Bysantinska avtal algoritmer antar normalt implicit inledande tillstånd konsekvens och synkronisering bland de rätta noderna och sedan fungera i samordnade rundor av informationsutbyte för att nå överenskommelse baserat på indatavärden. De implicita initiala antaganden gör det möjligt för korrekta noder att dra slutsatsen om utvecklingen av algoritmen vid andra noder från deras lokala tillstånd. I detta dokument behandlas en svårare felmodell än permanenta bysantinska fel, där systemet dessutom kan utsättas för allvarliga övergående fel som tillfälligt kan kasta systemet ur dess antagande gränser. När systemet så småningom återvänder för att bete sig enligt de förmodade antaganden det kan vara i ett godtyckligt tillstånd där någon synkronisering mellan noderna kan förloras, och varje nod kan vara i ett godtyckligt tillstånd. Vi presenterar en självstabiliserande bysantinsk avtalsalgoritm som når en överenskommelse mellan de rätta noderna i optimal tid, genom att endast använda antagandet om begränsad sändningsfördröjning. I processen för att lösa problemet utvecklades ytterligare två viktiga och utmanande byggstenar: ett unikt självstabiliserande protokoll för att tilldela konsekventa relativa tider till protokollinitiering och en Tillförlitlig Broadcast primitiv som fortskrider med hastigheten på den faktiska meddelandeleveranstiden.
Den aktuella tidningen använder sig av den självstabiliserande bysantinska avtalsalgoritm (ss-Byz-Agree) som presenteras i REF.
Self-stabilizing byzantine agreement
{'venue': "PODC '06", 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}