För närvarande är två innovationsmodeller vanliga inom organisationsvetenskap. Modellen "privata investeringar" förutsätter avkastning till innovatören till följd av privata varor och effektiva system för skydd av immateriella rättigheter. Modellen "kollektiva åtgärder" utgår från att innovatörer samarbetar för att skapa en kollektiv nyttighet under förhållanden som leder till marknadsmisslyckanden. Fenomenet med öppen källkod programvara utveckling visar att användare program för att lösa sina egna samt delade tekniska problem, och fritt avslöja sina innovationer utan att tillgodogöra sig privata avkastning från att sälja programvaran. I detta dokument föreslår vi att mjukvaruutveckling med öppen källkod är ett exempel på en sammansatt "privat kollektiv" modell för innovation som innehåller inslag av både privata investeringar och kollektiva handlingsmodeller och kan erbjuda samhället det "bästa av båda världarna" på många villkor. Vi beskriver en ny uppsättning forskningsfrågor denna modell väcker för forskare inom organisationsvetenskap. Vi erbjuder några detaljer om vilka typer av data som finns tillgängliga för projekt med öppen källkod för att underlätta tillgången för forskare som inte är bekanta med dessa, och även ge några råd om att genomföra empiriska studier om programvaruutvecklingsprocesser med öppen källkod. (Open Source Software; Innovation; Incitament; Användarinnovation, Användare, Kollektiv Action) Programvara med öppen källkod är programvara som görs fritt tillgänglig för alla. Programvaruutvecklingsprojekt med öppen källkod är Internetbaserade samhällen av programvaruutvecklare som frivilligt samarbetar för att utveckla programvara som de eller deras organisationer behöver. Projekt med öppen källkod håller på att bli ett betydande ekonomiskt och socialt fenomen. Tusentals finns idag, och antalet utvecklare som deltar i var och en varierar från några få till många tusen. Antalet användare av programvaran som produceras av mjukvaruutvecklingsprojekt med öppen källkod varierar från få till många miljoner. Välkända exempel på programvara med öppen källkod som har många användare är operativsystemet GNU/Linux, Apache serverprogramvaran och programmeringsspråket Perl. För att skapa ett sammanhang för att utforska det intresse som programvarufenomenet med öppen källkod kan ha för forskare inom organisationsvetenskap, börjar vi med att kortfattat förklara historiken och naturen hos själva programvaran med öppen källkod (produkten). Därefter beskriver vi de viktigaste egenskaperna hos de programvaruutvecklingsprojekt med öppen källkod som vanligtvis används för att skapa och underhålla sådan programvara (utvecklingsprocessen). I början av datorprogrammering kommersiell "paketerad" programvara var en sällsynthet-om du ville ha ett visst program för ett visst ändamål, du vanligtvis skrev koden själv eller hyrde det gjort. En stor del av mjukvaruutvecklingen på 1960- och 1970-talen utfördes i akademiska laboratorier och företagslaboratorier av forskare och ingenjörer. Dessa individer fann det som en normal del av sin forskningskultur att fritt ge och utbyta programvara de hade skrivit, att modifiera och bygga på varandras programvara både individuellt och samarbetsmässigt, och att fritt ge ut sina modifieringar i sin tur. Detta gemensamma beteende blev ett centralt inslag i "hackerkulturen". (I samhällen med programmerare med öppen källkod är "hacker" en mycket positiv term som tillämpas på mycket begåvade och hängivna programmerare.) (Levy 1984)............................................................... På 1980-talet fick denna grupp en stor stöt när MIT licensierade en del av koden som skapats av dess hackare anställda till ett kommersiellt företag. Detta företag, i enlighet med normal kommersiell praxis, sedan omedelbart begränsat tillgång till "källkod" av denna programvara, och därmed förhindrat icke-företag personal-inklusive MIT hackare som hade deltagit i att utveckla det-från att fortsätta att använda det som en plattform för vidare lärande och utveckling. (Källkod är en sekvens av instruktioner som ska utföras av en dator för att uppnå ett programs syfte. Programmerare skriver datorprogram i form av