Vi presenterar en koppling mellan viabilitet kärnan och maximal räckvidd uppsättningar. Nuvarande numeriska system som beräknar livskraft kärnan lider av en komplexitet som är exponentiellt i dimensionen av tillståndet utrymme. Däremot finns det mycket effektiva och skalbara tekniker som beräknar maximala tillgängliga uppsättningar. Vi visar att dessa tekniker under vissa förhållanden kan användas för att konservativt approximera viabilitetskärnan för eventuellt högdimensionella system. Vi visar resultaten på två praktiska exempel, varav ett är ett sjudimensionellt säkerhetsproblem i anestesi.
I REF gjorde författarna en relation mellan VK och maximal nåbara uppsättningar, och använde de redan exiting Lagrangian tekniker för att beräkna de nåbara uppsättningarna för att under-tillnärma VK.
Computing the viability kernel using maximal reachable sets
{'venue': "HSCC '12", 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Mathematics', 'Computer Science']}