Framväxten av GNU/Linux som ett livskraftigt alternativ till operativsystemet Windows och Apache webbserver programvara som den ledande webbservern har fokuserat stor uppmärksamhet på fenomenet fri eller öppen källkod programvara. Huvuddelen av uppmärksamheten på de ekonomiska aspekterna av fenomenet har fokuserats på frågan om incitament-varför, man frågar, skulle någon investera ansträngning i ett produktivt företag i vars frukt de inte hävdar äganderätt till uteslutning-och har ägnats åt att studera detta fenomen enbart i samband med mjukvaruutveckling. I detta dokument utvidgar jag diskussionen om de politiska konsekvenserna av den uppenbara framgången med fri programvara på två sätt. För det första föreslår jag att fenomenet får stora konsekvenser i hela informations-, kunskaps- och kulturekonomin, långt bortom mjukvaruutvecklingen. För det andra föreslår jag skäl att tro att kollegial produktion kan överträffa marknadsbaserad produktion i viss informationsproduktionsverksamhet. Den första delen av tidningen utvidgar observationen av fenomenet kollegial produktion till ytterligare skikt av kommunikationsprocessen. I synnerhet beskriver jag fall av peer-produktion av innehåll, relevans, ackreditering och mervärdesdistribution som paralleller till peer-produktion av programvara. Den andra delen antyder att den främsta fördelen med kollegial produktion är att förvärva och bearbeta tillgänglig information om humankapital för att bidra till informationsproduktionsprojekt, och att den i detta sammanhang är överlägsen både marknadsbaserade och hierarkiska förvaltningsprocesser. Förutom den informationsmässiga fördelen tilldelar kollegial produktion mer effektivt mänskligt kapital till informationsindata, eftersom den inte är beroende av att kontrollera avgränsade uppsättningar av någon av faktorerna. På grund av variationen i talang och andra idiosynkratiska egenskaper hos humankapitalet sker en ökande återgång till omfattningen av den uppsättning agenter som tillåts arbeta med en uppsättning resurser för att driva projekt, och till den uppsättning resursagenter som tillåts arbeta med. De obundna uppsättningar av både humankapital och informationsinsatser som används i kollegial produktion fångar upp dessa stordriftsfördelar mer effektivt än företag, och till en * professor i juridik, New York University School of Law. Besöker professor Yale Law School. Forskningen för denna uppsats stöddes delvis av ett bidrag från Filomen D'Agostino och Max Greenberg Fund vid NYU School of Law. Oktober 2001 i mindre utsträckning marknader, som båda är beroende av att få tillgång till avgränsade grupper av aktörer och informationsinsatser för att minska osäkerheten om projektens framgång. 2 De primära kostnaderna för informationsproduktion och informationsutbyte är fysiska kapitalkostnader, kommunikationskostnader, kostnader för humankapital och kostnader för input. Informationsindata är en ren allmän nyttighet, inte en ekonomisk nyttighet. I takt med att snabba framsteg i beräkningen sänker den fysiska kapitalkostnaden för informationsproduktionen, och i takt med att kostnaderna för kommunikation minskar, blir humankapitalet det betydande ekonomiska goda som är involverat i informationsproduktionen, och den relativa fördelen med kollegial produktion ökar i betydelse. Kamratproduktion möts ofta av två typer av invändningar. Den första är frågan om incitament. Litteraturen som analyserar programvara med öppen källkod har till stor del löst denna fråga genom att identifiera en rad anslagsmekanismer – från glädje till anseende och kompetensutveckling – som tjänar till att motivera enskilda investeringar i ett projekt med peer production. Här lägger jag inte till förklaringar, utan föreslår snarare att de förklaringar som ges är exempel på ett mer allmänt påstående. Det vill säga, incitamentsproblemet är trivialt om ett tillräckligt antal enskilda bidragsgivare kan nätverkas, och deras olika stora bidrag (var och en bestäms av motivationsfaktorerna som driver en viss bidragsgivare) kan integreras i en färdig produkt. Modularitet, detaljrikedom och svårighet/kostnad för integration blir den effektiva begränsningen av kollegial produktion, inte incitament för bidrag eller de äganderätter som är tillgängliga i produktionen. Detta lämnar den andra traditionella varsamheten hos distribuerade