Sammanfattning Syfte: I den aktuella studien undersöks betydande skillnader i brottsuppfyllelse mellan sexualförbrytare. För att undersöka den "framgångsrika" sexualförbrytare, föreslår studien ett koncept för prestation i sexuella övergrepp definieras som förmågan att maximera utdelningar av en brottsmöjlighet samtidigt minimera kostnaderna. Metoder: Studien bygger på ett urval av dömda vuxna manliga sexualbrottslingar som använder retrospektiva longitudinella data. Resultat: Studieresultaten visar en stor variation i brottsuppfyllelse, en variation som inte är korrelerad med svårighetsgraden av de straff som utdömts eller de försäkringstekniska riskpoäng som erhållits av dessa lagöverträdare. De förbrytare som specialiserat sig på sexualbrott visade sig vara de mest produktiva och minst upptäckta gärningsmännen. Två typer av framgångsrika brottslingar framträder, den första förlitar sig på sin konventionella bakgrund för att rikta in sig på ett offer som upprepade gånger kan missbrukas under en lång period utan att upptäckas. Den andra är en yngre gärningsman som är framgångsrik i betydelsen att kunna slutföra aggressioner mot flera offer. Slutsatser: Resultaten tyder på att den framgångsrika sexualförbrytaren inte "upptäcktes" när han väl har trätt in i det straffrättsliga systemet, och inte heller hanteras han på ett sätt som kan avskräcka honom från sexuellt våld i framtiden. REFERENS: Lussier, P., Bouchard, M. & Beauregard, E. (2011). Mönster av kriminell prestation i sexuella övergrepp: Unravelling den "framgångsrika" sexförbrytaren. Journal of Criminal Justice, 39,[433][434][435][436][438][439][440][441][442][443][444] Korrespondens avseende denna artikel bör ställas till P. Lussier, Pavillon Charles-De Koninck, 1030, ave. des Sciences-Humaines, Quebec, Quebec G1V 0A6, Kanada. Tfn: 1 418 656 2131x5978. E-postadress: patrick.lussier@svs.ulaval.ca. Mönster av kriminell prestation i sexuella övergrepp: Unravelling den "framgångsrika" sexförbrytare Efter mer än 50 år av forskning om sexuell recidivism, forskare har inte kunnat ge en formell evidensbaserad förklaring av den brottsliga verksamheten av sexualförbrytare. Riskfaktorn tillvägagångssätt har under årens lopp begränsat möjligheterna att förstå den kriminella karriärdynamiken hos personer som begår sexualbrott och nyligen genomförda empiriska studier har betonat behovet av att korrigera detta (t.ex., Amirault & Lussier, 2011; Lussier & Davies, i pressen; Lussier, Tzoumakis, Cale, & Amirault, 2010). I detta avseende är denna studie ett avsteg från tidigare forskning i denna fråga. Syftet är inte att identifiera en prediktiv modell av sexuell recidivism utan snarare att förstå vad som förutspås och vem som identifieras i processen. Sexuell recidivism eller i mer tekniska termer, sexuell restaurering och sexuell rekognoscering, har blivit guld standard åtgärder för att avgöra risken. Även om forskare har erkänt att "officiell recidivism" har en viktig begränsning (dvs. det mäter officiell reoffending eller sannolikheten eller fångas, återigen), har det tjänat till att fastställa risken för recidivism, prevalensen av farliga brottslingar, vem de farliga gärningsmännen är och hur man identifierar dem med hjälp av försäkringstekniska verktyg. Under processens gång har dessa studier bidragit till att förbättra de straffrättsliga åtgärderna mot sexualbrott genom strategier som antagits för att öka samhällsskyddet (t.ex. civilrättsligt engagemang, offentlig anmälan, boenderestriktioner och elektronisk övervakning). Ofta förlitar sig på försäkringstekniska verktyg som identifierar medel- och högrisk sexförbrytare (t.ex., Lieb, Kemshall, & Thomas, 2011; Lussier, Deslauriers-Varin, & Ratel, 2010; Lussier & Healey, 2009 ), dessa strategier efter frigivning medför betydande kostnader, påverkar arbetsbördan för övervakande/parole officerare, och ändå, deras förmåga att minska risken för sexuell recidivism förblir oklar (t.ex., Armstrong & Freeman, 2011; Mancini, Shields, Mears, & Beaver, 2010; Payne & DeMichele, 2010). Genom att rikta in sig på lagöverträdare som är mer benägna att bli rehabiliterade eller återtagna enligt empiriska studier, kan forskningen systematiskt ha förbisett en viktig undergrupp av sexualförbrytare som inte passar de vanliga mönstren. De prediktorer (dvs. riskfaktorer) och det kriterium (dvs. sexuell recidivism) som används av riskbedömare för att identifiera medelrisk- och högriskbrottslingar är alla baserade på officiella åtgärder av PATTENTER AV BROTTSLIGHET I SEXUELL UTFYLLNING 3 överträdelser (t.ex. tidigare fällande dom för ett sexualbrott). Genom att förlita sig på "officiella" indikatorer har det straffrättsliga systemet inriktats på gärningsmän som mer sannolikt har kommit till polisens och domstolarnas kännedom. Är det möjligt att det straffrättsliga systemet inte riktar sig mot de mest produktiva och farliga sexualförbrytare? För att identifiera "högriskförbrytare" har det straffrättsliga systemet förlitat sig på ett teoretiskt försäkringstekniskt verktyg som inte tar hänsyn till dessa brottslingars brottsliga resultat. Är det möjligt att vuxna sexförbrytares brottsliga prestation berättar en annan historia än den som de försäkringstekniska