Socialpsykologer har i åratal upphöjt situationens makt. Vi erkänner bekvämt att i olika situationer, med olika människor, kan vi agera på en rad olika sätt, eller till och med prata med hjälp av en mängd olika stilar. Gergen (1972) var medveten om denna tendens och började utforska våra skiftande identitetsmasker. När han skrev brev till nära vänner, insåg han att han kom över som en "helt annorlunda person" i varje brev. "I en var jag morose och utgöt en filosofi av existentiell sorg; i en annan var jag en lysten realist: i en tredje var jag en lätthjärtad skämtare" (s. 32). Baserat enbart på hans ordval varierade Gergen av misstag sin stil för att anpassa sig till mottagarna av hans brev. Detta är ett utmärkt bevis på vår inneboende kunskap om vårt språks föränderlighet med avseende på olika sociala sammanhang. Intuitivt när vi interagerar med andra, anpassar vi oss till dem över ett brett spektrum av beteenden, särskilt språk. När två personer talar, är deras kommunikativa beteende mönstrat och samordnat, som en dans. Den ickeverbala litteraturen antyder att samordning kan vara en grundläggande aspekt av mänskligt beteende; de flesta aspekter av kommunikation, såsom ansiktsuttryck, ickeverbalt sångbeteende, kinesik, visuellt beteende och proxemik samordnas (Harper, Wiens, & Matarazzo, 1978). I den här artikeln undersöker vi i vilken utsträckning två personer i samtal koordinerar genom att matcha deras ordanvändning. Språklig forskning har sitt ursprung i sökandet efter en uppsättning regler för att kombinera morfemer till meningar. På senare tid har språklig forskning försökt fastställa en liknande syntax eller grammatik i samtal (Clarke, 1983). Nyckeln till antagandet att det finns regler för alla möjliga samtal är definitionen av samtal som gemensamt hanteras (Slugoski & Hilton, 2001). Forskning som ägnas detta ämne har lyckats avslöja strukturella regulariteter inte särskilt till ordnivån: kategorier av tal agerar typer som "frågor", "ger orientering", och andra som försummar nyanserna av faktiska samtal. Dessutom måste de kodas av mänskliga domare. Liknar icke-verbal samordning, antar vår definition av språklig stil matchning (LSM) att de ord en person använder covary med dem den andra personen använder på både en tur-för-sväng nivå och på bredare konversationsnivå (Cappella, 1996). Men eftersom det språk som de interagerande använder är samordnat och ömsesidigt, är det ofta inte klart vem som leder eller följer. Vi föreslår att de ord en talare använder främst lyssnaren för att svara på ett specifikt sätt. På detta sätt påverkas en interagerande av sin partners språk på ordnivå i naturliga samtal på samma sätt som ens ickeverbala beteende kan påverkas av en annans rörelse (Chartrand & Bargh, 1999). Vi föreslår inte en tidssynkroni bland konversanternas språk, men den teoretiska grunden för denna forskning är utan tvekan relaterad till den ickeverbala kommunikationens synkroniseringsbegrepp. Forskningen om synkroniserade interaktioner påverkades starkt av Condons och Ogstons (1966; McDowall, 1978) inledande arbete med beteendeträning. Genom ljudfilmsmikroanalyser av talande och lyssnande beteende mellan mödrar och spädbarn, Condon och Ogston avslutade synkronin var en grundläggande, universell egenskap hos mänsklig kommunikation. Condon (1982) föreslog senare att individuella skillnader i synkroni kunde vara diagnostik av psykopatologi. I hans ursprungliga studier, en frånvaro av synkroni observerades hos personer med dyslexi och andra inlärningssvårigheter (Condon, 1982). Sedan dess har forskningen fortsatt att i första hand titta på fysiskt, icke-verbalt beteende (gester och posturalt beteende), påverkan, attityder och biologiska rytmer. Synkronisering definieras som matchning av beteenden, antagandet av liknande beteenderytmer, manifestationen av samtidig rörelse och det inbördes sambandet mellan enskilda beteenden (Bernieri & Rosenthal, 1991). Forskning har visat att synkronin är relaterad till positiv påverkan i