Distribuerade minnesprogram skrivs ofta med hjälp av ett globalt adressutrymme: varje process kan namnge vilken minnesplats som helst på vilken processor som helst. Vissa språk döljer helt skillnaden mellan lokalt och avlägset minne, vilket förenklar programmeringsmodellen till viss prestandakostnad. Andra språk ger programmeraren mer explicit kontroll, erbjuder bättre potentiella prestanda men offrar både sundhet och användarvänlighet. Genom en serie av gradvis rikare typsystem formaliserar vi de komplexa frågorna kring ljudberäkning med explicit distribuerade datastrukturer. Vi illustrerar sedan hur typslutsatsen kan undandra sig mycket av denna komplexitet och låta programmerare arbeta på vilken detaljnivå som helst. Experiment som genomförs med Titanium programmeringsspråk visar att detta kan resultera i enklare utveckling och betydande prestandaförbättringar över manuell optimering av lokalt och globalt minne.
Liblit och Aiken REF utvecklar ett typsystem för distribuerade datastrukturer.
Type systems for distributed data structures
{'venue': "POPL '00", 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}