Med utgångspunkt i etnografiska data som samlats in under en tvåårsperiod i två bilåterförsäljare använder detta papper rollteori och en dramaturgisk analys av försäljningsträffar för att visa hur internet har förändrat förhållandet mellan bilförsäljare och deras kunder. Tidningen undersöker varför Goffmans dramaturgiska förhållningssätt till att analysera möten ger ett sätt att analysera tekniskt tillkommande förändringar i interaktionsordningen för ett arbetssystem som gör det möjligt för studenterna att mer holistiskt men systematiskt brottas med de sociala och materiella aspekterna av en sådan förändring. I en värld fylld av tweeting, sms, sociala nätverk och shopping online, för att förkunna att internet och teknik som bygger på det förändrar vårt sätt att leva är knappast nyheter. Endast en katatonisk kunde missa de nästan dagliga uttalandena av högteknologiska evangelister att något nytt internetverktyg introducerar en annan modig ny värld. Akademisk litteratur inom medicin (Demaerschalk et al., 2012; Ross, Sepper, & Pohjonen, 2010), business (Turban, Lee, King, Peng, & Turban, 2009; VanHoose, 2011), engineering (Kühnle, 2010; Smite, Moe, & Agerfalk, 2010), vetenskaperna (National Research Council, 1999) och samhällsvetenskap (Castells, 1996; Wellman & Haythornthwaite, 2002) vittnar om samma historia, om än mindre passionerat. Men även om Internet snabbt blir lika infrastrukturellt som elektricitet, finns det förvånansvärt lite forskning om hur det förändrar arbetssystem eller det arbete som människor gör. Studier av e-postanvändning (Barley, Meyerson, & Grodal, 2011; Dabbish & Kraut, 2006; Sproull & Kiesler, 1991) och distribuerade team (Hins & Bailey, 2003; Hinds & Kiesler, 2002; O'Leary & Mortensen, 2010) är undantag, och även denna forskning ägnar större uppmärksamhet åt individers och gruppers erfarenheter och resultat än åt arbetssystem eller hur arbetet utförs. Kanske är det föga förvånande att vi vet så lite om hur internet påverkar arbete bortsett från de olika sorter människor har hanterat floodade inkorgar och samarbeta med människor de aldrig träffar. E-post överbelastning och distribuerade team är bland internets mest kända konsekvenser eftersom så många människor upplever dem oavsett arbetsgivare, industri, eller yrke. Viktigare, förändringar som orsakas av infrastrukturteknik som Internet uppstår under lång tid, är vansinnigt olika, och är ofta yrkesmässigt specifi c. Telefonen, till exempel, hade mycket olika ramificationer för jordbrukare på landsbygden än det gjorde för handlare i städer (Fischer, 1992). Förbränningsmotorns konsekvenser för livvaktsförare (som blev taxiförare) var betydligt annorlunda än för smeder (som gick i konkurs). Därför finns det ingen anledning att förvänta sig att Internet ska ändra arbetet av akademiker eller läkare på sätt även distans liknar hur det formar vad inköpsagenter eller bilförsäljare gör, men betydande dessa förändringar kan vara för varje typ av arbete. Inför en sådan heterogenitet har samhällsvetare tre alternativ. Den första är att flytta upp nivåer av analys tills de kan elide skillnader i sammanhanget. Detta är precis vad de flesta undersökningar på internet gör. I stället för att fråga hur Internet har påverkat det dagliga arbetet av bilförsäljare, resebyråer eller akademiker, frågar forskare hur Internet har infleed mönster av bilförsäljning (Ghose, Mukhopadhyay, & Rajan, 2007; Kuruzovich, Viswanathan, Agarwal, Gosain, & Weitzman, 2008; Viswanathan, Kuruzovitj, Gosain, & Agarwal, 2007; Zettelmeyer, Morton, & Silva-Risso, 2006), strukturen av resebranschen (Buhalis & Zoge, 2007; Lang, 2000), eller bredden av en forskares stipendium (Evans, 2009). Faktum är att mycket forskning på internet även syftar till att spänna över industrier genom att tala brett om e-handel, långa svansar, och medierad kommunikation. För det andra kan forskare välja att producera en corpus av lokaliserade studier av hur internet har förändrat arbetet på denna eller den arbetsplatsen. Med tillräckligt med studier kan vi hitta allmänna mönster. Men med tanke på den nuvarande betoningen på att göra teoretiska om inte generaliserbara bidrag i varje tidning, bortsett från ansträngningarna från en tillfällig etnograf, är varje utbredd rörelse