Ett gemensamt mått på en virtuell miljös kvalitet eller effektivitet är den mängd närvaro som den väcker hos användarna. Närvaro definieras ofta som känslan av att vara där i en VE. Det har varit mycket debatt om det bästa sättet att mäta närvaro, och närvaro forskare behöver, och har sökt, en åtgärd som är tillförlitlig, giltig, känslig och objektiv. Vi antog att i den utsträckning som en VE verkar verklig, skulle det framkalla fysiologiska svar liknande dem som framkallas av motsvarande verkliga miljö, och att större närvaro skulle framkalla ett större svar. För att undersöka detta utförde vi tre experiment, vars resultat stöder användningen av fysiologisk reaktion som en tillförlitlig, giltig, känslig och objektiv närvaromått. Experimenten jämförde deltagarnas fysiologiska reaktioner på ett icke-hotande virtuellt rum och deras reaktioner på en stressig virtuell höjdsituation. Vi fann att förändring i hjärtfrekvensen uppfyllde våra krav på ett mått av närvaro, förändring i hudöverledning gjorde i mindre utsträckning, och att förändringen i hudtemperaturen inte gjorde det. Dessutom visade resultaten att införandet av ett passivt haptiskt element i VE avsevärt ökade närvaron och att för närvaro framkallade: 30FPS > 20FPS > 15FPS.
Meehan et al REF [24] använde fysiologisk övervakning för att mäta närvaro i en stressig VE.
Physiological measures of presence in stressful virtual environments
{'venue': "SIGGRAPH '02", 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}