Med den felfrekvens som tyst kan påverka en ansökans tillstånd/utflöde som förväntas öka på framtida HPC-maskiner har ett stort antal system för upptäckt och återvinning på applikationsnivå föreslagits. Återhämtning är effektivare när felen är inneslutna och påverkar endast en del av beräkningstillståndet. Inneslutning uppnås vanligtvis genom att kontrollera all information som läcker ut från en statiskt definierad inneslutning domän, vilket är ett dyrt förfarande. Alternativt kan felutbredning analyseras för att begränsa den domän som påverkas av ett detekterat fel. I detta dokument undersöks hur tyst datakorruption (SDC) på grund av mjuka fel sprids genom tre HPC-tillämpningar: HPCCG, Jacobi och CoMD. För att möjliggöra mer detaljerad vy av felförökning, pappersspår förökning på instruktions- och applikationsvariabel nivå. Inverkan av detektionslatens på felutbredning visas tillsammans med en ansökans förmåga att återhämta sig. Slutligen undersöks inverkan av kompilatoroptimeringar tillsammans med inverkan av lokal problemstorlek på felutbredning.
Calhoun m.fl. REF studerar hur korruption uppger förändringar på grund av felutbredning på undervisnings- och applikationsvariabelnivå för tre ansökningar.
Towards a More Complete Understanding of SDC Propagation
{'venue': "HPDC '17", 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}