JSTOR är en icke-vinstdrivande tjänst som hjälper forskare, forskare och studenter att upptäcka, använda och bygga på ett brett utbud av innehåll i ett pålitligt digitalt arkiv. Vi använder informationsteknik och verktyg för att öka produktiviteten och underlätta nya stipendieformer. För mer information om JSTOR, kontakta support@jstor.org. http://www.jstor.org Litteraturen om produktutveckling fortsätter att växa. Denna forskning är varierad och levande, men ändå stor och fragmenterad. I denna artikel organiserar vi först den spirande produktutvecklingslitteraturen i tre forskningsströmmar: produktutveckling som rationell plan, kommunikationsnät och disciplinerad problemlösning. För det andra sammanställer vi forskningsresultat till en modell av faktorer som påverkar produktutvecklingens framgång. Denna modell belyser skillnaden mellan processprestanda och produkteffektivitet och vikten av agenter, inklusive teammedlemmar, projektledare, ledande ledning, kunder och leverantörer, vars beteende påverkar dessa resultat. För det tredje anger vi möjliga vägar för framtida forskning utifrån de begrepp och länkar som saknas eller inte är väl definierade i modellen. ).............................................................................................. Den första, en ekonomisk tradition, undersöker skillnader i innovationsmönster mellan länder och industrisektorer, utvecklingen av viss teknik över tiden och skillnaderna inom sektorn när det gäller företagens benägenhet att förnya sig (t.ex. David, 1985 Däremot kommer företag som inför produkter som inte är märkta att förlora. Produktutveckling är således en potentiell källa till konkurrensfördelar för många företag (Brown & Eisenhardt, 1995). Produktutveckling är också viktig eftersom, förmodligen mer än förvärv och sammanslagning, det är ett kritiskt sätt som medlemmar av organisationer diversifierar, anpassar, och även återuppfinna sina företag för att matcha föränderliga marknads- och tekniska villkor (t.ex., Schoonhoven, Eisenhardt, & Lyman, 1990). Således är produktutveckling bland de viktigaste processerna för framgång, överlevnad och förnyelse av organisationer, särskilt för företag på antingen snabba eller konkurrenskraftiga marknader. Under de senaste 10 åren har takten i produktutvecklingsforskningen ökat i takt med att många akademiska forskare har undersökt produktutvecklingsproffsens hemligheter (t.ex. Ancona & Caldwell, 1990; Clark & Fujimoto, 1991; Dougherty, 1990; Zirger & Maidique, 1990). Intresset för produktutveckling och predikan om vikten av god produktutveckling har genljudt i populärpressen (Business Week, 1992; Dumaine, 1991; Schendler, 1992). Den underliggande grunden verkar vara att, även om tekniska och marknadsförändringar aldrig kan kontrolleras fullt ut, proaktiv produktutveckling kan påverka konkurrenskraften framgång, anpassning och förnyelse av organisationer. Men eftersom denna stora och fragmenterade litteratur inte har bundits ihop för att skapa en övertygande förståelse, är det svårt att förstå vad som faktiskt är känt. Syftet med den här artikeln är därför att förbättra förståelsen för produktutveckling. Vi börjar med att organisera den empiriska litteraturen om produktutveckling i tre strömmar: produktutveckling som rationell plan, kommunikationsnät och disciplinerad problemlösning. Med empirisk litteratur om produktutveckling menar vi artiklar publicerade i större engelskspråkiga organisationer-orienterade nordamerikanska och europeiska tidskrifter där detta arbete sannolikt kommer att dyka upp' och några, opublicerade studier. Vi fokuserar specifikt på normativa empiriska studier av produktutveckling där utvecklingsprojekt är analysenheten. Även med dessa begränsningar, är det fortfarande omöjligt att täcka alla studier i en översiktsartikel. När vi byggde litteraturöversikten valde vi ut studier baserade på strängheten i deras empiriska metoder och i vilken grad de citerades av andra. Vi tillät nätverket av studier att växa framåt och bakåt i tiden utan begränsningar. Som en korskoll mot det spirande nätverket av citeringar återvände vi iterativt till tidskrifterna. Genom denna process uppstod de tre skilda nätverk av forskning som vi beskriver och de tidsmässiga gränserna mellan 1969 och nuet.  1995 För det andra sammanställer vi dessa forskningsresultat till en modell av faktorer