen bra för många ändamål, men det kan vara problematiskt för vissa forskningsmål: • Det saknar den fina detaljen. För långa texter kan det vara nödvändigt att hoppa över detaljer. • Den är knuten till textens språk och dess processer för att skapa klausuler. Således blir det en källa till problem om texten är flerspråkig, eller om den är på ett språk som inte är lika klausul-centrerad som engelska (dvs. där klausalenheter inte är lätt etablerade). • Det utgör ett problem för det talade språket, där enheter vanligtvis betraktas som intonationsenheter, och inte nödvändigtvis oberoende klausuler. Vissa forskare har kritiserat enhetsdelningsmetoderna som otillräckliga, eller har pekat på svårigheter med att etablera enheter (Marcu, 1998a; Nicholas, 1994; Schauer, 2000; Verhagen, 2001; Wiebe, 1993). Vi tror inte att en enhetsdelningsmetod kommer att vara rätt för alla; vi uppmuntrar innovation. Till exempel är en distinkt innovation som påverkar enhetsval Rösners och kollegors arbete (Rösner, 1993; Rösner och Stede, 1992). Som ett alternativ till maskinöversättning utvecklade de flerspråkig textgenerering, med hjälp av RST som ett slags diskurs interlingua. Eftersom klausuler på ett språk inte i allmänhet var klausuler i andra (engelska, franska och tyska i det rapporterade arbetet) justerades enhetens storlek nedåt. Ett annat RST -Draft 9 exempel på justering enheter är Marcu et al. (2000), ett exempel på japansk-engelska maskinöversättning. RST träd är byggda för inmatningsspråket, som sedan modifieras för att producera lämpliga träd för utmatningsspråket. Enheterna måste i vissa fall justeras för att ge en mer naturlig effekt. RST förväntades inledningsvis fungera bra med stora enhetsstorlekar, såsom ortografiska stycken eller underavdelningar, och det finns några försök att få det att fungera i den riktningen (Granville, 1993; Reed och Long, 1997). Ofta fungerar det inte bra. Svårigheter uppstår eftersom det i större enheter är mycket mer sannolikt att det finns flera enheter som är i vissa RST förhållande till objekt utanför enheten. Detta sätter en praktisk övre gräns för detaljerad RST-analys. I princip kan det finnas fall, t.ex. kapitel i en bok, där stora enheter finns i RST-förhållandet. I allmänhet tenderar analysen av större enheter att vara godtycklig och oinformativ. På dessa nivåer är dock andra strukturer på spel: makrostrukturer (van Dijk, 1980) eller komponenter i en genre (Eggins och Martin, 1997; Martin, 1984) är förmodligen mer informativa. Även om genreelement, eller holistiska element, nämns som att vara utanför räckvidden för RST i Mann och Thompson (1988), har inga systematiska försök gjorts att gifta sig med de två tillvägagångssätten. Taboada (2004a) presenterar en analys av RST och hur vissa relationer korrelerar med stadier i en analys av en dialoggenre. En mer uttömmande studie av olika genrer skulle kasta ljus över förhållandet mellan makrostrukturer eller genrer och RST-strukturer. I den motsatta änden av granularitet är analyser av intraklausala relationer. I vissa fall kan det vara önskvärt att analysera relationerna inom klausulen, såsom exempel (1) från Meteer (1993). Här representeras två åtgärder (flicking the switch; winning the light on) i en enda klausul, med verbet "orsakad" som anger ett orsakssamband. Vi har dock bara en klausul, i RST termer, eftersom komplementet "(ljuset) att tända" inte skulle vara en separat enhet, och det nominella verbet "flicking" är en del av subjektet. (1) När jag blinkade fick jag lampan att tända. Nicholas (1994) diskuterar frågan ingående och tar inte bara upp nominaliseringar, som i exemplet, utan kompletterar också klausuler och relativa klausuler. Denna nedåtgående granularitet kan vara önskvärd i vissa tillämpningar, såsom Natural Language Generation (Vander Linden et al., 1992). RST-definitionen av sammanhållen text innebär att man hittar en avsedd roll i texten för varje enhet. Negativt, konsekvens är frånvaron av icke-sequiturer. För att hitta roller för varje del av varje text, och för att notera de flesta av dessa rollers mycket lokala karaktär, verkar det nödvändigt att erkänna hierarkin. Vid identifieringen av en sådan hierarki kombinerar RST idén om kärnkraft (högre relativ betydelse) med identifieringen av relationer. Erfarenheten visar att detta är en tvivelaktig kombination. För relationer som bakgrund är tanken att bakgrundsinformationen aldrig är den viktigaste helt trovärdig. För andra, såsom Volitional Cause (eller Volitional Resultat), avståndstagande från relationen identitet verkar vara ett användbart steg. En alternativ version av RST som görs på detta sätt skulle vara intressant. Taboada och Mann Hierarki och kärnkraft har varit viktigast i beräkningstillämpningar av RST. Marcu (1996; 1997) föreslog en kompositionsprincip: "när två stora texter spänns samman genom en retorisk relation, som retorisk relation också innehåller mellan de viktigaste delarna av den konstituerande spännvidden" (dvs. nuclei och deras dotterrelationer, rekursivt). Omvänt, när man bygger upp retoriska strukturträd för text (t.ex. i tolkningstext), kan ett diskursförhållande mellan två stora textomfång bara postuleras om relationen också håller mellan de viktigaste enheterna i spännena. Denna kompositionsprincip har kritiserats som omotiverad (Wolf och Gibson, 2004b), och som otillräcklig för att planera textstrukturer (Bouayad-Agha, 2000), eller för sammanfattning, även av Marcu själv (Marcu, 1998b ). Om vi emellertid antar begreppen hierarki och kompositionalitet för närvarande (se avsnitt 3.4 för vidare diskussion), är nästa fråga vad som är organiserat på hierarkiskt sätt för att skapa samstämmighet: representerar texterna förslag, avsikter eller något annat? Forskning i diskurs, särskilt i beräkningstillämpningar, har fokuserat på begreppet avsiktlighet som en källa till samstämmighet. Grosz och Sidner (1986) föreslår intentioner som en av de underliggande beståndsdelarna i diskursen. Studiet av intentioner i diskurs gav upphov till mycket forskning på 1990-talet, en del av det relaterade till det allmänna problemet med planering i artificiell intelligens (Bratman, 1987; Cohen et al., 1990; Grosz och Sidner, 1990; Litman och Allen, 1990), och i synnerhet till planering av naturlig text. En workshop 1993 som sponsrades av föreningen för beräkningslingvistik behandlade frågan om "Intentionalitet och struktur i discourse Relations" (Rambow, 1993). I inledningen till förfarandet påpekar Rambow att RST-förbindelserna helt enkelt kan vara en återspegling av intentionerna och relationerna mellan avsikterna. Vi anser att intentioner och förbindelser är annorlunda, även om de möjligen kompletterar varandra. Retoriska relationer förenas två spänner i n för att skapa en ny spännvidd. Anledningen till att koppla samman spännena är att skapa en effekt på läsaren. Denna effekt kan mycket väl betraktas som en avsikt. Avsikter kan emellertid också tillfredsställas genom att man uttalar en enda mening, eller till och med ett enda ord. Sanders och Spooren (1999) hävdar att intentionerna är dåligt definierade och inte överensstämmer med sammanhållningsförhållandena. Avsikter är unary funktioner som gäller för ett enda förslag. Relationen gäller å andra sidan minst två förslag (eller två "chunks" som kan innehålla ett antal förslag). Avsikterna i sig själva kan inte förklara hur konsekventa samtalen är. Asher och Lascarides (1994) skiljer också intentionerna från diskursstrukturen och relationerna. Samstämmighetsrelationerna förverkligar intentioner, men det finns ingen en-till-en-korrespondens mellan de två. Den Ouden (2004) genomförde en mycket intressant studie där hon bad domarna att utföra två typer av analyser: en avsiktsbaserad analys, efter Grosz och Sidner (1986) och en RST-analys. Analyserna visade bättre enighet med RST än med Grosz- och Sidneranalyserna. Den Ouden anser att detta beror på de mer explicita definitionerna av RST, och på den mer detaljerade typ av analys som krävs av RST: RST analyser av fyra texter tog domare ca sju gånger längre att slutföra än en Grosz och Sidner stil analys. Det kan vara så att avsikterna inte ger tillräckligt med detaljer för att förklara textstrukturen. Sammanfattningsvis måste det som räknas som ett samband vara ett klart fastställt samband mellan två textomfång. Relationer, och den hierarkiska struktur som fångas upp av RST -Draft 11 retoriska relationer, bidra till att skapa intrycket av samstämmighet i diskursen. Det finns vanligtvis en avsikt bakom att uttrycka förhållandet, men avsikterna definierar inte i sig relationerna. Även om närvaron av ett förhållande ofta framgår av lexiska eller icke-lexiska signaler, verkar relationerna vara närvarande även utan tydliga signaler. Även om förbindelserna inte är synonyma med intentioner, måste vi fortfarande fråga oss om de verkligen är språkanvändare eller om de är en produkt av textanalys. Vissa konton (Hobbs, 1979; Knott och Sanders, 1998; Sanders m.fl., 1993) betraktar sammanhållning/retoriska relationer som kognitiva enheter. I detta perspektiv är koherensrelationer kognitiva mekanismer som författare använder för att sammanfoga textstycken tillsammans och som läsarna känner igen när de tolkar dessa stycken. Frågan om psykologisk giltighet har enligt vår mening varit alltför starkt knuten till frågan om typ och antal förbindelser. Eftersom vi inte kan enas om hur många relationer det finns, går argumentet, då kan det vara så att dessa förbindelser inte är en del av processen för textproduktion eller förståelse. Denna slutsats är uppenbarligen inte berättigad. Många studieområden, och många områden av lingvistik, postulerar relationer utan att kräva en fast inventering. Lingvister försöker till exempel inte på ett uttömmande sätt räkna upp interklausala samband. Vi tar upp frågan om förhållandet taxonomi i avsnitt 3.5. I resten av detta avsnitt skulle vi dock vilja diskutera ett antal studier som har visat hur viktiga förbindelserna är vid behandlingen av diskussionen. Sanders, Spooren och Noordman (1992) utförde psykolingvistiska experiment för att testa en taxonomi för koherensrelationer (se avsnitt 3.5). Även om deras mål inte var att testa psykologisk giltighet, kan man från experimenten samla ihop att ämnen var känsliga för olika relationer. De rapporterar också om andra experiment som tyder på att koherensrelationer, särskilt när de uttryckligen markeras, bidrar till att organisera diskursrepresentation, vilket framgår av off-line reproduktioner (Meyer et al., 1980), och att språkliga markörer för koherensrelationer leder till snabbare bearbetning av diskurssegment on-line (Haberlandt, 1982; Sanders, 1986). Sanders och Noordman (2000) undersökte påverkan av relationstyp och uttrycklig märkning på läsuppgifter, provningskontroll och återkallande. Hypotesen var att olika relationer leder till olika representationer av texten. Deras resultat visar att läsarna hade kortare bearbetningstider och bättre verifiering och minns när relationen var mer komplex (ett problemlösningsförhållande) än när det var en enkel additiv relation. Detta beror förmodligen på att mer komplicerade förbindelser leder till rikare representationer. Dessutom resulterade en uttrycklig märkning av förhållandet i en snabbare behandling (även om den inte påverkade återkallandet). Slutsatsen är att behandlingen av texten bygger på relationer, vilket resulterar i olika representationer när förbindelserna är olika, och att effekten överförs över tid att minnas. Degand m.fl. (1999) och Degand och Sanders (2002) utforskar ytterligare bindvävens roll i förståelsen, vilket visar att de har en positiv inverkan på förståelsens uppgifter efter att en text har lästs. En annan källa till bevis för att något liknande RST-relationer finns i talarnas sinnen kommer från studier i intonation. Den Ouden och kollegerna (den Ouden, 2004; den Ouden m.fl., 2002) konstaterade att vissa av texternas organisatoriska särdrag motsvarade karakteristiska prosodiska drag. De fann paus och tonhöjd korrelationer med nivå av inbäddning av relationer, med kärnkraft, och med särskilt Olika rapporter och uppsatser om RST beskriver påståenden, som kallas Relational Propositions, som produceras av närvaron av relationell struktur. Ämnet har inte varit framträdande, men det finns en ganska okontroversiell förståelse för att sådana påståenden förekommer. Till exempel, i en text med spännvidd C, som lägger fram ett påstående, kopplat till ett bevisförhållande till spännvidd E, som lägger fram bevis till stöd för påståendet, skulle det relationella förslaget hävda att författaren har för avsikt att bevisen kommer att öka läsarens tro på påståendet. Relationspropositioner verkar alltid vara obevekliga (förnekbara) påståenden från författarens sida, och deras närvaro och kraft beror inte på om förhållandet signaleras. Exakt identifiering av sådana förslag skulle vara beroende av en formell ram för att representera förslag som motsvarar texten. Det finns en allmän förståelse för att om texten på något sätt omedelbart förnekar det relativa förslaget, då kan texten framstå som osammanhängande. I exempel (2) har det uppenbara förhållandet att göra med orsak och därför hävdar den relativa propositionen orsak. Om texten fortsätter med en annan mening, som i (3), avslås påståendet om orsak och det motsvarande orsakssambandet kan inte ingå i analysen. Om det inte finns något annat rimligt sätt att relatera meningarna, kommer texten att verka osammanhängande. (2) Flaskan föll. Den gick sönder. (3) Flaskan föll. Den gick sönder. Jag vet inte varför den gick sönder. Samstämmighet, enligt denna uppfattning, härrör från förhållandet mellan två (eller flera) delar av diskursen. Denna idé har kallats relationssammanhållning, i motsats till enhetsbaserad sammanhållning. Principen är att samstämmighet skapas genom två olika, men relaterade mekanismer: närvaron av enheter som bildar kedjor i en diskurs (enhetsbaserad samstämmighet) och förekomsten av implicita eller uttryckliga relationer mellan de delar som bildar en text. Den dubbla mekanismen kan spåras tillbaka till åtminstone Hallidays och Hasans (1976) uppfattning om sammanhållning, som inte bara omfattar icke-strukturella förbindelser i en text (repetition, substitution, synonymer osv.).), men också konjunktiva relationer, i deras fall alltid signaleras av en markör (additiv, motsträvig, kausal, temporal). Förhållandet mellan referens och struktur har undersökts tidigare (t.ex., Fox, 1987), men det är först nyligen som de två har betraktats som aspekter av allmän samstämmighet (Kehler, 2002; Poesio et al., 2004). RST skulle då bara vara en del av helheten (Kibble and Power, 2004). Det finns en forskningslinje som utforskar sambanden mellan anaphora, diskursstruktur och syntax. Att identifiera samtalsrelationer och lösa anaforisk referens representerar två typer av texttolkningsproblem med jämförbara, ofta multisentiella, handlingsskalor. Resultaten av dessa två typer av processer måste vara konsekventa, så att processerna potentiellt kan hjälpa varandra genom att tillhandahålla begränsningar som åtföljer olika tolkningsalternativ Kehler, 2002; Kruijff-Korbayová och Webber, 2000; Schauer och Hahn, 2001; Webber et al., 1999; Wolf et al., 2004). Ett mer radikalt förhållningssätt (Weber et al., 2003) tyder på att relationer som införts genom vissa diskurser adverbs inte är strukturella alls, utan bara anaforiska. Webber och kollegor föreslår en ny teori om anaphora där sådana adverbials kan betraktas som anaphors. Vi hoppas