verktygen berättar? Med utgångspunkt i den vetenskapliga litteraturen om den brottsliga gärningen gör den aktuella studien en återblick på den "sexuella återfallet" genom att undersöka dess kriminella karriär, både när det gäller att kränka produktiviteten och undvika kostnader, för att avgöra om de mest framgångsrika gärningsmännen är vad det straffrättsliga systemet anser vara de "högriskiserade" sexualbrottslingarna. För att göra detta görs en empirisk studie baserad på ett stort urval av dömda sexualförbrytare för att undersöka variationerna i produktivitet och straffrihet hos sexualförbrytare. Även om det kan hävdas att det är paradoxalt att studera interner för kriminella prestationer med tanke på att de redan har fångats, en analys av både de kriminella inkomsterna (Morselli & Tremblay, 2004) och studien av sanktionsundvikande (Bouchard & Ouellet, 2011; Kazemian & LeBlanc, 2007) av interner uppvisar många variationer före inspärrning. Vi tror att samma sak kan gälla för personer som begår sexualbrott. I nästa avsnitt går vi först igenom den vetenskapliga litteraturen om brottsliga resultat och relevanta resultat för att närma oss frågan om kränkande produktivitet och undvikande av kostnader för sexualförbrytare. Kriminologer förstår vanligtvis den kriminella karriären för att representera den longitudinella sekvensen av brott som begås av en enskild gärningsman. Sedan publiceringen av "Criminal Careers and Career Criminals" (Blumstein, Cohen, Roth, & Visher, 1986), forskning i denna fråga har utvecklats kring tre huvudteman: a) modellering av kränkande, den longitudinella sekvensen av brott, brott PATTERNS AV KRIMINAL ACHIEVEMENT I SEXUELLT UTFYLLANDE 4 specialisering, och studien av "kronisk gärningsman" (t.ex., Farrington & Loeber, 1998) ; b) förståelse av kriminell envishet genom att undersöka rollen av formativa år, tidiga livsstadier och studien av "early debut" gärningsmannen (t.ex., Moffitt, 1993), och; c) livshändelser, liv övergångar, informella kontroller, och studien av "desistor" (t.ex., Sampson & Laub, 2005). Ett fjärde tema kom mer nyligen, som forskning om sociologi av brott och brottslig prestation, rollen som mentorskap, kriminella nätverk, och professionalisering har hjälpt samla information om "framgångsrik brottsling" (t.ex., Bouchard & Nguyen, 2010; McCarthy & Hagan, 2001; Nguyen & Bouchard, 2011; Tremblay & Morselli, 2000; Morselli & Tremblay, 2004; Tremblay, 2010). Tyngdpunkten i brottsutredningar är inte så mycket omfattningen av brottslig verksamhet eller den individuella frekvensen av överträdelser, eller lambda (λ), utan undersökningen av om brott lönar sig, vad lönen är, och för vem. Studien av brottsliga prestationer har främst sin grund i studier av ekonomiska brott och marknadsbrott. Bakom begreppet brottslig prestation ligger produktivitet eller prestation och effektivitet när det gäller att säkra något värdefullt för gärningsmannen (dvs. pengar, varor, status osv.). Prestanda och effektivitet representerar därför maximering av vinster i förhållande till antalet brott som begås som skiljer sig från λ. Höga brottslingar kan nöja sig med låga utbetalningar och låga belöningsmöjligheter, medan andra kan begränsa sin volym av kränkande medan beslag mer lönsamma och belönande (Tremblay & Morselli, 2000). Olaglig inkomst har ofta använts som ett resultatmått på brottslig prestation (t.ex., McCarthy & Hagan, 2001; Nguyen & Bouchard, 2011; Tremblay & Morselli, 2000; Wilson & Abrahamse, 1992). Olaglig framgång varierar mellan lagöverträdarna och några hypoteser har tagits upp för att förklara sådana variationer, såsom kriminellt kapital (dvs. kriminell erfarenhet eller färdigheter) (Bouchard & Nguyen, 2010; McCarthy & Hagan, 2001; Nguyen & Bouchard, 2011), särskilt de som har lärt sig genom lagöverträdarnas sociala kapital (dvs. resurser som finns i lagöverträdarnas relationer till andra) (Bouchard & Ouellet, 2011; Bouchard & Nguyen, 2010; Morselli & Tremblay, 2004; Morselli, Tremblay, & McCarthy, 2006; McCarthy & Hagan, 2001), och även låga självbehärskninger av CRIMINAL ACHIEVEMENTING I SEXUAL OFENDING 5 (Morselli & Tremblay, 2004). McCarthy och Hagan (2001), till exempel, visade att brottsspecialisering, en önskan om välstånd och vilja att samarbeta med andra har alla förknippats med högre brottsliga inkomster. Mer specifikt, närvaron av ett kriminellt nätverk och en mentor kan bidra till att öka kriminella möjligheter samt erkänna de mest lönsamma (Nguyen & Bouchard, 2011; Morselli Tremblay & McCarthy, 2006). Man har funnit blandade bevis för hur konventionellt kapital (t.ex. utbildningsnivå och deltagande på den lagliga arbetsmarknaden) påverkar de kriminella inkomsterna (t.ex. Charest & Tremblay, 2009; McCarthy & Hagan, 2001; Tremblay & Morselli, 2000). Vid första anblicken kan tanken på en gärningsman som överväger att fortsätta sin brottsliga karriär för penningvinster, varor, status och prestige inte vara mer avlägsen än den som inbegriper en gärningsman som överväger att begå ett sexualbrott. Även om begreppen karriär och prestation är kanske mer intuitivt lämpade för studien för ekonomiska och marknadsmässiga brott, är deras tillämpning på sexuella övergrepp verkligen värt att