Det forskningsparadigm som Ickes och hans kollegor utvecklade för studiet av naturalistisk social kognition användes för att utforska fenomenet empatisk noggrannhet i de inledande, ostrukturerade interaktionerna mellan 38 mixed-sex (man-kvinnliga) dynader. Resultaten visade att en viktig aspekt av empatisk noggrannhet-innehåll noggrannhet- kunde mätas tillförlitligt (a =.94) med det förfarande som användes. Resultaten visade vidare att innehållets riktighet i stor utsträckning var en framträdande produkt av sociala interaktionsprocesser som ägde rum på dyadens nivå. Även om många av resultaten kunde förklaras i informativa termer, observerades också en del betydande motivationsinfluenser. Till exempel påverkades innehållsnoggrannheten av partnerns fysiska dragningskraft och, mer allmänt, av betraktarens uppenbara intresse för partnern (som indexerats av olika tanke- och känslomått). De individuella skillnadsvariablerna för graderingsmedelvärde och självövervakning förutsåg också försökspersonernas nivå av innehållsnoggrannhet; men köns- och självrapporterande mått på empatisk kompetens och empatisk noggrannhet gjorde det inte. Om studiet av subjektiva fenomen som involverar eller förekommer inom ett enda medvetet sinne är området för konventionell kognitiv psykologi, följer det logiskt att studiet av interindividuella fenomen som involverar eller förekommer mellan minst två medvetna sinnen är den rätta domänen för kognitiv social psykologi (Ickes, Tooke, Stinson, Baker, & Bissonnette, 1988). Logiken i denna slutsats har bekräftats av både nuvarande och tidigare granskare av den sociala kognitionsforskningen. Markus och Zajonc (1985) avslutade till exempel sitt kapitel i Handbok om kognitiv social psykologi med att säga att "egenskaperna hos social uppfattning och social kognition som skiljer dem åt är ömsesidighet och intersubjektivitet" (s. 213). De noterade att "många tidigare författare, såsom Mead (1934), Merleau-Ponty (1970), Asch, (1952 ), och Heider (1958," har dragit i stort sett samma slutsats. I allmänhet kan interindividuella fenomen karakteriseras som sådana som inbegriper någon form av ömsesidigt beroende mellan innehåll eller processer i minst två medvetna sinnen (jfr. Wegner, Giuliano, & Hertel, 1985). Med tanke på denna definition är intersubjektiva fenomen helt klart inte de oftast studerade fenomenen inom kognitiv socialpsykologi. I de flesta studier av mänsklig social kognition har forskare inte frågat hur det ena sinnets innehåll och processer är beroende av varandra. Istället, med hjälp av sina modeller de studier som genomförts inom mer traditionella områden psykologi, har de frågat hur innehållet och processerna i Vi vill uttrycka vår uppskattning till Dorothy Anderson, Kristine Arnold, Ray Bristow, Susan Ferry, Jenny Gatlin, Andrea DeBolt, Mujahid Khan, Laurie Luce, Carol Marangoni, Marianne Mickan, Keith Milstead och Jacquetta Talley för deras hjälp med att koda och analysera data från denna studie. Vi vill också tacka David Kenny för hans förslag om dataanalys och David Funder, Tom Malloy, Carol Marangoni, Paul Paulus, och Brian Spitzberg för deras konstruktiva kommentarer om ett utkast till denna artikel. Korrespondens angående denna artikel bör riktas till William Ickes, Institutionen för psykologi, University of Texas, Arlington, Texas 76019. individuella sinnen testade "en i taget," är relaterade till "sociala" stimulansmaterial vars egenskaper och innehåll har förutbestämts av försökspersonen. Det finns dock några viktiga och anmärkningsvärda undantag från denna regel. Gruppdynamik forskare har under en tid studerat intersubjektiva fenomen under rubriker som brainstorming (Diehl & Stroebe, 1987; Street, 1974), grupp beslutsfattande (Janis & Mann, 1977; Miller, 1989; Stasser, Kerr, & Davis, 1989) grupptänkande (Janis, 1972; McCauley, 1989), grupp polarisering (Moscovici & Zavalloni, 1969; Myers, 1982; Myers & Lamm, 1976), grupp socialisering (Moreland & Levine, 1982; och majoritet och minoritetsinflytande (Latane & Wolfe, 1981; Maasss, West, & Cialdini, 1987; Moscovici & Mugny, 1983; Nemeth, 1986). På senare tid har forskare inom social kognition börjat ta itu med intersubjektiva fenomen som konsensus och metanoggrannhet i personuppfattning (Funder, 1980 (Funder,, 1987 Funder & Harris, 1986; Kenny & Albright, 1987; Malloy & Albright, 1990), dyadisk intersubjektivitet Krauss & Fussell, 1989) och transaktivt minne (Wegner etal, 1985). Vi anser att intersubjektiva fenomen är av central betydelse för studiet av social kognition. För att underlätta forskningen om dessa fenomen har vi nyligen utökat det ursprungliga dyadiska interaktionsparadigmet (Ickes, 1982) (Ickes,,1983 för att möjliggöra studiet