Vi utvecklar en ram för att göra fotografiska bilder, med hänsyn till visningsbegränsningar, för att optimera den perceptuella likheten mellan den utgivna bilden och den ursprungliga scenen. Vi formulerar detta som ett begränsat optimeringsproblem, där vi minimerar ett mått av perceptuell olikhet, det normaliserade Laplacian Pyramidavståndet (NLPD), som efterliknar de tidiga scenomvandlingarna i det mänskliga visuella systemet. Vid återgivning av bilder förvärvade med högre dynamisk räckvidd än skärmen, finner vi att den optimerade lösningen ökar kontrasten av lågkontrast funktioner utan att införa betydande artefakter, vilket ger resultat av jämförbar visuell kvalitet till aktuella state-of-the-art metoder utan manuella ingrepp eller parameterinställningar. Vi undersöker också en mängd andra visningsbegränsningar, inklusive begränsningar av minimal luminans (svart punkt), genomsnittlig luminans (som en proxy för energiförbrukning) och kvantiserade luminansnivåer (halvtoning). Slutligen visar vi att metoden kan användas för att förbättra detaljer och kontraster hos bilder som bryts ned genom optisk spridning (t.ex. dimma).
Två delar av (1) REF utvecklade ett ramverk som bygger på fyra ingredienser för att optimera den perceptuella likheten mellan den renderade bilden och den ursprungliga scenen, med det högdimensionella utrymmet för den renderade bilden är också beräknings dyrt.
Perceptually Optimized Image Rendering
{'venue': 'Journal of the Optical Society of America. A, Optics, image science, and vision', 'journal': 'Journal of the Optical Society of America. A, Optics, image science, and vision', 'mag_field_of_study': ['Physics', 'Medicine', 'Computer Science']}