Ett viktigt forskningsområde för spektrumbaserad fellokalisering (SBFL) är effektiviteten i riskvärderingsformler. De flesta tidigare studier har antagit ett empiriskt tillvägagångssätt, som knappast kan betraktas som tillräckligt omfattande på grund av det stora antalet kombinationer av olika faktorer i SBFL. Även om vissa studier syftade till att övervinna begränsningarna i det empiriska tillvägagångssättet, har ingen av dem gett en helt tillfredsställande lösning. Därför tillhandahåller vi en teoretisk undersökning av hur effektiva riskvärderingsformler är. Vi definierar två typer av relationer mellan formler, nämligen likvärdiga och bättre. För att identifiera relationen mellan formler utvecklar vi en innovativ ram för den teoretiska undersökningen. Vårt ramverk bygger på att den avgörande faktorn för en formels effektivitet är antalet uttalanden med riskvärden som är högre än riskvärdet i den felaktiga redovisningen. Vi grupperar alla programredovisningar i tre separata uppsättningar med riskvärden högre än, lika med och lägre än riskvärdet för den felaktiga redovisningen, respektive. För olika formler jämförs storleken på deras uppsättningar med begreppet undergrupp. Vi använder detta ramverk för att identifiera de maximala formler som bör vara de enda formler som ska användas i SBFL.
Xie och Al. REF gav ett teoretiskt bevis på effektiviteten hos de 30 formlerna för misstänksamhet och bevisade att fem av de 30 formlerna för misstänksamhet var maximala formler.
A theoretical analysis of the risk evaluation formulas for spectrum-based fault localization
{'venue': 'TSEM', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}