Syfte-Syftet med denna studie var att undersöka genomförbarhet, acceptans, och nytta av beteendeanalys hos individer med schizofreni.  HHS Public Access Författare Manuscript Methods-Outpatienter (N=9) och slutna patienter (N=11) bar smartphones för två respektive en vecka perioder, respektive. Enhetsinbäddade sensorer (t.ex. accelerometrar, mikrofon, GPS, WiFi, Bluetooth) samlade in beteendemässiga och kontextuella data, som de gick runt sin dag. Deltagarna fullföljde åtgärder för användbarhet/acceptabilitet och bedömde detta tillvägagångssätt. Resultat-Sensing fångade framgångsrikt individers aktivitet, tid tillbringade proximal till mänskligt tal, och tid som tillbringas på olika platser. Betygen på användbarhet och acceptans visade att deltagarna kände sig bekväma med att använda sensorsystemet (95 %), och att de flesta skulle vara intresserade av att få feedback (65 %) och förslag (65 %). Ungefär 20 % rapporterade att sensationen gjorde dem upprörda. En tredjedel av slutna patienter var oroliga för sin integritet, men inga öppenvårdare uttryckte denna oro. Slutsatser-Mobil beteendeanalys är en genomförbar, acceptabel, och informativ metod för datainsamling i öppenvårdspatienter och slutna patienter med schizofreni. Mobiltelefoner spelar en allt större roll i moderniseringen av mentalvården (1). Brett tillgängliga mobiltelefoner kan användas för att skicka och ta emot kliniskt relevanta textmeddelanden (2, 3), administrera mental hälsa screening och symptom bedömningsåtgärder (4), och stödja sjukdomshantering och behandlingsprogram (appar) (5, 6). Förutom tillvägagångssätt som kräver att individer aktivt engagerar sig med enheten (t.ex. gå online, svara på frågor, starta en app, skriva och skicka text), kan mobiltelefoner också underlätta beteende spårning tekniker som kräver lite till ingen åtgärd från användaren. Smartphones (dvs, mobiltelefoner med betydande beräknings- och lagringskapacitet) kommer nu med flera inbyggda sensorer som mäter rörelse, plats, akustik och omgivande ljus. Sensorer kan utnyttjas för att fånga ett överflöd av information om sina användares beteende och miljöer passivt, så länge individer bär enheten med sig (7). Forskning som bedrivs med icke-psykiatriska populationer har visat att mobil beteendeanalys kan användas för att dra slutsatser om hur och var individer tillbringar sin dag (8), och för att spåra beteenden som är förknippade med daglig stress och förändringar i användarnas psykiska hälsa över tid (7, 9). En nyligen genomförd studie visade att beteendedata som samlats in med smartphone-analysteknik var förknippade med psykiatriska symtom hos personer med bipolär sjukdom (10). Huruvida personer med schizofreni skulle vara villiga och kunna engagera sig i smartphone beteendeanalys är oklart. För att undersöka genomförbarheten och acceptansen av beteendeanalys i denna grupp, genomförde vi två proof-of-concept studier med individer med schizofreni och schizoaffektiv sjukdom. Den första genomfördes med ett kliniskt stabilt prov som fick öppenvård. Den andra genomfördes med akut sjukgymnastik på sjukhus. De kombinerade resultaten har konsekvenser för viabiliteten hos smartphone-analys som en möjlig strategi för beteendemässig och kontextuell spårning hos personer med schizofreni spektrumstörningar.  Metoder Författare Manuskript Institutionell granskning styrelse på Zucker Hillside sjukhus. Deltagarna lämnade informerat samtycke. Nio personer som fick öppenvård och 11 patienter på sjukhus deltog. Patienterna inkluderades i denna studie om de var 18 år eller äldre och hade en diagnos av schizofrenispektrumsjukdom. Individer uteslöts om de hade hörsel-, syn- eller motorskador som gjorde det omöjligt för dem att använda en smartphone (bedömd på plats av studiepersonal) eller hade en vårdnadshavare. Forskningspersonal kontaktade ursprungligen kandidaterna per telefon (öppenvård) eller informationsbesök på den slutna enheten. Intresserade personer träffade forskningspersonal för att få en fullständig beskrivning av studien. Intresserade personer granskade samtyckesformuläret och fick en kompetenskontrollant som verifierade att de förstod vad som begärdes av dem. Efter informerat samtycke lånades deltagare ut en smartphone och fick en handledning om hur man använder de olika funktionerna (t.ex. pekskärm, volym). Deltagarna ombads att behålla smartphonen på och att bära den med sig när de gör sin dag. På grund av sjukhusets säkerhetsriktlinjer