icke-marknadsbaserade, icke-firmabaserade produktionsprocesser som i allmänhet fångas upp av termen "vanlighetens raseri". Jag förklarar hur peer production kartor över allmänna förståelser av begränsningarna i den gemensamma produktionen, och hur samordning och integration kan uppnås genom en av flera mekanismer, inklusive återinförande av begränsad marknadsbaserad eller hierarkisk integration, iterativ peer production of integration, och teknisk klarering. Under alla omständigheter är dessa alternativ tillräckligt låga för att göra det möjligt för aktörer som då inte behöver anpassa hela den gemensamma produkten på ett sätt som, om de genomförs, skulle undergräva den inbördes produktionsprocessen på förhand. Dessa slutsatser har politiska konsekvenser för immaterialrätten. För det första försvagar de värdet av starka rättigheter genom att identifiera en viktig sektor utan äganderätt som belastas av, men inte gynnas av, starka immateriella rättigheter. För det andra identifierar de en kostnad för starka immateriella rättigheter som inte tidigare identifierats, vilket är särskilt framträdande i ett genomträngande nätverkat samhälle. Denna kostnad är förlusten av den information som kollegiala produktionsinsatser genererar och förlusten av potentiellt produktivt resurs-mänskligt kapital som skulle kunna användas produktivt och inte på grund av att marknadsbaserad och hierarkisk informationsproduktion är dåliga mekanismer för att identifiera och slå samman dessa resurser. Denna ram föreslår 3 Coase 'S PENGUIN oktober 2001 vägar för ytterligare forskning. Peer-produktion erbjuder ett rikt material för empiriska studier av samverkande beteenden, mätning och jämförelse av den relativa betydelsen av peer-produktion i vårt informationsproduktionssystem, och relativa egenskaper hos informationsprodukter som produceras med olika organisatoriska metoder. Den föreslår också utrymme för teoretiskt arbete med organisationsformer som informationsbehandlingsutrustning, under förhållanden där informationsbehandlingstekniken har förändrats avsevärt. Föreställ dig att på den tiden när det som var bra för GM var bra för landet en rådgivande kommitté av ekonomer hade rekommenderat Förenta staternas president att den federala regeringen bör stödja ansträngningar frivilliga samhällen att utforma och bygga sina egna bilar, antingen till salu eller gratis distribution till bilförare. I hjärtat av den ekonomiska motorn i världens mest avancerade ekonomier, och i synnerhet i USA, börjar vi lägga märke till en härdig, ihållande, och ganska häpnadsväckande fenomen-en ny produktionsmodell har slagit rot, en som inte borde vara där, åtminstone enligt våra mest utbredda uppfattningar om ekonomiskt beteende. Det bör inte, intuitionerna i slutet av 1900-talet amerikanska skulle säga, vara så att tusentals volontärer kommer att samlas för att samarbeta i ett komplext ekonomiskt projekt. Det bör verkligen inte vara så att dessa frivilliga kommer att slå de största och bäst finansierade företagen i världen på egen hand. Och ändå är detta precis vad som händer i mjukvaruvärlden. Framväxten av fri programvara, och den fenomenala framgången med dess flaggskepps- GNU/Linux operativsystem, Apache webbserver, Perl, Sendmail, BIND-och många andra, 2 bör tvinga oss att ta en andra titt på den dominerande paradigm vi har om produktivitet. Det paradigmet är att produktionen är organiserad oktober 2001 i bara en av två former-marknadsbaserade börser eller företagsbaserade hierarkier. 3 Båda dessa traditionella produktionsformer är beroende av tydliga äganderätter till kontroll av resurser och produktioner. Detta har lett till att informationspolitiken under det senaste årtiondet har inriktats på att stärka äganderätten och underlätta avtalsutbytet – byggstenarna i en informationsekonomi som bygger på samma modell som kol- och stålekonomin. Det finns många andra kritiker mot idén att stark egendom är lämplig för information och kulturell produktion, men framgången med öppen källkod programvara erbjuder en ytterligare uppsättning överväganden om denna trend. Denna framgång tyder på att i informationsekonomin är den ekonomi som i allt högre grad befinner sig i centrum i de utvecklade ekonomierna, fastighetsbaserade marknader och hierarkiskt förvaltade företag inte längre de enda spelen i staden. De kanske inte är det bästa alternativet. Och närvaron av ett potentiellt viktigt produktionssätt som skadas, inte hjälps, av äganderätten bör ge oss fler skäl att stanna upp på vägen mot allt starkare rättigheter. Men mitt syfte i den här tidningen är inte normativt, utan positivt. Jag försöker beskriva parametrarna för det fenomen som ska studeras, och föreslå en inledande ram för att tänka på det. Mer detaljerade beskrivningar och normativa slutsatser lämnar jag för framtida arbete. Vissa förklaringar av fri programvara fokuserar på vad som är speciellt med programvara, 4 eller om samhällets etik av hackare. 