Den specifika organisation som används av ett multiagentsystem är avgörande för dess effektivitet och effektivitet. I dynamiska miljöer, eller när målen för systemet skiftar, måste organisationen därför också kunna förändras. I detta abstract föreslår vi att man använder en allmän diagnosmotor för att driva denna anpassningsprocess med hjälp av TAEMS-modellspråket som den primära representationen av organisatorisk information. En fullständig version av detta dokument finns på [1]. Allteftersom storleken på multiagentsystem ökar i antalet deltagare, kommer organisationen av dessa agenter att bli allt viktigare. I en sådan miljö används en organisation för att begränsa omfattningen av kontrollbeslut agenter måste göra, vilket är en nödvändig komponent i skalbara system. Är agentagenter arrangerade i kluster, en hierarki, en graf eller någon annan typ av organisation? Drivs agenternas aktiviteter eller beteenden uteslutande av lokala intressen, eller har externa kamrater eller chefer också direkt inflytande? Är kommunikationen mellan agenter aktiv, via meddelanden av något slag, eller passiv, med hjälp av observationer eller konstruerade antaganden? Dessa och andra egenskaper definierar den organisatoriska strukturen i ett multiagentsystem de regler som definierar de roller agenter spelar och det sätt på vilket de interagerar med andra agenter i systemet. De egenskaper som beskrivs ovan kommer helt klart att påverka effektiviteten och lyhördheten hos både stora och små multiagentsystem. Det bör också vara intuitivt klart att organisationens effektivitet är beroende av de agenter, miljö och mål som är involverade i systemet. Problemet är alltså hur man kan härleda och upprätthålla en sådan struktur med tanke på en viss situation. Termen Organizational Self-Design (OSD) har tidigare använts för att beskriva den allmänna tekniken att anställa medlemmarna i ett multi-agentsystem för att generera eller anpassa sina egna organisatoriska strukturer i drift. Tidigare arbete inom detta område tenderade att fokusera på att anpassa specifika egenskaper hos organisationen, såsom uppgiftstilldelning eller lastbalansering. Organisatorisk strukturgenerering har också föreslagits utifrån lokala, globala och hybrida perspektiv. I detta abstract skisserar vi ett mer allmänt tillvägagångssätt, med hjälp av diagnos, för att upptäcka brister i den organisatoriska modellen och hjälpa till med att skapa lösningar på dessa brister; det slutliga målet är att skapa en återanvändbar organisatorisk anpassning motor. Vi kommer att visa hur en allmän diagnosmotor, tillsammans med en kraftfull representation av den organisationen, kan användas för att åstadkomma förändring i ett brett spektrum av egenskaper. I arkitekturen föreslår vi, kritiska komponenter inom agenten, såsom de som ansvarar för problemlösning, förhandling och schemaläggning, få det stora flertalet av sin information från ett organisatoriskt designskikt. Detta lager abstracts och filtrerar element i verksamhetsmiljön på ett sätt som överensstämmer med agentens roll i organisationen. Abstractionen består av en eller flera informationskällor, såsom TAEMS-strukturer, som kan koda organisationens olika aspekter. För att möjliggöra anpassning underhålls det organisatoriska konstruktionsskiktet av ett diagnostiskt delsystem, som försöker reparera fel och ineffektivitet genom att justera delar av den organisatoriska strukturen. Denna diagnostikprocess kan själv drivas av ett antal källor, inklusive observationer av miljön, förhållanden som övervakas inom agenten, och samtal med andra agenter. De direkta effekterna av dessa diagnoser kommer normalt (men inte nödvändigtvis) att ske inom en relativt liten grupp av agenter, så man kan tänka sig denna teknik som ett sökande efter den rätta organisationen genom lokal anpassning. Den mängd information som består av en organisationsstruktur kan vara ganska bred. Det är vår uppfattning att det inte finns någon enda, omfattande uppsättning egenskaper som 0-7695-0625-9/00 $10,00 ã 2000 IEEE
I ett liknande arbete, Kamboj et al. REF fokuserar på organisatorisk strukturanpassning baserad på två primitiva: lek (skapande av ett nytt medel) och sammansättning (sammansmältning av flera agenser).
Using self-diagnosis to adapt organizational structures
{'venue': 'Proceedings Fourth International Conference on MultiAgent Systems', 'journal': 'Proceedings Fourth International Conference on MultiAgent Systems', 'mag_field_of_study': ['Engineering', 'Computer Science']}