: Partiell funktionell överensstämmelse mellan två par former med stora saknade delar. För varje par visar vi matrisen C som representerar den funktionella kartan i spektraldomänen, och verkan av kartan genom att överföra färger från en form till en annan. Den speciella sneddiagonala strukturen hos C som induceras av particitetsomvandlingen uppskattas först från spektralegenskaperna hos de två formerna, och utnyttjas sedan för att driva den matchande processen. I detta dokument föreslår vi en metod för att beräkna partiell funktionell överensstämmelse mellan icke-rigida former. Vi använder perturbation analys för att visa hur avlägsnande av form delar ändrar Laplace-Beltrami eigenfunktions, och utnyttja det som en tidigare på spektral representation av korrespondensen. Motsvarande delar är optimeringsvariabler i vårt problem och används för att väga den funktionella korrespondensen; vi letar efter de största och mest regelbundna (i Mumford-Shah sense) delar som minimerar korrespondens distorsion. Vi visar att vår strategi kan hantera mycket utmanande korrespondensinställningar.
Rodolà m.fl. I REF föreslogs en metod baserad på Laplace-Beltrami eigenvectors för beräkning av partiell funktionell överensstämmelse mellan icke-rigida former som har isometrisk deformation.
Partial Functional Correspondence
{'venue': 'ArXiv', 'journal': 'ArXiv', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}