Vi presenterar en graf teoretisk strategi för vattenmärkning programvara på ett robust sätt. Medan vattenstämpel typiska programvara som är liten i storlek (t.ex. Ett par kilobyte) kan vara ogenomförbart genom detta tillvägagångssätt, det verkar vara ett lönsamt system för stora tillämpningar. Vårt tillvägagångssätt fungerar med program ow grafer och använder några abstraktioner, ungefärlig k-partitioner, och en slumpmässig promenad metod för att bädda in vattenstämpeln, med målet att minimera och styra tillägg som ska göras för inbäddning, samtidigt som den uppskattade e ort att ångra Watermark (WM) så högt som möjligt. Vattenmärkena är så inbäddade att små ändringar i programvaran eller ow grafer sannolikt inte inaktivera upptäckt av en probabilistisk algoritm som har en hemlighet. Detta görs genom att använda några relativt robusta grafegenskaper, och med vissa felkorrigerande koder. Under några naturliga antaganden om den tillagda koden för att bädda in WM, lokalisera WM av en angripare är relaterad till vissa graf approximation problem. Eftersom hårdhet av typiska fall av graf approximation problem har lite teoretiskt arbete gjort hittills, presenterar vi några heuristik för att generera så hårda fall och i ett begränsat fall presentera några heuristiska analyser av hur svårt det är att separera WM i en information teoretisk modell. Vi beskriver några relaterade experimentella arbeten. Vår vattenmärkningssystem har kopplingar till programvara manipulering motstånd också. Problemet med programvara vattenmärkning, på en mycket grundläggande nivå, är att infoga vissa data W (vattenstämpeln) i ett program P, så att i det resulterande programmet P 0 det inte är lätt att upptäcka och ta bort vattenstämpeln. För att motivera vårt tillvägagångssätt tittar vi på några leksaksexempel på vattenmärkningssystem och eventuella attacker mot var och en av dem. Scheme 1: Låt W k vara en liten bit av W, och låt cr(W k ) vara en kryptering av W k. Antag att vi infogar W k i form av en instruktion som flytta RegisterX, cr(W k ) strax innan en annan instruktion som skriver RegisterX. Vi kan sätta in alla bitar W k av W på detta sätt, fördelade på olika platser i programmet. Men, en enkel algoritm som registrerar ow analys skulle upptäcka att de instruktioner vi infogat är död kod, och ta bort dem helt och hållet. Det är uppenbart att detta system med införande av
Venkatesan m.fl. REF beskriver en graf-teoretisk metod för vattenmärkning.
A Graph Theoretic Approach to Software Watermarking
{'venue': 'IN 4TH INTERNATIONAL INFORMATION HIDING WORKSHOP', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}