källkod, och även "dokument" som källkod med korta skriftliga förklaringar om syftet och utformningen av varje avsnitt av deras program. För att konvertera ett program till en form som faktiskt kan driva en dator, översätts källkoden till maskinkod med hjälp av ett programvaruverktyg som kallas en kompilator. Kompileringsprocessen tar bort programdokumentation och skapar en "binär" version av programmet-en sekvens av datorinstruktioner som endast består av strängar av enor och nollor. Binära kod är mycket svårt för programmerare att läsa och tolka. Därför kommer programmerare eller företag som vill förhindra andra från att förstå och ändra sin kod endast att släppa binära versioner av programvaran. Programmerare eller företag som vill göra det möjligt för andra att förstå och uppdatera och ändra sin programvara kommer däremot att förse dem med sin källkod (Moerke 2000, Simon 1996.) Richard Stallman, en lysande programmerare på MIT's Artificial Intelligence Laboratory, var särskilt upprörd och förolämpad över denna förlust av tillgång till gemensamt utvecklad källkod och även av en allmän trend i programvaruvärlden mot utveckling av egenutvecklade programvarupaket och lanseringen av programvara i former som inte kunde studeras eller modifieras av andra. Stallman betraktade dessa metoder som moraliskt felaktiga intrång på programvaruanvändarnas rätt att fritt lära sig och skapa. Som svar grundade han Free Software Foundation 1985 och bestämde sig för att utveckla och sprida en rättslig mekanism som skulle kunna bevara fri tillgång för alla till den programvara som utvecklats av mjukvaruhackers. Hans banbrytande idé var att använda den befintliga mekanismen för upphovsrättslagstiftning i detta syfte. Programförfattare som är intresserade av att bevara statusen för sin programvara som "fri" programvara kan använda sin egen upphovsrätt för att bevilja licenser på villkor som skulle garantera ett antal rättigheter till alla framtida användare. De skulle kunna göra detta genom att helt enkelt anbringa en standardlicens på sin programvara som förmedlar dessa rättigheter. Den grundläggande licens som utvecklats av Stallman för att genomföra denna idé var General Public License eller GPL (ibland kallad "copyleft"-ett spel på ordet "copyright"). Grundläggande rättigheter som överförs till dem som har en kopia av fri programvara inkluderar rätten att använda den utan kostnad och rätten att studera dess "källkod", att ändra den, och att distribuera ändrade eller omodifierade versioner till andra utan kostnad. Licenser som förmedlar liknande rättigheter utvecklades av andra, och ett antal sådana licenser används för närvarande i fältet med öppen källkod. Den fria programvaruidén blev inte omedelbart mainstream, och industrin var särskilt misstänksam mot det. 1998 enades Bruce Perens och Eric Raymond om att en betydande del av problemet fanns i Stallmans term "fri" programvara, som förståeligt nog kan ha en olycksbådande ring i öronen på affärsmän. Följaktligen grundade de tillsammans med andra framstående hackare programvarurörelsen "open source" (Perens 1998). Programvaran "Open source" innehåller i huvudsak samma licensmetoder som de som banats väg för den fria programvarurörelsen. Den skiljer sig från denna rörelse främst av filosofiska skäl och föredrar att betona de praktiska fördelarna med sådana licensieringsmetoder framför frågor som rör den moraliska rätten och betydelsen av att ge användarna de friheter som erbjuds av både fri och öppen programvara. Termen "öppen källkod" används nu allmänt av forskare för att hänvisa till fri programvara eller programvara med öppen källkod, och det är den term vi kommer att använda i resten av denna uppsats. På senare tid har programvara med öppen källkod framträtt som ett stort kulturellt och ekonomiskt fenomen. I dag ökar antalet programvaruprojekt med öppen källkod snabbt, med en enda stor infrastrukturleverantör och arkiv för programvaruprojekt med öppen källkod, Sourceforge.net, som listar mer än 50 000 projekt och mer än 500.000 registrerade användare. källkodsutveckling praxis som skiljer sig kraftigt från kommersiella mjukvaruutvecklingsmodeller-och som ser väldigt mycket ut som de "hackerkultur" beteenden som beskrivs tidigare. Eftersom kommersiella mjukvaruleverantörer vanligtvis vill sälja den kod de utvecklar, begränsar de kraftigt tillgången till källkoden för sina programvaruprodukter till anställda och entreprenörer. Följden av denna begränsning är att endast insiders har den information som krävs för att ändra och förbättra den egna koden ytterligare (se Meyer och Lopez 1995, även Young et al. 1996, Conner och Prahalad 1996........................................................................................................ I skarp kontrast erbjuds alla fri tillgång till källkoden för programvara med öppen källkod. Detta innebär att vem som helst med rätt programmeringsförmåga och motivation kan använda och ändra all programvara med öppen källkod skriven av vem som helst. I början av hacker dagar, denna frihet att lära sig och använda och ändra programvara utövades genom informell delning och samutveckling av code-ofta genom fysisk delning och utbyte av databand och diskar på vilka koden spelades in. Under dagens Internetdagar har snabba tekniska framsteg inom hårdvara och programvara och nätverksteknik gjort det mycket lättare att skapa och upprätthålla en gemensam utvecklingsstil i allt större skala. Dessutom blir det allt lättare att genomföra nya projekt allteftersom en effektiv projektdesign blir bättre förstådd, och i takt med att färdigförpackat infrastrukturstöd för sådana projekt blir tillgängligt på webben. Idag är ett programvaruutvecklingsprojekt med öppen källkod normalt initierat av en individ eller en liten grupp med en idé om något intressant som de själva vill ha av en intellektuell eller personlig eller affärsmässig anledning. Raymond (1999a, s. 32) föreslår: " Varje bra arbete av programvara börjar med att skrapa en utvecklares personliga klåda alltför ofta programutvecklare tillbringar sina dagar mala bort för lön på program de varken behöver eller älskar. Men inte i (öppen källkod) världen " Projektinitiatörerna blir också i allmänhet "ägare" eller "underhållare" som tar på sig ansvaret för projektledning. 2 Tidigt, denna individ eller grupp utvecklar i allmänhet en första, grov version av koden som beskriver den funktionalitet som förutses. Källkoden för denna ursprungliga version görs sedan fritt tillgänglig för alla via nedladdning från en webbplats som skapats av projektet. Projektgrundarna sätter också upp sändlistor för projektet som de som är intresserade av att använda eller vidareutveckla koden kan använda för att söka hjälp, ge information eller tillhandahålla ny öppen källkod för andra att diskutera och testa. När det gäller projekt som är framgångsrika i att locka intresse, andra gör ladda ner och använda och "spela med" koden-och några av dessa går vidare för att skapa nya och modifierade kod. De flesta sedan publicera vad de har gjort på projektets hemsida för användning och kritik av någon som är intresserad. Ny och modifierad kod som anses vara av tillräcklig kvalitet och av allmänt intresse av projektansvariga läggs sedan till i den "auktoriserade" versionen av koden. I många projekt är förmånen att lägga till den auktoriserade koden begränsad till bara några få betrodda "utvecklare". Dessa få fungerar sedan som "portvakter" för kod skriven av bidragsgivare som inte har sådan tillgång (von Krogh et al. Europaparlamentets yttrande vid den första be handlingen: Bull. De flesta som laddar ner öppen källkod programvara är gratis ryttare-endast en relativt liten andel bidrar till ett projekt genom att utveckla kod eller på andra sätt. Projekt med öppen källkod betalar inte deltagarna för sina tjänster, och bidragsgivarnas motivation och egenskaper varierar. De flesta är starkt motiverade av en personlig eller affärsmässig användning för den kod som de utvecklar-de är kod "användare" i vår terminologi. Andra viktiga motivationskällor är belöningar som personlig inlärning och glädje av programmering. De flesta bidragsgivarna är erfarna, professionella programmerare. Vissa agerar som oberoende individer, andra är anställda i organisationer som stöder deras deltagande (Lakhani och Wolf 2001). Två korta fall historia kommer att bidra till att ytterligare förmedla smaken av