som påverkar produktutvecklingens framgång (se figur 1). Denna modell integrerar de gemensamma resultaten av forskningsströmmarna och blandar i kompletterande. Dessutom försöker modellen bygga en teoretisk ram för resultaten i dessa strömmar. För det tredje anger vi möjliga vägar för framtida forskning. Dessa vägar är inriktade på de effekter som utvecklingsprocessen och produktkonceptet har på produktframgång, mönster för organisering av produktutvecklingsarbete, strategisk ledning och kund/leverantörsengagemang. Sammantaget är syftet med artikeln att bidra med en förståelse av den tidigare litteraturen, en modell för det nuvarande tänkandet och en känsla av framtida riktningar. Produktutvecklingslitteraturen är omfattande och sträcker sig från breda prospekteringar till djupgående fallstudier och inom många typer av produkter, företag och industrier. I det här avsnittet skapar vi en organisationsmall för detta arbete. Även om flera mallar är möjliga, har vi organiserat detta en runt tre framväxande forskningsströmmar: rationell plan, kommunikation webb, och disciplinerad problemlösning. De tre strömmarna sammanfattas längs de viktigaste dimensionerna i tabell 1. Vi formade vår recension runt dessa strömmar eftersom var och en innebär ett mönster av kumulativa citeringar som utvecklas från en eller två banbrytande studier. Den rationella strömmen bygger på Myers och Marquis (1969) och SAPPHO-studierna (Rothwell, 1972; Rothwell m.fl., 1974); kommunikationsströmmen, om Allens tidiga arbete vid Massachusetts Institute of Technology (MIT) (1971, 1977); och problemlösningsströmmen, på Imai och kollegors (1985) studie av framgångsrika japanska produkter. Varje ströms fokus återspeglar en evolution baserad på de konstruktioner som lyfts fram i pionjärverken. Resultatet har varit tre relativt sammanhängande och distinkta forskningsorgan. Vidare, även om det finns överlappningar i fokus över strömmarna (t.ex., alla strömmar undersöker hur olika aktörer, processer och strukturer påverkar prestanda), forskning inom varje ström fokuserar på särskilda aspekter av produktutveckling. Den rationella planforskningen fokuserar på ett mycket brett spektrum av bestämningsfaktorer för produktens ekonomiska resultat, medan kommunikationsarbetet på webben handlar om de snäva effekterna av kommunikation på projektets prestanda. Disciplinerade problemlösning fokuserar på effekterna av produkt-ett utvecklingsteam, dess leverantörer och ledare på den faktiska produkt-utvecklingsprocessen. Dessutom är forskningen inom varje ström teoretiskt och metodologiskt likartad. Det rationella planeringsperspektivet är i första hand undersökande och ateoretiskt och bidrar därmed till att på bred front definiera de faktorer som är relevanta för produktutvecklingsforskningen. Kommunikationens webbström kompletterar denna ateoretiska syn genom att förlita sig på informationsbehandling och resursberoende teoretiska perspektiv inom ramen för traditionella forskningsstudier. Den disciplinerade problemlösningsströmmen tar det teoretiska perspektivet av informationsbehandling en 348 Academy of Management Review April steg ytterligare till problemlösningsstrategier, med hjälp av en progression från induktiv till avdragsgill forskning och en betoning på globala industristudier. Sammantaget verkar dessa tre strömmar, för oss, bäst fånga upp de kumulativa mönstren för produktutvecklingsforskning. I detta avsnitt beskriver vi dessa strömmar, inklusive deras nyckelbegrepp, kritiska resultat, underliggande teori, metoder, styrkor och svagheter. Men även om dessa strömmar är sammanhängande arbetsområden kompletterar de också varandra och överlappar i viss mån varandra. Så i nästa avsnitt betonar vi dessa överlappningar och komplementariteter genom att blanda dem till en integrativ modell för produktutveckling. Detta rationella planperspektiv betonar att en framgångsrik produktutveckling är resultatet av a) noggrann planering av en överlägsen produkt för en attraktiv marknad och b) genomförandet av den planen av ett kompetent och väl samordnat tvärfunktionellt team som arbetar med c) den högsta ledningens välsignelser. Enkelt uttryckt, en produkt som är väl planerad, implementerad, och lämpligt stöd kommer att bli en framgång. Fokus i denna ström ligger på att upptäcka vilka av många oberoende variabler som är korrelerade med den