att ytterligare studier om förhållandet mellan anafora och samstämmighet, och om samstämmighet i allmänhet, kommer att bidra till att belysa frågan. RST analyser, inklusive diagram i figurerna 1 och 2, presenteras i allmänhet som träd. Vissa författare har sagt att träd är de enda strukturer som tillåts i RST 6. Även RST Tool 7 producerar endast t ree diagram. Faktum är att mycket av den beräkningsorienterade forskningen om diskurs postulater trädstrukturer (Asher och Lascarides, 2003; Grosz och Sidner, 1986; Polanyi, 1988; Webber, 2004). För många forskare verkar detta vara en brist. Faktum är att den uppsättning RST-definierade relationer i vissa texter ofta inte kan representeras av enskilda träd. Parallellism är ett av de tidigaste kända typerna av fall. I Mann och Thompson (1988: 265) var en av de nämnda varianterna av multipla analyser i RST "samtidiga kompatibla analyser". Dessa uppstår när en analytiker accepterar flera analyser och säger, i själva verket, att påståendena i var och en av analyserna håller. Detta är tillräckligt med maskiner för att representera parallellism i texter, förutsatt att endast de relationer som bildar parallellismen görs till RST-relationer. Den resulterande strukturen kan inte längre vara ett träd. Detta tillvägagångssätt omfattar även multifunktionella förbindelser (se avsnitt 3.7). Chafe (1996) diskuterar problemen med att använda träd för att representera diskurs, särskilt talad diskurs: Ett träddiagram räcker inte för att fånga den gradvisa utvecklingen av idéer genom tiden under påverkan av både kognitiva och sociala mål och begränsningar. Människor förflyttar sig från en tanke till en annan och delar vissa tankar tillsammans för att vara säkra, men ständigt påverkade av pågående minnesprocesser såväl som av andras tankar, språk och handlingar. (Chafe, 1996: 55-56) Mer nyligen, Wolf och Gibson (2004a; har hävdat att mer kraftfulla datastrukturer än träd är nödvändiga för att representera diskursen struktur. De kommenterade tidningstexter med hjälp av koherensrelationer baserade på de som Hobbs (1985) och Kehler (2002) föreslog. Wolf och Gibson fann ett stort antal korsade beroenden och noder med mer än en förälder, vilket skulle göra det omöjligt att representera diskurs med hjälp av träd. De föreslår att använda mindre begränsade grafer, även om de inte ger fullständiga detaljer om grafstrukturerna för stora segment av diskurs 8. Detta kan mycket väl vara en 6 Till exempel Knott (1998), som antog att RST endast tillåter träd med adjacency, och visade att adjacency inte bör antas. Det finns dock publicerade RST analyser som avbryter antingen adjacency eller vänster-till-höger ordning (Carlson et al., 2001a; Knott, 1998; Knott et al., 2001; Sparck-Jones, 1995; Taboada, 2004b). Se även Linde (1979) Det är helt enkelt så att träd är bekväma, lätta att representera och lätta att förstå. Det finns å andra sidan ingen teoretisk anledning att anta att träd är den enda möjliga representationen av diskursens struktur och sammanhållna relationer. En frekvent oro är försöket att definiera hur många retoriska relationer det finns, vare sig för ett visst språk, eller för alla språk. Detta parades ofta ihop med försöket att klassificera relationer i vissa grupper. Mann och Thompson har redan varnat för att " ingen enda taxonomi verkar lämplig " (1988: 256). Förslaget i 1988 års rapport gällde 24 relationer, som kan klassificeras som ämne (t.ex. utveckling, omskolning, lösning, orsak, omskolning) och presentationsrelationer (rörlighet, bakgrund, rättfärdigande, koncession). Klassificeringen baseras på den avsedda effekten: i ämnesrelationer avser textproducenten att läsaren ska känna igen förhållandet; i presentationssammanhang är den avsedda effekten att öka en viss benägenhet hos läsaren (positiv hänsyn, övertygelse eller acceptans av kärnan). Distinktionen är relaterad till den semantiska/pragmatiska uppdelning som van Dijk föreslagit för att klassificera diskurs Samband enligt vilken typ av relation de signalerar: "[p]ragmatiska bindväv uttrycker samband mellan talakter, medan semantiska bindväv uttrycker samband mellan betecknade fakta" (van Dijk, 1979: 449). Distinktionen har fått många märken: • Extern/intern (Halliday och Hasan, 1976; Martin, 1992). • Semantisk/pragmatiska (Sanders et al., 1992 (Sanders et al., 1993 Schiffrin, 1987; van Dijk, 1977 van Dijk, 1979). • Ideationellt/opersonligt. Detta är en distinktion som föreslås i Systemic Functional Linguistics (Halliday, 1985), och tillämpas på retoriska relationer av andra (Maier och Hovy, 1993; Redeker, 2000). SFL-skillnaden omfattar en tredje kategori, textual, som inte klart stämmer överens med de andra dubbla klassificeringarna. • Experimentell/retorisk (Benwell, 1999). • Orsakssamband/diagnostik, begränsad till samband som är kopplade till bindväv, t.ex. på grund av t.ex. , Gatorna är våta eftersom det regnar kontra Det regnar, eftersom gatorna är våta (Traxler et al., 1997). Som det sker med de flesta försök till klassificering, de olika klassificeringarna ovan representerar distinktioner som inte är helt likvärdiga. Den semantiska/pragmatiska åtskillnad som föreslås av van Dijk (1979) skiljer förhållandet mellan satser (semantiska) från dem mellan talakter (pragmatiska). Denna distinktion verkar vara ortogonal till ämnet/presentationsklyftan i RST, eftersom både förslag och talakter kan vara i samma typ av relationer. Händelser som betecknas av förslag kan vara relaterade genom RST -Draft 15 Orsak, eller Bakgrundsrelationer; tal handlingar kan vara lika relaterade genom någon typ av relation. RST har koncentrerat sig på avsedda effekter, mer än på hur de uppnås, vare sig det är genom att presentera relationer som innehåller händelser, fakta, förslag eller talakter. Detta betyder inte att skillnaden inte är värd att undersöka. Även germane till denna diskussion är skillnaden mellan två typer av (semantisk) samstämmighet: extensiv och extensiv (van Dijk och Kintsch, 1983), uppnås genom relationer mellan antingen betecknade fakta och händelser eller mellan satser. Vi är inte medvetna om forskning som har undersökt förverkligandet av de olika betydelserna i termer av RST relationer, men det skulle vara en annan intressant strävan. Vid sidan av ämnes- eller presentationsfördelningen är en annan möjlig klassificering beroende av signalering av relationerna (se avsnitt 3.6). Vissa relationer signaleras ofta, ofta av samtalsmarkörer, medan andra relationer sällan eller aldrig signaleras. Olika corpus studier (Knott och Dale, 1994; Taboada, 2004a Taboada,, 2005 har funnit att följande relationer aldrig är markerade: Enablement, Evaluation, Laboration och Solutionhood. Sällan markerade är: Bakgrund och Sammanfattning. Mann och föreslagna andra klassificeringar, baserade på var locus av verkan är (nukleus eller satellit), oavsett om förhållandet omfattar läsare åtgärder, eller den vanligaste ordningen av beståndsdelar (nukleus firs t eller satellit först). Ytterligare klassificeringar är också möjliga. När det gäller antalet relationer kunde den ursprungliga listan över 24 förbindelser, som utvidgades till 30 på RST:s webbplats (Mann, 2005) ha varit kortare, återspeglat hierarkisk struktur utan att återspegla olika funktioner för olika delar av strukturen. Av olika skäl kunde listan inte ha varit radikalt längre och fortfarande effektiv. Kanske den starkaste gränsen för att särskilja olika relationer i analys är möjligheten att skilja en relation från en annan, ibland kallad observerbarhet. Ett särskilt problemområde för detta är förhållandet mellan arbete och arbete, såtillvida att det finns ett förslag om att ta bort det från uppsättningen retoriska förbindelser (Knott m.fl., 2001). Den har sex villkor i definitionen, varav var och en