av både det overt beteendet och de dolda tankarna och känslorna hos djadmedlemmar under en period av ostrukturerad interaktion (Ickes, Bissonnette, Garcia, & Stinson, 1990; Ickes, Robertson, Tooke, & Teng, 1986;. Genom att lägga till tanke / känsla bedömningsprocedurer av den typ som utvecklats av forskare vid Ohio State University (t.ex. Brock, 1967; Cacioppo, Glass, & Merluzzi, 1979; Cacioppo & Petty, 1981; Greenwald, 1968; Petty & Cacioppo, 1979), kan vi nu studera ett brett spektrum av fenomen som kan klassas under den allmänna rubriken naturalistisk social kognition. I den aktuella studien utvidgades det dyadiska interaktionsparadigmet ytterligare för att möjliggöra en studie av ett annat viktigt EMPATHIC ACCURACY I MIXED-SEX DYADS tersubjektivt fenomen som vår forskning inte tidigare behandlat: empatisk noggrannhet. Empatisk noggrannhet är ett interindividuellt fenomen som faller inom det mer allmänna området för interpersonell perception och som kanske har den längsta tvärvetenskapliga studiehistorien. I klinisk och rådgivning psykologi, empatisk noggrannhet har allmänt ansetts som en av de viktigaste icke-specifika faktorer som är gemensamma för alla framgångsrika terapeutiska utfall se exempelvis Rogers (1957), Barrett-Lennard (1962), Truax och Carkhuff (1967), Gladstein (1977), Goldstein och Michaels (1985), och Marks och Tolsma (1986). I personlighetspsykologi, en giltig självrapport mått på empatisk noggrannhet har varit det gäckande målet för flera generationer av forskare-see, till exempel, Chapin (1942), Dymond (1949), Kerr och Speroff (1954), Crow och Hammond (1957), Cline (1964 ), Hogan (1969 ), Campbell, Kagan, och Krathwohl (1971, Danska och Kagan (1971), Mehrabian och Epstein (1972), Greif och Hogan (1973), Davis (1983) och Harris (1986). Och i kommunikationsstudier har empatisk noggrannhet betraktats som ett element som är viktigt för effektiv kommunikation-se, till exempel, Mehrabian och Reed (1968), Pearce (1976), O'Keefe och Sypher (1981), och Honeycutt, Knapp, och Powers (1983). Flera termer har använts i dessa litteraturer som synonymer eller nära synonymer av empatisk noggrannhet (Marangoni, 1989). Dessa inkluderar exakt empati (Rogers, 1957), diskriminering (Carkhuff, 1969), perceptuell noggrannhet (Goldstein & Michaels, 1985), social skärpa (Funder & Harris, 1986), och social intelligens (Sternberg, 1985; Walker & Foley, 1973). Som man kan förvänta sig avslöjar begreppsdefinitioner av konstruktionen de oundvikliga variationerna mellan författare på vad som verkar vara samma gemensamma tema. De gemensamma elementen i dessa definitioner tyder på att empatisk noggrannhet är a) en förmåga, förmåga eller möjlighet (b) att förstå, gripa, dra slutsatser, tolka (c) med exakthet (d) den privata, hemliga, subjektiva (e) fenomenologiska verkligheten, mentala erfarenheter, tankar och känslor (f) hos någon annan person^). I ett socialt interaktionssammanhang kan empatisk noggrannhet definieras mer enkelt som den grad i vilken en samverkande person exakt kan dra slutsatsen om det specifika innehållet i en annan växelverkans tankar och känslor. Även om det finns ett antal olika aspekter av empatisk noggrannhet som man kan välja att studera, de två aspekter som vi betraktar som viktigast är innehållsnoggrannhet och valence noggrannhet. Med innehållsnoggrannhet avses i vilken utsträckning en samverkande ^ beskrivning av det innehåll i en interaktionspartners tankar eller känslor motsvarar det faktiska innehållet i de specifika tankar eller känslor som partnern rapporterat. Valence noggrannhet avser den grad i vilken en interagerandes slutsatser om den emotionella tonen (positiv, neutral, negativ) hos en interaktionspartners tankar eller känslor motsvarar den faktiska valencen hos de specifika tankar och känslor som rapporterats av partnern. För att studera dessa aspekter av empatisk exakthet i samband med naturligt förekommande social interaktion, var det nödvändigt att ytterligare ändra det dyadiska interaktionsparadigmet så att dyadmedlemmar kunde rapportera inte bara sina egna tankar och känslor, utan även sina slutsatser om sin partners tankar och känslor. Detta förfarande, som beskrivs i detalj i avsnittet Metod i denna artikel, kan sammanfattas kortfattat enligt följande. Medlemmarna i varje dyad leddes in i ett väntrum och lämnade där tillsammans i experimentarens frånvaro. Under detta intervall, då försökspersonerna skenbart väntade på att experimentet skulle börja, var deras verbala och ickeverbala beteende omärkligt ljud-och videobandat. När försökspersonen återvände i slutet av observationsperioden, avlades försökspersonerna delvis. Därefter ombads de att ge sitt undertecknade samtycke till att bandet