Verkliga scener är fulla av specularities (highlights och reflektioner), och ändå de flesta visionalgoritmer ignorerar dem. För att fånga utseendet av realistiska scener, måste vi modellera specularities som separata lager. I detta papper studerar vi beteendet hos speculariteter i statiska scener när kameran rör sig, och beskriver deras beroende av varierande ytgeometri, orientering, och scenpunkt och kameraplatser. För en rektilinjär kamerarörelse med konstant hastighet studerar vi hur den spekulära rörelsen avviker från en rak bana (diparitetsavvikelse) och hur mycket den bryter mot den epipolära begränsningen (epipolär avvikelse). Förvånansvärt nog är dessa avvikelser vanligtvis ganska små för ytor som är konvexa eller inte i hög grad böljande. Vi studerar också utseendet av specularities, d.v.s. hur de interagerar med kroppen reflektion, och med de vanliga ocklusion beställning begränsningar som gäller för diffusa ogenomskinliga lager. Vi presenterar en taxonomi av specularities baserat på deras fotometriska egenskaper som en guide för att utforma separation tekniker. Slutligen föreslår vi en teknik för att extrahera speculariteter som ett separat lager, och visa det med hjälp av en bildsekvens av en komplex scen.
Beteendet av specularity i statiska scener med en rörlig kamera beskrivs av Swaminathan et al. Hoppa över det.
On the Motion and Appearance of Specularities in Image Sequences
{'venue': 'ECCV (1)', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}