gör det möjligt för någon att finna att arbetet är närvarande (t.ex. set: member and abstraction:intance). I princip skulle det, om alla fall var tydliga, kunna finnas sex förbindelser i stället för ett. Marcu och kollegerna (Carlson och Marcu, 2001) följde just detta synsätt. Men det är mycket vanligt att upptäckten av utveckling är tydlig, och identifieringen av subtypen är inte det. Att tvinga fram ett beslut är inte användbart. Så, för analys finns det ett samband, och distinktionerna går förlorade under analysen. Det har gjorts ett antal ansträngningar för att utveckla alternativa samlingar av förbindelser, som skiljer sig från RST-relationerna och som grundar sig på någon alternativ grund. Till exempel föreslår Hovy och Maier (Hovy och Maier, 1995; Hovy, 1991, 1993) att använda språkmetafunktioner (ideationella, interpersonella och textuella), för att komma fram till totalt omkring 70 relationer, som tillämpas på textgeneration (Hovy m.fl., 1992). Ett liknande tillvägagångssätt är användningen av Hallidays (1985) klassificering av relationer mellan klausuler för utarbetande, förbättring och utvidgning (Maier och Hovy, 1993 ). Detta arbete bygger på en stor samling av cirka 350 relationer från olika källor (Hovy, 1990). Grosz och Sidner (1986) föreslår att två relationer (dominans och tillfredsställelse-företräde) är tillräckliga för att karakterisera diskursstrukturen. För en sammanfattning av dessa och andra förslag, se Nicholas (1994). Taboada och Mann Sanders och hans kollegor (Sanders et al., 1992 (Sanders et al., 1993 ) har kartlagt utrymmet för möjliga relationer till ett antal primitiva begrepp. De primitiva begreppen är: grundläggande operation (causal eller additiv); källa till koherens (semantiska eller pragmatiska); ordning av segment (grundläggande eller icke-grundläggande; grundläggande ordning är antecedent-consequency, i orsakssamband); polaritet (negativa relationer kopplar innehållet i en av spännvidderna till negationen av den andra, annars relationer är positiva). Relationen kan delas in i 12 klasser. Klasserna konstrueras genom att kombinera de fyra primitiva begreppen och markera resultatet. Det totala antalet förbindelser som presenteras i Sanders m.fl. (1992) är 34. För att testa klassificeringens giltighet, Sanders et al. uppmanade ämnen att märka texter (på nederländska) med lämpligt samband. Resultaten visar måttlig enighet i båda fallen, mätt enligt Kappa koefficienten (Carletta, 1996; Hubert, 1977). Ämnena tenderade att enas minst om källan till samstämmighet, och de flesta om polaritet. När det gäller klasser råder det ofta oenighet mellan kontraster och koncessioner, villkorsföljder och målinstrument. Sanders m.fl. (1992: 30-31) föreslår ett antal områden där taxonomi kan undersökas ytterligare. Den första är språkinhämtning. Vissa studier tyder på att barn förvärvar relationer och deras bindväv i en fast ordning (t.ex. Bloom et al., 1980). Om så är fallet, skulle det peka på klasser av relationer, som Sanders och kolleger föreslår. Ett andra forskningsområde är textanalys. Omfattande analyser skulle visa lämpligheten av eventuella taxonomier. Tyvärr känner vi under de år som gått sedan detta förslag inte till någon omfattande corpus-analys för att testa en taxonomi. Ett antal studier har använt RST eller relaterade teorier t o utföra textanalys, men de har förlitat sig på befintliga taxonomier (Taboada, 2004b), eller de har skapat sina egna, men inte testat dem mot andra möjligheter (Marcu, 2000a (Marcu,, 2000b. De olika ansträngningarna att taxonomisera relationer, att hitta eller införa hierarki mellan RST-relationer, och att klassificera relationer i typer, är kollektivt stödjande till RST nytta. Det kanske aldrig kommer att finnas en enda allomfattande hierarki av definierade förbindelser, som alla har kommit överens om. Men att skapa hierarkier som stöder särskilda tekniska syften verkar vara en effektiv forskningstaktik. Batemans och Rondhuis arbete (1997) är ett tankeväckande omarbete av hela ämnet och förfinar intentionsstrukturen och motsvarande diskursstruktur genom att använda ett begrepp om två skikt, kopplat till förverkligandet (den ena uttrycker den andra). Den sammanfattar och samordnar många ansträngningar som tillämpar de systemiska funktionella lingvistikernas metafunktioner på den värld som tas upp av RST. Det relaterar också noggrant systemarbete till annat arbete och producerar en syntes. Som författarna påpekar återstår många av detaljerna att reda ut. Men de principer och frågor som de identifierar är alla värda allvarlig uppmärksamhet. Vi upprepar här att förhållandets taxonomi inte är fastställd. En minskning av nuvarande 30 till mer allmänna klasser är möjlig, som Sanders och kollegor (Sanders et al., 1992 (Sanders et al.,, 1993 eller Louwerse (2001) har gjort. En förlängning är också möjlig, men med ett förbehåll: ett större antal förbindelser kommer att öka svårigheten med manuell textanalys, eftersom det finns en möjlig gräns för hur många förbindelser, med deras motsvarande begränsningar och effekter, kan hanteras samtidigt av en analytiker. RST -Draft 17 Det finns ett oväntat och fortfarande oförklarligt fenomen som har kommit i sikte med användningen av RST. Det är den igenkännliga närvaron av relationer som, till synes, inte signaleras på något uttryckligt sätt. Relations kan signaleras av köfraser (distansmarkörer eller diskursen partiklar), humör, spänd och aspekt, eller strukturella egenskaper, såsom adjacency par i konversation. Det har hävdats (Scott och de Souza, 1990 ) att alla retoriska förbindelser som föreslås i 1988 års tidning kan signaleras, antingen genom lexiska eller frasala enheter eller genom syntaktiska förbindelser (t.ex. inbäddning). Påståendet gjordes på två språk: brittisk engelska och brasiliansk portugisiska, och det kunde eventuellt utvidgas till andra språk. I detta avsnitt diskuterar vi studier av relationssignalering och vad den generaliserade frånvaron av signalering innebär för RST. Vi kommer inte att försöka se över all forskning om koherent relation signalering, eftersom studierna är för många för att nämnas här. Några få fall räcker för att exemplifiera forskningens djup och mångfald. Cuefraser har varit huvudobjektet för studier inom området relationssignalering. De har fått olika namn: koherensmarkörer, köfraser, diskurs Samband eller diskursmarkörer. För exempel och definitio ns, se bl.a. Fraser (1999), Redeker (1990;, Schiffrin (1987;, Blakemore (1987; 2002), eller Louwerse och Mitchell (2003). Studiet av diskursmarkörer är ett omfattande forskningsområde i sig. Den har betecknats som "en tillväxtindustri inom lingvistik" (Fraser, 1999: 932). Knott och kollegor har producerat en rad studier där de motiverar en taxonomi av koherensrelationer baserade på köfraser, inklusive en studie av taxonomi över språk, engelska och nederländska (Knott, 1996; Dale, 1994, 1996; Knott och Melish, 1996). Den ir rigorösa metoden har som utgångspunkt insamling av en stor corpus av kandidat bindväv (totalt ca 150), och fortsätter med en klassificering av bindväv, genom substitution tester. Även om klassificeringen beskrivs som preliminär är taxonomi redan ganska komplex och sofistikerad. Ett möjligt nästa steg i denna forskningslinje är att använda bindvävens taxonomi för att skapa en taxonomi av relationer. Sanders och kollegor (1992) är också intresserade av en tillräcklig taxonomi och av den psykologiska rimligheten i sammanhållningsrelationerna. Taboada (2001; 2004a) jämförde konversationer på engelska och spanska, och deras signalering, och fann att relationer signalerade av samband (samordning och subordination) alltid var lokala relationer på en lägre nivå i diskursen, utan signalering för relationer som spänner över varv. Det