5 Del I i denna artikel kommer att beskriva en serie av liknande distribuerade modeller av icke-ägd produktion av kamrater som inte interagerar antingen genom ett företag eller genom en marknad. När man väl börjar leta efter dem är sådana projekt allmänt förekommande, robusta och omfattar alla typer av informationsproduktion och informationsutbyte. De finns i högbrow eller lågbrow form. De omfattar kommunikativa funktioner som sträcker sig från tillståndsgivning av material till identifiering av relevans eller ackreditering av material som är uppbyggt av andra, samt till att tillhandahålla de vardagliga uppgifterna i distributionskedjan, som korrekturläsning. Fenomenet är, föreslår jag, allmänt tillämpligt på informationsproduktion när du ansluter alla till alla andra-en insikt inkapslad i Moglens Metaforical Corollary till Faraday's Law, 6 -och utforskas i Boyles arbete på 3 Den första inramningen i dessa termer är Ronald H. Coase, The Nature of the Firm, 4 Economica 386 (1937). Problemet med organisationen och dess former i förhållande till den oorganiserade marknaden är centralt för den nya institutionella ekonomin. Se Oliver Williamson, Kapitalismens ekonomiska institutioner (1985). Statliga hierarkier är också ett alternativ, och även om den extrema versionssocialistiska produktionen till stor del är misskrediterad, är viss statlig produktion av vissa varor, som makt, fortfarande mycket i spel. Här fokuserar jag dock bara på marknadsproduktionen, vare sig den är decentraliserad eller prisstyrd, eller företagsbaserad och styrd. Alla argument om vikten av statliga investeringar i vetenskap, forskning och konst är oberoende av de potentiella slutsatser för immateriella rättigheter som detta dokument föreslår. Del II handlar om huruvida ur ett socialt välfärdsperspektiv är "bättre" i viss mån än marknads- eller hierarkisk produktion. Det primära svaret, efter Raymond, 9 ges av andra som har försökt förklara varför öppen källkod mjukvaruutveckling är överlägsen, är att det gör det möjligt för utvecklingsprojekt att dra på mycket större pooler av utvecklare-främst testare som testar för buggar, men också programmerare som sedan fixa dem. En annan, nyare förklaring har varit att införandet av användare som delutvecklare och öppnandet av källkoden möjliggör bättre information om de slutliga slutanvändningar som önskas av konsumenterna, och att sådan detaljerad information om specifika anpassningsbehov är för kostsam att uttrycka på marknaden, och därför går förlorad för kommersiella tillverkare. Jag erbjuder en relaterad men något annorlunda förklaring, som fokuserar på olika egenskaper hos företag, marknader och distribuerade kollegiala produktionsprocesser som ett sätt att (1) bearbeta information om humankapital som är tillgänglig för att arbeta med projekt, och (2) kombinera mänskliga insatser och resurser för att producera resultat. (1) är att olika sätt att organisera produktionen är bättre eller sämre på att bearbeta olika typer av information. Marknader och hierarkier är både relativt förlorade medier när de tillämpas på frågor om humankapital, främst när det gäller kreativitet och förmåga, motivation och fokus (effektivitet i förhållande till ideal förmåga vid en given tidpunkt för ett visst projekt). Detta är information som är unik i den enskildes kunskap och som är oerhört svår att mäta och specificera i avtal om marknadsgodkännande eller för fördelning av ledningsuppgifter. En distribuerad gruppproduktionsmodell gör det möjligt för individer att själv identifiera för uppgifter för vilka de sannolikt kommer att vara den bästa bidragsgivaren. Detta gör kollegial produktion särskilt lämplig för att organisera aktiviteter där humankapitalet är det dominerande bidraget, så länge samordningsproblemen kan lösas och att en viss