kunde släppas för användning som data och att de skulle delta i den andra delen av studien, som gällde deras tankar och känslor under interaktionen. Om samtycke gavs, satt försökspersonerna i separata men identiska bås där var och en instruerades att se en videofilmad kopia av interaktionen. Genom att stoppa videobandet med en fjärrstart/pauskontroll vid de punkter där de kom ihåg att de hade en specifik tanke eller känsla, gjorde varje ämne en skriftlig, tidsloggad lista över dessa faktiska tanke/känslor. Försökspersonerna instruerades sedan att se videobandet en andra gång, då bandet stoppades för dem vid var och en av de punkter där deras interaktionspartner rapporterade en tanke eller känsla. Ämnets uppgift under denna visning av bandet var att dra slutsatsen om innehållet i sin partners tankar och känslor och ge en skriftlig, tidsloggad lista över de slutsatser tanke/känslor. När båda försökspersonerna hade slutfört denna uppgift och fyllt i ett kort frågeformulär efter provet, avlades de mer fullständigt och tackades sedan och släpptes. I överensstämmelse med studiens undersökande karaktär bedömde vi medvetet ett brett spektrum av variabler som potentiellt kunde fungera som prediktorer för innehåll och valencenoggrannhet. Dessa inkluderade olika mått på djadmedlemmarnas (a) verbala och ickeverbala interaktionsbeteende, (b) innehållet i deras egna rapporterade tankar och känslor, (d) deras posttesta uppfattningar om den interaktion de upplevt, och (e) deras svar på personlighetsmått av blyghet (Cheek & Buss, 1981), självövervakning (Snyder, 1974), empatisk förmåga (Davis, 1983) och empatisk noggrannhet (Ickes, 1988). Nuvarande betygspoängpoängpoäng (GPA) poäng och betyg på fysisk attraktivitet erhölls också för var och en av försökspersonerna i studien, eftersom empatisk noggrannhet rimligen kunde bestämmas delvis av både uppfattningarnas intelligens och deras "målpartners" attraktionskraft. Avvägd mot de betydande kostnaderna för en sådan ambitiös datainsamling var möjligheten att uppnå några grundläggande insikter om de processer som ligger till grund för empatisk noggrannhet i naturligt förekommande social kognition. När det gäller de första ostrukturerade interaktionerna mellan college främlingar av det motsatta könet som var fokus för den nuvarande undersökningen, försökte vi ta itu med en rad frågor som inkluderade följande. 1. Vad är det för fel på dig? Kan de viktigaste aspekterna av empatisk noggrannhet-innehåll noggrannhet och valence noggrannhet-mätas på ett tillförlitligt sätt? 2. Utgångspunkten är följande: Är empatisk noggrannhet relaterad till tillskrivande slutsatser? Med andra ord, är riktigheten i ens slutsatser om det specifika innehållet i en interaktionspartners tankar och känslor 732 ICKES, STINSON, BISSONNETTE OCH GARCIA relaterade till ens tendens att göra mer globala slutsatser om partnerns egenskaper och läggningar? 3. Vad är det som händer? I vilken utsträckning empatisk noggrannhet beror på processer som sker på individuell analysnivå, i motsats till dem som förekommer på dyadnivå (jfr. Kenny & La Voie, 1985)? 4. Vad är det som händer? Influeras empatisk noggrannhet av motivation, såväl som av informationsfaktorer? Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Förutsägs empatisk noggrannhet på ett tillförlitligt sätt av individuella könsskillnader eller av självrapporterade skillnader i empatiska färdigheter och läggningar? Metod Ämnena var 38 kvinnliga och 38 manliga studenter inskrivna i introduktionspsykologi lektioner vid University of Texas vid Arlington. Dessa försökspersoner hade slutfört Davis (1983) mått på empatiska förmågor och Ickes (1988) mått på empatisk noggrannhet under ett allmänt förtest i början av terminen. Separata registreringsblad användes senare för att schemalägga de icke utvalda manliga och kvinnliga frivilliga, vars parning till blandade könsdyader var i huvudsak slumpmässig. Blandade könsdyader användes av ekonomiska skäl; de tillät oss att studera svaren från både män och kvinnor med endast en dyadtyp. Observationsrummet där dyadmedlemmarnas interaktion spelades in var inrett med en lång soffa och ett medföljande soffbord som dolde en FM trådlös mikrofon. En videokamera med fokus på ytan av soffan och soffbordet gömdes i ett mörklagt förråd tvärs över en hall från observationsrummet. Detta arrangemang gjorde det möjligt att registrera djadmedlemmarnas interaktion genom de öppna dörröppningarna i lagrings- och observationsrummen med minimal sannolikhet för att kameran skulle upptäckas. I anslutning till observationsrummet fanns ett kontrollrum som användes för att hysa den video- och ljudutrustning som användes av försöksledaren och en forskningsassistent. Längs