interaktioner (Bernieri, Reznick, & Rosenthal, 1988) och interpersonell sympati och jämnhet i interaktioner (Chartrand & Bargh, 1999). Vi antog att interpersonell synkronisering skulle kunna ske i en kraftfull form på ordnivå. Pennebaker och King (1999) visade att det språk människor använder för att förmedla sina tankar och känslor visar på individuella skillnader i självuttryck och är tillförlitligt över tid och situation. Baserat på tanken att språket ger insikt i hur individer uppfattar världen, om människor matchas i sina språkliga stilar, skulle detta betyda att de är i harmoni på det sätt de organiserar sina psykologiska världar. Enligt Byrnes likhetsliknande hypotes (1971) skulle denna likhet i livsorientering kunna leda till ett djupare band mellan dem. Förutom att fastställa graden av matchning i ordanvändning, var ett andra mål med den nuvarande studien att undersöka hur det är relaterat till framgången eller misslyckandet i samtalet. Många studier som är relevanta för den aktuella undersökningen har dokumenterat ökad attraktion mellan obekanta dynader som uppvisar mer samordning (jämfört med dynader som "inte är samordnade") på olika ickeverbala beteenden inklusive huvudrörelser, röstaktivitet (inte verbala), ansiktsuttryck och postural spegling (Bernieri, Davis, Rosenthal, & Knee, 1994; Burgoon, Stern, & Dillman, 1991; Chartrand & Bargh, 1999; Hatfield, Cacioppo, & Rapson, 1994; för detaljerade recensioner se Cappella, 1997). Enligt koordinering-rapport hypotes (Tickle-Degnen & Rosenthal, 1987), attraktion, tillfredsställelse, fasthållande, livslängd, och rapport bör vara positivt korrelerad med "koordinerade" interaktionsmönster. I teorin bör dessa resultat generaliseras till våra egna studier, vilket leder till förutsägelsen att LSM bör korrelera med gillande, relation och social integration bland de samverkande. Särskilt relevant för våra förutsägelser om LSM är Giles kommunikationslogiteori (CAT). Enligt CAT, individer anpassa sig till varandras kommunikativa beteenden för att främja socialt godkännande eller kommunikation effektivitet. Utgångspunkten för teorin ligger i individens förmåga att strategiskt förhandla om det sociala avståndet mellan sig själva och sina samverkande partner: att skapa, upprätthålla eller minska det avståndet (Shepard, Giles, & Le Poire, 2001 ). Detta kan göras språkligt, paralingvist och icke-verbalt: till exempel, varierande talstil, hastighet, tonhöjd eller blick. En specifik strategi en individ kan använda är konvergens, som innebär ändringar av accenter, idiom, dialekter, och Niederhoffer, Pennebaker / LINGUISTIC STYLE MATCHING 339 code-switching att bli mer lik en interaktionspartner (se Giles & Smith, 1979 (Pennebaker, Francis, & Booth, 2001 ). LIWC analyserar en eller flera textfiler ord för ord och jämför varje ord i en given fil med 2.290 ord och ord stammar i en intern ordbok. Orden i den interna ordboken har bedömts av grupper av domare som representativa för en mängd olika psykologiska eller språkliga dimensioner. Ordkategorierna omfattar vanliga språkliga åtgärder såsom ordräkning, pronomen och artiklar; psykologiska processer, såsom affektiva eller emotionella, kognitiva och sensoriska processer; kategorier som täpper till hänvisningar till rum, tid och rörelse; och en grupp dimensioner som mäter en mängd olika personliga problem, inklusive hänvisningar till kön, död, TV och yrke (för en mer fullständig genomgång se Pennebaker et al. Det bör noteras att LIWC kan analysera en konversation mellan två personer på minst tre sätt: alla ord i hela konversationen (baserat på en stor fil); den separata språkanvändningen av varje interagerande för konversationen (baserat på en fil för varje talare), och språkanvändning för varje person för varje tur i konversationen (t.ex. 50 varv i en konversation skulle ge 100 separata filer). Inga studier hittills har kunnat kvantifiera i vilken utsträckning ordanvändning samordnas och inte heller har studier visat att språkliga dimensioner kan