öppen källkod programutveckling projekt. Apache Server Software. Apache server programvara används på webbserverdatorer som är värd för webbsidor och ger lämpligt innehåll som begärts av webbläsare. Sådana datorer är ryggraden i den Internetbaserade World Wide Web-infrastrukturen. Serverprogramvaran som utvecklades till Apache utvecklades av University of Illinois grundexamen Rob McCool för och under arbetet på National Center for Supercomputing Applications (NCSA). Källkoden som utvecklats och regelbundet modifierats av McCool postades på webben så att användare på andra webbplatser kunde ladda ner, använda och ändra och vidareutveckla den. När McCool lämnade NCSA i mitten av 1994, en liten grupp webmasters som hade antagit sin server programvara för sina egna webbplatser beslutat att ta på sig uppgiften att fortsätta utvecklingen. En kärngrupp av åtta användare samlade alla dokumentation och buggfixar och utfärdade en konsoliderad patch. Denna patchy webbserver programvara utvecklades med tiden till Apache. Omfattande användarfeedback och modifiering gav Apache 1.0, släpptes den 1 december 1995. Inom loppet av fyra år och efter många ändringar och förbättringar som har bidragit av många användare, Apache har blivit den mest populära webbserver programvara på Internet, samla många branschpriser för spetskompetens. Trots stark konkurrens från kommersiella Raymond började först att förbrylla om e-post leverans problem eftersom han var personligen missnöjd med då befintliga lösningar. "Vad jag ville var att min post skulle levereras på svart, mitt hem system, så att jag skulle bli informerad när den kom och kunde hantera det med alla mina lokala verktyg" (ibid., s. 31). Raymond bestämde sig för att försöka utveckla en bättre lösning. Han började med att söka i databaser i världen med öppen källkod efter ett existerande, välkodat verktyg som han kunde använda som utvecklingsbas. Han visste att det skulle vara effektivt att bygga vidare på andras besläktade arbete om möjligt, och i världen med öppen källkod är denna praxis förstådd och uppskattad. Raymond utforskade flera kandidatprogram med öppen källkod, och bestämde sig för ett i småskalig användning kallat "popclient". Han utvecklade ett antal förbättringar till programmet och föreslog dem till den dåvarande underhållaren av popclient. Det visade sig att denna individ hade förlorat intresset för att arbeta vidare på programmet, och därför hans svar på Raymonds förslag var att erbjuda sin roll till Raymond så att han själv kunde utveckla popclienten ytterligare som han valde. Raymond accepterade rollen som popclientansvarig, och under de kommande månaderna förbättrade han programmet avsevärt i samband med råd och förslag från andra användare. Han odlade noggrant sin mer aktiva "betalista" av popclientanvändare genom att regelbundet kommunicera med dem via meddelanden som postats på en offentlig elektronisk anslagstavla som inrättats för detta ändamål. Många svarade med frivillig information om buggar de hade hittat och kanske fixat, och genom att erbjuda förbättringar hade de utvecklats för eget bruk. Kvaliteten på dessa förslag var ofta hög, eftersom " bidragen inte tas emot från ett slumpmässigt urval, utan från människor som är tillräckligt intresserade för att använda programvaran, lära sig hur den fungerar, försöka hitta lösningar på de problem de stöter på och faktiskt producera en till synes rimlig lösning. Alla som passerar alla dessa filter är mycket benägna att ha något användbart att bidra med" (ibid., s. 42). Så småningom hade Raymond kommit fram till en innovativ design som han visste fungerade bra eftersom han och hans betalista över coutvecklare använde den, testade den och förbättrade den varje dag. Popclient (nu döpt till hämtningsmail) blev standardprogram som används av miljontals servrar på Internet. Raymond fortsätter att leda gruppen av volontärer som underhåller och förbättrar programvaran som nya användarbehov och villkor dikterar. Vi föreslår att praxis av öppen källkod programvaruutvecklare och samhällen kommer att vara av intresse för forskare som arbetar inom organisationsvetenskap av två viktiga skäl. För det första presenterar programvaruprojekt med