en vägg i kontrollrummet fanns experimentarens kontrollstation. Här kunde försöksledaren sitta framför ett enda bord som stödde två identiska videokassetterspelare (VRS) som båda var anslutna (med hjälp av en V-adapter) till videokameran i förvaringsrummet tvärs över hallen. Varje VCR var också ansluten, respektive, till en av två 25 tums färg TV-skärmar som var orienterade för att möta genom enkelriktade speglar i identiska testbås. Testbåsen var vardera utrustade med en hjälpknapp som tillät försökspersonerna att signalera till försökspersonen (med hjälp av ett rött ljus) att de behövde ytterligare information eller hjälp av någon annan typ. Varje testkabin innehöll också (a) en fjärrstart/pausbrytare ansluten till VCR- och TV-monitorsystemet som är unikt för detta bås och (b) en leverans av kodningsformer för tanke/känslor (som ska beskrivas). För ett schematiskt diagram över laboratoriet och dess arrangemang, se Ickes et al. (1986, s. 68). Efter de anvisningar som ges på deras respektive registreringsblad, de två ämnen som var schemalagda för varje session rapporterade till olika vänteområden i psykologi byggnaden. Denna separation hjälpte till att säkerställa a) att två vänner eller tidigare bekanta inte skulle anmäla sig till samma session, och b) att varje schemalagt par av ämnen inte skulle träffas och interagera innan deras session började. Insamling av videobandsdata. Efter att ha träffat försökspersonerna och varit nöjda med att de verkligen var främlingar eskorterade experimenteraren dem in i observationsrummet och uppmanade dem att sitta på soffan. 1 Försöksledaren låtsades då upptäcka att hon bara hade en kopia av den informerade samtyckesblanketten. Hon lovade att återvända om några minuter och lämnade observationsrummet för att få ytterligare kopior. Vid det här laget aktiverade en forskningsassistent i kontrollrummet videoutrustningen för att börja filma. Exakt 6 minuter senare återvände försöksledaren till observationsrummet, och videoinspelningen avslutades. Efter att ha undersökt eventuella bevis för misstanke genomförde försökspersonen en partiell avrapportering och informerade försökspersonerna om att deras skriftliga samtycke krävdes för att bandet skulle kunna användas som data. 2 Hon förklarade vidare att om en eller båda av dem utövade rätten att få bandet raderat omedelbart, i stället för att släppa det för användning som data, skulle innehållet i interaktionen förbli deras eget privata bekymmer. (Ingen av försökspersonerna begärde att bandet skulle raderas.) Insamling av tanke-/känsladata. När försökspersonernas skriftliga samtycke hade erhållits beskrev försökspersonen nästa del av studien. I denna del ombads försökspersonerna att titta på videobandet och göra en skriftlig förteckning över de tankar och känslor de upplevde under den 6-min långa interaktionsperioden. När försökspersonerna hade suttit i sina individuella bås använde försökspersonen videoinstruktionsband för att ge dem detaljerade instruktioner om förfarandet för insamling av data om tankar och känslor. De två VCRS aktiverades sedan, och försökspersonerna använde sina start-/pauskontroller för att självständigt starta och stoppa sina respektive kopior av videobandet. I överensstämmelse med de instruktioner de fick stoppade försökspersonerna videobandet vid varje punkt under den interaktion som de kom ihåg att de hade haft en specifik tanke eller känsla. De spelade in varje tanke eller känsla på en tanke/känsla kodning form genom att ange (a) den tid tanken eller känslan inträffade (tillgänglig som en digital avläsning på den övre vänstra delen av videobilden), (b) om posten var en tanke eller en känsla (kodad "Jag tänkte:" eller "Jag kände:" på kodbladet), (c) det specifika innehållet i tanken/känslan post (skrivs i mening form för att fylla i den ursprungliga frasen), och (d) om posten antogs vara positiv, negativ, eller neutral i sin övergripande affektiv ton (kodad +, -, eller 0 på kodbladet). De instruktioner de fick uppmuntrade dem uttryckligen att rapportera alla de tankar och känslor som de kom ihåg att de hade haft så exakt och ärlig som möjligt. Vikten av att vara fullständigt uppriktig betonades, och ämnena försäkrades om att de tankar och känslor som de nedtecknade inte skulle ses av deras interaktionspartner. Å andra sidan uppmanades de i instruktionerna att endast rapportera de tankar och känslor som de tydligt kom ihåg under observationsperioden. De skulle inte rapportera 1 Om försökspersonerna under en given session visade något tecken på att de redan var bekanta med varandra, nämnde försöksledaren problem med utrustningen och gav varje ämne en experimentell poäng utan att kräva ytterligare deltagande i studien. Om försökspersonerna var främlingar, fortsatte försöksledaren proceduren utan att introducera dem för varandra eller ge någon instruktion eller uppmuntran för dem att interagera eller lära känna varandra. 