fungera som de bästa markörerna för samordning. Det primära målet med dessa studier var alltså helt enkelt att bestämma språkets psykometriska egenskaper i pågående interaktioner. Ett sekundärt mål med det aktuella projektet var att lära sig i vilken utsträckning LSM återspeglade uppfattningarna om att rapportera eller "klicka". Om en interaktion mellan relativa främlingar går bra, kan vi se detta på de sätt som de två visar jämförbara ordbruk. Om vi upptäcker oöverträffade språkmönster mellan två personer, kan vi härleda konflikter inom interaktionen. CAT kan förutsäga detta är en annan form av konvergens som leder till tillfredsställelse och kvalitet på kommunikationen (se Giles & Smith, 1979). Koordination-rapport hypotesen kan på liknande sätt förutsäga LSM för att beteckna ömsesidig anpassning och resultera i positiv rapportering; dessutom, förväntade överträdelser teori (Burgoon, 1993) För att testa dessa idéer, genomförde vi tre experiment analysera de ord individer som används i två-personers interaktioner. De två första experimenten var laboratoriestudier där främlingar lärde känna varandra genom att interagera i direktsända datorchattrum. Den tredje studien var en arkivanalys av 15 av de ursprungliga Watergate-utskrifterna i hemlighet inspelade i Vita huset där president Richard Nixon hade en serie av en-mot-en diskussioner med H.R. Haldeman, John Erlichman, eller John Dean. Dessa naturliga och historiska interaktioner gjorde det möjligt för oss att jämföra LSM bland vuxna talare och, till skillnad från labbstudierna, tillät oss att undersöka samtalsledarskap. Eftersom de två första studierna byggde på mycket likartade metoder kommer metoderna och resultaten att presenteras tillsammans innan Watergate-studien införs. I de två första experimenten rekryterades collegestudenter för att delta i en pågående datorbaserad chattinteraktion i laboratorier vid Institutionen för psykologi. Det första experimentet syftade till att fastställa i vilken grad gir leng and word use var relaterat till kvaliteten på en pågående datorbaserad chattinteraktion mellan två främlingar. Dessutom försökte vi lära oss om att ha ett anonymt skärmnamn, vilket är vanligt i naturalistisk användning av chattrum, skulle resultera i olika typer av interaktioner än att ha ett skärmnamn som identifierar den interagerandes verkliga namn. Totalt 130 introduktionspsykologer vid University of Texas vid Austin (52 män och 78 kvinnor, medelålder = 20.8 år) deltog i studien som en del av ett experimentellt introduktionspsykologiskt alternativ. Individer tilldelades slumpmässigt chattpartners, vilket resulterade i 28 blandade sex, 25 alla kvinnliga, och 12 alla manliga konversationsdyader. Tre samtal (2 alla manliga och 1 alla kvinnliga dynader) ingick inte i analyserna på grund av datorfel under studien, vilket resulterade i 62 dynader. Niederhoffer, Pennebaker / LINGUISTIC STYLE MATCHING 341 Deltagare anmälde sig ursprungligen för ett av två gruppexperiment som var schemalagda samtidigt i olika rum. Vid ankomsten till ett av de två rummen riktades eleverna slumpmässigt till en av flera skrivbordsdatorer. Utan att deltagarna kände till det, var varje dator direkt ansluten till en dator i det andra labbet. Datorparen var anslutna via ett privat chattrumsprogram (tillgängligt för nedladdning på http://tucows.wau.nl/circ95.html). Det privat licensierade chattprogrammet är ett multiprogram som möjliggör privata virtuella samhällen med live-interaktion. Deltagarna fick veta att de skulle chatta med en person på en annan del av campus men att de inte skulle träffa den personen. Åtgärder vidtogs för att säkerställa att deltagarna inte såg varandra innan experimentet inleddes. Efter att ha samtyckt till att delta i försöket fick varje deltagare en kort demografisk undersökning med 10 frågor om erfarenhetsnivåer med och användning av datorer och chattrum på Internet. Efter att ha loggat in på sina datorer tilldelades hälften av deltagarna slumpmässigt (på datorskärmen) att