....................................... \1';... är lIIT). är _\;'."ist:lJ1t direktör. Dep, lrtmem, Health S~'ien(es CemrC'). H20 Shnbmoc Strcct, \Vinnipq!" Fvfanitoba, R:3A lR9. J-Imerican.lournal «/Occupalionat Therapy P har en viktig roll i barns utveckling. Reilly (1974) prorosed att produkten av lek är skicklighet och att lek hjälper barn att behärska cleveopmentala uppgifter Dessa uppgifter inkluderar utvecklingen av vanor som är nödvändiga för att anta komplexa roller i samhället (Neville, Kielhofner, & Royeen, 1985). Lek erbjuder också barn möjligheten [0 få en känsla av kontroll över teil" miljö (NeVille et 0,1.,1985), md att utveckla intressen i aCtivities som är tilltalande för dem (Kielhafner, 1980). Autism är en utvecklingsstörning. Barn med auti,sm är en heterogen grupp med tre centrala dysfunktionsområden (Kaplan & Sadock, 1991). För det första, barnets ahilitv att panake i sociala interaktioner är kvalitativt nedsatt. För det andra är också Chiles förmåga att kommunicera och engagera sig i fantasifull verksamhet nedsatt. Slutligen är barnets verksamhet och intressen starkt begränsade. De:>e områdena av försämring manifesterar sig i flera beteendemässiga egenskaper som ofta inkluderar avvikelser i plav beh3vior. En puqx)se av denna stut v lVas till comrarc lek av barn med autism med rial' av barn utan d) funktion i deras hem Denna information kan öka umJcrst:mding av devc!ormenwl underskott och avvikelser som 3re a:> associerad med autism och hur de påverkar pia\' heh:1Vior Denna information har också pracriGIL implikationer. A.nah'sis av plav beteenden kan hjälpa till att bestämma områden av utvecklings dela\ 'eller avvikande som Gill han adresserade genom behandlingsprogram som använder pJa\' som ett terapeutiskt medium. Den andra rupos av denna sllId\' var att undersöka förhållandet mellan barns rla\ "föreställning och deras kommunikation, sociaL ami mowr hilities. Odel' står dessa relarion-:>Ilips kan proVide begreppsmässig information som kan guide treamenr Jxogram som usc l)lay för att utveckla adaptiva tillintetgörelse. Pre'ious research h,lS pnwired.stl"Ong bevis på skillnader het\\\een plav av barn\\\lith autism ami den av barn utan c!l·.sf'unniun. Detta resC:1rch h <.1s focuseel on the diffcl"ences in rial' hehavior in tre stora områden social pia\', fantasifull lek, och variation av spel. Flera forskare har funnit skillnader i thc.soci:1I 1' 1 <.1)' av childl-en med 'lutism. McH'lle (J983) fann att chi](ären med autism tillbringade en gl'earcr mängd tid i sulit:lIY 1)1a\' än deras nr1' 111 <11 Iv utveckla kamrater. Lord (1984) sUJllmari/cd flera studier där initiationer ancl t'esponses till interaktion under plav tendecl att vara låg för barn med autism. Mund\', Sigman, Ungerer, och SherJll, Hl (1987) för att barn med autism var mindre lik att inleda gemensam arrcntion med sin lekpartner än barn \\ljth mental ret < lrdarion eller barn utan dvsfunetion. Dewe)', Lord, and i'!Jgill (1988) Kliniker och forskare har också rapporterat frånvaro av fantasifulla aktiviteter under leken av barn med autism. De kognitiva brister av många barn med ~utigm m~y p~rti~lly ~count for tig ~bgence Att kontrollera för effekten av mental ålder på lek, Sigman och Ungerer (1984) använde kognitiva förmågor för att matcha barn med autism, som varierar i kronologisk ålder från 39 till 74 månader, med barn med mental retardation och barn utan dysfunktion. Barn med autism tillbringade lika mycket tid i manipulering, relationsspel (att sätta ihop två objekt) och funktionell lek (att använda realistiska objekt på ett sätt som återspeglar deras avsedda användning). Däremot tillbringade barn utan funktionsnedsättning och barn med mental funktionsnedsättning mer tid i funktionell lek än i antingen manipulering eller relationsspel. Barnen med autism kunde delta i mogna lekformer, men använde inte dessa förmågor i samma utsträckning som de andra två grupperna av barn. Det kan finnas kvalitativa skillnader i lek av barn med autism som beror på andra faktorer än kognition. En faktor som