Sensornätverk är utplacerade för att övervaka det intresserade området. Maximera sensortäckningen beror på att effektivt bestämma var sensorerna befinner sig. I detta dokument föreslås en metod för självdistribution som kallas Ion-6. Sensorer är modellerade som joner, och kopplingarna mellan dem behandlas som joniska bindningar. När antalet joniska band till en sensor är fullt, kommer sensorn att driva ut andra ur sitt fält. Sensorerna organiserar sig som det hexagonala formatet för att maximera nätverkets täckningsområde, behålla nätverksanslutningen och förhindra att täckningshålen introduceras. Sensorerna i den föreslagna metoden kan beräkna sina rörliga riktningar och avstånd självständigt utan föregående positionsinformation. Simuleringsresultat visar att Ion-6 kan organisera sensorer som det hexagonala formatet för att maximera täckningsområdet. Utplaceringstiden för jon-6 är mindre än molekylmodellen och eliminerar effektivt de onödiga rörelserna hos den virtuella kraftmetoden (V-kraft).
Huang REF föreslog en metod för självdeployment med namnet Ion-6.
Ion-6: A Positionless Self-Deploying Method for Wireless Sensor Networks
{'venue': None, 'journal': 'International Journal of Distributed Sensor Networks', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}