ekonomiska framgången för ett produktutvecklingsprojekt. Studierna är ofta undersökande och deras perspektiv är brett. Vanligtvis samlar forskare in enkäter eller kanske intervjuar svar från välplacerade, enskilda informatörer. Informerare uppmanas vanligtvis att förklara varför en produkt lyckades eller misslyckades, med hjälp av ett brett spektrum av interna och externa faktorer. Men eftersom resultaten ofta empiriskt observeras korrelationer med framgång, är den teoretiska förståelsen av relationer vanligtvis ganska begränsad, och icke-signifikanta fynd rapporteras ofta inte. Utvalda studier i denna ström sammanfattas i tabell 2, och en modell presenteras i figur 2. Det tidigaste arbetet i denna ström betonade vikten av marknadsfrågor framför rent tekniska frågor för en framgångsrik produktutveckling. Myers och Marquis (1969) studerade till exempel utvecklingen av 567 framgångsrika produkter och processer i över 100 företag och 5 branscher. Deras främsta resultat var att marknadens dragningskraft (dvs. identifiering och förståelse av användarnas behov) var betydligt viktigare för produkternas framgång än teknikens push, och därmed var en tvärfunktionell syn en nyckelkomponent i produktframgången. Senare studier lade till misslyckanden i blandningen (t.ex., Rothwell, 1972; Rubenstein, Chakrabarti, O'Keefe, Souder, & Young, 1976). SAPPHO-studierna (t.ex. Rothwell, 1972; Rothwell m.fl., 1974) genomfördes med 43 framgångsrika och misslyckade par bland kemi- och instrumentföretag i Förenade kungariket. Författarna fann att 41 faktorer, inklusive att förstå användarnas behov, uppmärksamhet på marknaden, effektiv utveckling, och högt ledarskap, var betydligt relaterade till framgångsrik produktutveckling-Författarna konstaterade att den viktigaste avgörande faktorn för produktframgång var produktfördel. Produktens inneboende värde, inklusive unika fördelar för kunderna, hög kvalitet, attraktiva kostnader och innovativa funktioner, var den avgörande framgångsfaktorn. Sådana produkter ansågs vara överlägsna konkurrerande produkter och löste problem som kunderna stod inför. Intern organisation var också avgörande för produktframgång. Särskilt viktigt var planering inför utvecklingen. Bland annat utvecklades en väldefinierad målmarknad, produktspecifikationer, tydliga produktkoncept och omfattande preliminära marknads- och tekniska bedömningar. Andra interna organisationsfaktorer var också viktiga, bland annat tvärfunktionella färdigheter och deras synergier med befintlig fast kompetens. Högsta ledningsstöd var också viktigt, men mindre än dessa andra faktorer. Slutligen påverkade marknadsvillkoren också produktframgången. Cooper och Kleinschmidt (1987) fann att det var mer sannolikt att produkter som kom in på stora och växande marknader skulle bli framgångsrika. Dessutom var de produkter som introducerades på marknader med låg total konkurrensintensitet mer framgångsrika. De noterade dock också att marknadsegenskaperna var mindre viktiga för kommersiell framgång än produkt- och interna organisationsfaktorer såsom produktfördel, tydligt produktkoncept och planering före utveckling. Nyligen genomförde Cooper och Kleinschmidt (1993) ytterligare en NewProd-studie om produktutveckling i den nordamerikanska och europeiska kemiska industrin. Författarna kopierade några av sina tidigare rön. Framför allt fann de återigen att produktfördelen var mest förknippad med ekonomiskt framgångsrika produkter. I motsats till sin tidigare studie fann författarna i detta fall att marknaden 352 Academy of Management Review April konkurrenskraft inte hade något samband med produktframgång. Dessa resultat tyder på att effekterna av marknadens konkurrenskraft på projektresultaten behöver undersökas ytterligare. Stanford Innovation Project betonade också produktfördelar, marknadsattraktionskraft och intern organisation. Sjuttio produktframgångar/felpar undersöktes initialt och av dessa genomfördes därefter 21 fallstudier (Maidique & Zirger, 1984. Den tredje studien utvidgade de två första genom att undersöka 86 framgångsrika/misslyckade produktpar (Zirger & Maidique, 1990). Uppgifterna samlades in med hjälp av ett frågeformulär där de tillfrågade uppmanades att jämföra en produkts framgång med ett produktfel inom sina företag. Tjugotre poster undersöktes med hjälp av faktoranalys och sedan 2-gruppsdiskriminantanalys (Zirger & Maidique, 1990). De svarande var ledande befattningshavare inom elektronikindustrin som deltog i ett utbildningsprogram. Framgång mättes genom huruvida chefer ansåg produkten vara en finansiell förlust eller en vinst bidragsgivare. Alla hypoteser stöddes. Författarnas slutsatser är som en plan för en rationellt planerad produktutveckling. För det första var en utmärkt intern organisation viktig (dvs. ett smidigt genomförande av alla faser av utvecklingsprocessen av väl samordnade funktionella grupper). Till exempel skrev författarna, "Produkter är mer benägna att bli framgångsrika om de planeras och genomförs väl" (Zirger & Maidique, 1990: 879). Produkter som hade högsta ledningen engagemang och byggdes på befintliga företags styrkor var också sannolikt att vara framgångsrika. Dessutom var produktfaktorer avgörande. Framgångsrika produkter gav överlägsen kundvärde genom förbättrad teknisk prestanda, låg kostnad, tillförlitlighet, kvalitet eller unikhet. Slutligen påverkade marknadsfaktorerna också produktframgången. Det var mer sannolikt att ett tidigt inträde på stora, växande marknader skulle leda till framgång. På senare tid har andra författare identifierat specifika aspekter av rationell planering, såsom planering före utveckling (Dwyer & Mellor, 1991) och fokus på marknadsföring och FoU-engagemang (Hise, O'Neal, Parsuraman, & McNeal, 1990) som korrelerar med produktframgångar. En annan trend är att inte fokusera på ekonomisk framgång utan snarare specifikt på produktutvecklingens hastighet (t.ex., Cordero, 1991; Mabert, Muth, & Schmenner, 1992). Gupta och Wilemon (1990) var till exempel inriktade på att öka takten i produktutvecklingen. De tillfrågade 80 chefer om faktorer som fördröjde eller påskyndade utvecklingsprocesserna. Deras förslag för snabb produktutveckling betonade den interna organisationen, bland annat vikten av tidigt tvärfunktionellt, kund- och leverantörsengagemang i processen och synligt topphanteringsstöd, mer resurser och bättre lagarbete (Gupta & Wilemon, 1990). Sammantaget, enligt denna ström av forskning, är framgångsrik produktutveckling resultatet av rationell planering och genomförande. Det vill säga, framgångsrika produkter är mer sannolikt när produkten har marknadsfördelar, är inriktad på en attraktiv marknad, och är väl genomförd genom utmärkt intern organisation. Specifikt uppfattas intern organisation som noggrant planerad förutvecklingsverksamhet, genomförande av kompetenta och väl samordnade tvärfunktionella team som spelar på företagets synergier och betydande stöd från högsta ledningen. Detta breda tillvägagångssätt leder till en utmärkt och omfattande översikt över produktutvecklingsprocessen, som betonar egenskaper hos produkten, den interna organisationen och marknaden. Samma bredd undergräver dock också i viss mån strömmens bidrag. För att använda en colloquialism är det ofta svårt att observera den "nya produktutvecklingen" skogen mitt bland myriader "resultat" träd. Resultaten av många studier läser som en "fishing expedition"-too Second, forskningsströmmen är starkt beroende av retrospektiv känsla att göra komplexa tidigare processer, oftast av enskilda informatörer. Individer uppmanas ofta att kvantifiera subjektiva bedömningar kring långa listor över framgångs- och misslyckandefaktorer. Den ofta förekommande användningen av enskilda informatörer förvärrar helt enkelt dessa metodologiska problem. Således kommer forskningsresultaten sannolikt att lida av en mängd tillskrivande och andra fördomar, minnesluckor, och myopi, som är förknippade med subjektiva, retrospektiva sense-making uppgifter. Viktigast är att forskningen i denna ström ofta presenterar resultat utan att förlita sig på väldefinierade konstruktioner. Är det därför förvånande att bättre produkter är mer benägna att bli framgångsrika eller att väl genomförda processer sannolikt kommer att producera mer framgångsrika produkter? I stället är nästa steg att räkna ut vad som är en "bättre" produkt eller hur människor går till väga för att "effektivt" utföra för att utveckla en sådan produkt. Forskning i denna ström är till stor del ateoretisk också, och så det misslyckas med att ta nästa teori-bygge steg. Till exempel fann Zirger och Maidique (1990) att inträde på stora, växande marknader förbättrar ett projekts resultat. Detta resultat är dock inte