Abstrakt. Många komplexa system kan beskrivas i termer av nätverk av samverkande enheter. Nyligen genomförda studier har visat att en bred klass av både naturliga och konstgjorda nät uppvisar en förvånansvärt utbredd egenskap: förekomsten av mycket heterogena fördelningar av länkar, vilket ger en extraordinär källa till robusthet mot störningar. Även om de flesta teorier om ursprunget till dessa topologier använder växande grafer, visar vi här att en enkel optimeringsprocess också kan redogöra för de observerade regulariteterna som visas av de mest komplexa nät. Med hjälp av en evolutionsalgoritm som innefattar minimering av länktäthet och medelavstånd stöter man på fyra huvudtyper av nätverk: a) glesa exponentiella nätverk, b) glesa skalfria nätverk, c) stjärnnät och d) mycket täta nätverk, som uppenbarligen definierar tre huvudfaser. Dessa begränsningar ger en ny förklaring till skalning av exponenten om −3. De evolutionära konsekvenserna av dessa resultat beskrivs.
Cancho m.fl. använde en evolutional algoritm som innebär minimering av länktäthet och genomsnittliga avstånd, och genererade olika typer av nätverk, inklusive glesa nätverk med makt lag grad distributioner REF.
Optimization in Complex Networks
{'venue': 'In http://arxiv.org/PS cache/condmat/pdf/0111/0111222.pdf', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Mathematics', 'Physics']}