överväga 1. Det kriminella sexuella beteendet, precis som att gå med på sexuella beteenden, medför något värdefullt för gärningsmannen, det vill säga sexuell tillfredsställelse. Inspektionen av sexualbrottslingars kriminella beteende har fått forskare att dra slutsatsen att de fattar en rad rationella beslut för att få sexuella tillfredsställelser genom olagliga medel, såsom val av offer, fastställande av brottsplats, planering av transport av offer till brottsplatsen och val av en attackmetod (t.ex. Beauregard, Proulx, Rossmo, Leclerc, & Allaire, 2007; Deslauriers-Varin & Beauregard, 2010). Den rationella och strategiska sexualförbrytaren kan använda bedrägeri, manipulation, alkohol/droger, tvång, hot och/eller fysiskt våld för att uppnå sexuell tillfredsställelse (t.ex., Kost, Gidycz, & Wisniewski, 1987; Leclerc, 1 Like market credits (t.ex., Tremblay & Morselli, 2000), sexbrott ger en mängd olika fördelar för gärningsmannen, inklusive psykologiska fördelar såsom intimitet, självkänsla, spänning (thrill), makt, kontroll och vedergällning (Felson, 2002; Groth, 1979; Knight & Prentky, 1990; Marshall, 1989; Baumeister, Catanese, & Wallace, 2002, 1999). Denna uppfattning om de "betryckta" förbrytarna är därför svår att förena med visionen om en rationell individ som försöker maximera lönen för brott. Flera kliniska forskare tog ställning mot en sådan generalisering och argumenterade istället för att olika vägar bäst beskrivs sexförolämpning och återoffending, inklusive en som karakteriserar en grupp individer som söker sexuell tillfredsställelse genom olagliga medel och känner ingen ånger eller kognitiv dissonans med sina brott (t.ex. Hudson, Ward, & McCormack, 1999; Ward & Hudson, 1998). Denna grupp är av särskilt intresse här. Dessutom hävdar vi att kriminell prestation kan mätas lika bra med PATTENTER AV BROTTSLIGHET I SEXUELL FÖRSÄKRING 7 sexförbrytare som det är med pengar orienterade brottslingar. Utmaningen ligger dock i att omvandla begreppet till teoretiskt meningsfulla indikatorer. Vi utgår från tidigare forskning och definierar sexuella brott som (1) förmågan att maximera vinster från sexuella brott, och (2) förmågan att undvika upptäckt och sanktioner. Sexual offending och Maximization av Pay-Offs Måttet av kriminella inkomster har varit i förgrunden av tidigare forskning om kriminell prestation. Man behöver inte gå längre än Morselli och Royer (2008: 7) som definierade den straffrättsliga ramen som byggd på tre lokaler: 1) brottslighet är ett medel för att nå ett mål, 2) ekonomiska resultat är lämpliga indikatorer för sådana syften, och 3) när vi väl har identifierat de faktorer som tar hänsyn till variationer i ekonomiska resultat från brott kan vi skilja den betydande minoriteten av allvarliga brottslingar (i det att de tar brottsligheten på allvar) från majoriteten av opportunistiska, sporadiska och låginkomstförbrytare. Denna ram begränsar för våra syften genom att den minskar prestationen till resultatindikatorer och därmed utesluter andra potentiella indikatorer för framgång såsom förmågan att undvika upptäckt eller andra icke-ekonomiska fördelar av brott. Den straffrättsliga ramen kan utvidgas till att omfatta sexuella övergrepp genom att man ersätter oron för ekonomiska resultat med det mer allmänna begreppet "lön" eller "lön" från brott. Huruvida sådana belöningar är ekonomiska eller sexuella är en fråga om (offending) sammanhang. Med andra ord, medan framgångsrika tjuvar kommer att söka möjligheter som kan generera maximal vinst (dvs. större summor pengar per brott), gör vi argumentet att sexualförbrytare, åtminstone några av dem, kan leta efter sårbara offer med maximal utdelning - dvs. ett stort antal sexuella kontakter och, i förlängningen, sexuella tillfredsställelser. Lägg märke till att användning av pengar som intjänats som en indikator på prestation är ett steg utöver ett mått på kränkande frekvens. I själva verket erkänner den uttryckligen att stora summor pengar kan tjänas in på minst tre sätt: a) genom att begå en stor mängd brott vid mindre utdelningar per brott, eller b) genom att begå ett mer begränsat antal högavlönade brott, eller mindre ofta (c) genom att begå ett stort antal högavlönade brott. PATTERN FÖR BROTTLIG VERKSAMHET I SEXUELL UTFÄRDNING 8 gånger brottskommissionen blir en förutsägare av pengar som intjänats från brott i samma utsträckning som färdigheter, eller socialt kapital kan vara. Huruvida pengarna intjänas effektivt eller inte blir nästan sekundärt. Vi anser att översättningen av lönefrågor till sexuella övergrepp kräver att frekvensen av brott provision blir i sig, en del av indikatorn på framgång. För sexuella övergrepp bidrar ett effektivt fullbordat brott bokstavligen till att göra en gärningsman "framgångsrik". Ju fler av dessa effektivt fullbordade brott per tidsenhet, desto mer produktiv och framgångsrik är gärningsmannen. Denna form av mätning förutsätter att varje sexuellt brott medför lika mycket tillfredsställelse, ett antagande som kan brytas i många fall. Därför bör även antalet offer beaktas. För vissa lagöverträdare kommer framgången att mätas i antalet olika offer som de framgångsrikt har angripit/angripit (dvs. "den framgångsrika våldtäktsmannen"). För