2 Fyra dynader släpptes från studien efter sonden för misstanke avslöjade att en eller båda av dyadmedlemmarna hade lokaliserat videokameran medan de tejpades. Denna nivå av misstänksamhet var så ovanlig i vår forskning att vi var motiverade att undersöka den ytterligare. När vi gjorde det, fann vi att ett vanligt inslag i tre av de fyra fallen var närvaro vid en föreläsning som hölls av en introduktionspsykolog som diskuterade den diskreta mätningen av beteende med hjälp av en dold videokamera. Med instruktörens samarbete ges denna föreläsning inte längre under terminens första veckor. EMPATHIC ACCURACY I MIXED-SEX DYADS tankar och känslor som slog dem för första gången medan du tittar på videobandet. Insamling av empatiska noggrannhetsdata. När båda försökspersonerna hade avslutat sina tanke- och känslolistor samlade försökspersonen in dessa data och initierade sedan en ny uppsättning videobandade instruktioner, som informerade försökspersonerna om att de nu skulle se videobandet en andra gång. På denna andra visning, skulle dock varje ämne inte längre använda sin fjärrstart / pauskontroll för att starta och stoppa bandet. I stället skulle försöksledaren (med hjälp av en forskningsassistent) börja och stoppa varje försökspersons kopia av videobandet vid lämpliga tidpunkter. Försöksledaren och forskningsassistenten presenterade oberoende sina respektive kopior av bandet för de två dyadmedlemmarna och stoppade dem vid var och en av de tidpunkter då partnerns tankar och känslor spelades in. Försökspersonernas instruktioner var i de flesta avseenden jämförbara med dem för den tidigare tankeväckande uppgiften. Varje gång bandet stoppades, var försökspersonerna tvungna att göra en slutsats om arten av den specifika tanke eller känsla som rapporterats av deras partner vid den tidpunkten. Sedan, genom att använda samma typ av kodningsform som de tidigare hade registrerat sina egna tankar och känslor, kodade försökspersonerna innehållet i sin partners tankar och känslor genom att gå in i (a) den tidpunkt då tanken eller känslan inträffade, (b) huruvida posten antogs vara en tanke eller en känsla (kodad "han/hon tänkte:" eller "han/hon kände:" på kodbladet), (c) det specifika innehållet i tanken eller känslan (återigen registrerad i meningsform), och (d) om posten ansågs vara positiv, neutral eller negativ i dess övergripande affektiva ton (återigen kodad som +, 0, eller -). Insamling av de slutliga självrapporteringsåtgärderna. I den sista delen av studien ombads försökspersonerna att stanna kvar i sina respektive bås tillräckligt länge för att fylla i ett frågeformulär efter testet. Detta frågeformulär omfattade mått på blyghet (Cheek & Buss, 1981) och självövervakning (Snyder, 1974). Den innehöll också artiklar som bedömde försökspersonernas uppfattningar om a) kvaliteten på deras interaktion och b) i vilken utsträckning de gillade varandra. När varje ämne hade besvarat frågeformuläret och lämnat tillbaka det till försökspersonen, avlades försökspersonerna mer fullständigt och ombads att inte diskutera studien med potentiella framtida försökspersoner. De tackades sedan, fick poäng äran för sitt deltagande, och släpptes. De beteendemässiga åtgärder som är relevanta för denna studie kodades från videobanden av oberoende domare som hölls omedvetna, så mycket som möjligt, om eventuella prediktorvariabler som studerades. Dessa beteenden inkluderade den totala frekvensen och varaktigheten av verbaliseringar (dvs. talande svängar), riktade blickar, ömsesidiga blickar, uttrycksfulla gester och uttryck för positiv påverkan (dvs. leenden och skratt). Interritorialiteterna för dessa åtgärder varierade från.75 till.99, med ett medelvärde på.90. (För operativa definitioner av åtgärderna, se Ickes & Turner, 1983, s. Detta beslut träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Personlig pronomen användning kodades också från videobanden av två oberoende domare som använde stämmer märken för att registrera antalet första-, andra- och tredje person singular och plural pronomen som förekommer i varje dyad medlem samtal. Dessa värden dividerades sedan med det totala antalet personliga pronomen som används av dyadmedlemmen för att skapa procentpoäng som tidigare har visat sig vara fria från eventuella sammanflätningar med individuella skillnader i mängden prat (Ickes, Reidhead, & Patterson, 1986). Dessa mått på procentpoäng ger ett gemensamt mått för att bedöma i vilken grad innehållet i dyadmedlemmarnas samtal återspeglar ett fokus på