mekanism för att justera för enskilda individers fel när det gäller deras egen lämplighet för ett arbete genomförs. Mitt grundläggande påstående om (2) är att det finns ökande avkastning till skala när man ökar antalet agenter som kan agera på någon given resurs uppsättning, och till 7 James Boyle, Den andra inneslutningsrörelsen och byggandet av den offentliga domänen, (papper för "Konferens på den offentliga domänen", Duke Law School, Durham, North Carolina, November 9-11, 2001 antal resurser i en resurs som är öppen för alla agenter att arbeta med. Marknader och företag använder egendom och kontrakt för att säkra tillgång till avgränsade uppsättningar av agenter, resurser och projekt, vilket minskar osäkerheten om de sannolika effekterna av beslut av agenter utanför uppsättningen på produktiviteten hos agenterna inom uppsättningen. Permeabiliteten i gränserna för dessa uppsättningar begränsas av kostnaderna för att fatta beslut i ett företag om att lägga till eller subtrahera en marginell resurs, agent eller produkt, och transaktionskostnaderna för att göra något av dessa saker genom marknaden. Peer produktion är beroende av att göra en obegränsad uppsättning resurser tillgängliga för en obegränsad uppsättning agenter, som kan använda sig mot en obegränsad uppsättning av projekt och resultat. Variabiliteten i talang och andra idiosynkratiska egenskaper hos individer tyder på att varje given resurs mer eller mindre produktivt kommer att användas av en viss individ, och att den totala produktiviteten hos en uppsättning agenter och en uppsättning resurser kommer att öka mer än proportionellt när storleken på uppsättningarna ökar mot helt obegränsad tillgänglighet för alla agenter av alla resurser för alla projekt. De fysiska kapitalkostnaderna för sofistikerad information och kulturell produktion minskar dramatiskt. Kommunikationssystem gör globalt distribuerade talangpooler tillgängliga för ett visst projekt samtidigt som distributionskostnaderna för både resurser och produkter minskar. Under dessa förhållanden är två faktorer för informationsproduktionsvinst i hälsa - den första är en allmän nyttighet, den andra en normal ekonomisk nyttighet. Först är indatakostnader-kostnaden för att använda befintlig information-liknande en befintlig mjukvaruplattform som kan uppgraderas eller anpassas eller en befintlig databas av nyheter som kan kombineras till många olika kommentarer. Den faktiska marginalkostnaden för dessa insatsvaror är noll på grund av informationens icke-rivalitet, även om det pris till vilket de kommer att finnas tillgängliga sannolikt är positivt, med dess exakta storlek en funktion av det befintliga systemet för immateriella rättigheter och elasticiteten i efterfrågan på en viss insats givet utbytbarhet med andra informationsindata. Den andra faktorn, som är den verkliga ekonomiska nyttan i informationsproduktionen (i den meningen att den är både rivaliserande och exklusiv), är humankapitalet. Det är just under dessa förhållanden, där de andra ekonomiska varor som är förknippade med produktionen av informationsfysiskt kapital och kommunikationskostnader är låga, som mekanismen för fördelning av mänskligt kapital blir central. Och det är just i fördelningen av denna faktor som fördelen med kollegial produktion både som en informationsprocess och som en uppdragsprocess är framträdande. I del II föreslår jag att man i överensstämmelse med påståendena från dem som har försökt argumentera för hållbarheten i utvecklingen av öppen källkod – incitamentsproblemet är trivialt så snart ett tillräckligt antal bidragsgivare kan involveras. Den faktiska begränsningen av kollegial produktion är ett projekts förmåga att samla ett tillräckligt antal bidragsgivare för att göra incitamentsproblemet trivialt. Detta innebär att moduläriteten hos en informationsprodukt och detaljrikedomen hos dess komponenter är vad som avgör kapaciteten hos en informationsprodukt som ska produceras på en kollegial produktionsmodell. Om komponenterna är tillräckligt små och kostnaderna för att ansluta människor till projekt tillräckligt låga tack vare effektiv billig nätkommunikation är de incitament som krävs för att få människor att bidra mycket små. Med tanke på mångfalden av motivationer och personliga värderingar av själva produktionsverksamheten och sannolikheten för önskvärda konsekvenser av deltagandet