Abstrakt. Problemramar är en sund och bekväm strategi för kravmodellering. Ändå är de mycket mindre populära än andra mindre rigorösa metoder. En orsak är att de använder en not som varken är mycket tilltalande eller lätt att använda. Problemramarna notation är tillräckligt annorlunda från andra utvecklingsspråk - särskilt UML- för att skapa en "impedans missmatchning": att använda problemramar för att beskriva krav hjälper inte övergången till designfasen, gör det svårt för programmerare att till fullo förstå krav, och gynnar inte spårbarhet. Som en följd av detta, problemramar sällan antas i mjukvaruutvecklingsprocesser som använder UML som ett designspråk. UML själv ger ett språkligt stöd för kravmodellering, som dock lider av flera begränsningar, särskilt när det gäller precision och formalitet. Syftet med detta dokument är att kombinera problemramar och UML för att både förbättra det språkliga stödet för problemramar - samtidigt som de underliggande begreppen - och förbättra UML utveckling praxis genom att införa problemramar strategi, vilket gör det sömlöst tillämplig i samband med det välkända UML språk.
Luigi m.fl. föreslå en kombination av problemramar och UML för att beskriva programvarukrav i syfte att förbättra det språkliga stödet för problemramar och UML utveckling praxis genom att införa problemramar strategi REF.
Combining problem frames and UML in the description of software requirements
{'venue': 'FASE', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}