är en metod för att minska intercellinterferensen i täta cellulära nätverk. Befintliga studier av MCC-prestanda bygger vanligtvis på antingen alltför förenklade Wyner-modeller eller komplexa simuleringar på systemnivå. De lovande teoretiska resultaten (vanligtvis med hjälp av Wyner-modeller) verkar inte förverkligas vare sig i komplexa simuleringar eller i praktiken. För att mer exakt undersöka MCC:s teoretiska prestanda modellerar detta papper ett helt plan av störande celler som en Poisson slumpmässig tesselation. Basstationerna (BS) klustras sedan med hjälp av en vanlig lattice, där BS i samma kluster dämpar ömsesidig interferens genom att strålforma med perfekt kanaltillståndsinformation. Tekniker från stokastisk geometri och stor-undvikande teori tillämpas för att analysera avbrottsannolikheten som en funktion av de mobila platser, spridning miljö, och det genomsnittliga antalet samarbetande BS per kluster. För mobiler nära centrumen av BS-kluster, det visas att avbrottsannolikheten minskar som med om spridning är gles, och som med proportionell till signalen mångfald ordning om spridning är rik. För slumpmässigt placerade mobiler, oavsett spridning, är avbrottsannolikheten visas att skala som med. Dessa resultat bekräftar analytiskt att cluster-edge mobiles är flaskhalsen för nätverk täckning och ger en rimlig analytisk ram för mer realistisk analys av andra multicell tekniker.
REF undersökte sannolikheten för avbrott i BS-samarbetet genom storminskningsteori.
An Analytical Framework for Multicell Cooperation via Stochastic Geometry and Large Deviations
{'venue': 'IEEE Transactions on Information Theory', 'journal': 'IEEE Transactions on Information Theory', 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Mathematics']}