andra kommer framgången att mätas genom deras förmåga att hitta en möjlighet som de kan utnyttja upprepade gånger (dvs. "den framgångsrika barnmisshandlaren"). I den aktuella studien betraktas båda typerna av åtgärder som indikatorer på att uppnå sexuell brottslighet. Kriminella resultat som kränkande produktivitet skulle vara ofullständiga utan begreppet straffrihet och undvikande av kostnader. Trots pågående forskning om risk för gripande (q) i olika brottstyper (t.ex. Bouchard, 2007; Collins & Wilson, 1990), Det har varit ett försummat område i sexuell kränkande forskning (Bouchard & Lussier, 2011), och följaktligen, förmågan att undkomma upptäckt och undvika sanktioner har förbisetts. I allmänhet har forskning om ekonomiska brott och marknadsbrott visat att gärningsmännen skiljer sig åt i fråga om sin förmåga att undvika upptäckt (t.ex. Bouchard & Nguyen, 2010; Bouchard & Ouellet, 2011; Kazemian & LeBlanc, 2007; McCarthy & Hagan, 2001). Det finns mycket heterogenitet i det kostnadsundvikande som rapporteras för brott utan offer (t.ex. narkotikaförsäljning), och det finns inga tidigare skäl att tro att det inte är samma sak för brott av offertyp. Vissa brottslingar är bättre än andra på att undvika att bli upptäckta, och samma sak gäller för sexualförbrytare (Beauregard & Bouchard, PATTERNAR AV BROTTSLIGHET I SEXUAL OFENDING 9 2010). Men man tror ofta att sexualförbrytare för det mesta kommer undan med sitt brott. Även om det är underförstått att officiella uppgifter om överträdelser bara fångar en del av den totala brottsliga verksamheten av sexualförbrytare, Gene Abel ofta-cited självrapport studie på män hänvisade till hans klinik (Abel et al., 1987; se även Weinrott & Saylor, 1991) föreslog att denna andel kan vara minuscule 2. Två decennier tidigare, dock Gebhard et al. (1965) gjorde en stor undersökning av sexualförbrytare i en fängelsemiljö och rapporterade att omkring 15 % av de sexualbrott som begås av sexuella angripare av kvinnor var okända av myndigheterna. Andelen var 20 % för incestförbrytare och 29 % för exhibitionister. Dessa siffror var mindre spektakulära och kan förklara det faktum att de gick nästan obemärkt förbi forskarsamhället. Men dessa siffror var informativa genom att antyda att q (risken för oro) kan öka när gärningsmannen inte är en släkting till offret och när våld används. Gebhard m.fl. Resultaten (1965) är i linje med dem som rapporterats med allmänna urval av brottslingar som visade att våldsförbrytare, liksom frekventa narkotikamissbrukare med en historia av arbetslöshet och instabilitet i arbetet, inte är lika framgångsrika när det gäller att undvika upptäckt (t.ex., kazemian & LeBlanc, 2007). Gebhard m.fl.Studien var också informativ när det gällde att föreslå att olika kriminella möjligheter skulle kunna utgöra en risk för oro. Deras upptäckter visade i själva verket att en vuxen vän eller släkting vanligtvis rapporterade händelsen till polisen när barnet blev utsatt. Barnet tenderade att inte hålla tyst i situationer där fysiskt våld användes. När en kvinnlig vuxen blev måltavla, är det typiskt offret själv som rapporterade, vilket också kan förklara varför dessa brottslingar var mer benägna att arresteras. 2 Till exempel avslöjade de 224 heterosexuella barnmisshandlare som intervjuades totalt 4 435 offer, de 153 homosexuella barnmisshandlare var ansvariga för 22 981 offer, medan de 126 våldtäktsmän som intervjuades rapporterade 882 offer. Dessa siffror tyder inte bara på att alla sexförbrytare var extremt aktiva, men också att q (risk för oro) var extremt låg. Sådana siffror har dock aldrig kopierats och deras giltighet har ifrågasatts (t.ex. Marshall, Barbaree, & Eccles, 1991). Dessutom presenterades inte individuella brottsfrekvenser (och variation av) som skapade intrycket att alla sexualförbrytare var kroniska sexuella avvikelser, ett intryck som var väl lämpat för tanken att alla sexualförbrytare var i behov av en specialiserad bedömning/behandling i en klinisk miljö. Anstött mot både inom- och utomfamiljsoffer. PATTER FÖR KRIMINELL VERKSAMHET I SEXUELL UNDANTAG Alla studiedeltagare träffades individuellt med en forskningsassistent under veckorna efter det att de blivit inskrivna i fängelset. De lagbrytare som ingick i detta urval hade fått sin klassificering 3 Studien baserades på de första 373 av de 553 på varandra följande antagningarna vid fängelset, eller mellan 1994 och 1998. Vi gjorde en rad jämförande analyser för att avgöra om de 373 brottslingar som valts ut var jämförbara eller annorlunda med de 160 uteslutna fallen med hjälp av en rad beskrivande indikatorer. Vi fann inga skillnader mellan de två grupperna när det gäller utbildning, etniskt ursprung, längden på fängelsestraffet, typen av offer och typen av fällande dom för indexbrott. Det utvalda provet var emellertid yngre vid fängelsevistelsen. Denna skillnad tyder på en tidsmässig effekt på gärningsmannens ålder vid inresa under studieperioden (1994)(1995)(1996)(1997)(1998)(1999)(2000), där relativt äldre gärningsmän fängslades mot slutet av studieperioden. Det är oklart hur dessa skillnader kan förklaras. Ålder vid fängelsevistelsen lades till som kovariat för denna studie. 