Postkiasmala synvägslesioner och glaukomoptisk neuropati orsakar binokulära synfältsdefekter (VFD) som kan påverka livskvaliteten och körtillståndet. Syftet med denna studie var i) att bedöma körförmågan på väg hos patienter som lider av förlust av binokulära synfält med hjälp av ett dubbelbromsat fordon, och ii) att undersöka de relaterade kompensationsmekanismerna. En körinstruktör, blindad för deltagarnas diagnos, bedömde körförmågan (överträffad/misslyckad) hos tio patienter med homonyma synfältsdefekter (HP), inklusive fyra patienter med höger (HR) och sex patienter med vänster homonyma synfältsdefekter (HL), tio glaukompatienter (GP) och 20 ålders- och könsrelaterat oftalmologiskt friska kontrollpersoner (C) under en 40-minuters köruppgift på en förspecificerad publik på vägkorridorer. För att undersöka försökspersonernas visuella undersökningsförmåga registrerades ögonrörelser med hjälp av en mobil ögonspårare. Ytterligare två kameror användes för att övervaka förarplatsen och spela in huvud- och axelrörelser. Således är denna studie ny eftersom en kvantitativ bedömning av ögonrörelser och en ytterligare utvärdering av huvud och skuldra utfördes. Sex av tio HP och fyra av tio GP bedömdes som lämpliga att köras av körläraren, trots deras binokulära synfält förlust. Tre av 20 kontrollpersoner misslyckades med bedömningen på väg. Omfattningen av synfältsdefekten var av mindre betydelse med avseende på körförmågan. Platsen för den homonyma synfältsdefekten (HVFD) störde körförmågan på ett kritiskt sätt: alla patienter med hjärtsvikt led av vänster homonyma synfältsförlust (HL) på grund av höger hemisfäriska skador. Patienter som inte klarade körbedömningen hade i huvudsak problem med körfältshållning och förmåga att bedöma luckor. Patienter som klarade testet visade olika utforskningsmönster än de som misslyckades. Patienter som passerade fokuserade längre på det centrala området av synfältet än patienter som inte klarade testet. Dessutom gjorde patienter som klarade testet fler blickar mot området för deras synfältsdefekt. Sammanfattningsvis, våra resultat stöder hypotesen att omfattningen av visuellt fält i sig inte kan förutsäga körförmåga, eftersom vissa patienter med HVFDs och avancerad glaukom kan kompensera för deras underskott genom effektiv visuell skanning. Huvudrörelserna verkade vara överlägsna ögon- och axelrörelserna när det gällde att förutsäga resultatet av körprovet enligt det aktuella studiescenariot.
Kasneci m.fl. REF genomförde en forskningsstudie för att bedöma försökspersonernas körprestanda på väg under en 40-minuters körning på en viss väg.
Driving with Binocular Visual Field Loss? A Study on a Supervised On-Road Parcours with Simultaneous Eye and Head Tracking
{'venue': 'PLoS ONE', 'journal': 'PLoS ONE', 'mag_field_of_study': ['Medicine']}