skulle kunna förklara några av dessa kvalitativa skillnader i låtsaslek har att göra med de sociala handikappen hos barn med autism (Wing, 1988). För barn utan funktionsnedsättning i förskolan finns det ett positivt samband mellan kognitivt komplext och socialt komplext spel (Rubin, Watson, & Jambor, 1978). Låtsaslek, en kognitivt komplex form av lek, inbegriper sociala egenskaper när barn tar andra människors roller. För att ta på sig sådana roller måste barnen förstå att andra människor har andra perspektiv än sina egna. Denna förmåga att tillskriva andra olika avsikter och trosuppfattningar kallas sinnesteori (Premack & Woodruff, 1978). Baron-Cohen, Leslie och Frith (1985) visade att många barn med autism saknar förmåga att förstå andra människors perspektiv. Bristen på låtsaslek hos många barn med autism kan bero på kognitiva störningar som relaterar till social förståelse. Lekens begränsade och repetitiva karaktär är en annan egenskap hos barn med autism. Barn med autism tillbringar avsevärd tid i lekbeteenden (Baron-Cohen, 1987; Lewis & Boucher, 1988; Ungerer & Sigman, 1981). Deras val av lekmaterial och lekaktiviteter skiljer sig dock i fråga om variation och typ från barns utan funktionsnedsättning som matchas av kognitiva åtgärder. Wing (1988) föreslog att begränsningar i olika spel kan vara positivt förknippade med svårighetsgraden av kognitiv funktionsnedsättning och kan delvis resultera från en ovanlig anknytning till föredragna objekt. Det är fortfarande inte förstått vilka egenskaper som påverkar dessa barns preferenser för vissa objekt eller aktiviteter. Den inneboende strukturen i en aktivitet kan påverka leksakspreferenser hos barn med autism. Dewey m.fl. (1988) fann att barn med autism föredrog strukturerade spel och konstruktiva aktiviteter framför fantasifulla aktiviteter i motsats till barn utan funktionsnedsättning och barn med beteendestörningar som föredrog fantasifulla aktiviteter. I kontrast, barn utan dysfunktion och barn med beteendestörningar föredras imaginativ~ ad;v;t;~$. Strukturen kan också öka den kognitiva komplexiteten i autistiska barnlekar. Gould (1986) fann att låtsasleken för en grupp barn som var socialt handikappade, däribland barn med autism, var mer komplex under administrationen av ett standardiserat lekprov än under observationer i naturliga miljöer. Andra studier har visat att lekbeteendet hos barn med autism ökar när andra människor proVide modellering och förstärkning (Tryon & Keane, 1986), instruktion, vägledning, modellering och förstärkning (Meyer et ai., 1987), uppmaning, förstärkning och självförvaltning förfaranden (Stahmer & Schreibman, 1992), och imitation (Tiegerman & Primavera, 1981). Sammanfattningsvis har tidigare forskning föreslagit tre spelområden där barn med autism kan skilja sig från sina normalt utvecklande kamrater. Det starkaste beviset finns för skillnader i de sociala aspekterna av lek. Skillnader i de fantasifulla aspekterna av leken kanske inte märks om barnets kognitiva förmåga beaktas och de sociala aspekterna av leken kontrolleras. Slutligen kan barn med autism leka med färre typer av leksaker än deras normalt utvecklande kamrater. I den aktuella studien var vårt mål att bygga vidare på tidigare forskning på två sätt. För det första undersökte vi de enskilda komponenterna i leken, inklusive socialt, fantasifullt och motoriskt spel i samband med andra komponenter snarare än isolerat. För det andra utvärderade vi barnleken i deras hem, inte på kliniker eller förskolor. Hemmiljön är bekant för barn och kan optimera deras lekbeteende. Metod Åtta pojkar och en flicka med autism mellan 3 och 6 års ålder och nio barn med normal utveckling deltog i studien. Barn med psykiska åldringar under 18 månader eller med IQ under 30 exkluderades från studien, liksom barn med svåra fysiska handikapp. Detta såg till att alla barn hade den kognitiva förmågan att delta i många former av lekbeteende och rörlighet för att göra val om sina lekupplevelser. Varje barns förälder var tvungen att tala och förstå engelska för att