är troligt att signaler såsom samband förekommer på en mer lokal nivå, där de kan ha blivit grammatiska (Matthiessen och Thompson, 1988). En annan studie (Taboada, 2005) av Wall Street Journal artiklar från RST corpus (Carlson et al., 2002) visar nivåer av signalering som sträcker sig från 4% av alla sammanfattande relationer (totalt 75) till över 90% i 228 Koncession relationer. Schauer och Hahn (2001) diskuterar manuell kodning av en tysk corpus med sammanlagt 549 förbindelser. Av dessa var omkring 61 procent omärkta. De drar slutsatsen att formuleringar av sig själva inte är några bra indikatorer på koherensrelationer i texten och utforskar anaforiska Taboada- och Mann 18-förbindelser som indikatorer på retorisk struktur. De hävdar att två enheter som innehåller kärnferentiella relationer måste vara relaterade på ett sätt som hjälper till att lösa referensen. Detta antagande är grunden för en algoritm som hjälper till att konstruera diskurs struktur träd. Vid bearbetning av en ny enhet ansluts enheten till den tidigare enheten som innehåller någon form av samreferens till den enhet som behandlas. Även om cuefraser också används, tillägg av co-referens resultat i diskurs struktur korrekt förutses i 64% av fallen (ingen jämförelse vid baslinjen ges). Författarna nämner också att det skulle kunna leda till en korrekt diskursstruktur för 86 % av fallen om man uteslöt förvirrande fall av intrasentential cue-fraser. En fråga som uppstår här är om vi kan betrakta samreferenser som en indikator på retoriska förbindelser, eller som ett parallellt system. Det handlar med andra ord om huruvida sammanhållning och sammanhållning är parallella system eller om de hänger samman, det ena stöder de andra 9. Den fråga vi är intresserade av här är frågan om osignerade förbindelser. En ståndpunkt är att det faktum att det finns osignerade relationer inte betyder att relationerna inte är närvarande, på samma sätt som nollanafora inte betyder att ett anaforiskt förhållande inte är närvarande. Frågan är alltså hur man skall klassificera de förbindelser som inte är tydligt signalerade. Knott och Dale (1994: 41) antyder att "här finns inget behov av att göra en subtil åtskillnad i taxonomin, såvida det inte finns fraser som återspeglar den." Uttalandet förutsätter att cuefraser är de enda indikatorerna för olika samtalsrelationer. Signalering är emellertid inte begränsad till diskursen Samband. Andra signaler, såsom humör och modalitet i klausulen är närvarande. Till exempel, en fråga (interrogativ stämning) är en potentiell signal för en Solutionhood relation (Taboada, 2004b). Icke-finita klausuler, i vissa fall, anger förekomsten av ett Circumstance förhållande. Exempel (4), från RST corpus 10, visar en Circumstance förhållandet mellan spänner 1 och 2-5. Satelliten, som insisterar på att de skyddas av lagen om rösträtt, signaleras som sådan av verbets icke-finita form. Scott och de Souza (1990) identifierar några fall av utveckling genom förekomsten av en relativ klausul. Huvud substantivet betecknar den enhet som utvecklas på, och den relativa klausulen är utarbetandet. I andra relationer, spänd och humör är också markörer. Scott och de Souza påpekar att i brasilianska portugisiska, satelliten av vissa Concession relationer (de markerade med embrora) måste ha subjunktiv stämning 11. 9 Se Kehler (2002) och Wolf et al. (2004) för en bild av förhållandet mellan sammanhållning och sammanhållning. Argumentet är att pronomenresolution (sammanhållning) är en del av att skapa samstämmighet i diskussionen, som vi har diskuterat i avsnitt 3.3. 10 Detta exempel diskuteras också i Taboada (2005). 11 Signalen, dock, förmodligen mest starkt förmedlas av diskursmarkören än av humöret i verbet. Marcu (2000a) använder bindväv för att identifiera vissa relationer. För andra relationer, såsom utveckling, gemensamma och bakgrund, använder han lexiska kedjor och sammanhållna relationer (Halliday och Hasan, 1976). Marcu, efter tidigare diskussioner om förhållandet mellan samreferens och sammanhållning (Harabagiu och Maiorano, 1999), utgår från att utveckling eller bakgrund omfattar mellan två texter som diskuterar samma enheter (eller enheter i underordnade och överordnade relationer), medan joint innehar mellan segment som innehåller olika enheter. Intonation som en signal om relationer behandlas ingående av den Ouden (2004). Hon fann att pausens varaktighet och tonhöjd var starka indikatorer på RST-strukturen i upplästa texter. Hon testade ett antal egenskaper i textstrukturen, och letade efter intonation korrelerar. Kärn-satellit distinktionen signaleras inte av paus varaktighet eller tonhöjd, men den Ouden fann en korrelation med artikulationsfrekvens: nuclei lästes långsammare än satelliter. Hon fann också skillnader mellan segment som var relaterade till kausala och icke-kausala (additiva) relationer 12, och längre pauser föregående segment relaterade genom presentationsrelationer, jämfört med segment i ämnesrelationer. Cassell och kollegerna (2001) fann att vissa aspekter av diskursstrukturen, t.ex. ämnesförändringar, signalerades av förändringar i hållningen. Nya diskurssegment i början av en sväng kommer sannolikt att åtföljas av hållningsförskjutningar. När talare producerar slutet av ett diskurssegment i slutet av en sväng, deras hållning skiftar längre än när de två slutar (av diskurs segment och tur) inte ko-occur. Författarna påpekar att dessa resultat relaterar till enhetsgränserna, men att ytterligare forskning kan tyda på ett samband mellan ställning och informationsinnehåll för enheter (och eventuellt samband mellan enheter, skulle vi tillägga). Bateman och kollegor har utforskat signalerna om relationer genom interpunktion och layout i syfte att skapa ett naturligt språk (Bateman m.fl., 2001 ). Preliminärt arbete rapporterat av Dale (1991) behandlar betydelsen av interpunktion och punkt pauser. Det står då klart att det finns ett stort antal mekanismer för att ange förekomsten av ett samband. Frågan är dock inte om förbindelserna kan signaleras, utan om de rutinmässigt är det. Eftersom svaret är att de kan vara osignerade, måste vi ifrågasätta hur osignerade förbindelser kan tolkas. Och hur relationer som signaleras kan tolkas otvetydigt. De vanligaste uppfattningarna om språk och kommunikation skulle tyda på att brist på signalering inte är möjlig som en återkommande, vitt spridda händelse. Semiotiska och gemensamma språkliga modeller tyder på att texternas symboler (eller tecken) är den enda källan till de särskilda tolkningar som texten kan ge upphov till. Erkännandet av RST-förbindelser tycks bero på tillförlitlig närvaro av signaler. Avsaknad av signaler kan förväntas leda till inkonsekvens. 