11 risk (dvs. låg, medelhög, hög) och väntade på sin överföring till en annan institution när de träffade forskningsassistenten. Alla forskningsassistenter var doktorander i kriminologi eller psykologi och utbildades av en legitimerad psykolog. Deltagandet i denna studie var strikt frivilligt, och alla ämnen undertecknade ett samtyckesformulär som visade att den insamlade informationen endast skulle användas för forskningsändamål. Alla försökspersoner förklarades att deras deltagande inte skulle få några konsekvenser för deras klassificeringsrisk (som redan tagits emot) och deras fängelsestraff. Dessutom fick försökspersonerna ingen ersättning (t.ex. pengar) för sitt deltagande i denna studie. För detta prov var 2,69 (SD=1,92; intervall: 0-9) med 30,1 % låg risk, 38,7 % medellåg, 23,4 % medelhög och 7,8 % hög risk. På grund av det lilla antalet högriskbrottslingar kollapsade denna grupp med den medelhöga riskgruppen för analyser. Statisk-99 gjordes på grundval av information som fanns tillgänglig i fängelset. Åtgärder för att uppnå sexuell brottslighet Tabell 1 visar de indikatorer som använts och kodningen för var och en av dem. De viktigaste variablerna i denna studie var antalet sexuella brott och antalet offer, eftersom de gör det möjligt att beräkna skadlig produktivitet. Denna information fanns tillgänglig för 369 av de 373 försökspersoner som ingick i studien. Antalet händelser avser det totala antalet olika tillfällen då gärningsmännen hade sexuellt umgänge med ett offer. Produktiviteten beräknades helt enkelt genom att antalet brottshändelser dividerades med antalet offer. Både antalet brottshändelser och offren hänvisar till de händelser som leder till den nuvarande domen. Dessa indikatorer omfattar därför inte händelser eller offer för tidigare fällande domar. För att kontrollera för denna aspekt, inkluderade vi ett mått av tidigare fällande dom för ett sexualbrott. Denna indikator gör det också möjligt att undersöka sambandet mellan tidigare fällande dom och brottslig gärning och besvara frågor som t.ex. om de som tidigare dömts för sexualbrott upptäcks eller döms tidigare än andra. Totalt hade 33,3 % av detta urval en tidigare sexualbrottsdom. Två λ-åtgärder skapades helt enkelt genom att man dividerade både antalet brottshändelser (λ-händelser) och antalet offer (λ-offer) med antalet som befann sig i riskzonen. Tid i riskzonen avser den icke inspärrade tid som tillbringats i samhället sedan man blev arton år gammal. För att undvika kostnader har vi inkluderat en åtgärd som anger den tid (månader) som förflutit mellan början av överträdelsen (dvs. datum för den första brottshändelsen) och början av domen (dvs. datum för inresa i fängelse). Uppkomsten av brott hänvisar till datumet för den första brottshändelsen som ledde till den nuvarande domen. Datum för inresa i fängelse användes eftersom det inte fanns några uppgifter om datum för upptäckten 4. Vår 4 Tidsklyftan mellan upptäckt och intagning i fängelser varierar därför mellan sexualförbrytare. En studie om fall av sexuella övergrepp mot barn rapporterade att tiden mellan polisrapporten och disposition tog mindre än ett år i 12 % av de analyserade fallen men mer än två år i 36 % (Walsh, Lippert, Cross, Maurice, & Davison, 2008. Fallegenskaperna konstaterades vara svagt kopplade till den straffrättsliga handläggningstiden. Vi gissar att denna klyfta kan påverkas av om gärningsmannen erkände för polisen, om det förekom förlikning, om det var en rättegång, och hur lång rättegången var. 13 åtgärd avser möjligheten att fördröja sanktioner (Mean=67,7; SD=95,7). Den andra åtgärden som ingår för att dra nytta av kostnadsundvikandets dimension är det straff som erhållits för indexbrottet (år) (Mean=4.0; SD=2.8). --Insert Tabell 1 Analyserna är uppdelade i tre avsnitt. För det första tittade vi på den kränkande produktiviteten uppdelad i flera kategorier för att fastställa förekomsten av lagöverträdare längs produktivitetskontinuum, men också för att undersöka hur heterogenitet i kränkande produktivitet varierar i fråga om natur och graden av sexuella överträdelser, kostnadsundvikande och försäkringsteknisk riskstatus. För det andra, vi inspekterade kovariaterna av kränkande produktivitet för att analysera egenskaperna hos de mest framgångsrika sexualbrottslingar i fråga om arten av deras sexuella övergrepp, socio-demografi, kriminella och konventionella kapital. De analyserade modellerna utfördes med hjälp av negativ binomial regression med en logglänk. Negativ binominell regression användes över en Poisson regression för att ta itu med frågan om överspridning av variansen i kränkande produktivitet som finns i våra data. Fyra åtgärder av kränkande var nödvändiga för regressionsanalys - dvs., antal brott händelser, antal offer, λ (händelser), och λ (offer). Även om de fyra produktivitetsindikatorerna analyserades, rapporterar vi bara här om λ av brottshändelser och λ av offer på grund av rymdbegränsningar. För antalet brott användes det logistiska antalet offer som en motviktsvariabel för att fastställa kovariaterna för förhållandet mellan händelse och offer. För λ (händelser) användes antalet händelser som svar och log time-at-risken som inte var inspärrad sedan 18 års ålder användes som offsetindikator. Samma