I detta dokument undersöks hur IMF:s regler och genomförandet av dem påverkar medlemsstaternas rösträtt och förmåga att fatta beslut samt rekommendationer till ändringar. I IMF:s grundläggande beslutsfattande används ett system med viktade röster där medlemsstaterna och verkställande direktörer avger olika antal röster som återspeglar deras respektive finansiella bidrag. Det är välkänt att en egenskap hos sådana viktade röstningssystem (andra exempel är EU:s ministerråd, aktieägarmöten i aktiebolag) är att en medlems makt - i betydelsen av dess allmänna förmåga att påverka beslut - inte är densamma som dess andel av rösterna. Systemet är utformat för att ge makt ojämnt till olika medlemmar, men dess genomförande kan leda till för mycket eller för lite ojämlikhet. De viktigaste besluten kräver en särskild majoritet på 85 procent av rösterna, vilket ger USA - med över 17 procent - ett effektivt veto. Detta mycket höga majoritetskrav har kritiserats för att både göra beslutssystemet alltför stelbent och också för att skada den amerikanska suveräniteten genom att göra det lättare för andra att blockera USA:s förslag. När Bretton Woods-systemet planerades 1943 varnade John Maynard Keynes för detta. I detta dokument används spelteoretiska mått på rösträtt för att besvara följande frågor: 1. Är ojämlikheten i rösträtt mellan länder en rättvis återspegling av skillnaderna i deras respektive bidrag? 2. Utgångspunkten är följande: Hur påverkar majoritetskravets storlek de viktigaste bidragsgivarnas rösträtt och IMF:s effektivitet när det gäller att fatta beslut genom majoritetsomröstning? 3. Vad är det som händer? Hur bör rösterna vägas för att ge varje land en viss andel av makten att påverka beslut i allmänhet? Resultaten, med hjälp av röstvikterna för 1999, är följande: 1) Ländernas rösträtt över vanliga beslut är mycket mer ojämlik än deras ekonomiska bidrag; USA:s makt är mycket större än dess nominella 17 procent av rösterna. (2) Verkan av det särskilda kravet på majoritet på 85 % för större beslut är att beslutssystemets effektivitet allvarligt begränsas. (3) Användningen av kravet på 85 % majoritet är kontraproduktiv för att Förenta staterna ska kunna spela en aktiv roll i IMF genom att begränsa sin makt att få sin politik accepterad. (4) IMF bör fatta alla beslut med enkel majoritet och stryka särskilda majoriteter. Det skulle göra dess demokratiska beslutssystem så effektivt som möjligt. (5) Förenta staterna bör stödja användningen av enkla majoriteter för alla beslut om de vill öka sitt inflytande inom en demokratisk IMF. (6) Alla ledamöters och verkställande direktörers röster bör vägas om för att ge varje land och direktör den önskade andelen rösträtt. av Dennis Leech, University of Warwick ABSTRACT: I allmänhet i en organisation vars styrningssystem innebär viktad röstning, en medlems vikt i fråga om antalet röster och den formella makt den representerar skiljer sig åt. Kraftindex är ett sätt att analysera denna skillnad. I tidningen används nya algoritmer för beräkning av effektindex för stora spel. Tre analyser görs: 1) fördelningen av Banzhafs rösträtt bland medlemmarna 1999; resultaten visar att Förenta staterna har betydligt större makt över vanliga beslut än dess tyngd på 17 %, men att användningen av särskilda supermajoriteter begränsar dess makt; 2) effekten av varierande majoritetskrav på IMF:s makt att agera och medlemmarnas makt att förhindra och initiera åtgärder (kolemanindex); resultaten visar att effekterna av supermajoriteter allvarligt begränsar makten att agera och därmed gör röstningssystemet ineffektivt i demokratiska termer, också Förenta staternas suveränitet inom IMF är i praktiken begränsad till enbart vetorätten; 3) I dokumentet föreslås att viktvikterna ska fastställas med hjälp av en iterativ algoritm för att ge den nödvändiga maktfördelningen; detta skulle vara ett användbart förfarande för att fastställa lämpliga viktändringar i samband med ändringar av enskilda länders kvoter; detta tillämpas på 1999 års uppgifter. De politiska rekommendationerna är för det första att IMF endast använder enkel majoritetsomröstning och upphör med att använda särskilda supermajoriteter, och för det andra att fördela röstvikten instrumentellt med hjälp av maktindex.
De har tillämpats på olika ekonomiska och politiska organ som EU:s ministerråd och IMF:s Ref.
Voting Power in the Governance of the International Monetary Fund
{'venue': 'Annals OR', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Economics', 'Computer Science']}