I ett meddelande nyligen presenterade Van Damme et al (1) en statistisk analys av framträdandet av världsrankade dekathleter, och gjorde slutsatser om dessa idrottares förmåga att reagera enhetligt på kraven från de tio händelserna i dekadlon. Deras argument baserades på en tolkning av den negativa korrelationen i ett urval av 600 världsrankade dekathletter mellan den bästa prestandan i en händelse och den totala prestandan. De använde principen om tilldelning (2) för att hävda att spetskompetens i en uppgift endast kan uppnås på bekostnad av genomsnittliga resultat i alla andra uppgifter. Vi presenterar här en kompletterande syn. Vi övervägde de 92 dekathleter som tävlade i de senaste fem olympiska spelen. För denna elit delprov vi hittade ett motsatt resultat än Van Damme et al (1): att konkurrera framgångsrikt på denna nivå, en enhetlig, relativt hög prestanda i alla enskilda discipliner krävs. KEYWORDS: dekathletes, principen om tilldelning, Olympiska spel, prestanda, elit I en nyligen publicerad tidning, Van Damme et al [1] presenterade en korrelation från vilken de hävdade att för världsrankade dekathletes, ökade prestanda i en uppgift kan hindra prestanda i andra. Som komplement till principen om tilldelning [2] där spetskompetens i en uppgift endast kan uppnås på bekostnad av genomsnittliga prestanda i alla andra uppgifter, fann Van Damme et al [1] att när analys av världsrankade dekathleter, dvs. Dekadeter av jämförbara standarder genomfördes, kompromisser blev uppenbara mellan vissa egenskaper. Föreställningar på 100m (meter) visade sig korrelera negativt med hastighet över 1500m för de idrottare som gjorde poäng på över 8000 poäng (allmänt accepterat som standard för dekathleter i världsklass). De noterade att det fanns motsägelser i deras resultat, nämligen de outliers i sin scatterplot som skeva resultat, vilket skapar en allvarligare negativ korrelation mellan genomsnittlig total prestanda och maximal prestanda i en viss disciplin. Dessa motsägelser kan ha orsakats av skillnader i den "allmänna standarden" för idrottare, som döljer kompromisseffekter när hela befolkningen i världsklass dekathletes analyserades. Det är oklart om det fanns starka samband mellan poängsättning i olika händelser eller mellan specialiserade och likformiga dekathletter. Vår inställning till denna forskningsfråga är att dessa "skillnader" anses vara försumbara genom analys av denna undergrupp av elitdekateller i världsklass som har tävlat under de senaste fem olympiska spelen. Föreställningar av dessa 92 olympiska dekathleter har använts för att avgöra hur och var poäng vinnas av individer med jämförbar atletisk förmåga. Cox & Dunn [3] hävdade nyligen att dekathlon inte bör vara partiskt mot en enda händelse eller någon grupp av händelser såsom fälthändelser. Den idrottsman som utmärker sig vid endast de långa eller höga hopp bör inte vara mer benägna att vinna ett dekadlon än en idrottsman som utmärker sig på 100m eller 400m, dvs... Poängfördelen för en toppidrottare framför de andra konkurrenterna bör inte gynna någon särskild händelse eller grupp av händelser. Anekdotiskt, dekathletes beskrivs ofta som sprinter / jumper typer, eller kastare / pol valper typer, grovt gruppera hastighet och färdighetsnivåer. Ward et al [4] bedömde giltigheten av att gruppera sådana förmågor genom att fråga om det är möjligt, att känna till utförandet i en disciplin, med ett litet fel, att bestämma utförandet i någon annan händelse. Med hjälp av data från de 5 olympiska spelen från 1984 till 2000, de utvecklat en scatterplot matris för dekadlon, visar korrelationen, om någon, mellan discipliner. Högsta korrelationer konstaterades finnas mellan diskus och skotthöjd (0,58), 100m och 110meters hinder (0,54), 100m och långt hopp (0,48) och 100m och 400m (0,53). Även om det fysiologiskt och biomekaniskt kan finnas ett argument som stöder spetskompetens i en grupp av relaterade händelser, (naturligt urval; fördelningsprincipen [2] ) korrelationen mellan denna fysiologiska konstitution och övergripande prestanda i en dekatlon händelse, särskilt för olympiska idrottare,
Kenny och Al. REF hävdar att excellens i varje enskilt fall vid dekadlontävlingarna kan uppnås på bekostnad av att hela tävlingen avslutas med en sämre total ställning.
Determinants of Success in the Olympic Decathlon: Some Statistical Evidence
{'venue': None, 'journal': 'Journal of Quantitative Analysis in Sports', 'mag_field_of_study': ['Mathematics']}