teoretiskt integrerat med befintlig forskning som varnar för första-mover nackdelar (Lieberman & Montgomery, 1988) eller beskriver kraften i imitationsstrategi (Bolton, 1993). Dessutom, med tanke på deras ofta undersökande karaktär, studier i denna ström ofta inte rapportera icke-signifikanta resultat, som ytterligare hämmar teoribyggande. Trots dessa brister har dock denna forskningsström varit oerhört viktig, särskilt för att skapa en tidig och bred förståelse för vilka faktorer som är nödvändiga för en framgångsrik produktutveckling och för att betona marknadens roll i det som ofta uppfattas som en rent teknisk eller organisatorisk uppgift. Allen vid MIT (1971MIT) (, 1977. Den underliggande förutsättningen är att kommunikationen mellan projektgruppens medlemmar och med utomstående stimulerar utvecklingsteamens prestationer. Ju bättre medlemmarna är förbundna med varandra och med viktiga utomstående, desto mer framgångsrik kommer utvecklingsprocessen att bli. I motsats till det första perspektivet är denna ström snävt inriktad på en oberoende variabelkommunikation. Således betonar dessa studier djup, inte bredd som i den rationella planen, genom att titta inuti den "svarta lådan" av utvecklingsteamet. De kompletterar det rationella genom att inbegripa politiska aspekter och informationsbehandlingsaspekter av produktutvecklingen. Resultatet är utmärkt teoretisk förståelse av ett smalt segment av fenomenet. I detta fall finns det också större metodisk förfining (t.ex. flera informanter, multivariatanalys) än i den första strömmen. Utvalda studier i denna ström markeras i tabell 3, och en modell presenteras i figur 3. Några av de tidigaste empiriska forskningarna i denna riktning var inriktade på informationsflödet i FoU-grupper (t.ex. Allen, 1971 Allen,, 1977 Ancona och Caldwell (1992b) identifierade därefter strategier på gruppnivå som användes av de 45 produktutvecklingsteamen i deras urval. En av studiens mest intressanta resultat var att frekvensen av extern kommunikation inte var en signifikant prediktor för teamprestanda. I stället var kommunikationsstrategin germane. De mest framgångsrika produktutvecklingsteamen engagerade sig i en omfattande extern kommunikationsstrategi som kombinerar ambassadörs- och uppgiftssamordningsbeteenden som hjälpte dessa team att säkra resurser, få uppgiftsrelaterad information och på så sätt öka framgången. Däremot använde mindre framgångsrika produktutvecklingsgrupper strategier som omfattade färre typer av externa helheter, två teoretiska teman framträder i litteraturen. Ett, en informationshanteringsvy, betonar att frekvent och lämpligt strukturerad uppgiftskommunikation (både intern och extern) leder till ett mer omfattande och varierat informationsflöde till teammedlemmar och därmed till mer högpresterande utvecklingsprocesser. Den andra, en resursberoende syn, betonar att frekvent politisk kommunikation (vanligtvis extern) leder till högre prestanda utvecklingsprocesser genom att öka de resurser (t.ex. budget, personal, utrustning) som är tillgängliga för laget. Den främsta bristen i detta perspektiv är däremot att det är så fokuserat på kommunikation av projektgruppens medlemmar att andra faktorer (t.ex. organisering av arbetet, produktattribut, marknadsattraktionskraft) försummas. Det finns också andra problem. Till exempel, även om denna forskning är mer metodologiskt sofistikerad än den första strömmen (t.ex. flera informanter, multivariatanalys, stramare konstruktioner), är prestandamått ofta mycket subjektiva, och det är därför svårt att veta om resultaten skulle replikera för mer objektiva mått på prestanda, såsom produktens lönsamhet. Dessutom skiljer forskningen i denna ström inte mellan olika typer av produkter, såsom inkrementella kontra genombrott kontra plattformsprodukter. Men som Katz (1982) hittade författarna flera förvaltningsmetoder som var särskilt effektiva för snabb och effektiv produktutveckling. En var den omfattande användningen av leverantörsnät. Forskarna konstaterade att starka formella band till leverantörer och FoU-nätverk var mycket viktiga för produktutvecklingsprocessen. I sådana nätverk kan leverantörer förvärva en mycket hög nivå av teknisk kompetens inom ett specialiserat område, vilket gör att de kan uppfylla plötsliga eller ovanliga förfrågningar snabbt och effektivt. Imai och kollegor (1985) lade