12 Skillnaderna i två olika studier var i motsatt riktning: i en corpusbaserad studie var pauserna mellan kausalt relaterade segment kortare; i en kontrollerad studie med konstruerade texter befanns pauserna vara längre mellan kausalt relaterade meningar, kanske på grund av att sambanden inte var markerade lexiskt. Taboada och Mann Detta visar sig vara en felaktig förväntan. RST analyser av texter från olika källor visar att avsaknaden av sådana signaler är extremt frekvent. Frekvensen kan variera för olika texttyper, men en uppskattning på över 50 % av relationerna är representativ. Analyserna på RST webbplats (Mann, 2005), en mycket varierande samling som omfattar 187 enheter, har cirka 72% av relationerna osignerade. Även om osignerad relationell diskursstruktur är riklig, är dess betydelse inte i dess frekvens. Snarare är det kvalitativt: frågan om hur osignerad diskursstruktur är möjlig oavsett frekvens. Sammanhängande text och avsaknad av relationssignalering måste beaktas tillsammans. Flera frågor uppstår, om hur tillförlitlig analys är möjlig, hur läsare och analytiker upptäcker relationer om de förmodade nödvändiga signalerna saknas, och om hur intrycket av samstämmighet skapas. Dessa frågor handlar om grundläggande frågor om kommunikationens lingvistik. Identifieringen av symbolisk betydelse, oavsett definition, som den huvudsakliga grunden för kommunikation med språket, ifrågasätts. Ett förslag som vi har lagt fram på annat håll (Taboada, 2005) är att förväntningarna på hur texter (och eventuellt samtal) går till ger tillräckligt med information för att tolka relationer på högre nivå. Detta för oss tillbaka till förhållandet mellan retoriska relationer och strukturen av genrer i disco urse (se Sectio n 3.2). En läsare kanske känner igen de sista meningarna i en text som en sammanfattning av hela texten, eftersom han eller hon är bekant med sådana texter. Detta är bara ett partiellt svar, och spekulativt. Frågan måste behandlas systematiskt, helst genom studier av behandlingen. RST begränsade ursprungligen förhållandet mellan två textomfång (eller enheter) till ett enda RST-förhållande. Om flera kandidater är möjliga (se avsnitt 4.2 om analysprocessen) ska analytikern välja det mest rimliga förhållandet. Ibland verkar det dock finnas par av relationer som håller på samma plats, som i Exempel (5), ett konstruerat exempel, där både Elaboration och Antites kunde tillämpas. Sådana kombinationer kan anges, utan att skapa en ny relation, om analytikern helt enkelt bekräftar att två olika analyser håller, vilket i allmänhet är en korrekt om besvärlig strategi. (5) Detta är bra juice. Den är gjord av koncentrat. Moore och Pollack (1992) och Redeker (2000) har bland annat noterat att det ofta verkar finnas två relationer mellan två textenheter. Moore och Pollack (1992) etablerar informations- och avsiktliga nivåer och påpekar att sådan organisation redovisas i de ursprungliga publikationerna om RST, i uppdelningen mellan presentations- och ämnesrelationer (se avsnitt 3.5). De använder ett exempel, som återges i (6), med två möjliga analyser, ett bevisförhållande, med (6a) som bevis för (6b), eller ett orsaksförhållande. De ger beskrivningar av de sammanhang i vilka var och en av dessa tolkningar kan förekomma. De flesta RST-analyser bygger dock på de sammanhang där texter produceras och på kunskaper om hörare och läsare. Om exempel (6) hade ett sammanhang skulle därför osäkerheten enligt RST-Draft 21 sannolikt inte uppstå. Asher och Lascarides (1994) ger tre olika sammanhang som skulle begränsa tolkningen av exemplet i (6), och Sanders och Spooren (1999) visar också att problemet med exemplet är underspecificering eller vaghet. De ger fem olika sammanhang som gör relationen explicit. Liknande påståenden som två relationer kan hålla mellan par meningar har gjorts på annat håll (Andriessen et al., 1996; Asher och Lascarides, 2003; Bateman och Rondhuis, 1997; Martin, 1992: 258-260; Redeker, 1990 Redeker,, 2000, och det finns förslag på att formalisera användningen av två nivåer i analys (Korelsky och Kittredge, 1993). Sanders och Spooren (1999) hänvisar till detta som "flernivåuppsats". De hävdar att en "stark" avhandling på flera nivåer (där varje relation är multinivå) är felaktig, eftersom det finns tydliga fall av relationer som antingen uteslutande är informativa eller uteslutande presentationella. Förbindelser som Joint, List, eller Sequence, är mestadels presentationella (Goutsos, 1996). Vi tror att flera analyser är möjliga i vissa situationer, och formuleringen av teorin utesluter dem inte, även om de inte uppmuntras för varje relation. Diskussionen ovan associerar med RST en beskrivande uppgift. Causal konton kan tala om varför textkonsistens eller RST analyser hittas, men dessa konton är utanför RST själv. I sökandet efter formella modeller för mänskligt språkbruk är RST suggestiv, men inte definitiv. Det finns dock en fråga om huruvida RST-analyser bör betraktas som värda att lita på, som representativa för betydande mönster i texten som har analyserats. Detta kan faktoriseras för bekvämlighet i två typer av frågor, har att göra med att bedöma analytiker och bedöma analysprocessen. Domsfrågan är begränsad till dem som analyserar text för språklig beskrivning. Att träna RST analys, även ganska okvalificerad analys, kan vara till hjälp i att lära sig skriva färdigheter, i att vägleda uppmärksamhet genom en text på ett grundligt sätt, i att upptäcka organisatoriska brister i text, och, naturligtvis, i att lära RST analys. Analys för sådana ändamål förväntas visa brister och skillnader som andra analytiker inte skulle producera. Det är normalt. För språklig beskrivning var det tydligt även under den tidiga utvecklingen av RST att praxis vid analys ledde till stabilitet och tydlighet i omdömet. RST-analys av en text innebär inte i grunden andra tolkningsfärdigheter än att läsa texten, men RST är ett uttryckligt, selektivt och strukturerat sätt att uttrycka tolkningar explicit. Man måste lära sig hur man gör tolkningarna explicita. Liksom skicklighet med ett musikinstrument reagerar användning av RST-instrumentet på träning. Varje analytiker kommer också med professionella och gemensamma kulturer som ger förväntningar och påverkar tolkningen. Domar om vilka förhållanden som är tillämpliga i ett visst sammanhang är alltid resonlighetsdomar. Detta innebär att analytikern anser det möjligt att en viss relation var Taboada och Mann 22 i textskaparens sinne när texten producerades. Lägg märke till att detta innebär att förhållandet var i författarens sinne 13 från början, vilket innebär att analytikerns uppgift är att återupptäcka, inte att först upptäcka förhållandet. Det finns olika sätt på vilka analytiker kan bedöma sina egna färdigheter. Kanske är det bästa för analytiker att träna i grupper, med varje medlem analysera uppsättningar av delade texter ensam, och sedan jämföra och försvara (eller slå samman) olika analyser. Flera projekt har studerat analytikers prestationer i analys av diskurs, både monolog och dialog. Även om det har varit lite studie av analys med hjälp av så kallade "Klassical RST", den första uppsättningen av relationer, erfarenhet med olika nära och långt släktingar av RST analys är ett tecken på vad som är möjligt. Ett test som använde RST-ramverket utan ändringar var ett projekt vid Tekniska universitetet i Eindhoven, i Nederländerna, som förberedde en studie om diskursstruktur och prosody. Sex erfarna användare av RST analyserade var och en en något komplex nyhetsrapport (den Ouden et al., 1998). Deras slutsats var att analytikerna var mycket konsekventa och att meningsskiljaktigheterna var små till antalet och kunde lösas. Den Ouden (2004) rapporterar också hög enighet bland domare i RST-analyser, högre än i analyser utförda med Grosz- och Sidner-metoden (1986). Omfattande tester av analytiker's överenskommelse rapporteras i arbetet av Marcu och kollegor (Marcu et al., 1999a (Marcu et al.,,, 1999b ). En omfattande modifierad version av RST, inklusive nya instruktioner och 78 relationer, användes för att testa överenskommelser på tre olika nivåer: tilldelning av text spännvidder, tilldelning av nuclei och tilldelning av relationer. I rapporten dras slutsatsen att "även enkla, intuitiva definitioner av retoriska relationer... och diskurs struktur kan leda till tillförlitlig annotation schemata." (Marcu m.fl., 1999a: 55). En annan slutsats av denna studie var att ingen av de enkla sekvensscheman för att organisera analys (vänster-till-höger, nedifrån-och-upp, top-down) var praktiskt vid varje punkt. I stället är opportunistisk analys nödvändig. Sanders och van Wijk (1996) beskriver PISA (Procedure for Incremental Structure Analysis), ett förfarande för att annotera texter gradvis som bygger på språkliga signaler för att postulera närvaron