Vissa grupper uthärdar längre, är mer stabila och kan bättre än andra grupper införliva nya medlemmar eller idéer utan att förlora sin särprägel. Jag presenterar en enkel modell av individuellt beteende baserat på avhandlingen att interaktion leder till delad kunskap och att relativ delad knowlege leder till interaktion. Med hjälp av denna modell undersöker jag de strukturella och kulturella grunderna för gruppstabilitet. Grupper som är stabila på kort sikt behåller inte nödvändigtvis sin särprägel i det långa loppet när nya medlemmar går in eller nya idéer upptäcks. Tänk dig två hypotetiska högteknologiska konsultföretag --Fairview och Taliesin -- som specialiserar sig på att utforma medicinska informationssystem. Under årens lopp har båda företagen skaffat sig stor sakkunskap. Trots dessa likheter är företagen dock helt olika. Fairview grundades av sex män, alla utexaminerade från BL Tech med examen i affärsverksamhet. De nuvarande medlemmarna i företaget kommer bra överens -- de håller ofta måndagskvällsmöten och tenderar att ha ett enhetligt perspektiv på hur man utvecklar system. Taliesin var ett resultat av ett tillfällesmöte på en flygplats mellan en datascience major och en affärsstörre intresserad av hälso- och sjukvård. Taliesin har för närvarande 12 män och kvinnor som utexaminerats från olika universitet och som representerar en rad olika discipliner. Som på Fairview, Taliesin anställda kommer bra överens. Trots det tillbringar de mindre tid tillsammans än Fairviews anställda, och delar ofta upp sig i undergrupper för att hantera flera klienter. Fairview och Taliesin representerar därför mycket olika sociokulturella konfigurationer: Fairview är liten, socialt odifferentierad och kulturellt homogen; Taliesin är stor, socialt differentierad och kulturellt heterogen. Olika teorier försöker förklara varför vissa grupper håller ut längre än andra. Dessa förklaringar tyder vanligtvis på att gynnsamma sammanhang är nödvändiga för gruppstabilitet, särskilt när medlemskap förändras och nya tekniker och idéer uppstår, och att mycket differentierade sammanhang producerar flera grupper. Sådana sammanhang kännetecknas ofta i termer av sin miljö (Aldrich 1979; Hannan och Freeman 1977), institutionella (Blau 1967; Collins 1975; Etzioni 1964; Sills 1957; Simmel [1908] 1955 ), ritual (Durkheim [1912 ] 1954 Goffman 1959, Mead [1934 ]1962 ), eller funktionell (Aberle, Cohen, Davis, Leng, och Sutton 1950 Mack 1967; Parsons 1949 Parsons, 1951 egenskaper, men sällan så enkelt som "vem vet vad". Även om dessa förklaringar tenderar att anta att gruppernas medlemmar lär sig, interagerar och kommunicerar, är de exakta mekanismer som ligger till grund för sådana processer underspecificerade och dessa grundläggande "kognitiva" mekanismers förmåga att producera och underhålla grupper ignoreras. I motsats till dessa sammanhangsberoende teman, Jag presenterar ett "konstruerat" perspektiv som är reserv och mycket allmänt (se även Carley 1986a Carley, 1986bCarley, 1990 kommande en, kommande c). Enligt detta perspektiv är sociala förändringar och stabilitet ett resultat av förändringar i kunskapsfördelningen i takt med att individer interagerar och skaffar sig och sprider information. Konstrukturalism kan ses som en förändring av strukturell symbolisk interaktionism (Stryker 1980) där kunskap förmedlar interaktion och språk, eller det kan ses som en förändring av social differentieringsteori (Blau 1977) där kunskap medierar sociala dimensioner (t.ex. religion, kön och ålder) och interaktion. Enligt båda teorierna kan grupper definieras av gemensamma sociala, demografiska eller sociokulturella särdrag -- t.ex. katolska pojkar ålder 13. Enligt det konstruktionsmässiga perspektivet är varje position i en social dimension förenad med en särskild kunskapssamling som förvärvas av individer med detta karakteristiska -- t.ex., katoliker lär sig katolicismens grundsatser, massans ordning, de heliga pliktdagarna och så vidare. Det är rikedomen och unikheten hos den information som förknippas med den dimensionen, inte dimensionen i sig, som bestämmer beteendet. Konstruktionsteorin härleder gruppegenskaper och beteende från den Trots dess enkelhet framträder viktiga och komplexa sociala beteenden, av vilka många överensstämmer med existerande empiriska data. Jag använder modellen för att utforska gruppstabilitet och uthållighet i engrupps- och tvågruppssamhällen där det inte sker någon förändring i gruppmedlemskapet och inga nya idéer. Jag undersöker sedan dessa gruppers förmåga att tillgodogöra sig en ny medlem eller idé utan att förlora sin unika ställning som grupp. Slutligen diskuterar jag modellens omfattning, några viktiga utvidgningar av modellen och simuleringens roll i denna typ av analys.  Funktionen u jk (t) väljer ett faktum slumpmässigt från alla fakta kända av j; alla fakta kända av j är lika sannolikt att väljas (se Carley 1990, App. 2, för ytterligare detaljer). Anpassning. Inom konstruktörsteorin är en andra huvudförutsättning att individer kontinuerligt lär sig och att det de lär sig påverkar det framtida beteendet. Till exempel får enskilda i allmänhet information som förmedlas till dem om de inte redan har den informationen. Genom att modellera denna inlärningsprocess antar jag att detta sker utan fel. Således kommer en individ att veta ett faktum under nästa tidsperiod om han eller hon redan visste det faktum eller om någon i samhället förmedlade det till honom eller henne. 3 Denna situation är representerad som vilket innebär att det finns: ingen glömska (när en individ vet ett faktum, han eller hon alltid vet det); ingen upptäckt (om individen "interagerar med honom/henne", som när Motivation. En tredje huvudförutsättning för konstruktörsteorin är att
Likhet har sin grund i den sociologiska tanken att vänner tenderar att vara lika REF.
A theory of group stability
{'venue': 'American Journal of Sociology', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Sociology']}