öppen källkod ett nytt och framgångsrikt alternativ till konventionella innovationsmodeller. Detta alternativ ger intressanta pussel för och utmaningar för rådande åsikter om hur innovationer "bör" utvecklas, och hur organisationer "bör" forma och verka. För det andra erbjuder programvaruutvecklingsprojekt med öppen källkod möjligheter till en aldrig tidigare skådad klar titt på deras detaljerade inre funktioner. Genom själva karaktären av hur dessa projekt fungerar, detaljerad och tidsstämplade loggar av de flesta interaktioner mellan communitymedlemmar och projektresultat genereras automatiskt. Dessa loggar är allmänt tillgängliga och öppna för inspektion av forskare utan särskilt tillstånd. Detta enkla faktum gör programutvecklingsprojekt med öppen källkod värdefulla som forskningsplatser för många typer av studier. I §2, nedan, utforskar vi den allmänna karaktären av de forskningsmöjligheter som open source erbjuder till dem som är intresserade av organisationsvetenskap i allmänhet, och innovationsmodeller i synnerhet. I §3 erbjuder vi en diskussion om öppna forskningsfrågor och vilka typer av data som finns tillgängliga för programvaruprojekt med öppen källkod för att underlätta tillgången för forskare som inte är bekanta med dessa, och vi erbjuder några råd om genomförandet av empiriska studier om detta fenomen. Samhället har ett viktigt intresse av att uppmuntra och belöna innovation. För närvarande finns det två stora modeller som beskriver hur detta kan göras. Den första modellen, "privata investeringar", utgår från att innovation kommer att stödjas av privata investeringar och att privat avkastning kan hämtas från sådana investeringar (Demsetz 1967). För att uppmuntra privata investeringar i innovation ger samhället innovatörer vissa begränsade rättigheter till de innovationer de genererar via immaterialrättsmekanismer som patent, upphovsrätt och affärshemligheter. Dessa rättigheter hjälper i sin tur innovatörer att få privat avkastning från sina innovationsrelaterade investeringar (Arrow 1962, Liebeskind 1996, Dam 1995 I den privata investeringsmodellen kommer varje fri avslöjande eller okompenserad "spillover" av egenutvecklad kunskap från privata investeringar att minska innovatörens vinster från sina investeringar. Det antas därför att innovatörer kommer att undvika sådana spillovers i möjligaste mån-även om de kommer att inträffa ändå (Audretsch och Feldman 1996, Audretsch och Stephan 1999, Harhoff et al. 2000.................................................................. Samtidigt innebär den monopolkontroll som samhället ger innovatörer under den privata stimulansmodellen och de privata vinster de skördar en förlust för samhället i förhållande till den fria och ohämmade användningen av all den kunskap som innovatörerna har skapat. Samhället väljer att drabbas av denna sociala förlust för att öka innovatörernas incitament att investera i skapandet av ny kunskap. Den andra stora modellen för att stimulera innovation kallas den kollektiva handlingsmodellen. Denna modell är tillämplig på tillhandahållande av kollektiva nyttigheter, där en allmännyttig vara definieras genom dess icke-exkluderbarhet och icke-rivalitet: Om någon användare konsumerar den, kan den inte på ett trovärdigt sätt undanhållas andra användare (Olson 1967, s. 14). Den kollektiva handlingsmodellen fungerar inom vetenskapen och på andra håll (t.ex. Merton 1973, Aldrich 1999, Monge et al. 1998, McCaffrey et al.............................................................................................................. 1995, Coleman 1973, Eyerman och Jamison 1991, Hess 1998, Melucci 1999. Det kräver att bidragsgivarna avstår från att kontrollera kunskap som de har utvecklat för ett projekt och gör det till en allmän nyttighet genom att villkorslöst förse det med en "gemensam pool". Detta krav gör det möjligt för projekt för kollektiva åtgärder att undvika problem med social förlust i samband med begränsad tillgång till kunskap om den privata investeringsmodellen. Samtidigt skapar det problem när det gäller att motivera potentiella bidragslämnare till kollektiva aktionsprojekt. Eftersom bidrag till ett kollektivt åtgärdsprojekt är en kollektiv