mig själv (förstapersonspronomen), på ens nuvarande interaktionspartner (andrapersonspronomen), eller på någon annan person/andra personer som inte deltar i den aktuella interaktionen (tredjepersonspronomen). Överenskommelsen mellan parterna för dessa åtgärder varierade från 92 till.97. Fyra typer av självrapporterade data erhölls som är relevanta för denna undersökning: a) försökspersonernas svar på personlighetsmått av blyghet (Cheek & Buss, 1981 ), självövervakning (Snyder, 1974, empatisk förmåga (Davis, 1983) och empatisk noggrannhet (Ickes, 1988), b) djadmedlemmarnas egna rapporterade tankar och känslor, c) deras slutsatser om sin partners rapporterade tankar och känslor, och d) deras svar på de tidigare beskrivna punkterna i enkäten. Tanke-/känslomått. Försökspersonernas egna tanke-/känslodata kodades senare av två oberoende domare som fastställde både perspektivet och målet för varje tanke/känslopost. Domarna bestämde först om posten rapporterades som ett direkt perspektiv (objektets eget perspektiv) eller som ett metaperspektiv (objektets representation av partnerns perspektiv; jfr. Laing, Phillipson, & Lee, 1966). De beslutade sedan om målet eller föremålet för den uppfattning som kom till uttryck i posten (dvs. om tanken eller känslan i första hand gällde sig själv, partner, andra personer, eller ett miljöobjekt, händelse eller omständighet). Graden av inre överenskommelse för dessa kategoriska klassificeringar var.99 för perspektiv och.87 för mål, värden ganska överensstämmande med dem som tidigare rapporterats av. De kodade tanke-/känslorna för försökspersonerna inom varje dyad fördes sedan in i en mikrodator som indata till ett program som kallas COLLEKT DINA TIDAR. Detta program producerar som utdata olika sammanfattande index av tanke/känsla innehåll. I denna studie inkluderade dessa åtgärder procentandelarna av varje försökspersons rapporterade tanke/känslaposter som kodades som tankar, känslor, positiva poster, negativa poster, direkta perspektivposter och meta-perspektiva poster. De inkluderade också procentandelar av självbidrag, partnerposter, andra (andra) poster, och miljöposter, som bestäms av domarnas betyg av det primära målet för varje tanke eller känsla. Några fler finkorniga mått som var av särskilt teoretiskt intresse (t.ex. procentandelen negativa självposter och positiva partnerposter) beräknades också. Bland dessa fanns ett mått på andelen deltagande partner. Dessa bidrag representerade dyadmedlemmarnas attribut om de relativt stabila och varaktiga egenskaperna hos deras interaktionspartner (t.ex. "den här killen är ganska kreativ", "hon är snobbig", "vilken knäppskalle!"). Empatisk noggrannhet mäter. Två mått på empatisk noggrannhet beräknades från jämförelser av de faktiska och infererade tanke/ känsla- posterna. Den första åtgärden, valence noggrannhet, var ett index av andelen fall där en dyadmedlems slutsats om den totala emotionella tonen i hans eller hennes partners inträde (positiv, neutral, eller negativ) matchade den faktiska valence etikett som tilldelats posten av partnern. Det andra måttet, innehållsnoggrannheten, var ett index över i vilken grad en dyadmedlems skriftliga beskrivning av det innehåll i hans eller hennes partners inlägg motsvarade det faktiska innehållet i den mening som partnern hade skrivit för att beskriva posten. Valence noggrannhetsmått beräknades med hjälp av ett specialiserat verktygsprogram i COLLEKT DINA THoughTS programvara paket. Detta program fick tillgång till relevanta rådata från en master data file och beräknade antalet matcher och missmatchningar mellan betygsatt valence de faktiska posterna och motsvarande inferred poster för medlemmarna i varje dyad. Därefter beräknades procentandelen korrekta matcher för varje dyadmedlem. Eftersom mätningen av innehållets exakthet krävde subjektiva bedömningar av graden av likhet i det skriftliga innehållet i de faktiska och infererade tanke/känslorna, användes ett annat förfarande-734 ICKES, STINSON, BISSONNETTE, OCH GARCIA dure för att härleda denna åtgärd. Först skapades en utskrift av alla tanke/känslor som rapporterats i studien, både faktiska och infererade, så att varje dyadmedlems faktiska tanke/känslor dök upp på vänster sida av sidan med motsvarande inferred poster som visas direkt bredvid dem till höger. Sedan gavs separata kopior av utskriften till sex oberoende domare. Deras uppgift var att jämföra det skriftliga innehållet i varje faktisk post med motsvarande indikering och betygsätt graden av likhet (dvs. innehållsnoggrannhet), med hjälp av en 3-punktsskala som varierade från i huvudsak olika innehåll (0) genom något liknande, men inte samma, innehåll (1) till i huvudsak samma innehåll (2). I denna