strategi användes för λ (offer). För alla kovariater som undersökts visas oddskvoten med ett 95% konfidensintervall 5 Offending produktivitet enligt definitionen i den aktuella studien har en tidskomponent inbäddad i den vilket förklarar vårt beslut att inkludera två λ indikatorer. Det tar tid att återerövra samma offer mer än tre hundra gånger. Det kräver också en kombination av indicier och situationsfaktorer (t.ex. gärningsmannens motivation, frånvaro av kompetent förmyndare, närvaro av ett sårbart offer osv.) som främjar ett sexualbrott som kanske inte framträder dagligen. PATTER FÖR BROTTSLIGHET VID SEXUELL FÖRSÄKRING (C.I.). Regressionsmodellerna genomfördes för att undersöka tre uppsättningar faktorer: a) Modell 1 är en baslinjemodell som endast omfattade gärningsmannens ålder, typ av offer, tidigare fällande dom för ett sexualbrott, b) Modell 2 införde åtgärder för konventionellt och kriminellt kapital specifikt, och (3) Modell 3 kombinerade alla indikatorer till en enda modell. I det tredje avsnittet undersöktes kovariaterna av både upptäckt och sanktionsundvikande. Cox regression användes för att undvika upptäckt på grund av tidsberoendet hos den beroende variabeln. Trimmade modeller inspekterades för att analysera bidraget från olika uppsättningar indikatorer (dvs. produktivitet, konventionellt kapital, etc.). Riskkvot med 95 % CI. rapporterades. Regressionsmodeller med gammafördelning användes för att inspektera kovariaterna av sanktionsundvikande med tanke på den asymmetriska fördelningen av den beroende variabeln. Alla modeller kördes med hjälp av PASW-statistik 18.0. På grund av saknade data varierade urvalsstorleken på de testade multivariata modellerna mellan 357 och 363 fall 6. Deskriptiv analys av brottsuppfyllelse Tabell 2 innehåller beskrivande uppgifter om brottsuppnåendet av urvalet av vuxna sexualbrottslingar. Man fann större skillnader mellan gärningsmännen i fråga om antalet brottshändelser än antalet offer (samma iakttagelse kan göras för de två lambdaåtgärderna). Faktum är att man fann en stor skillnad mellan medeltalet (180,7) och medianvärdet (5) för antalet brottshändelser, med poäng mellan 1 och 5524 händelser. Det genomsnittliga antalet brottshändelser var därför praktiskt taget meningslöst. Samma sak kan inte sägas om antalet offer där medeltalet och medianvärdet var mer i linje. Totalt hade 50% av vårt prov 5 brottshändelser eller mindre och bara 1 offer innan de åkte fast. Det verkar därför som om förövarna skiljer sig mer åt när det gäller antalet händelser som de är ansvariga för än antalet offer som de förorättat sig mot. Återigen, en stor skillnad mellan medelvärde och 6 Av de 373 fall som ingick i denna studie förlorades därför högst 16 i multivariata analyser på grund av saknade data (4,3 %). Logistiska regressionsmodeller utfördes för att identifiera alla mönster i de data som saknades. Med tanke på att de saknade uppgifterna var mycket små, uppstod endast en trend – dvs. saknade data för antalet brottshändelser verkade inte förekomma slumpmässigt med avseende på ålder (pb.05) och tid till sensens (pb.10). De fall som saknades var äldre vid fängelsets inträde (dvs. i femtioårsåldern) och fördröjd upptäckt och påföljd (dvs. i omkring tio år). Vi misstänker att minnesåterkallelse kan ha varit en faktor som begränsade uppskattningen av antalet brottshändelser för dessa fall. 16 median hittades för denna indikator direkt hänförlig till den stora variansen som hittades för antalet händelser. Totalt 50 % eller mindre av vårt prov hade återoffrats minst tre gånger mot offret innan de åkte fast. En liten grupp individer var mycket bättre på att fördröja upptäckten och sanktionerna, vilket framgår av den stora standardavvikelsen och skillnaden mellan medelvärdet (68 månader) och mediantiden (24 månader) mellan debuten av brott och fängelsevistelsen. Hälften av detta prov överlevde därför två år innan de blev sanktionerade efter att ha begått sina brott. I slutet av spektrumet överlevde drygt 11 procent av distributionen mer än 16 år innan de blev sanktionerade för sina sexualbrott. --Insert Tabell 2 --För beskrivande ändamål, var den kränkande produktivitetsindikatorn uppdelad i flera kategorier och korsas med flera indikatorer för produktivitet, kostnads-undvikande, sexuella överträdelser och försäkringstekniska risker (Tabell 3). Flera observationer kan göras här. För det första, när man tittar på förhållandet mellan händelser och offer, är det klart att normen är att bara förolämpa en gång mot samma offer. Totalt, mer än 40 procent av detta prov kännetecknades av en kränkande produktivitetskvot på 1 eller mindre. I andra änden av kontinuum däremot hade drygt 11 procent av detta prov ett produktivitetsförhållande över 300. För det andra tycks det som har underlättat ett högt förhållande mellan offer och offer för de mest produktiva gärningsmännen vara förmågan att fördröja upptäckten. För de mindre produktiva gärningsmännen var den genomsnittliga tiden mellan början av överträdelse och påföljd strax under 16 månader, men den var nära 20 år för de mest produktiva (> 600 och över). För det tredje är det uppenbart att kränkande produktivitet inte har något samband med domen. Om