slutföra intervjun Vineland Adaptive Behavior Scales (\LABS) (Sparrow, Balla, & Cicchetti, 1984). Barn matchades för kön, ålder och socioekonomisk status. Barn matchades för kön eftersom pojkar och flickor har olika preferenser för lekmaterial och aktiviteter vid ungefär 2 års ålder (Rubin, Fein, & Vandenberg, 1983). En testades med Coloured Progressive Matrices (Raven, 1965) och en med Leiter International Performance Scale (Arthur, 1952). Barnens mentala ålder med normal utveckling antogs motsvara deras kronologiska ålder. Barn vars föräldrar uttryckte oro över deras utveckling eller som fick mer än en standardavvikelse högre eller lägre än det lämpliga standardpoängvärdet på VABS exkluderades från studien (n = 3). Detta såg till att barnen utan d~lsfunktion varken var avancerade eller utslavade för sin kronologiska ålder. Barn matchades för föräldrarnas socioekonomiska status eftersom denna faktor kan påverka den sociala och cognitjve complexit)1 av barnlek (Rubin, 1977: Smilansky, 1968) Föräldra socioekonomiska stavar (SES) bestämdes från föräldrar rapporter om ockupation baserat på Blishen, Carroll, och Moores (1987) socioekonomiska index för kanadensiska yrken. Poängen dikotomiserades till två nivåer (högre och lägre) med hjälp av medianpoängen för män och kvinnor. Om båda föräldrarna var anställda användes poängen för den förälder som hade den högsta SES-nivån. Sju matchade par var i den högre SES-nivån och twO matchade par var i den lägre SES-nivån. Barn med autism rekryterades genom en klinisk psvkolog. De diagnostiserades acconling till kriterier från rhe Diagnostic och Statislical j1,'!c1l1ualfor,'vlental Disorders, tredje upplagan (DSM!!(American Psychiatric Asss(\ciation, 1987) av två experter en klinisk psykologiSt som hade omfattande expertis inom området autism och antingen anorher psvchologist eller en psykiater. Barn med normal utveckling valdes ut bland grupper vars föräldrar hade svarat på förfrågningar om volontärer från dagvårds- och kyrkogrupper. Alla 18 mödrar till barnen i det slutliga provet gav undertecknat samtycke till att delta. Den genomsnittliga mentala åldern. kronologisk ålder, och mödrautbildning i båda grupperna, av chilcit-en visas i tabell 1. - Nej, det gör jag inte. n = 9 för båda grupperna. The American Journal oj Occupational The'apy Preschool Play Scale. Vi använde förskolan Play Scale (PPS) (Bledsoe & Shepherd, 1982; Knox, 1974) för att mäta spelprestanda i ett utvecklingsramverk, Skalan har fyra dimensioner: rymdhantering, materialhantering, imitation och deltagande. Childhood plav behaViors i I-år tid I'eriods från födelse till 6 år kombineras i kategorier och beskrivs inom dessa dimensioner, Barnet observeras i en gratis spela siru,ujon och betygsätts enligt den högsta åldersnivån som uppnås i varje kategori, Medelvärdet av kategori poäng ger en klimension poäng. Totalpoängen beräknas genom att ta medelvärdet av dimensionspoängen PPS modifierades på fyra sätt. Musik- och bokkategorierna eliminerades från imitationsdimensionen och lerritmy och exploralion eliminerades från rymdhanteringsdimensionen på grund av det begränsade antalet observationer som gjorts i dessa kategorier i tidigare srudyer (Bledsoe & Shepherd, 1982; Harrison & Kielhofner, 1986). Bundy (1989) utelämnade dessa kategorier vid användning av PPS för att jämföra plav av barn med sensorv integrativ dysfunktion med den av barn utan (Jysfunction. Vi gjorde förändringar i delta gandedimensionen eftersom vi inte såg barnets slav med kamrater i denna studie. Den tl'pe katcgorv eliminerades, och de poster i språket categorv som specifv kommunikation till kamrater ändrades till specifv vuxna. Slutlig)l, alla kategorier av imitation dimension kombinerades, eftersom många objekt i thc olika kategorier var likartade och skapade beroenden i scoring separata kategorier, Förfaranden för användning av PPS var pilot-testade med fyra förskolebarn. Interrater tillförlitlighet etablerades mellan InvestigatOr och en andra erfaren barnterapeut genom användning av videoband av barnen i