nyttighet har potentiella mottagare av det goda möjlighet att vänta på att andra ska bidra och sedan åka snålskjuts på vad de har gjort (Olson 1967). En lösning på detta problem är att tillhandahålla någon form av monetärt eller anseende eller annat stöd till bidragslämnare till kollektiva aktionsprojekt för att öka deras motivationsnivå. Till exempel ger många samhällen ekonomiskt stöd till grundforskning av detta skäl. Den sociala strukturen av vetenskapen själv fungerar sedan genom normer för ömsesidighet och kunskapsdelning bland forskare för att säkerställa bidrag till kollektiva nyttigheter görs, och att erbjuda ryktesbaserade belöningar för goda prestationer (Merton 1973, Stephan 1996. När det gäller projekt för utveckling av programvara med öppen källkod ser vi en intressant kombination av de privata investerings- och kollektiva handlingsmodellerna för innovation. Vi kallar detta den "privata-kollektiva" innovationsmodellen. I denna modell använder deltagare i programvaruprojekt med öppen källkod sina egna resurser för att privat investera i att skapa en ny programvarukod. I princip skulle dessa innovatörer då kunna göra anspråk på äganderätt över sin kod, men i stället väljer de att fritt avslöja den som en allmän nyttighet. Det är uppenbart att nettoresultatet av detta beteende verkar erbjuda samhället det bästa av båda världarnas nya kunskap skapas av privat finansiering och sedan erbjuds fritt till alla. Men det skapar också ett spännande pussel. Som Lerner och Tirole (2000) uttryckte det: "Varför bör tusentals toppprogrammerare bidra fritt till tillhandahållandet av ett allmänintresse?" Mycket av den forskning som behövs för att svara på detta pussel återstår att göra. Att besvara den kommer att innebära, tror vi, att se över och lätta på vissa av de grundläggande antaganden och begränsningar som traditionellt tillämpas på de privata investerings- och kollektiva handlingsmodellerna för innovation. I grund och botten anser vi att var och en av de två grundläggande modellerna – i ett försök att erbjuda "rena" och enkla modeller för forskning – har uteslutits från övervägande en mycket rik och bördig medelväg där incitament för privata investeringar och kollektiva åtgärder kan samexistera, och där en "privat kollektiv" innovationsmodell kan blomstra. Vi tror att denna mittfält är där öppen källkod programprojekt i själva verket bor. Slutresultatet av att utforska det kommer, tror vi, att bli en djupare förståelse för ett lovande nytt organisationssätt för innovation som verkligen kan leverera "det bästa av båda världarna" till samhället under många förhållanden. I resten av detta avsnitt överväger vi hur mjukvaruutveckling med öppen källkod avviker från de konventionella antagandena i de privata investerings- och kollektiva handlingsmodellerna för innovation. Sedan visar vi hur villkoren för programvaruprojekt med öppen källkod faktiskt utgör grunden för en ny, privat kollektiv modell för att motivera innovation. Projekt för öppen källkod Avvikelser från den privata investeringsmodellen för innovation Programvaruutveckling med öppen källkod innebär två stora avvikelser från den privata investeringsmodellen för innovation som den traditionellt ses. För det första är programvaruanvändare snarare än programvarutillverkare de typiska innovatörerna i öppen källkod. För det andra avslöjar innovatörer med öppen källkod fritt den egenutvecklade programvara som de har utvecklat på sin privata bekostnad. När det gäller den första avvikelsen, kom ihåg att den privata investeringsmodellen för innovation bygger på tanken att individer eller organisationer kommer att träda fram och investera i utvecklingen av innovationer om och som de förväntar sig sådana åtgärder för att "betala" i form av privata belöningar. Modellen ger ingen ytterligare kon-
Nätverksmedlemmarna anser att detta ömsesidiga stöd är en "personlig belöning" som fungerar som ett incitament för dem att bidra mer aktivt till gemenskapens REF ].
Open Source Software and the "Private-Collective" Innovation Model: Issues for Organization Science
{'venue': 'Organization Science', 'journal': 'Organization Science', 'mag_field_of_study': ['Business', 'Computer Science']}