samma offer blir kränkta en eller 300 gånger, leder det mer eller mindre till samma fängelsestraff. Detta talar också om kostnadsundvikelse - dvs. de mest produktiva gärningsmännen fick samma straff (mer eller mindre) än de mindre produktiva gärningsmännen trots att de var inblandade i ett mycket större antal brottshändelser. -- Insert tabell 3--PATTERN AV KRIMINAL ACHIEVEVERING I SEXUAL OFENDE 17 Fjärde, som händelsen-till-offer förhållandet ökar så är den sanna lambda baserad på brottshändelser. Till exempel har lagöverträdarna som har ett förhållande mellan händelse och offer på 1 eller mindre en λ på.16 (eller.16 händelse per år i riskzonen) jämfört med 44.5 för dem med ett förhållande på mer än 600. När λ baseras på antalet offer är bilden omvänd, vilket tyder på att gärningsmän med ett lågt förhållande mellan händelser och offer har ett högre antal offer än de som har ett högt förhållande mellan händelser och offer. Med andra ord kan en betydande grupp brottslingar välja att förolämpa flera offer en gång i jämförelse med dem som upprepade gånger kan väcka anstöt mot ett begränsat antal offer. Det två huvudsakliga strategiscenariot förstärks av det faktum att förhållandet mellan händelser och offer är svagt relaterat (r=.11, p>.05) till det totala antalet offer. För det femte ökar produktiviteten när gärningsmännen riktar in sig på barn (endast) och, i mindre utsträckning, när de riktar in sig på sina egna. Samtidigt visar resultaten att förmågan att maximera antalet händelser per offer inte är begränsad till incestuösa fäder. En majoritet av de mest produktiva förbrytarna anföll offer utanför familjen. Slutligen, när det gäller försäkringstekniska poäng, visar resultaten att högrisk- och medelhögriskbrottslingar främst var bland de mindre produktiva gärningsmännen. I själva verket var 44 procent av de lagöverträdare som hade ett förhållande mellan händelser och offer antingen medelhöga eller högrisksexförbrytare enligt Statisk-99. I den andra änden var mellan 6-7% av gärningsmännen med ett händelse-tovictim förhållande som varierade mellan 101 och 600 medelhöga eller högrisk sexbrottslingar, medan drygt 14% av dem med ett förhållande över 600 hade samma riskstatus. Posterna i Statisk-99 verkar därför vara inriktade på de mindre produktiva sexualbrottslingarna, som också är minst effektiva när det gäller att undvika upptäckt. I detta avseende är korrelationen mellan förhållandet händelse-till-offer och poängen Statisk-99 avslöjande (r=−.39, p>.001). Covariates av kränkande produktivitet Den λ av brott händelser. I detta avsnitt undersöktes både λ av händelser och offer med hjälp av negativa binomial regressionsanalys 7. De kovariater av λ av sexbrott händelser analyserades först (Tabell 4 ; Modell 1-3). Flera viktiga resultat observerades. Den λ ökade med gärningsmannens ålder (OR=1.05) vilket innebär att ju äldre gärningsmännen var, desto högre var deras brottsfrekvens. Också, λ ökade för dem som förolämpade strikt mot barn (OR=4.01), inom familjen inställning -- Insert Tabell 4 -- λ offer. Nästa uppsättning regressionsmodeller som undersöktes bekräftar att λ:s kovariater baserade på antalet offer fungerade annorlunda än de som baserades på antalet brottshändelser λ. Medan ett positivt förhållande mellan ålder och antal händelser upptäcktes tidigare, finns nu ett negativt förhållande mellan ålder och antal offer (förlaga 1). Med andra ord, ju yngre gärningsmannen är, desto högre är offrens lambda (OR=.97). Observera att ingen av de 7 Volymen av brott (antal brottshändelser och antal offer) analyserades också med hjälp av samma strategi. Resultaten liknade dem som observerats för λ av brottshändelser och λ av offer. Resultaten finns tillgängliga på begäran för den första författaren. Offrets egenskaper är betydande i modell 1. Dessa resultat tyder på att både sexuella angripare av barn och sexuella angripare av kvinnor i viss utsträckning kan vara lika framgångsrika när det gäller att kränka flera offer. Sambandet med offer inom familjen blev emellertid marginellt betydelsefullt (p>.10) i modell 3, vilket tyder på en separation mellan incestuösa angripare och andra när det gäller att väcka anstöt mot flera offer. Den negativa ELLER visar en omvänd som finns i brott händelse modellen där icke incestuösa brottslingar har en högre sannolikhet att öka sin lambda av offer. I modell 2 kan man konstatera att konventionella och kriminella huvudstäder inte i någon större utsträckning förknippas med λ. I själva verket är regressionsmodellen inte signifikant. Vid justering för andra kovariater (modell 3) blir brottsspecialiseringen betydande (OR=1,98), och de mest produktiva gärningsmännen är mer specialiserade på sexuella övergrepp (Modell 3). Tillsammans hade inte bara sexbrottsspecialister en högre volym av händelser och offer, men förolämpade i högre grad oavsett vilken strategi som valts (eventsorienterade, offerorienterade) 8. Ytterligare analyser gjordes för att avgöra om våra fynd kunde hänföras till extrema fall i urvalet eller beskriva en trend i uppgifterna. Båda produktivitetsindikatorerna dikotomiserades 9. För händelse-till-offer-förhållande fann vi stor likhet i fynden med avseende på gärningsmannens ålder vid intag av fängelse, offrets egenskaper (riktande barn, inom familjen), tidigare fällande dom och brottsspecialisering. Observera här att inget av våra mått på konventionellt kapital var förknippat (alla p-värden >.10) med händelse-till-offer förhållandet i motsats till vad som hade rapporterats tidigare. Detta antydde för oss att en undergrupp av brottslingar kan ha varit ansvarig för detta tidigare fynd. Med andra ord, konventionellt kapital kan fungera endast för de mest framgångsrika gärningsmännen, eller det kan vara så att konventionellt kapital kan hjälpa lagöverträdare utöver ett visst tröskelvärde för kränkande produktivitet 10. 