av relationer. Proceduren var särskilt formulerad med notator tillförlitlighet i åtanke. Även om det inte ges någon särskild diskussion om överenskommelser och resultat, är det uppenbart att metoden är framgångsrik eftersom den ger en tydlig metod för att postulera relationer. Teufel och kollegor (Teufel et al., 1999) testade en metod för att kommentera argumentation i forskningsartiklar. När forskarna undersökte sina egna prestationer med en sexsidig anteckningsmanual, fann de sina resultat vara mycket konsekventa och reproducerbara, med hög enighet när de utförde samma uppgift sex veckor senare. I allmänhet ser vi detta som ett problem i likhet med många andra kategoriuppgifter i textanalys, såsom tal agera uppdrag ges en lista över talakter (Stolke et al., 2000), eller besluta om meningsämne (Byron och Stent, 1998). I alla dessa fall, avtal är 13 Vi diskuterar RST i samtal i Taboada och Mann (för att visas). Se även Taboada (2004a, kapitel 5). RST -Draft 23 nås genom utbildning och diskussion av problematiska fall på en testuppsättning innan den faktiska analysen utförs. Överenskommelse mellan analytiker kan bedömas med hjälp av bland annat Kappa koefficienten (Carletta, 1996; Siegel och Castellan, 1988), som har gjorts i många av de studier som nämns ovan. En förutsättning för att en analysprocess ska lyckas är att det skapas solida riktlinjer, så att de beslut som fattas i analysen blir tydliga och reproducerbara. De flesta av corpus annotations insatser har producerat manualer för att vägleda annoteringsprocessen. Bedömningen att RST-analysen kan vara tillförlitlig har ingen inneboende betydelse. Det finns många processer som kan tillämpas på monologa texter, mycket tillförlitligt, som inte berättar någonting om dessa texter. RST-analysen påstås vara betydelsefull på grund av påstådda kopplingar till mänsklig kommunikation, och i synnerhet till läsningsprocessen. Analytiker läser skrivna texter, en helt subjektiv process. Även om vi kanske inser att outbildade RST - analytiker gör dåligt ifrån sig, kommer de alla till uppgiften som högt utbildade läsare. Det råder ingen teknisk kontrovers om huruvida läsning kan göras tillförlitlig när det gäller förståelse, återkallande och tolkning. Det kan det, men det kan inte göras helt tillförlitligt, och det krävs omfattande praktik för att bli en mycket pålitlig läsare. För RST, som för läsning, uppgiften kan brytas ner i mer elementära subtasks som kan bedömas separat: dela upp text i enheter, aggregering av enheter och spänner i större; urskilja vilken relation definitioner gäller för ett par spans; bedöma författarens syften; besluta vilken spännvidd var mer central för författarens lokala ändamål. Var och en av dessa uppgifter kan identifieras, studeras och testas separat. Vissa studier har genomfört ett antal av dessa tester (Burstein et al., 2001; Carlson et al., 2001a; Marcu et al., 1999a; Teufel et al., 1999). Naturligtvis kommer ingen uppsättning av sådana tester att fastställa betydelsen av RST-analys, men sådana tester kan diagnostisera källorna till oenighet mellan analyser, och kan leda till förbättringar av det övergripande systemet. Ett förslag till analys är användningen av underspecificerade förbindelser. Reitter och Stede (2003) föreslår ett XML-format för att kommentera diskursträd. Den innovativa aspekten av kommentaren är att den möjliggör en underspecificering av förbindelserna. Underspecificering föreslogs redan av Schilder (2002), i ett SDRT-baserat system (Asher och Lascarides, 2003) och möjliggör att vissa aspekter av analysen lämnas tomma. Kärnkraften kan till exempel lätt identifieras, men det särskilda förhållandet mellan kärnan och satelliten kan lämnas underspecificerat. På samma sätt kan omfattningen av vissa te xt spänner inte vara klar förrän mer text behandlas. Reitter och Stede (2003) nämner tillämpningsområdet problem i samband med meningar som börjar med adverbials som Å andra sidan, där slutet av span coul d vara den meningen, eller en större grupp av meningar. Underspecificering är önskvärt inte bara när människor utför analysen, utan också när vi har att göra med automatisk tolkning, den automatiska processen att tilldela retorisk struktur till en text. Vid tolkning av retoriska relationer kan ytterligare information finnas tillgänglig när analysen fortskrider, eller andra moduler kallas efter inledande tolkning. Denna notationsmetod möjliggör input av spännvidder och relationer som de beslutas, vilket lämnar utrymme för beslut som ska fattas senare i processen. I allmänhet kan metoden vara Taboada och Mann 24 lämpar sig för fall, automatisk eller inte, när vissa beslut kan fattas ganska snabbt, och andra beslut specifika relation, omfattning kan lämnas ospecificerad, kanske läggas till senare. RST är inte den enda teori som handlar om relationer i text. Vi har redan nämnt ett antal insatser i liknande riktningar, ibland olika, ibland med intermittenta konvergenser 14. Vi skulle här vilja undersöka några sätt på vilka relationer tolkas, och punkter där andra teorier konvergerar med RST. Den jämförelse som oftast görs är mellan RST och Grosz och Sidners (1986) redogörelse för diskursstrukturen. Grosz och Sidner (nedan kallade G&S) integrerar avsiktlig struktur med fokus på diskurs, som båda handlar om diskursstruktur. Den avsiktliga strukturen är en återspegling av talarens mål, avsedda att åstadkomma en viss förändring i åhörarens kognitiva status. Avsikter kan struktureras hierarkiskt, med två möjliga relationer mellan intentioner: dominans och tillfredsställelseprecence. Det har föreslagits att RST och G&S är jämförbara eftersom retoriska förbindelser är avsiktliga till sin natur, vilket motsvarar G&S:s avsiktliga struktur. Moser och Moore (1996) föreslår att kärnsatellitrelationer inom RST ska betraktas som dominerande relationer inom G&S. Detta är möjligt genom att införa begreppet kärna, det segment som dominerar ett annat segment (vilket motsvarar kärnan i RST). Ett sätt på vilket de två teorierna skiljer sig åt är i antalet relationer de postulerar. Som vi har påpekat är en mindre uppsättning inte alltid önskvärd. När vi utför G&S-analyser behöver vi ofta en mer detaljerad beskrivning än bara ett dominerande förhållande. Till exempel är det mer informativt att säga att "segment B är bevis för segment A" än att säga "segment A dominerar segment B". Med tanke på intuitiva beskrivningar som den förra, är en detaljerad formell redogörelse för varje relation, såsom RST: s, mer exakt. Ett liknande argument om allmängiltighet gäller för relationer som postulerats inom relevant teori (Sperber och Wilson, 1995). I relevant teori kan förslag vara i ett förhållande till varandra, ett förhållande av relevans. I allmänhet innebär varje kommunikativ handling en presumtion om relevans. Relevansen kommer delvis från sammanhanget, så när ett nytt uttalande framställs efter ett annat uttalande kommer det andra att tolkas som relevant för det första (och för det allmänna sammanhanget). "Med tanke på åhörarens antagande att talaren har strävat efter optimal relevans är det inte förvånande att hon kommer att anta att ett uttalande som är en del av en text eller ett tal kan tolkas som att det på något sätt följer på de föregående uttalandena." (Blakemore, 1992: 134). Discourse markörer, i denna teori, fungera som semantiska begränsningar på de typer av implicaturer en hörare kan dra från vad talaren säger (Blakemore, 1987 (Blakemore,, 2002. 