Retorisk strukturteori (RST) (Mann och Thompson 1987) hävdar att i de flesta sammanhängande diskurser är på varandra följande diskurselement relaterade till en liten uppsättning retoriska relationer. Dessutom föreslår RST att den information som förmedlas i en diskurs utöver vad som förmedlas i dess delklausuler kan härledas från diskursens retoriska relationsbaserade struktur. Ett stort antal naturliga språkgenerationssystem förlitar sig på de retoriska relationer som definieras i RST för att införa struktur på multi-sentential text (Hovy 1991; Knott 1991; Moore och Paris 1989; Rosner och Stede 1992). Dessutom har många beskrivande studier av diskurs använt RST (Fox 1987; Linden, Cumming och Martin 1992; Matthiessen och Thompson 1988). Men den senaste tidens arbete av Moore och Paris (1992) noterade att RST inte kan användas som det enda sättet att kontrollera diskursstrukturen i ett interaktivt dialogsystem, eftersom RST representationer ger otillräcklig information för att stödja skapandet av lämpliga svar på "uppföljningsfrågor". Det grundläggande problemet är att en RST-representation av en diskurs inte helt specificerar den avsiktliga strukturen (Grosz och Sidner 1986) av denna diskurs. Avsiktlig struktur är avgörande för ett effektivt svar på frågor som berör ett tidigare uttalande: utan en redogörelse för vad ett uttalande var avsett att uppnå är det omöjligt att utarbeta eller klargöra detta uttalande. 1 Ytterligare överväganden har fått oss att dra slutsatsen att de svårigheter som Moore och Paris observerat beror på ett mer grundläggande problem med RST-analyser. RST förutsätter att det i allmänhet kommer att finnas ett enda, föredraget retoriskt samband mellan på varandra följande diskurselement. I själva verket, som har noterats i andra arbeten om diskursstruktur (Grosz och Sidner 1986), är diskurselement relaterade samtidigt på flera nivåer. I detta dokument fokuserar vi på två analysnivåer. Den första handlar om förhållandet mellan den information som förmedlas i på varandra följande delar av en sammanhängande diskurs. Ett uttalande kan till exempel beskriva en händelse som kan antas vara orsaken till en annan händelse som beskrivs i det efterföljande uttalandet. Detta orsakssamband ligger på vad vi kommer att kalla informationsnivån. Den andra relationsnivån är resultatet av det faktum att diskurser produceras för att åstadkomma förändringar i det mentala tillståndet hos diskursdeltagarna. I en sammanhängande diskurs genomför en talare en konsekvent plan för att uppnå de avsedda förändringarna, och på varandra följande diskurselement är relaterade till varandra genom de sätt på vilka de deltar i planen. Således kan ett uttalande vara tänkt att öka sannolikheten för att höraren kommer till * Institutionen för datavetenskap och intelligenta system Program, University of Pittsburgh, Pittsburgh, PA 15260. e-post: jmoore,pollack@cs.pitt.edu 1 Dessutom krävs avsiktlig struktur för att göra vissa typer av val under generationsprocessen, t.ex., hur man refererar till ett objekt (Appelt 1985).
REF visar på behovet av att skilja mellan diskursernas avsiktliga och informativa struktur, där den senare kännetecknas av den typ av relationer som klassificeras som ämnesrelationer i RST.
A Problem For RST: The Need For Multi-Level Discourse Analysis
{'venue': 'Computational Linguistics', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}