mot empirisk nominalism av gemensamt slag osannolik. Slutligen kan forskare sträva efter att utveckla perspektiv som fokuserar mindre på effekterna av en särskild teknik, än på de processer genom vilka teknik mars 32 (inklusive internet) medför förändring i en typ av arbete eller organisation av ett produktionssystem. Dagordningen skulle vara mindre att avslöja vad internet gör med någon viss sysselsättning än att hjälpa forskare att bestämma hur, när och var de ska leta efter förändringar som kan inträffa. Detta dokument spelar den tredje infallsvinkeln mot den andra. Med utgångspunkt i rollteorin och Erving Goffmans dramaturgiska analys av möten föreslår den ett tillvägagångssätt för att studera hur teknikerna ändrar interaktionsordning eller system för rollrelationer och rollspel och i förlängningen arbetssystem. Berättelsefirst skisserar en ram för att studera tekniskt framkallade förändringar i rollrelationer i ett arbete eller en arbetsplats. Det illustrerar sedan ramverkets nytta med etnografiska data om hur internet har förändrat bilförsäljares arbete och hur deras möten med kunder ser ut. Dokumentet avslutas med att man undersöker konsekvenserna av ett dramaturgiskt tillvägagångssätt för att studera tekniskt framkallade förändringar i ett arbetssystem. När organisationerna började anta datorer och andra beräkningstekniker, blev organisatoriska forskare gradvis missnöjda med befintliga metoder för att studera teknik. Kontingentteori (Gerwin, 1979; Harvey, 1968; Perrow, 1967; Woodward, 1958) och även socio-tekniska systemteori (Emery & Marek, 1962; Rice, 1963; Trist & Bamforth, 1951), när det väl fixed på autonoma team, verkade inte kunna redogöra för variationer i organisering som ibland orsakades av identiska maskiner. Följaktligen, av 1990-talet studenter av teknik började kasta deterministiska teorier om teknisk förändring till förmån för en filosofi för socialt byggande och att studera hur specifi c teknik tolkades och användes på plats för att förstå hur de skulle kunna utlösa olika resultat (Barley, 1986; Fulk, Steinfi eld, & Schmitz, 1987; Orlikowski, 1992 Orlikowski,, 1996 Poole & DeSanctis, 1990). Skiftet fick två stora konsekvenser: Förutom att uppmuntra ett ontologiskt skifte förespråkade byggnadsarbetare att man studerade betong, belägen praxis som framträdde när människor använde särskilda artefakter och programvara (Boczkowski & Orlikowski, 2004; Leonardi & Barley, 2010; Orlikowski & Scott, 2008). Att betona betongen hade dock en oförutsedd bieffekt. Att studera metoder ledde forskare bort från att fråga hur teknik förändrar arbetssystem och strukturer av organisationer i vilka de var utplacerade. Byrån och tolkningen kom i förgrunden; arbetssystem och sociala strukturer förbleknade i bakgrunden. Om beredskapsteoretiker hade kastat sitt öga på en för hög nivå av analys genom att fokusera på anpassning av typer av miljöer till produktionssystem, byggarbetarna ratched deras upplösning ner till där det var diffi kult att se större mönster av organisering. I idealfallet skulle man vilja ha ett analytiskt tillvägagångssätt som bevarar byggarbetarnas oro för betongen, samtidigt som man kopplar fast handling till meso-nivå, om inte mer molar, förändringar i organisationer och yrken. Analytiker behöver olika sätt att utnyttja åtgärder och strukturer samtidigt. Giddens teori om strukturering har erbjudit en sådan hävstång (Barley, 1986; Orlikowski, 1992; Orlikowski & Robey, 1991; Poole & DeSanctis, 1990). Rollteorin erbjuder en annan. Roller (eller mer exakt, de mönstrade sätt på vilka människor spelar dem) gör att vi kan svänga från en pågående ström av handling till en mer ordnad värld av social struktur. Som Chicagos skola sociologer förstod, roll är en Janus ansikte koncept: det ser samtidigt i en riktning mot individen och i den andra mot den sociala ordningen (Becker & Strauss, 1956; Hughes, 1937). Till skillnad från strukturteori, som i bästa fall ger ett brett ontologiskt perspektiv, rollteori, speciellt som utvecklad av interaktionister som Goffman (1959 Goffman (, 1961b och Turner (1968 Turner (, 2006, berättar vad vi ska leta efter empiriskt. Med andra ord, rollteori ger analytiker med en uppsättning begrepp som man kan strukturera observationer