Amdahls lag bygger på två antaganden - gränslöshet och homogenitet - och så kan den misslyckas när den tillämpas på enskilda chip heterogena multiprocessorkonstruktioner, och till och med mikroarkitektur. Vi visar att en prestandaökning i en del av systemet kan påverka systemets övergripande prestanda negativt, i direkt motsättning till hur Amdahls lag instrueras. Grundläggande antaganden som är förenliga med Amdahls lag är en starkt förankrad del av vår datordesignkultur, både för forskning och design. Detta dokument pekar i en ny riktning. Vi motiverar att tonvikten bör läggas på helhetssyner på systemnivå i stället för att splittra och erövra strategier. Detta har i sin tur betydelse för de potentiella effekterna av anpassade processorer, schemaläggningsstrategier på systemnivå och hur systemen delas upp. Vi inser att Amdahls lag är en av de få grundläggande lagarna inom databehandling. Men själva dess makt ligger i dess enkelhet, och om denna enkelhet överförs till framtida system, tror vi att den kommer att hämma potentialen hos framtida datorsystem.
I REF såg Paul över Amdahls lag om den enskilda chip heterogena multiprocessorn.
Amdahl’s Law Revisited for Single Chip Systems
{'venue': 'International Journal of Parallel Programming', 'journal': 'International Journal of Parallel Programming', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}