Abstract-Device-to-device kommunikation (D2D) föreslås som en viktig teknik för att öka systemets kapacitet och spektral effektivitet, samtidigt minska latens och energiförbrukning. Befintliga undersökningar undersöker vanligtvis resurstilldelningen för D2D-kommunikation underlaying den ortogonala frekvensdivisionen multipel access (OFDMA) baserade cellulära nätverk, un der scenariot där spektrum kan återanvändas rumsligt. De flesta av dessa undersökningar beaktade dock inte individuella kraftbegränsningar för varje D2D-enhet (t.ex. en smarttelefon), som i allmänhet är begränsad för varje enhet. Därför, med beaktande av överföringseffektbegränsningen per enhet, undersöks resurstilldelningsfrågan i detta dokument för flera D2D-par underlagd ODDMA-baserade cellulära system med målet att uppnå optimal systemgenomströmning. Genom att undersöka förhållandet mellan antalet underleverantörer per D2D-par och maximal effektbegränsning för varje D2D-par föreslås en suboptimal fördelningsalgoritm för gemensam effekt och subcarrier för att uppnå hög spektraleffektivitet med låg komplexitet. Simuleringsresultat visar att prestandan hos den föreslagna algoritmen ligger mycket nära den optimala lösning som erhålls genom global fullständig sökningsmetod. Samtidigt analyseras effekten av antalet undertransportörer som tilldelas varje D2D-par på systemets prestanda genom simuleringsresultat. Index Terms-Device-to-Device(D2D), resursfördelning, intercellinterferenshantering. Multimediatillämpningarnas enorma tillväxt (t.ex. enorm leverans av videoinnehåll) i dagens trådlösa system leder till höga datahastighetskrav för framtida trådlösa mobilnät. Device-to-device (D2D) kommunikation i cellulära nätverk, som kallas cellulär D2D-kommunikation, har ansetts vara en av de viktigaste teknikerna för att öka användarens datahastighet och nätgenomströmning, samtidigt som den minskar latensen och energiförbrukningen för dataöverföring. Till skillnad från det traditionella D2D-kommunikationssystemet via WiFi och Bluetooth med olicensierat spektrum gör den cellulära D2D-kommunikationen det möjligt för två användare i närheten att bilda ett D2D-par och communicera med varandra direkt genom att använda det licensierade spektrumet under hjälp av basstationen (BS). Därför kan kvaliteten på tjänsten (QoS) i den cellulära D2D-kommunikationen garanteras. Även nya närhetsbaserade tjänster (t.ex. Annons, innehållsdelning) kan läggas till det cellulära nätverket samt offtoading den befintliga trafiken från BS [1]. Två cellulära spektrumdelningslägen har tagits upp för cellulär D2D-kommunikation [2]: 1) ortogonal sharning: kommunikationen för varje D2D-par tilldelas med särskilt licensierat spektrum. Med andra ord delas spektrumet inte i en cell; 2) icke-ortogonal delning: det licensierade spektrumet kan delas av både D2D och cellulära länkar. Därför existerar interferens inom cellerna. Lägesval mellan ortogonal delning och icke-ortogonal delning studerades tillräckligt i [3]- [5]. Under båda spektrumdelningslägen är resursfördelning, inklusive makt- och spektrumallokering, mycket viktig för att uppnå hög spektral effektivitet för cellulär D2D-kommunikation [2]– [8]. Jämfört med ortogonal delning, en korrekt resursfördelning för icke-ortogonal spektrumdelning kan i allmänhet uppnå bättre spektral effektivitet och energieffektivitet [2]. Fördelen med ortogonal delning är att resurstilldelningen är mycket enklare än för icke-ortogonal delning eftersom endast kanal status information (CSI) av D2D-länkar behövs, medan CSI behövs för alla kanaler mellan två enheter. Båda lägen beaktas i cellulära nätverk eftersom varje läge har sin unika fördel. I nuvarande cellulära nätverk har ortogonal frekvensdelning flera åtkomster (OFDMA) [9]– [12] i stor utsträckning antagits för dataöverföringar med flera användare. Baserat på det tecken som ärvs från ortogonal frekvensdivision multiplexing (OFDM) som kan omvandla frekvensen selektiv blekning kanal till flera platta blekning subkanaler eller bitar, kan hög systemgenomströmning uppnås genom att utforska fleranvändarmångfald vid tilldelning av subcarriers/chunks till multiple användare adaptivt [9]-[12]. Resurstilldelningssystem har undersökt för båda D2D-spektrumdelningslägen i ODDMA-baserade cellulära nät [2], [4]-[8]. Under [2] undersöktes effekten av överföringsavståndet för D2D-länken på energieffektiviteten under effektbegränsningen för båda delningslägen. Baserat på den närhet som kännetecknar D2D-kommunikation, kan värdefullt spektrum återanvändas av flera D2D-par i en cell för att förbättra spektraleffektiviteten i det cellulära nätverket. Därför fokuserar de flesta undersökningar om resurstilldelning för D2D-kommunikation på icke-ortogonal spektrumdelning. [4] var inriktat på villkoret att möjliggöra en D2D-kommunikation. I [4], under en effektkontroll, D2D kommunikation är aktiverad endast när banan förlust mellan ett D2D-par är mindre än en tröskel. [5] undersökte hur sändningskraften ska fördelas när ett D2D-par kan dela samma subcarrierlchunk med en cellulär användare. [6], [7] och [8] utvidgade resurstilldelningen till ett scenario där undertransportörer/kunkar kan återanvändas bland flera D2D-par. Av alla dessa undersökningar, även om ODDMA-systemet togs upp, var undersökningen av maktstyrning begränsad i två scenarier. I det första scenariot, 978-1-4673-643 2-4/15/$31.00 ©2015 IEEE 2955
Ett effektivt resurstilldelningssystem för flera D2D-par med målet att maximera den totala systemkapaciteten studerades i REF.
Resource allocation for multiple-pair D2D communications in cellular networks
{'venue': '2015 IEEE International Conference on Communications (ICC)', 'journal': '2015 IEEE International Conference on Communications (ICC)', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}