med. Barley (1990) var först med att föreslå en rollbaserad teori om hur teknik förändrar arbetssystem och organisatoriska strukturer. För att utforma en strategi för att dokumentera när och hur nya teknologier förändrar organisationer kopplade Barley Nadels (1957) teori om relations- och icke-relationsroller till nätverksteorins diktamen att varje organisations struktur är ett nätverk inskrivet av relationerna mellan dess medlemmar. Specifi callay hävdade att teknikerna utlöser förändringar genom att förändra arbetstagarnas icke-relationsroller: de uppgifter de utför och hur de utför dem. Sådana förändringar kan sedan leda till förändringar i karaktären av de interaktioner som arbetarna har med medlemmar i sin roll (de personer med vilka de interagerar medan de utför sitt arbete) samt vilka som ingår i rollen. Om rollförhållandena förändras på något sätt kan det sociala nätverket förändras, och om det gör det kan man säga att tekniken har förändrat arbetssystemet. Förändringar i rollrelationerna är därför avgörande för förändringar i arbetssystemen. Barley 33 Med hjälp av en kombination av etnografiska och sociala nätverksdata illustrerade Barley sitt analytiska tillvägagångssätt för att länka förändringar i mönster av praktik och interaktion till förändringar i strukturen genom att visa hur datoriserade bildmetoder (som ultraljud och datortomografi) utmanade professionell dominans inom radiologiavdelningar. Historiskt sett bifurcerades produktionen och tolkningen av röntgenbilder: teknologer producerade fims och radiologer tolkade dem. Med ankomsten av datoriserade metoder bröt separationen av produktion och tolkning ner. Tekniker som drev datoriserade metoder kunde inte producera medicinskt livskraftiga studier utan att förstå något om hur datorer fungerade och, ännu viktigare, utan att kunna tolka bilder som de producerade dem. Eftersom många radiologer till en början inte visste mycket om de nya bilderna eller tekniken, förändrades rollrelationerna. Förhållandet mellan radiologer och teknologer som drev datoriserade metoder blev mer samarbetsvilligt och teknologerna fick mer självständighet. Eftersom dessa skillnader är solida delas radiologiavdelningarna upp i två arbetssystem: en hierarkiskt organiserad huvudavdelning som drivs av administratörer och de datoriserade avdelningar som drivs av radiologer där relationerna var mer kollegiala och ömsesidiga. Senare studier har ibland erbjudit rollbaserade redovisningar av hur ny teknik förändrar arbetssystem. Edmondson, Bohmer och Pisano (2001) undersökte användningen av minimalt invasiv hjärtkirurgi på 16 sjukhus. De visade att framgångsrika implementeringar skedde när relationerna mellan kirurger, sjuksköterskor, tekniker och narkosläkare blev mindre hierarkiska och mer samverkande. I en av de få studier av hur Internet förändrar rollrelationer och, i förlängningen, arbetssystem, Schultze och Orlikowski (2004) studerade ett online-citeringssystem som används av WebGA, en fi rm som hjälpte oberoende försäkringsagenter att bestämma vilka försäkringsbolag som erbjöd de bästa försäkringar och priser för de kunder som agenterna betjänade. Till WebGA: s chagrin, verktyget tillät agenter att generera sina egna citat, vilket förbigå WebGAs representanter. Som ett resultat av detta minskade tekniken frekvensen och förändrade tenoren av interaktioner mellan servicerepresentanter och agenter. Ironiskt nog underskred denna förändring den förmån som agenter en gång såg i arbetet med WebGAs servicerepresentanter. Inte desto mindre är de rollbaserade studierna av hur tekniken förändrar arbetssystemen fortfarande relativt sällsynta. Man kan hävda att deras sällsynthet återspeglar det faktum att sådana studier vanligtvis inbegriper etnografi, vilket är för tidskrävande för de flesta forskare. Oavsett om det krävs arbete för att studera förändringar i roller, ställs rollanalytiker också inför olika problem med kultepistemi. För det första, i den mån rollbaserade studier fokuserar på mönster av relationer som till stor del definieras i nätverkstermer, riskerar man att förlora ur sikte hur tekniken förändrar tenoren av de faktiska interaktioner som utgör banden mellan medlemmarna i en roll uppsättning. Vi lär oss vem som interagerar med vem och