också märke till en problemlösningsstrategi som omfattade tvärfunktionella utvecklingsgrupper som hjälpte till med effektiv Senare forskning i denna ström betonade industrier med mindre dominans av japanska konkurrenter och mer vetenskapligt innehåll. Iansiti (1992, 1993) undersökte till exempel definitivt stordatorindustrin. Hans uppgifter bestod av 27 fördjupade studier som representerar alla de stora produkter som utvecklats av de tolv främsta konkurrenterna inom stordatorindustrin (från Japan, USA och Europa) under 1980-talet. Författaren fokuserade på utvecklingen av teknik som är kopplad till förpacknings- och sammankopplingssystemet för stordatorprocessorn. Det primära resultatet är att ett högt systemfokus (dvs. en kombination av teknisk integration, exponering för systemintegration och ackumulering av interaktionskunskap) förutspådde både ledtid och produktivitet. I likhet med produktintegriteten gav systemfokus upphov till oro för hur teknikval för en viss komponent passar ihop med produkten som helhet. Precis som förutvecklingsverksamheten har systemfokus också inneburit tidig planering för 364 Academy of Management Review April integration av ny teknik, produktförväntningar och tillverkningssystem i problemlösningsprocessen. Detta resultat stärkte tidigare rön om att planering före utveckling och produktintegritet förbättrade produktutvecklingsteamens prestanda. En undersökning gjord av Eisenhardt och Tabrizi (In press) undersökte dataindustrin i Japan, Europa och USA. Denna avdragsundersökning omfattade 72 produkter i 36 företag, inklusive de personliga, arbetsstationer, stordator och kringutrustning segment av industrin. Den genomsnittliga produktlivscykeln var således betydligt kortare än i huvuddator- eller bilindustristudierna. Uppgifterna samlades in på plats med hjälp av forskargrupper som hjälpte fast personal att samla in data. Fokus låg på utvecklingstakten som resultatmått. Särskilt jämförde författarna en komprimeringsmodell för snabb produktutveckling med ett erfarenhetsmässigt förhållningssätt. Den unika insikten i denna studie är att snabb produktutveckling var förknippad med det erfarenhetsmässiga förhållningssättet (Eisenhardt & Tabrizi, In press). Produktteam som ägnar sig åt mer erfarenhetsmässig eller improvisationell produktdesign genom frekventa iterationer, fler tester, frekventa milstolpar och kraftfulla ledarskapsutvecklade produkter snabbare. Däremot försökte man helt enkelt komprimera produktutvecklingscykeln med hjälp av datorstödd design (CAD), belöningar för tidtabellsuppnående, leverantörsengagemang, överlappande utvecklingsfaser eller omfattande planering inte bara påskyndade takten, utan i själva verket fördröjde den ofta. Undantaget var det huvudområde där användningen av CAD, leverantörsengagemanget och överlappningen på ett effektivt sätt påskyndade takten. Dessa resultat tyder alltså på att det finns två relevanta problemlösningsmodeller för att organisera produktutveckling. Den ena fokuserar på faktorer som planering och överlappning som är relevanta för mer stabila produkter i mogna miljöer (t.ex. Clark & Fujimoto, 1991; Iansiti, 1992), och den andra fokuserar på erfarenhetsbaserad produktdesign som är relevant för mindre förutsägbara produkter i osäkra miljöer, såsom persondatorer, arbetsstationer och kringutrustning. Slutligen, liksom i den tidigare forskningen, påskyndade tvärfunktionella team utvecklingen för alla industrisegment. Sammanfattningsvis ser denna ström av forskning framgångsrik produktutveckling som disciplinerad problemlösning. Det vill säga, framgångsrik produktutveckling innebär relativt autonom problemlösning av tvärfunktionella team med hög kommunikation och organisering av arbetet enligt kraven i utvecklingsuppgiften. Detta perspektiv belyser också den roll som projektledare och ledande befattningshavare spelar för att ge problemlösning på en disciplin-en produktvision. Det finns en betoning på både projekt och ledande befattningshavare å ena sidan för att ge en vision eller disciplin till utvecklingsarbetet och å andra sidan för att ge teamet autonomi. Denna ström beskriver alltså produktutvecklingen som en balansgång mellan produktvision som utvecklats på exekutiv nivå och problemlösning som hittats på projektnivå. I motsats till den rationella planströmmen är denna ström mer specifik 1995 Brown och