8 I en serie modeller (inte visat), analyserade vi antalet brottshändelser per offer genom att lägga till antalet offer som en covariat till modellerna. Vid analysen av antalet offer genomfördes också en modell som omfattade antalet brottshändelser som kovariat. I båda fallen ändrade inte tillägget modellen och det tillsatta kovariatet var inte statistiskt signifikant (p>.10). Detta fynd är i linje med vår hypotes att maximering av antalet offer och maximering av antalet händelser är två distinkta kränkande strategier. 9 Kovariaterna av antalet offer [0=ett offer (61,4%); 1=minst två offer (38,6%)] och förhållandet händelse-till-offer [0=ratio lika med eller mindre än en (41,7%); 1=ratio bättre än en (58,3%)] analyserades med hjälp av en serie logistisk regression ( visas inte). 10 För att ytterligare klargöra frågan, negativa binomial modeller utfördes igen, ta bort 5%, 10%, 15%, 20%, och botten 25% av fallen (uttryckt i produktivitet) i en serie modeller. Koefficienterna för måtten på konventionellt kapital blir instabila och icke-väsentliga efter det att de lägsta 20 % av fallen har avlägsnats, vilket motsvarar ett förhållande mellan händelser och offer på 100. Logistiska regressionsmodeller utfördes också på den dikotomiserade indikatorn som representerar antalet offer. Som tidigare påpekats framträdde brottsspecialiseringen som en betydande kovariat av kränkande produktivitet. Modellerna visade dock också att målsökande inom familjen var omvänt (OR=.44, p >.05) relaterad till antalet offer. Dessa rön kan därför tyda på att incestuösa fäder kan vara mindre benägna att gå vidare till andra offer utanför familjen. Med tanke på att få andra kovariater hjälpte till att skilja på sexualförbrytare som med framgång förolämpade olika offer, verkar det rimligt att dra slutsatsen att dessa produktiva förbrytare är av ett annat slag än dem som maximerade antalet gånger de förolämpade mot samma offer. Detektion Undvikande Tid-till-sentence. Cox proportionella faromodeller genomfördes för att undersöka kovariaterna av tid till sentens eller förmågan att undvika och fördröja upptäckten. Riskförhållanden för var och en av de kovariater som testats i de fyra testade modellerna visas i tabell 5. Äldre brottslingar (HR=.94), som enbart riktar sig till barn (HR=.52), utan tidigare fällande dom för sexualbrott (HR=2.08) överlevde upptäckten och sanktionerna betydligt längre (Modell 1). Det (omvänt) sambandet mellan ett tidigare register och tid till mötes förstärker denna idé om att officiella uppgifter om intrång i fångsten, åtminstone delvis, ska undvikas från kostnader. Dessa tre indikatorer var fortfarande i hög grad relaterade till tidsåtgången efter justering för andra kovariater (förlaga 4; förlaga 5). Vi hittade några bevis som tyder på att riktade offer i den familjära miljön fördröjde sanktioner längre (HR=.67; Modell 2), men den effekten försvann efter justering för andra kovariater. Offending produktivitetsåtgärder var båda förknippade med tid-till-entence, vilket tyder på att de mest produktiva gärningsmännen både i form av en högre händelse-tovictim förhållandet (HR=.99) och antalet offer (HR=.73) kunde fördröja sanktioner längre (Modell 2). Effekterna observerades också efter justering för de andra kovariaterna (modell 5). På samma sätt förknippades λ av sexuella övergrepp, både vad gäller händelser (HR=.98) och offer (HR=.27) med förmågan att fördröja detektion (förlaga 2), och effekten förblev efter justering för alla andra kovariater (förlaga 4). PATTENTER FÖR BROTTSLIGHET I SEXUELL UTLÅNING -- Insert Tabell 5 -- Fängelsestraffets längd. Samma modellstrategi användes för att undersöka kovariaterna av sanktionsundvikande (tabell 5). Att använda det långa fängelsestraffet som en beroende variabel här var avgörande för att avgöra om 1) de mest produktiva gärningsmännen också var de som fick de strängare straffen, och 2) bara mer produktiva men också mer effektiva när det gäller att fördröja upptäckten och undvika strängare påföljder.
Patrick Lussier REF föreslog ett koncept för prestation i sexuella övergrepp definieras som förmågan att maximera utdelningar av en brottsmöjlighet samtidigt minimera kostnaderna och visade en stor variation i brottslig prestation, en variation som inte är korrelerad med svårighetsgraden av utdömda straff eller försäkringstekniska riskpoäng som erhållits av dessa lagöverträdare.
Patterns of criminal achievement in sexual offending: Unravelling the “successful” sex offender
{'venue': None, 'journal': 'Journal of Criminal Justice', 'mag_field_of_study': ['Psychology']}