potentiellt om vad, men inte hur de utför sina relationer. För att studera hur människor spelar sina roller behöver vi ett sätt att dokumentera repetitiva mönster av typiska möten. För det andra har rollbaserade studier åtminstone implicit behandlat ny teknik som exogena chocker som bryter en tidigare social ordning. I själva verket, analytiker sju de som hoppas på att undvika teknisk determinism och som inser att människors handlingar och detaljerna i ett sammanhang kommer att forma kedjans utveckling-ofta construe teknik som en utlösare i en kausal kedja. I synnerhet Barleys modell är orsakssamband i angiven ordning. Han föreslog en sekvens som ledde från förändringar i teknik, till förändringar i uppgifter, till förändringar i rollrelationer, till förändringar i nätverksstrukturer. Om kedjan bryts är det osannolikt att arbetssystemet kommer att förändras avsevärt. En sådan modell kan vara användbar för att studera konsekvenserna av diskreta, fysiska maskiner som CT scanners eller till och med tekniker som kirurgi vars förekomster kan identifieras och räknas, men det är mindre lönsamt att studera tekniker som saknar gripbarhet eller till och med strama. Detta är just det problem som Internet utgör. Internet är en täckmantel för en komplex, flexibel, föränderlig och ständigt växande portfölj av verktyg, information och media som förändrar de grunder på vilka vi agerar i situationer där vi tidigare skulle ha agerat annorlunda. Det finns inget mystiskt med internets förmåga att regrounda handling; fenomenet är helt praktiskt. Det handlar om vår förmåga att göra saker som vi i liknande situationer inte kunde ha gjort så lätt före internet. Före internet var det till exempel omöjligt att kommunicera omedelbart och asynkront över tid och rum. Innan internet var det svårt att få tillgång till stora mängder information utan att lämna sin ordförande för att besöka ett arkiv. Innan internet (och smartphones) kunde man inte lösa meningsskiljaktigheter om fakta under ett middagssamtal med sin make i en restaurang. (Naturligtvis kan detta fortfarande vara olämpligt.) Med internet har människor nu enkel tillgång till information (t.ex., vad en viss bil kostar en bilhandlare i Tehachapi, eller kunskap om att det finns en specifi c person i Tonah som vill starta en relation med en person mer eller mindre som du) som de tidigare inte kunde ha hittat. Academy of Management Discoveries För att analysera sådana regroundings, behöver vi koncept för att brottas med hur teknologier är inskrivna i den dagliga väven av sociala åtgärder så att de reconfire nätet av begränsningar och möjligheter som formar vårt beteende i specifika sammanhang. Med andra ord behöver vi ett sätt att kartlägga vad Orlikowski (2007) har kallat "konstitutiv insnärjning:" hur det sociala och materiella entwine. Aktörsnätverksteoretiker (Eriksson & Goldkuhl, 2013; Latour, 2007; Ribes, Jackson, Geiger, Burton, & Thomas, 2013) och studenter av samhällsmaterialitet (Leonardi, 2013; Orlikowski, 2007; Orlikowski & Scott, 2008 ) har försökt att brottas med sådan sammanflätning. Aktörsnätverksteoretiker gör detta genom att reducera teknologier och människor till analytiska motsvarigheter, så kallade "aktanter", och genom att studera deras gemensamma bidrag till ett handlingssystem. Under processens gång ger dock teorin om aktörsnätverk sakrifi vår dagliga förståelse av skillnaderna mellan teknik och människor på ett sätt som ibland gränsar till det antropomorfiska. Dessutom fokuserar inte skådespelare-nätverk teoretiker på roller och lokaliserade interaktioner. Advocates of socio-materiality, å andra sidan, erbjuder en användbar ontologi, men lite vägledning om hur man använder ontologi empiriskt. Deras analyser tenderar att dras till mikropraktiken av hur människor använder teknik snarare än till människors interaktioner med varandra, vilken roll teori tar som byggstenar för all social organisation. Vad som skulle vara användbart är begrepp och scheman som gör det möjligt för oss att reda ut hur ny teknik blir insnärjd i det sociala så att de återger det som Goffman (1983) kallade en "interaktionsordning": de belägna, mönstrade och återkommande sätten att bete sig och interagera i ett visst sammanhang. Hur man uppför sig gentemot