ange sitt riktiga namn, medan den andra halvan fick möjlighet att uppfinna "ett skärmnamn som de själva valt". Båda medlemmarna i varje dyad befann sig i samma riktiga namn/Läkemedelsnamn. Efter cirka 45 minuter slutförde deltagarna Interaktion Rating Questionnaire (IRQ). Denna skala innehåller 3 objekt som bildar "klickindex" samt 12 undersökande objekt som bedömer i vilken grad deltagarna åtnjutit samtalet, och olika mått på deras komfortnivå. Klickindexet baserades på i vilken grad deltagarna kände att interaktionen gick smidigt, de kände sig bekväma under interaktionen, och de lärde verkligen känna den andra deltagaren. Efter att ha besvarat frågeformuläret avlades och tackades deltagarna för deras deltagande. Avskrifterna av interaktionerna sparades och trycktes slutligen med all identifierande information borttagen. Oberoende domare bedömde utskrifterna med hjälp av en modifierad version av IRQ (IRQ-judge). IRQ-domaren innehåller frågor som liknar IRQ, inklusive samma tre frågor som bildar klickindex samt objekt om de upplevda nivåerna av fluiditet, livlighet och upplevd njutning.  Experiment 2 omfattade 32 (21 män, 11 kvinnor) som började studera vid högskolan. Medelåldern var 18,2 år. Eftersom deltagarna drevs i grupper om fyra, talar med var och en av de andra tre personerna i gruppen i 15 minuter vardera, samlades data från totalt 48 datachatt samtal. Totalt sett var 19 interaktioner blandade kön, 22 män och 7 kvinnor. Data från alla interaktioner ingick i analyserna. Individer anmälde sig till experiment i grupper om fyra, med insikten att de inte känner några andra potentiella deltagare i sin tid. Vid ankomsten till labbet eskorterades deltagarna till separata bås med enskilda datorer i en laboratoriesvit. Varje dator körde Microsoft Chat Software (nedladdat från www.microsoftchat.com), som tillät försökspersonen att skapa separata chattrum som bara två av deltagarna kunde komma in under en 15-minuters interaktionsperiod. Efter att ha suttit i labbåsen tilldelades deltagarna ett identifikationsnummer som sitt skärmnamn för att förhindra att en annan deltagare kände igen dem. Varje deltagare interagerade med de övriga tre deltagarna i 15 minuter vardera. Eleverna instruerades individuellt att "försöka lära känna den andra deltagaren". Det fanns inga begränsningar i samtalsinnehållet. I slutet av varje 15-minutersperiod, fyllde deltagarna i ett kort frågeformulär och försöksledaren konfigurerade om sina program för att vara säker på att de skulle interagera med en annan deltagare under den kommande 15-minuters interaktionsperioden. Efter varje samtal slutförde deltagarna en 10-punkts Interaktion Rating Questionnaire (IRQ) (se beskrivning i Experiment 1). Efter den sista interaktionen avlades en masse, tackades och ursäktades deltagarna. Liksom i experiment 1 sparades alla utskrifter av de 48 interaktionerna, och efter att ha tagit bort all identifierande information, trycktes alla utskrifter av de 48 interaktionerna. Fyra oberoende domare bedömde de enskilda utskrifterna av chattrummets interaktioner med hjälp av en modifierad version av Interaktion Rating Questionnaire (IRQ-Judge) (se Experiment 1). Niederhoffer, Pennebaker / LINGUISTIC STYLE MATCHING 343 Resultaten från experiment 1 och 2 är uppdelade i fyra olika kategorier. I den första delen diskuterar vi de grundläggande inslagen i samtalen. I det andra avsnittet sammanfattas de grundläggande psykometriska egenskaperna hos självrapporterna och domarnas bedömningar av interaktionens kvalitet, eller klicka. Nästa avsnitt fokuserar på de psykometriska aspekterna av språket. Vi avslutar med jämförelsen av klick betyg med de olika språkliga element hypothesized att vara relaterade till klicka.
REF fann språklig stil som matchar både på konversationsnivå och lokalt på en tur-för-sväng-nivå i dyadiska konversationer.
Linguistic Style Matching In Social Interaction
{'venue': None, 'journal': 'Journal of Language and Social Psychology', 'mag_field_of_study': ['Psychology']}