pilottestet tills punkt-för-punkt överenskommelse var 89% och intraklass korrelationskoefficienten var.77. Under undersökningen var dessa vicleOtapes ~core (1 av prövaren efter observationer av nio Laddade ner från http://ajot.aota.org den 03/19/2019 Användningsvillkor: http://AOTA.org/termbarn som tillförlitlighetskriterier för att förhindra observatörsdrift. Interraterreliabiliteten för total- och dimensionspoängen för PPS bestämdes med slumpmässigt utvalda videoband av två barn med autism och två barn med normal utveckling som deltog i studien. Intraklass korrelationskoefficienter (ICC) för de två oberoende mätare var följande: total poäng = 0,96; deltagande = 0,84; imitation = 1,00; utrymmeshantering = 0,50; materialhantering = 0,94. AJI ICC var inom godtagbara intervall utom rymdhanteringsdimensionen. På denna dimension gjorde taxarna tre av fyra barn identiska och skilde sig åt med en åldersnivå för det fjärde barnet. Typer av spelmaterial. Det totala antalet kategorier av material som ett barn spelade med under observationsperioden användes som ett mått på variation i barnets intresse för lekmaterial. Kategorierna anpassades från Johnson och Ershler (1985) och var följande: 1. Dramatiska lekmaterial inkluderade små fordon, husleksmaterial, dockor, klä upp kläder och leksaker som representerar gårdar, butiker, brandhallar och byar. Byggpjäser (t.ex. Lego-pjäser), pussel och modellering av lera. en klättringsapparat, trehjulingar, scooters, bollar, toppar, skallror och kalejdoskop. Andra leksaker inkluderade alla föremål som vanligen anses vara ett barns leksak eller spel men som inte kan klassificeras någon annanstans. avsedda att användas som leksak för barn (t.ex. hushållsföremål och stenar). Tröskelns tillförlitlighet beräknades för den totala observationstiden och för en ostrukturerad lekperiod med videoband på fyra barn. En ICC kunde inte fastställas för antalet spelmaterial som användes under den totala observationstiden på grund av avsaknaden av varians i en raters poäng. Överenskommelsen punkt för punkt var.75. ICC för den ostrukturerade spelperioden var.75. Vineland Adaptive Behavior Scales. VABS är en standardiserad, normreferenterad utvärdering av adaptivt beteende hos personer från födseln till 18 år, 11 månaders ålder. Det är ett användbart verktyg för att bedöma adaptiva förmågor hos barn med autism (Volkmar et AI., 1987; Watson & Marcus, 1988). Kartläggningsformen har de fyra beteendeområdena kommunikation, färdigheter i det dagliga livet, socialisering och motoriska färdigheter. Åldersekvivalenta poäng beräknas för adaptiv beteendekomposit och varje domän. Tillförlitlighets- och giltighetsstudier beskrivs i manualen (Sparrow et aI., 1984). Barn videobandades under gratis lek i sina hem i ett rum som deras föräldrar valt. Under de första 15 minuterna reagerade föräldrarna på sina barn när de närmade sig dem, men de uppmanades att ingripa endast för att förhindra person- eller egendomsskador. Omedelbart efter den första observationsperioden bad utredaren barnet och föräldern att sitta tillsammans. Utredaren visade barnet flera leksaker som hon hade med sig. Leksakerna representerade de typer av objekt som framkallar olika nivåer av kognitivt spel: ett litet fordon, en docka med kläder, färgade block, ett 4-delad pussel, ett lO-stycke pussel, en boll, ett kalejdoskop, och en plastbehållare. Föräldrar hade möjlighet att leka med sitt barn under den andra observationsperioden för IS-min. Således skapades två olika villkor. I det första skicket var leken ostrukturerad. I det andra tillståndet var strukturen proVided genom att göra specifika leksaker och barnets förälder tillgängliga för barnet. Det andra villkoret gav konsekvens i tillgången på spelmaterial och en spelpartner så att de sociala inslagen i leken kunde observeras. Ett set protokoll följdes och ändrades något ibland för att svara på okontrollerade variabler i miljön (t.ex. närvaron av ett yngre syskon vid tidpunkten för Videotaping). Ansträngningar gjordes för att begränsa syskonets engagemang i ämnets