lämnade slutna patienter in sin utrustning till personalen på natten och fick den fulla laddad dagen därpå. Sensordata samlades in kontinuerligt och krävde ingen aktivering av deltagaren. Individer i öppenvårdsgruppen deltog i två veckor av datainsamling och kompenserades $80. Inpatienterna deltog i en vecka (lite under den genomsnittliga sjukhusvistelsens längd) och fick ersättning för 50 dollar. Smartphones installerades med studieprogram som utvecklades av vår forskargrupp. Datainsamlingssystemet möjliggör både förtids- och beteendeaktiverad sensoraktivering (dvs. mikrofon, multiaxial accelerometer, ljussensorer, GPS, Bluetooth-mottagare) (11). Mänskligt tal fångades av mikrofonen, som aktiverades varannan minut för att fånga omgivande ljud. Om tal detekterades förblev mikrofonen aktiv. För att skydda integritet, systemet inte spela in eller överföra ljudinspelningar, utan istället behandlade data i realtid och lagrade funktioner som är användbara för att härleda närvaron av mänskligt tal (dvs. energi, relativ spektral entropi, autokorrelation toppvärden), men otillräcklig för att rekonstruera talinnehåll (9, 11). Aktivitet fångades av smartphone accelerometrar som upptäckt rörelse. Systemet genererade och lagrade en aktivitetsklassificering varannan sekund (dvs. aktiv vs. stillasittande) (11). Plats fångades olika för de två proverna: för öppenvård, använde vi Android plats tjänster som säkring information från Global Positioning System (GPS), WiFi och cellulära nätverk för att ge en optimerad plats uppskattning. Inpatienterna var dock vanligtvis inomhus på samma enhet under sin sjukhusvistelse. De få undantagen var när patienterna gick från enheten för terapeutiska grupper som inkluderade promenader utanför, eller när patienterna kunde använda oberoende tid inne på sjukhuset, men utanför enheten. För att få ett mer granulärt mått på deras läge installerade vårt team flera Bluetooth-fyrar i hela den slutna enheten (t.ex. hallar, sjuksköterskestation, kök, dagrum/lounge, grupprum). Smarttelefonens Bluetooth-sensor fick signaler som sändes av beacons, och vår studieprogramvara spelade in deltagarnas platser när de var på enheten, noterande när de gick. Smarttelefonerna lagrade datan tills den säkert kunde överföras till en studieserver när internetanslutning var tillgänglig (nattligen för öppenvårdspatienter, i slutet av veckan för slutna patienter). Alla deltagare returnerade smartphones och fyllde i ett frågeformulär Alla 9 öppenvårdare som kontaktades för studien gick med på att delta och var framgångsrikt inskrivna (67 % män, 55 % vita, genomsnittsålder: 39). Tjugo slutna patienter kontaktades för studien. Sju slutna patienter avböjde att delta; tre uppgav att de var oroliga för spårningsteknik. De återstående tretton var intresserade av att delta, men två var uteslutna eftersom de misslyckades kompetensscreenaren, vilket lämnade 11 deltagare (91% manliga, 55% vita, genomsnittsålder: 38). Det slutliga helhetsprovet bestod av 20 deltagare: 60% med schizofreni och 40% med schizoaffektiv sjukdom (se bilagan på nätet för ytterligare demografisk och klinisk information). Alla inskrivna deltagare fullföljde studien och fyllde i frågeformuläret om användbarhet/acceptabilitet. En öppenvårdare laddade inte smartphone regelbundet och sensordata som samlats in från hans enhet indikerade att den sällan flyttades under hela datainsamlingsperioden, vilket tyder på dålig följsamhet till studieprotokollet. Sensordata visade i genomsnitt att öppenvården var aktiv (dvs. icke stillasittande) 2, 5 timmar och var proximala till mänskligt tal 4, 4 timmar om dagen. Tal och aktivitetsmönster varierade mellan individer; en del var mer engagerade på morgonen medan andra på kvällarna. I genomsnitt täckte de ett dygnsavstånd på 9 kilometer och tillbringade 16,7 timmar om dagen på samma plats. Öppenvårdare använde smarttelefonen för att skicka i genomsnitt 4,5 sms och ringa 7,2 samtal dagligen, i genomsnitt 16,8 minuter vardera (dessa funktioner var inaktiverade för slutna patienter på grund av sjukhusbestämmelser). Förutom en individ laddade öppenvårdspatienter telefonen i genomsnitt två gånger dagligen, vilket tyder på god följsamhet till studieprotokollet. Inpatienterna plockade upp smartphones på morgonen och returnerade dem på natten vid något olika tider. För konsekvensens skull rapporterar vi om deras sensordata från 8 AM till 8 PM. I allmänhet var slutna patienter aktiva (dvs. icke