Eisenhardt 365 om den effektiva arbetsorganisationen och är mer fokuserad på utvecklingsprocessen och produktkonceptet än på produktens ekonomiska framgång. I motsats till kommunikationswebbperspektivet har denna ström ett bredare tillämpningsområde och tar hänsyn till leverantörers och ledande befattningshavares roll utöver projektledare och team. Metodiskt är uppgifterna mycket rikare och mer detaljerade än den enda information som ligger till grund för mycket av den rationella strömmen. Teoretiskt utsträcker detta perspektiv informationsbehandlingens syn på kommunikationswebbforskningen genom att betona inte bara mängden och mångfalden av information, utan också dess organisation i problemlösningsstrategier. Men strömmen lider av flera brister. Den ena är att det saknas politisk och psykologisk realism. Jämfört med kommunikationsnätet finns det en naiv förståelse för den politiska verkligheten i produktutvecklingen, som t.ex. projektgruppernas beroende av externa aktörer för resurser. Ur psykologisk synvinkel finns det föga uppskattning av problemen med att faktiskt motivera människor och göra tvärfunktionella team, hög kommunikation och överlappande arbete. Dessutom verkar tungviktsledarna nästan "övermänskliga" i sina färdigheter och uppgifter. För det andra är en del av konstruktionerna utmanande att förstå. Till exempel är subtil kontroll, produktseende och systemfokus vaga begrepp. Även med försök till förtydligande (t.ex. Clark & Fujimoto, 1990; Clark & Wheelwright, 1992), produktintegritet och tungviktsprojektledare koncept förblir också oklar. Även om denna brist på tydlighet kan återspegla ämnets komplexitet (eller kanske idéernas ofta icke-västliga ursprung), försämrar det också perspektivets användbarhet. Slutligen finns det en omfattande tillit till en japansk ståndpunkt. Även om japanska jämförelser har varit avgörande för att förbättra tänkandet gör den japanska industriella dominansen ibland att det blir oklart vilka egenskaper som är viktiga för produktutvecklingen och vilka som helt enkelt är japanska. Denna oro förefaller särskilt relevant för resultaten av leverantörsnätverken (t.ex. Clark & Fujimoto, 1991; Imai m.fl., 1985), som är beroende av särdragen hos den japanska industriella infrastrukturen. Men bilden av produktutveckling som disciplinerad problemlösning är en kraftfull och sofistikerad metafor för framgångsrik produktutveckling. I föregående avsnitt beskrev vi tre strömningar av produktutvecklingsforskning. Dessa strömmar utvecklades från olika källor och fokuserade på något olika aspekter av produktutvecklingen. Men som vi tidigare sett erbjuder de också kompletterande och ibland överlappande insikter i produktutveckling. I detta avsnitt förlitar vi oss på dessa insikter för att ge grunden för en integrativ modell. Nyckeln till att utveckla denna modell är observationen att de tre strömmarna fokuserar på både överlappande och kompletterande konstruktioner. Det rationella planeringsperspektivet från 366 april ger en översiktlig bild av produktutvecklingen, inklusive team, ledning, marknad och produktegenskaper för att förutsäga ekonomisk framgång. Däremot har problemlösningsperspektivet en mer djupt fokuserad syn på den faktiska utvecklingsprocessen (dvs. de projektgrupper och förvaltningsfaktorer som bidrar till en bättre produktutvecklingsprocess och ett effektivare produktkoncept). Koncepten är mer utvecklade än i det rationella planperspektivet, så att exempelvis det "effektiva genomförandet" av den rationella planen får en mer konkret och detaljerad utveckling i problemlösningsperspektivet. Kommunikationens webbperspektiv är ännu snävare. Denna forskning fokuserar på en mycket specifik, om än viktig, aspekt av produktutveckling, nämligen på intern och extern kommunikation av projektgruppens medlemmar. Även nyckeln till att utveckla en integrativ modell är observationen att strömmarna har kompletterande teoretiska tillvägagångssätt. Det rationella planeringsperspektivet är till stor del ett teoretiskt perspektiv som består av föreningarnas samlingar. Däremot har produktlösningsperspektivet en kognitiv teoretisk inriktning, som kopplar idéer om information och dess organisation till effektiv problemlösning. Slutligen bygger kommunikationsperspektivet på en enklare men konsekvent teoretisk syn på information (dvs. mängden och mångfalden av