Forskningsinsatserna för att införliva multicast- och sändningsöverföringar i den cellulära nätverksarkitekturen ökar, särskilt när det gäller streamingtillämpningar för multimedia. Layered division multiplexing (LDM), en form av icke-ortogonal multiple access (NOMA), kan potentiellt förbättra Unicast dataflöde och sändningstäckning med avseende på traditionell ortogonal frekvensdivision multiplexing (FDM) eller tidsdivision multiplexing (TDM), genom att samtidigt använda samma frekvens- och tidsresurser för flera unicast- eller sändningssändningar. I detta dokument studeras prestandan för LDM-baserad unicast- och sändningsöverföring i ett cellulärt nätverk genom att anta en enda frekvensnät (SFN) operation för sändningsskiktet, samtidigt som det möjliggör godtyckligt klustererat samarbete för överföring av unicastdataströmmar. Beamforming och effektallokering mellan unicast- och tv-lager, och därmed den så kallade injektionsnivån i LDM-litteraturen, optimeras i syfte att minimera den sammanlagda effekten under begränsningar på användarspecifika unicast-frekvenser och på den gemensamma sändningshastigheten. Problemet hanteras genom successiv konvex approximation (SCA) teknik, liksom genom beräkning av prestanda övre gränser med hjälp av semidefinit avslappning (SDR). Numeriska resultat ges för att jämföra ortogonal och icke-ortogonal multiplexing av sändning och unicast trafik.
Genom att använda LDM, en gemensam strålformande design algoritm föreslås i REF för att minimera den totala sändningseffekten under begränsningar på användarens specifika unicast-hastighet och den gemensamma multicast-hastigheten.
Non-Orthogonal Unicast and Broadcast Transmission via Joint Beamforming and LDM in Cellular Networks
{'venue': '2016 IEEE Global Communications Conference (GLOBECOM)', 'journal': '2016 IEEE Global Communications Conference (GLOBECOM)', 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Mathematics']}