är incitamentsproblemet i praktiken trivialt. Detta lämnar organisationen problem-hur att få alla dessa potentiella bidragsgivare att arbeta med ett projekt tillsammans, hur man integrerar sina bidrag och kontrollera deras kvalitet-som den centrala begränsande faktorn. Organisationsproblemen löses i olika former. Dessa inkluderar social organisation-liknande peer review, tekniska lösningar-såsom automatisk medelvärde av avsides bidrag, iterativ peer produktion av integrationen fungerar själv-såsom genom att utveckla en öppen källkod programvara lösning för att integrera bidrag, eller genom ett begränsat återinförande av marknadsbaserade och hierarkiska mekanismer för att producera integration. Medan mjukvaruutveckling med öppen källkod har fångat mångas uppmärksamhet och hängivenhet, är det på intet sätt fantasins första eller viktigaste tillfälle att producera av kamrater som interagerar och samarbetar utan att vara organiserade på vare sig en marknadsbaserad eller en ledande/hierarkisk modell. Viktigast i detta avseende är det akademiska företaget, och i synnerhet vetenskapen. Tusentals individer bidrar individuellt till en kunskapsbas, upprättar interna system för kvalitetskontroll och producerar kärnan i vår informations- och kunskapsmiljö. Dessa individer förväntar sig inte att utesluta från sin produkt någon som inte betalar för det, och för många av dem alternativ kostnaden för att delta i akademisk forskning, snarare än att tillämpa sig på kommersiella företag, bär en hög ekonomisk prislapp. Med andra ord, individer producerar på en icke-ägd basis, och bidrar sin produkt till en kunskap "vanlig" att ingen uppfattas som "äga", och att vem som helst kan, verkligen krävs av professionella normer för att, ta och utvidga. Vi lämpar värdet av våra bidrag med hjälp av en mängd olika tjänstebaserade snarare än produktbaserade modeller (undervisning snarare än bokroyalties) och bevilja finansiering från statliga och ideella källor, samt, åtminstone som viktigt, rykte och liknande immateriella men oerhört kraftfulla motiv förkroppsligas i priser, titlar etc. Det är lätt, även om det är oförsvarligt, att glömma bort att informationsproduktion är ett område där vi alltid har haft ett blandat system av kommersiell/proprietär och icke-ägd peer production – inte som ett näst bästa eller en kontingent rest från medeltiden, utan för att vissa saker är det icke-ägande peer production systemet i den akademiska världen helt enkelt bättre. I en sak är emellertid den akademiska kollegiala produktionen och den kommersiella produktionen likartade. Båda består av personer som är professionella informationsproducenter. De individer som är involverade i produktionen måste hålla ihop kropp och själ från informationsproduktion. Hur låg den akademiska lönen än är, måste det fortfarande vara tillräckligt att tillåta att man ägnar det mesta av sin energi åt akademiskt arbete. Skillnaderna finns i tilldelningssätten och i organisationssätten – i synnerhet hur projekt identifieras och hur individuella insatser fördelas på projekt. Akademiker väljer sina egna projekt och bidrar med sitt arbete till en gemensam pool som så småningom omfattar vår kunskap om ett ämne, medan icke-akademiska producenter ofta får sina marschorder av chefer, som själva tar sitt fokus från marknadsundersökningar, och produkten sedan säljs till den marknad för vilken den producerades. Vid sidan av den professionella modellen är det också viktigt att inse att vi alltid har haft icke-professionell information och kulturell produktion på en icke-ägd modell. Individer som pratar med varandra skapar informationsvaror, ibland i form av vad vi kan kalla underhållning, och ibland som ett medel för nyhetsdistribution eller kommentarer. Icke-professionell produktion har varit oerhört viktig för varje individs informationsmiljö. Om man tänker på hur mycket av universum av kommunikationer man får på en dag kommer från andra individer i en-till-en eller småskalig växelverkan-såsom e-post, lunch, eller korridor samtal-effekten blir påtaglig.
I "Coase's Penguin REF," Benkler hävdar att peer produktion i online samhällen kan minska transaktionskostnader och ersätta många av företagets tjänster.
Coase's Penguin, or Linux and the Nature of the Firm
{'venue': 'ArXiv', 'journal': 'ArXiv', 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Economics']}