Den senaste forskningen inom power-aware supercomputing har fokuserat på att göra enskilda noder mer effektiva och mäta resultaten i termer av floppar per watt. Även om detta arbete är viktigt för att nå exaskala beräkning på 20 megawatt, har det funnits en brist på arbete som utforskar effektivitet på hela systemnivå. Traditionella metoder i superdatordesign använder värsta tänkbara effektförsörjning: den totala effekt som tilldelas systemet bestäms av den maximala effektdragning som är möjlig per nod. I en värld där det finns gott om makt och det är ont om noder är denna lösning optimal. I takt med att kraft blir den begränsande faktorn i superdatorns konstruktion blir dock den värsta avsättningsmöjligheten ett hinder för prestandan. I detta dokument visar vi hur en policy om övertilldelning av hårdvara med avseende på kraft i kombination med intelligenta, hårdvarudrivna kraftbegränsningar konsekvent leder till högre prestanda inom en rad standardriktmärken. Framför allt kräver överprovisionering att applikationer använder effektiva konfigurationer. Den bästa konfigurationen beror på applikationens skalbarhet och minnesfrågan. Vi visar att övertilldelning leder till en genomsnittlig hastighetsökning på mer än 50 procent jämfört med värsta tänkbara avsättning.
Patki m.fl. demonstrerade hur intelligenta, hårdvarudrivna kraftgränser konsekvent leder till högre prestanda inom en rad standardriktmärken REF.
Exploring hardware overprovisioning in power-constrained, high performance computing
{'venue': "ICS '13", 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}