andra, som utgör rollernas relationsaspekt, är just det som går förlorat i de flesta tidigare forskningar om teknisk förändring, ibland till och med det som handlar om roller. Dramaturgisk analys. På denna poäng, Goffmans (1959 Goffmans (, 1961a Goffmans) (, 1967 Goffmans (, 1974 Goffmans (, 1981 essäer om möten, interaktionsritualer och former av prat är användbara eftersom de ger ett schema för att analysera hur människor spelar roller gentemot varandra och hur inställningar och artefakter (inklusive teknik) stöd och begränsa rollspel. Under sin karriär försökte Goffman förstå varför det sociala livet är så välordnat och att avslöja varför möten av vissa typer (en föreläsning, ett spel av schacker, och så vidare) utvecklas så på samma sätt oavsett vem som är inblandad. Nyckeln, för Goffman, innebar inte att förstå individuell nivå förnuftsskapande som inträffar när människor försöker förstå det oväntade, utan snarare förnuftsskapande och beteende som är beroende av en "defi nition av situationen" eller vad han senare kallade en "ram" (Goffman, 1959) (Goffman,, 1974. Även om defi nitioner av en situation ibland förhandlas på plats (som när vi uttryckligen frågar varandra, "Vad händer här?"), är de vanligtvis inte konstruerade de novo och de är inte okonstruerade. Restriktioner uppstår från hur aktiviteten är inbäddad i och uppstår ur ett sammanhang. När vi klassificerar några händelser vet vi i allmänhet hur vi ska agera just för att vi behandlar det som ett typiskt fall av någon social scen. Goffman hävdade att ramar är skiktade sammanhang som konfirmerar de handlingslinjer som deltagarna kan ta i en viss typ av möte. Viktigt är att dessa lager inkluderar den "fysiska ramen", med vilken Goffman menade artefakter och naturfenomen, och den "sociala ramen", med vilken han menade de andra aktörerna som är närvarande såväl som den institutionella miljön (såsom en teater, en kyrka, en föreläsning) som ger särskilda regler för agerande (Goffman, 1974: 21-25). Människor kan inte ignorera den fysiska ramen mer än de kan ignorera det sociala. Som Pinch (2010) nyligen påpekade förstod Goffman att människor tar hänsyn till en miljö materiella artefakter när de utför möten. Tekniken hjälper faktiskt människor att definiera en situation och att spela sina roller i enlighet därmed. När en situation väl är defi nerad, ägnar sig människor åt "vägledda handlingar" (Goffman, 1974: 23); de skapar en handlingslinje inom förtroendet av de möjligheter som fysiska och sociala ramar ger. Det är till exempel tveksamt om man skulle åka skateboard längs en kyrkas gång, särskilt när en präst håller en predikan. Ramen, "tending church", utesluter till stor del sådan verksamhet. Man kan tänka sig skateboard nerför en trottoar medan man lyssnar på samma predikan på en iPod. Re-groundings innebär förändringar i ramen. Liksom andra dramaturgiska sociologer (Messinger, Sampson, & Towne, 1962; Turner & Edgley, 1976; Wilshire, 1982) hävdade Goffman att möten, interaktionsritualer, och andra "vägledda handlingar", en gång 1 Även om vissa forskare hävdar att Goffman var främst intresserad av konstruktion av jag och identiteter och förhandling och underhåll av ansikte, var hans agenda ytterst att förklara den sociala strukturen i vardagen (Collins 1988 (Collins, 2004 Giddens 1987). Jag utgår från Goffmans strukturella agenda i den här uppsatsen. 2 Man får inte blanda ihop Goffmans användning av "ram" med dess användning av samtida institutionella teoretiker som ofta använder termen som synonym för en logik. Bland institutionalisterna har ramen en innebörd av retorik, begrepp eller ideologi. I Goffmans terminologi, ramar defi ne klasser av situationer som finns på en mycket mer lokaliserad nivå av analys. Goffman använde ramen i betydelsen bildram, en uppsättning ledtrådar eller parametrar som skiljer situationen från omgivningen och som defi nes godtagbara handlingslinjer inom sammanhanget. inramad, kan med fördel ses som teaterföreställningar. 