studie var den interna konsekvensen i de sex domarnas innehållsnoggrannhet.94. Den höga tillförlitligheten hos dessa betyg visade att de sex taxorna i stort sett använde samma bedömningskriterier, och det motiverade beslutet att använda medelvärdet av betygen som vårt empiriska mått på innehållsnoggrannhet. Den fysiska dragningskraften hos varje ämne bedömdes av 11 taxare som såg ett klipp av de första 20 s av varje dyadisk interaktion med ljudet avstängd. Varje dyadmedlems attraktionskraft bedömdes på en 10-gradig skala från extremt oattraktiv (1) till extremt attraktiv (10). Den interna konsekvensen i dessa kreditbetyg var.93, ett värde som motiverade att man använde medelvärdet av kreditbetygen som mått på fysisk dragningskraft. Den logik underliggande komponent analyser av noggrannhet i person perception-see, till exempel Cronbach (1955 Cronbach (,1958, Gage och Cronbach (1955 ), Funder (1980, 1987, Harackiewicz och DePaulo (1982), Kenny (1986 Kenny (,1988, Albright (1987) och Schneider, Hastorf och Ellsworth (1979) - tillämpades, med några nödvändiga ändringar, till den nuvarande studien av empatisk noggrannhet. Denna logik antydde att våra ämnen exakt kunde dra slutsatsen innehållet i en given tanke / känsla inträde av någon av tre skäl. För det första kan de på ett korrekt sätt dra slutsatsen om det specifika innehållet i den specifika posten (differentierad noggrannhet). För det andra kan de på ett korrekt sätt dra slutsatsen det allmänna temat eller tenoren för sin partners tanke/känslor och, genom att basera sin utbildade gissning på den allmänna stereotypen, göra en korrekt slutsats om en given post med en sannolikhet större än slumpen (stereotyp noggrannhet). För det tredje kan de helt enkelt göra en lycklig, outbildad gissning om innehållet i posten och vara korrekt vid några få sällsynta tillfällen på grund av slumpen ensam (chans noggrannhet). Av dessa tre noggrannhetskomponenter återspeglar de två första någon typ av inferentiell förmåga, medan den tredje inte gör det. Även om det i vissa studier kan krävas en uppskattning av både den andra och den tredje komponenten, var det för våra nuvarande syften nödvändigt att uppskatta och korrigera endast för den tredje komponenten för att skilja noggrannhet som baserades på någon form av inferentiell förmåga från en falsk noggrannhet komponent som helt enkelt berodde på slumpen. 3 D. A. Kenny (personlig kommunikation, 1988) föreslog att det enklaste och enklaste sättet att uppskatta utgångsvärdet noggrannhetsnivåer som återspeglar den falska noggrannhet komponenten var att slumpmässigt para varje uppsättning av faktiska tanke / känsla poster med motsvarande uppsättning partner slutsatser och sedan bestämma nivåerna av innehåll och valence noggrannhet som erhållits med dessa slumpmässiga parningar. Dessa uppskattade noggrannhetspoäng vid baslinjen kunde sedan subtraheras från de ursprungliga noggrannhetspoängen för att skapa förfinade noggrannhetspoäng från vilka effekterna av falsk noggrannhet har avlägsnats. Logiken här är jämförbar med logiken i att göra en korrigering för att gissa i de poäng som erhållits på ett objektivt flervalsprov där försökspersonerna varierar i antalet objekt de slutför. Det var relativt lätt att få fram uppskattningar av utgångsvärdets noggrannhetsnivåer för vårt mått på valsnoggrannhet. Eftersom värdenoggrannhetsmåttet redan beräknades med hjälp av ett specialiserat nyttoprogram i COLLEKT DITT THoughTS-program, har Victor Bissonnette modifierat programvaran så att labbdatorn kan generera värdenoggrannhetspoäng efter att slumpmässigt ha parat ihop varje uppsättning av faktiska värdebetyg med motsvarande uppsättning partnerslutsatser. Tio av dessa slumpmässiga par var körs för var och en av de 76 fall där en person gjorde slutsatser om den uppsättning valence noggrannhet betyg som tillhandahålls av hans eller hennes partner. Valence noggrannhet poäng över de 10 parningar var sedan medelvärden för att ge en uppskattning av varje försöks baslinje valence noggrannhet poäng. 