Den funktionalitet som distribuerad liggarteknik tillhandahåller, dvs. ett oföränderligt och bedrägeriresistent register med validerings- och kontrollmekanismer, har traditionellt implementerats med en betrodd tredje part. På grund av liggarteknikens distribuerade karaktär finns det en stark trend på senare tid mot att använda liggare för att genomföra nya decentraliserade tillämpningar för ett brett spektrum av användningsfall, t.ex. inom finanssektorn och delningsekonomin. Även om det kan finnas flera argument för användningen av en liggare, nyckelfrågan är om det helt kan ersätta en enda betrodd part i systemet eftersom annars en (potentiellt enklare) lösning kan byggas runt den betrodda parten. I detta dokument presenterar vi en abstrakt syn på fall där liggare används och lägger fram två grundläggande kriterier som måste uppfyllas för att alla användningsfall ska kunna genomföras med en liggarbaserad metod utan att behöva förlita sig på någon särskild part i systemet. Dessutom utvärderar vi flera liggare användningsfall som nyligen har fått stor uppmärksamhet enligt dessa kriterier, avslöjar att ofta deltagarna måste lita på varandra trots att använda en distribuerad liggare. Följaktligen är möjligheten att använda en liggare som ersättning för en betrodd part begränsad för dessa användningsfall.
Locher m.fl. REF skapar en formell modell för att undersöka om en distribuerad liggare fullt ut kan ersätta en betrodd tredje part.
When Can a Distributed Ledger Replace a Trusted Third Party?
{'venue': '2018 IEEE International Conference on Internet of Things (iThings) and IEEE Green Computing and Communications (GreenCom) and IEEE Cyber, Physical and Social Computing (CPSCom) and IEEE Smart Data (SmartData)', 'journal': '2018 IEEE International Conference on Internet of Things (iThings) and IEEE Green Computing and Communications (GreenCom) and IEEE Cyber, Physical and Social Computing (CPSCom) and IEEE Smart Data (SmartData)', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}