skådespel. Denna situation inträffade för två barn med autism och för ett barn med normal utveckling. Slutspelspoängen beräknades utifrån barnets bästa resultat under de två observationsperioderna för IS-min. Detta resulterade i totalt 30 min observation. På grund av situationella och tekniska svårigheter fick ett autistiskt barn och ett barn som normalt var under utveckling poäng på grundval av 29 minuters observation. Utredaren var blind för de mentala tidsåldrarna hos barnen med autism och, så långt det var möjligt, för de kronologiska tidsåldrarna hos barnen utan funktionsnedsättning. Hon var omedveten om tändstickorna mellan de flesta av barnen fram till studiens slut. De flesta föräldrar intervjuades med VABS efter det att PPS-observationerna hade avslutats. Fem barn med autism hade VABS-poäng från bedömningar som utfördes av en klinisk psykolog under de senaste 2 till 4 månaderna (M = 3 månader). Dessa poäng användes i stället för att kräva att barnets förälder skulle upprepa intervjun. Vi analyserade data med SPSS-X statistikpaket (SPSS, 1988) på en stordator datorsystem. Alfanivån\-vas inställd på.05. För att kompensera för den ökade risken för typ I-fel vid flera I-tester följdes ett förfarande som Ryan föreslog (1959). Alfanivån på.05 dividerades med antalet I-tester som utfördes (fem) vilket resulterade i en ny alfanivå på.01.  Resultat Gruppen med autism hade signifikant lägre totalpoäng för PPS (IV/ = 33,57 månader; SD = 6,55) än gruppen med normal utveckling (/VI = 42,53 månader; SD = 6,11), I (16) = -3,00, P =008 (en-tailed). För att avgöra om grupperna skilde sig åt på någon av de fyra PPS dimension poäng som omfattar tOtal poäng, en Hotelling s T beräknades med en multivariat analys av varians förfarande. Denna analys gav en exakt F (4,13) på 3,30, p = 0,045 (se tabell 2). Efterföljande univariat Roy-Bargman steg ner F tester beräknades också för att bestämma bidraget från varje dimension till variansen samtidigt kontrollera för beroende mellan poäng. Deltagardimensionen skrevs in i ekvationen först eftersom denna dimension förväntades visa den största skillnaden mellan grupper. Vi förväntade oss också att imitations- och rumshanteringsdimensioner skulle bidra avsevärt till skillnaderna. Den materiella förvaltningsdimensionen infördes sist eftersom ingen skillnad mellan grupperna förväntades. Deltagandet var den enda dimension som i hög grad bidrog till skillnaderna mellan de olika grupperna (se tabell 3). Betydande korrelationer mellan de fyra dimensionspoängen skulle kunna förklara avsaknaden av betydande bidrag till skillnader mellan grupper genom de dimensioner som ingick i ekvationen efter deltagardimensionen. Pearson korrelationer användes för att avgöra om det fanns betydande samband mellan de fyra dimensionerna poäng. Dimensionspoängen var inte signifikant korrelerade för någon av grupperna. Vi använde ett I-test för att beräkna antalet spelmaterialkategorier som användes av varje grupp. Det genomsnittliga totala antalet kategorier var identiskt för de två grupperna (N/ = 4, 00). Gruppen med autism hade signifikant lägre totalpoäng för VABS (M = 2914 månader; SD = 8.36) än den normalt utvecklande gruppen (IV! = 5447 månader; SD = 1145), t (16) = -5.36,p =.000). För att bestämma associationerna mellan PPS-poäng, VABS-poäng och den mentala eller kronologiska åldersvariabeln beräknades Pearson korrelationer. PPS totalpoäng var signifikant korrelerade med VABS totalpoäng för både gruppen med autism (r =.698,p =.037) och gruppen med normal utveckling
Forskning tyder på att eftersom barn med autism har svårt att leka med andra barn och delta i låtsaslek, är det särskilt svårt för dem att lära sig om social interaktion REF.
Play and Preschool Children With Autism
{'venue': 'The American journal of occupational therapy : official publication of the American Occupational Therapy Association', 'journal': 'The American journal of occupational therapy : official publication of the American Occupational Therapy Association', 'mag_field_of_study': ['Medicine']}