3 Det dramaturgiska ögat drar analytikerns uppmärksamhet till specifika delar av mötet och dess inställning som stöder och strukturerar den utvecklande handlingslinjen. Skript är det viktigaste inslaget i varje dramaturgiskt konto. Ett skript organiserar och typifi es interaktion genom att defi ning hur parter till ett möte bör spela sina roller. De allra flesta möten har manus även om de är så minimala som två-sväng utbyte av hälsningar bland främlingar erkänner varandras närvaro på en trottoar. Man kan tänka sig ett manus som en sammansvärjning av en återkommande aktivitet som defi nes det väsentliga i de delar som deltagarna måste spela. Överväg att gå till en restaurang (Schank & Abelson, 1977). När vi går till en restaurang, stream av handling utvecklas i en relativt förutsägbar ordning: maître d' hälsar på oss; vi ber om ett bord; maître d'säter oss; servitören hälsar oss vid bordet och ger oss en meny; servitören frågar om vi vill ha något att dricka; och så vidare genom desserten och betala räkningen. Som Garfi nkel (1967) visade, när manus bryts som skulle uppstå om kyparen omedelbart frågade om vi skulle vilja dessert-vi blir desorienterad, även orolig eller arg. Skript är både kognitiva och beteendemässiga fenomen. Kognitivt är manus förväntningar på hur saker och ting bör gå, med tanke på en defi nition av situationen. När våra förväntningar är uppfyllda har vi känslan av att "ingenting-ut ur-det-vanliga-går-på-här", även om vi inte är benägna att vara medvetna om att vi upplever en känsla av det vanliga. Beteendemässigt, som dramaturgisterna betonar, är skript löst föreskrivna sekvenser av beteenden och interaktioner associerade med typer av möten. Människor antar eller spelar sina respektive roller genom att göra viktiga drag vid lämpliga tidpunkter i en interaktionsutveckling (se Pentland, 1992). Manuset stöds av, och kan ofta kräva, en specifi c scen (en restaurang på kvällen), en uppsättning rekvisita (bord, tallrikar, ljus, en korkskruv), stödjande skådespelare (bartenders, buss pojkar) och ibland en publik (andra gäster). När ett mötes dramaturgiska element ändras kan skript ändras och när skripten ändras har interaktionsordningen ändrats genom defi nition. Till exempel, be kunderna att betala innan de äter mat som tillagades innan de beställde den och sedan be dem att sätta sig och buss sina egna bord, förvandlar en fi ne restaurang till en snabbmatsinrättning. Skript utvecklas genom rörelser, de åtgärder som en andra part tar som svar på en första parti åtgärder, som i sin tur fungerar som ledtrådar och signaler för nästa åtgärder den första partiet bör ta (se Collins, 2004). Åtgärder är strategiska i avsikt, och genom dem hoppas aktörerna kunna uppnå målen. Mötena varierar också beroende på deras grund, den inställning som skådespelarna intar mot varandra när de gör sina drag. Footing sätter tonen i mötet. När du lämnar in ditt pass till en immigrationstjänsteman, ägnar du dig åt ungefär samma beteende som när du köper en filmbiljett: i båda fallen lämnar du ut ett juridiskt dokument till någon i ett glasbås som sedan erbjuder tillträde längre bort. När det gäller invandring ställer ni er dock som en sympatisör för ett erkännande som tjänstemannen kan ifrågasätta och förneka. I fallet med att gå på bio, presenterar du dig själv som kund och du förväntar dig inte att nekas tillträde om inte showen är slutsåld. För att inse skillnaden i grundnivå behöver man bara ta hänsyn till den relativa lämpligheten och konsekvenserna av att uttrycka irritation hos biljetttagaren jämfört med en inflyttningsperson. Som nämnts ovan, andra dramaturgiska inslag i ett möte stöd och forma den skriptade handlingslinje och de drag genom vilka aktörer spelar sina roller. Liksom pjäser, möten alltid inträffar på någon scen ofta inför någon publik, som kan vara närvarande eller föreställa sig. Scenen avgränsas i tid och rum och avtecknar den region inom vilken ett möte av en viss typ kan och bör äga rum. Vanligtvis har inställningarna främre stadier som är tillgängliga för publiken och bakre stadier som inte är. Dessutom innehåller stegen vanligtvis rekvisita som betonar handlingslinjen och aktörernas prestation av sina roller. Scener och rekvisita är de materiella artefakter (varav vissa kan betraktas som teknik) som aktörerna använder när de spelar ut möten av olika typer. En av Goffmans nyckelpunkter är att aktörerna inte kan upprätthålla ett möte av en viss typ utan rätt stadium och rätt rekvisita. Om du ändrar rekvisita eller stadium, riskerar du att ändra defi nitionen av situationen. Man kan till exempel inte spela schack utan schackbräde och schackpjäser, hur påhittade eller till och med inbillade de än må vara. På liknande sätt, att äta i en restaurang kräver närvaro av bord, stolar, tallrikar, gafflar, knivar och skedar. På restauranger står eller äter man inte med händerna. På picknickar kanske de gör det. Poängen är att teknologier och andra artefakter strukturerar vår defi nition av situationen, de skript som styr mötet, och hur vi spelar våra roller. 