Fleranvändargränssnitt sägs ge "naturlig" interaktion för att stödja samarbete, jämfört med individuella och icke-samlokaliserade tekniker. Vi identifierar tre mekanismer som bidrar till att sådana gränssnitt blir framgångsrika: hög medvetenhet om andras åtgärder och avsikter, hög kontroll över gränssnittet och hög tillgång till bakgrundsinformation. Vi utmanar tanken på att interaktion över sådana gränssnitt nödvändigtvis är "naturligt" och hävdar att den dagliga interaktionen innebär begränsningar av medvetenhet, kontroll och tillgänglighet. Dessa begränsningar hjälper människor att interagera smidigare. Vi utgår från social utvecklingspsykologi för att karakterisera utformningen av fleranvändargränssnitt i termer av hur begränsningar av dessa mekanismer bäst kan användas för att främja samarbete. Vi använder denna ram av mekanismer och begränsningar för att förklara framgångar och misslyckanden med befintliga konstruktioner, sedan tillämpa den på tre fallstudier av design, och slutligen härrör från dem en uppsättning frågor att överväga när man utformar och analyserar fleranvändargränssnitt för samarbete.
Det är till exempel nödvändigt att överväga att begränsa följande aspekter: graden av medvetenhet om användarnas åtgärder och avsikter, graden av kontroll över gränssnittet och graden av tillgång till relevant information.
Mechanisms for collaboration: A design and evaluation framework for multi-user interfaces
{'venue': 'TCHI', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}