Försökspersonerna ombads att forma högerhanden som om den skulle gripa tag i och använda ett stort antal välbekanta föremål. De valda objekten hålls vanligtvis med en mängd olika grepp, inklusive "precision" och "power" grepp. Statisk handhållning mättes genom att man registrerade vinkelpositionen av 15 ledvinklar på fingrarna och tummen. Även subjekt adopterade distinkta handformer för de olika objekten, de gemensamma vinklarna av siffrorna inte varierar självständigt. Analysen av huvudkomponenterna visade att de två första komponenterna kunde stå för 80 % av variansen, vilket innebar en betydande minskning från de 15 frihetsgrader som registrerades. Dock, även om de var små, högre ordning (mer än tre) huvudkomponenter representerade inte slumpmässig variabilitet utan gav i stället ytterligare information om objektet. Dessa resultat tyder på att kontrollen av handhållningen innebär några posturala synergier, som reglerar den allmänna formen på handen, tillsammans med en finare kontrollmekanism som ger små, subtila justeringar. Eftersom posturala synergier inte sammanföll med grepp taxonomier, resultaten tyder på att handhållning kan regleras oberoende av kontrollen av de kontaktkrafter som används för att greppa ett objekt.
Även om majoriteten av variationen i fingerkonfigurationerna ligger inom de två första huvudkomponenterna, innehåller högre ordning huvudkomponenter också viktig information för att korrekt utföra grepp REF.
Postural hand synergies for tool use
{'venue': 'J Neurosci', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Biology', 'Medicine']}