3 Att hävda att möten är ritualer eller teaterföreställningar är inte att säga att skådespelare på något sätt är oärliga eller att deras handlingar och interaktioner är påhittade, även om de skripterade aspekterna av möten gör det möjligt den typ av dissemble som drog Goffmans uppmärksamhet till konfi dence konstnärer. Academy of Management Discoveries Det är viktigt att notera att manus, roller, rörelser, rekvisita, stadier och fotfäste involverar varandra. De verkar gemensamt för att motverka situationen och därmed den handlingslinje som situationen motiverar. För att se hur detta fungerar bör man återigen tänka på invandringen av yrkesutövare och personer som säljer biljetter på film. Även om du tar ställning till en klagande, om du gör misstaget att lämna in invandringshandlingar som kallas pengar, kan du konstatera att det finns sämre möjligheter än att nekas inresa till f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens hemland. I vissa länder kan det naturligtvis vara så att man kan påskynda inträdet genom att presentera effek tet med pengar, så länge som man gör flyttningen på rätt sätt. Att ge en biljettförsäljare ditt pass är däremot sannolikt att åberopa lite mer än förbryllande och under inga omständigheter skulle det ge dig en bättre plats på teatern. Sammanfattningsvis skiljer sig en dramaturgisk analys av tekniska förändringar från andra metoder för att studera teknik. I stället för att göra tekniken till centrum för uppmärksamheten skiftar den uppmärksamheten till det system av aktörer, handlingar och interaktioner i vilket tekniken är inbäddad. Vi är inte längre helt enkelt intresserade av hur en teknik förändrar vårt sätt att utföra en viss uppgift, ett kommunikationsmönster, hur människor konceptualiserar tekniken, eller ens de metoder som uppstår kring en tekniks användning. I stället är den dramaturgiska analysen inriktad på hela den miljö som kommer från och upprätthåller en defi nition av situationen och rimliga handlingslinjer. Om något, är det manuset snarare än tekniken som ligger till grund för analysen. Analytikern har till uppgift att avgöra om närvaron av en teknologi på något sätt har återskapat manusen, scenen, rekvisitan, de rörelser som aktörerna gör, och mötets fotfäste på ett sätt som upprätthåller en annan handlingslinje. Eftersom manus, genom defi nition, kodar rollrelationer, för dramatkirurgisk analys därför rollspel till centrumscenen. Dessutom, ur detta perspektiv internetteknik är analytiskt inte annorlunda än någon annan teknik; för att få sociala konsekvenser, måste använda internet rekognoscera några kombinationer av manus, rörelser, skådespelare, fot, rekvisita, och scen som strukturerar en interaktion ritual för att omvandla hur en typ av möte utvecklas. För att uppskatta hur ett dramaturgiskt tillvägagångssätt kan hjälpa oss att studera hur tekniken förändrar rollrelationerna och de arbetssystem de inskriver, låt oss undersöka hur internet omformar hur amerikaner köper och säljer bilar, och mer specifikt, strukturen och tenoren av möten mellan bilförsäljare och kunder. Efter en kort beskrivning av bilförsäljares status i amerikansk kultur och hur internet gav upphov till ett alternativt sätt att köpa och sälja, vänder sig berättelsen till den forskning som producerade de data på vilka analysen vilar innan man går vidare för att jämföra hur försäljningen uppstår när kunder köper ett fordon över internet istället för personligen.
Barley förklarar teknikens ökande roll i bilköpsprocessen REF.
Why the Internet Makes Buying a Car Less Loathsome: How Technologies Change Role Relations
{'venue': 'Academy of Management Discoveries', 'journal': 'Academy of Management Discoveries', 'mag_field_of_study': ['Business']}