stillasittande) i genomsnitt 2,1 timmar om dagen och proximalt till mänskligt tal 4,4 timmar om dagen. I genomsnitt tillbringade patienter 5,5 timmar i mäns och kvinnors salar, där de var runt mänskligt tal 0,8 timmar och var aktiva 25% av tiden; 2,1 timmar nära sjuksköterskestationen, där de var runt mänskligt tal 0,7 timmar och var aktiva 32% av tiden; 0,9 timmar i köket, där de var runt mänskligt tal 0,4 timmar och var aktiva 30% av tiden; 0,5 timmar i dagrummet / lounge, där de var runt mänskligt tal 0,1 timmar och var aktiva 29% av tiden; 0,68 timmar i grupprummet, där de var runt mänskligt tal 0,2 timmar och var aktiva 48% av tiden. Sammanfattningsvis tillbringade slutna patienter mest tid i salarna, var mest aktiva i grupprummet, och var runt mänskligt tal mest på sjuksköterskestationen. I genomsnitt visade båda grupperna, deltagarnas svar på användbarhets-/acceptabilitetsmåttet (se tabell 1 ) att de kände sig bekväma med att använda smartphone-sensorsystemet (95 %), förstod hur det fungerade (70 %), hade inte svårt att hålla enheten med dem hela tiden (70 %), och skulle vara intresserade av att ta emot systemgenererad feedback (65 %) och förslag om de var oroliga (65 %). Totalt 4 deltagare (20 %) uppgav att enligt vår kännedom är detta den första rapporten som beskriver genomförbarheten och acceptansen av multimodal smartphone-analys för beteendemässig och kontextuell spårning i öppenvårdspatienter och slutna patienter med schizofreni. De flesta individer som kontaktades för studien uttryckte intresse för att delta och följde studieprotokollet. De flesta deltagarna rapporterade att de kände sig bekväma med denna teknik och upplevde inte obehag eller negativa resultat. Ungefär två tredjedelar angav att de skulle vara intresserade av att få sammanfattande rapporter, feedback och förslag från smartphone-systemet. Tidigare studier har visat att personer med schizofreni kan använda mobil teknik för att själv rapportera sina beteenden och fungera (12, 13). Den aktuella forskningen utökar dessa fynd genom att visa att personer med schizofreni, inklusive akut sjuka patienter, kan engagera sig i passiv sensation som underlättas av allmänt tillgängliga smartphones. De metoder som används i denna forskning är mindre sårbara för många av de utmaningar som är förknippade med självrapporteringsparadigm, inklusive problem med låg läskunnighet, självrepresentationsfördomar, dålig insikt eller uppmärksamhet, och motivationssvårigheter (t.ex. svarar inte på frågor). Förutom batteriladdningsperioder samlade smartphonen in en mängd objektiv information automatiskt och kontinuerligt, vilket gav en flerdimensionell och levande longitudinell skildring av användarnas beteende och sammanhang. Forskningen hade flera begränsningar. Datainsamlingen var beroende av att deltagarna hade smartphonen. Om deltagarna glömde apparaten eller lånade ut den till andra, skulle de data som samlats in för den perioden inte representera den avsedda användarens verksamhet och sammanhang. Dessutom kunde lokaliseringsbetyg inte anges för perioder då öppenvården var inomhus (dvs. ingen GPS-data) och utanför WiFi- eller cellulärt nätverksområde, och när slutna patienter lämnade den enhet som var utrustad med Bluetooth-sändare. Personer med schizofreni är villiga och kapabla att engagera sig i beteendeanalys med hjälp av smartphones. Mer än femtio procent av den vuxna befolkningen i USA äger redan och använder smartphones regelbundet, och ny forskning tyder på att individer med psykiska sjukdomar inte är dramatiskt olika i detta avseende (14). Bärbar avkänningsteknik (t.ex. armband, kläder) kräver att användarna är motiverade nog att vilja ha en specialiserad anordning, och att de har råd med den (15). Med hjälp av programvara som kan återanvända smartphone-sensorer, kan dessa allestädes närvarande enheter utnyttjas som objektiva, prisvärda och skalbara beteendeåtgärder. Använda effektivt och med lämpligt skydd av patientens integritet, tillgång till beteendeanalys data kan potentiellt omvandla kliniskt beslutsfattande och praxis.
Tidigt arbete inom mobil psykisk hälsa för schizofreni utfört av Ben-Zeev et al. REF först studera genomförbarheten och acceptansen av att använda mobila enheter för beteendeanalys hos personer med schizofreni.
Mobile Behavioral Sensing for Outpatients and Inpatients With Schizophrenia
{'venue': 'Psychiatric services', 'journal': 'Psychiatric services', 'mag_field_of_study': ['Medicine']}