14 Bateman och Delin (2005) ger också en intressant diskussion om sambanden mellan RST och andra nivåer av språklig beskrivning. Sammanfattningsvis verkar varken Grosz och Sidner eller Relevansteorin säga något mer än "det finns något samband". Den specifika typen av relation lämnas att härledas, i relevant teori, eller anses tillräckligt beskrivs genom den hierarkiska strukturen av intentioner underliggande diskurs struktur i Grosz och Sidner strategi. Man har försökt integrera Grosz och Sidners teori med RST. Moser och Moore (1996) föreslår att de två teorierna är i grunden nära, och att skillnaderna är små. Önskan att slå samman båda teorierna härrör från ett argument att både intentioner och retoriska relationer är nödvändiga för att generera sammanhängande text (Moore och Paris, 1993). En formalisering av sammanslagningen föreslås i ett kodningsschema, kallat Relational Discourse Analysis (RDA), som föreslås av Moser och Moore (1995), och används i deras fall för att identifiera de funktioner som förutsäger val av diskursmarkör och placering i textgenerering. RDA har också använts vid kodning av handledningsdialoger (Poesio et al., 2002). Se även Moore och Pollack (1992). Andra diskursteorier föreslår en hierarkisk struktur, med relationer mellan delar. Så är fallet med Genèves pragmatiska skola (Roulet, 1995; Ro ulet et al., 1985) eller Argumentationsteorin (Anscombre och Ducrot, 1983). Det finns, i båda teorierna, en betoning på diskursmarkörer, och på hur de signalerar några av relationerna 15. Det finns andra beräkningsinriktade insatser för att tolka strukturen i diskursen. Polanyi (1988;, till exempel, har föreslagit en teori om diskurs struktur, där diskurs består av diskurs konstituerande enheter (DCUs), relaterade till varandra rekursivt genom tre olika relationer: samordning, subordination och binär, ibland med närvaro av en operatör (diskurs markör). Relationen fångar också talade fenomen: reparation, till exempel, är en typ av binär relation. Tyngdpunkten läggs på att diskursstrukturerna är väl formade, i likhet med restriktionerna för att träden skall vara väl formade, vilka representerar en menings syntaktiska struktur. Veins Theory Cristea et al., 1998; Ide och Cristea, 2000) studerar effekten av diskursstrukturen på anaphora, baserad på insikter från Centering Theory (Grosz et al., 1995). Det är relevant här eftersom det bygger på RST för klassificering av diskurs struktur relationer (även om mer tonvikt läggs på kärnan-satellit struktur än på den typ av relation som innehar). Teorin identifierar "veins" över RST träd, med hjälp av kärnan-satellit distinktion i RST. Veins definierar området för referenstillgänglighet för varje hänvisningsuttryck. Discourse Representation Theory (DRT) (Kamp och Reyle, 1993), och dess derivat, Segmented Discourse Representation Theory (SDRT) (Asher och Lascarides, 2003; Lascarides och Asher, 1993 ) inkluderar ett antal retoriska relationer. Några av DRT:s och SDRT:s retoriska relationer sammanfaller i namn med RST (Elaboration), och andra är annorlunda (Narration). Definitioner och tillämpningar av förbindelserna är dock helt olika. DRT bygger på modell-teoretiska metoder för språk (t.ex. Montague grammatik) och formella semantik (Heim, 1982). Därför är det fråga om 15 För en jämförelse mellan RST och Genèveskolan, se Rossari (2001). Taboada och Mann förhållanden under vilka meningarna är sanna, och de regler som används för att härleda tolkningar från den syntaktiska strukturen av meningar i sammanhang. Asher och Lascarides (2003) innehåller en förteckning över retoriska relationer, inklusive förbindelser som förklarar dialogfenomen (t.ex. frågeutarbetning, rättelse och frågeställarpar). En viktig utveckling är hur relationer i DRT och särskilt SDRT har kopplats till och använts för att förklara ett antal andra fenomen: spänd, anaphora, VP ellipsis, överbryggande inferenser, implicaturer och presuppositioner (Asher och Lascarides, 2003; Lascarides och Asher, 1993) Andra tillvägagångssätt som är mycket nära RST finns inom Systemic Functional Linguistics (SFL). Halliday och Hasan (1976) föreslog ett antal konjunktiva relationer som en del av en allmän teori om sammanhållning i texten: Typerna varierar något: additiv, kontraversativ, orsakssamband och temporal i Halliday och Hasan (1976); additiv, jämförande, temporal och följdriktig i Martin (1992). I båda skildringarna finns det en skillnad mellan yttre eller erfarenhetsmässiga relationer, och mer retoriska eller interpersonella relationer, märkta inre, som "finns i själva textens organisation snarare än i världsorganisationen som texten beskriver" (Martin, 1992: 180). Konjunktur är baserad på närvaron av konjunktiva element, som är en delmängd av den allmänna kategorin av diskursmarkörer. I SFL, konjunktiva element är mestadels samband och prepositionella fraser : och, men, så, förresten, av denna anledning, etc. Halliday och Hasan (1976: 321-322) antyder att andra klassificeringar av konjunktiva relationer är möjliga, t.ex. enligt traditionella klassificeringar av underordnade klausuler. Genom att granska nästan tjugo års utveckling och användning av RST, det värde som vi finner i RST är i: • analyser och därav följande förståelser av text som är möjligt, • begreppsstrukturen i relationer och samstämmighet, och • bidrag till en stor mångfald av arbete inom flera områden där RST används som en begreppsmässig utgångspunkt, långt bortom textgenerering, det ursprungliga målet. Vi har sett hur RST ger en fågel syn på en text, anger de viktigaste delarna, och hjälper till att göra tydliga några av de implicita relationer närvarande. Vi har också visat hur RST har gett ett sätt att definiera relationer så att de kan tillämpas inom olika områden och av olika forskare. Retoriska relationer ger en förklaring till den upplevda samstämmigheten i de flesta texter. Vad är utsikterna för RST? Det förefaller oss som om det är en sund, väl beprövad teori, med ett stort antal utövare. Den bör fortsätta att ha valuta, kanske delvis genom innovation och tillämpningar på nya områden. För att vägleda en del av denna innovation, och för att uppmuntra tillämpningar, vill vi peka på några öppna forskningsområden, delvis hämtade från RST webbplats (Mann, 2005). RST har oftast presenterats som ett beskrivande verktyg, och vi har diskuterat några av problemen med att förena teorin med psykologisk giltighet. Det skulle vara värt att undersöka hur RST kan bidra till att förklara läs- och förståelseprocesser i text, och hur text skapas (särskilt on-line). En grundlig undersökning av dessa frågor skulle beröra modeller för språkanvändning, minne och bearbetning. Ett tredje forskningsområde ligger i gränssnittet mellan retorisk struktur och många andra diskursfenomen. Det har gjorts undersökningar om relationen mellan diskursstruktur, med hjälp av RST eller cognate teorier, och anaforiska relationer (Fox, 1987; Poesio och Di Eugenio, 2001); om samspelet mellan diskurs struktur, anaforiska relationer och tematiska roller (Stevenson et al., 2000); och diskurs struktur och klausul-interna fenomen såsom VP ellipsis, gapping, eller utvinning (Kehler, 2002), men ytterligare forskning inom dessa områden är möjlig. Det är också värt att undersöka hur RST interagerar med sammanhållna enheter i språket. Fries (2004) har föreslagit att RST ska kopplas till informationsstruktur i form av förbindelser mellan Tema och Rheme. Fördelningen och förverkligandet av retoriska relationer mellan olika genrer, texttyper och lägen förtjänar uppmärksamhet. Vi kan finna att samma relation uppvisar olika insikter i olika genrer, eller att närvaron och frekvensen av vissa relationer varierar i samtal kontra skriftlig text. I samma anda kunde vi utforska RST:s gränssnitt med olika semantiska teorier, talaktsteorier eller intentionalitetsteorier.
Den har nu en status inom lingvistik som är oberoende av dess beräkningsanvändning REF.
Rhetorical Structure Theory: looking back and moving ahead
{'venue': 'Discourse Studies', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Sociology']}