4 Det var betydligt svårare att få skattningar av exaktheten i vårt mått på innehållet, eftersom det återigen krävdes en grupp taxare för att göra subjektiva bedömningar om graden av likhet i det skriftliga innehållet i de faktiska och infererade tanke-/känslorna. Tidskraven för denna uppgift var sådana att vi hade råd att ha 11 taxare (8 erfarna taxare och 3 nybörjare) klass endast en slumpmässig parning av de 76 uppsättningar av faktiska och inferred innehåll poster. Lyckligtvis var dock den interna konsekvensen i de bedömningar av innehållets riktighet som lämnats av de 11 taxarna mycket hög (a =.91). Resultat och diskussion Som kontroll av giltigheten av bedömningen av tankar och känslor utfördes två tester av samtidig giltighet för att replikera de som rapporterats av. Resultaten av dessa tester redovisas i tabell 1 i form av dyad-nivå och justerade korrelationer på individnivå. Eftersom dyadmedlemmarnas svar var signifikant korrelerade (i£, icke-oberoende) för de posttesta måtten av gillande och obehag, är det lämpligt att rapportera endast dyad-nivån korrelationer och justerade individuella nivå korrelationer för vilka dyad-nivån kovariation har kontrollerats statistiskt (jfr. Kenny, 1988; Kenny & La Voie, 1985). I överensstämmelse med de resultat som rapporterats av, Andelen negativa självposter (procent av negativa tankar och känslor om jaget) var positivt korrelerad på dyad nivå med det posttesta måttet av obehag under 3 Om denna punkt inte är klar, överväga om en student bör ges kredit för stavning ordet uppfatta korrekt (a) eftersom han eller hon bevisar förmågan att stava det specifika ordet (differential noggrannhet) eller (b) eftersom han eller hon visar förmågan att tillämpa lämplig stereotypisk regel, "i före e utom efter c" (stereotyp noggrannhet). Pragmatiska lärare skulle förmodligen ge ett korrekt svar i vilket fall som helst och skulle kunna neka beröm endast om de hade anledning att tro att eleven helt enkelt hade gjort en lycklig gissning. 4 När antalet verkliga tankar och känslor som rapporterats av en patient var litet (t.ex., som typifieras av fall där endast tre eller fyra poster rapporterades), var den uppskattade nivån av valencenoggrannhet vid baseline sannolikt något uppblåst på grund av den större sannolikheten att slumpmässig parning av de faktiska valence betygen och den inferred valence betyg skulle resultera i en större andel av de ursprungliga parningar bevaras. För att korrigera för denna potentiella partiskhet tillät datorprogrammet inga ursprungliga parningar att bevaras i matchningsförfarandet. EMPATHIC ACCURACY I MIXED-SEX DYADS 735 interaktion. 5 Dessutom var andelen positiva partnerposter (i procent av positiva tankar och känslor för partner) positivt korrelerad på dyadnivå med den posttesta graden av sympati för partner. Motsvarande justerade korrelationer på individnivå var inte signifikanta, vilket tyder på att de signifikanta förhållanden på dyadnivå som rapporterades i tabell 1 var framträdande konsekvenser av dyad-medlemmarnas interaktioner som inte kan förklaras med processer som endast förekommer på individuell analysnivå. Tabell 2 innehåller uppgifter som ger jämförelser av a) de ursprungliga värdena för innehåll och valencenoggrannhet, b) basvärdena för var och en av dessa åtgärder och c) de reviderade värdena för varje åtgärd (ursprunglig poäng minus baslinje). Eftersom det inte fanns några signifikanta könsskillnader i metoder eller mönster för interkorrelation av dessa åtgärder, rapporteras endast uppgifterna för det kombinerade urvalet. Innehållets exakthet. Eftersom uppgifterna i den översta delen av tabell 2 visar att medlen för det ursprungliga, utgångsvärdet och de reviderade måtten på innehållets riktighet alla var betydligt större än noll. Dessa data indikerar att våra ursprungliga innehållsnoggrannhetspoäng innehöll en liten baslinjekomponent utöver en mycket större komponent som förmodligen var ett raffinerat mått på differentialinnehållsnoggrannhet. Var och en av dessa komponenter var mycket tillförlitlig (alla ps <.0001) när de testades mot nollhypotesen. Ytterligare analys visade att den ursprungliga och reviderade innehållet noggrannhet poäng korrelerade.91 för kvinnor i provet,.92 för män, och.91 för alla försökspersoner tillsammans. Även om baslinjekomponenten i innehållsnoggrannheten var statistiskt tillförlitlig för både män och kvinnor i provet, hade korrigeringen för dess påverkan relativt liten inverkan på rangordningen av försökspersonernas innehållsnoggrannhetspoäng. Valence noggrannhet. Som framgår av uppgifterna i den nedre delen av tabell 2 var metoderna för de ursprungliga måtten och utgångsvärdena för valencenoggrannhet signifikant större än noll (ps <.0001), men medelvärdet för den reviderade (dvs. difference-score)-måttet var inte. I skarp kontrast till uppgifterna om innehållets exakthet visade dessa valenceprecisionsdata att våra ursprungliga valenceprecisionspoäng innehöll en mycket stor baslinjekomponent utöver en andra, mycket mindre komponent. Det faktum att denna andra komponent inte var signifikant vid provning enligt tabell 2
Ett representativt exempel är empatisk noggrannhet definierad av Ickes et al. Hoppa över det.
Naturalistic Social Cognition: Empathic Accuracy in Mixed-Sex Dyads
{'venue': None, 'journal': 'Journal of Personality and Social Psychology', 'mag_field_of_study': ['Psychology']}