information) och ett kompletterande politiskt perspektiv, som betonar behovet av resurser. Dessa överlappande och kompletterande fokus samt de teoretiska komplementärerna tyder på att strömmarna är redo för syntes till en integrativ modell. I detta avsnitt skapar vi ett sådant integrerat konceptuellt perspektiv som sammanfattar viktiga resultat inom litteraturen och ger en utgångspunkt för framtida studier av produktutveckling. Den resulterande modellen visas i figur 1. Organiseringsidén bakom modellen i Figur 1 är att det finns flera spelare vars handlingar påverkar produktens prestanda. Vi hävdar särskilt att (a) projektgruppen, ledaren, ledningen och leverantörerna påverkar processprestandan (dvs. produktutvecklingens hastighet och produktivitet), (b) projektledaren, kunderna och ledningen påverkar produkteffektiviteten (dvs. produktens passform med fast kompetens och marknadsbehov), och (c) kombinationen av en effektiv process, effektiv produkt och munificent marknad formar produktens ekonomiska framgång (dvs. intäkter, lönsamhet och marknadsandelar). Bakom dessa relationer ligger de teoretiska grundvalar som vi har identifierat från de kombinerade forskningsströmmarna. Processprestanda drivs därför av mängden, variationen och problemlösningsorganisationen av information och av de resurser som finns tillgängliga för teamet. Produkteffektiviteten drivs av input från ledande befattningshavare, ledande befattningshavare och kunder till bildandet av en tydlig produktvision (en mindre välförstådd process). Både produkteffektivitet och processprestanda påverkar produktens ekonomiska framgång. Vi vänder oss nu till en beskrivning av modellen, arrangerad enligt de viktigaste spelarna. Kärnan i produktutvecklingsprocessen och fokus för mycket forskning är projektgruppen. Projektgruppens medlemmar är de personer som faktiskt utför arbetet med produktutveckling. Det är de som omvandlar vaga idéer, koncept och produktspecifikationer till design av nya produkter. Det är därför inte förvånande att projektgruppen är central för vår produktutvecklingsmodell. Vi hävdar särskilt att sammansättningen, gruppprocessen och arbetsorganisationen av projektgruppen påverkar gruppens informations-, resurs- och problemlösningsstil. Dessa påverkar i sin tur processens prestanda (dvs. processens hastighet och produktivitet) (figur 1). När det gäller sammansättning, som överensstämmer med alla tre strömmar, är tvärfunktionella team kritiska för att behandla prestanda (t.ex. Clark & Fujimoto, 1991; Dougherty, 1992; Zirger & Maidique, 1990). Vi definierar tvärfunktionella team som projektgrupper med medlemmar från mer än ett funktionellt område som teknik, tillverkning eller marknadsföring. Det underliggande resonemanget är att den funktionella mångfalden hos dessa team ökar mängden och mångfalden av information som är tillgänglig för designprodukter. Denna ökade information hjälper projektgruppens medlemmar att förstå designprocessen snabbare och till fullo ur en rad olika perspektiv, och därmed förbättrar den designprocessens prestanda. Dessutom hjälper den ökade informationen teamet att fånga problem i efterföljande led, såsom tillverkningssvårigheter eller marknadsobalanser innan de inträffar, när dessa problem i allmänhet är mindre och lättare att åtgärda. I enlighet med det empiriska stödet i alla tre forskningsströmmarna är tvärfunktionella team kopplade till högpresterande processer. Dessutom, denna länk (1) I kontrast, när det finns mer osäkerhet i designprocessen, såsom i snabbt föränderliga industrier (t.ex., mikrodatorer), mer erfarenhetsmässig taktik, inklusive frekventa iterationer av produktdesign, omfattande testning av dessa konstruktioner, och korta milstolpar (dvs. kort tid mellan successiva milstolpar) förbättra processprestanda (t.ex., Eisenhardt & Tabrizi, In press). Den bakomliggande tanken är att under osäkra förhållanden är det inte till någon hjälp att planera. Snarare, upprätthålla flexibilitet och lärande snabbt genom improvisation och erfarenhet ger effektiv processprestanda (t.ex., Eisenhardt & Tabrizi, I press; Miner & Moorman, 1993; Weick, 1993). Även om dessa idéer kan vara attraktiva har de dock inte undersökts i någon större utsträckning, och oförutsedda händelser mellan dessa faktorer och de tidigare nämnda faktorerna för överlappning och planering har inte undersökts väl empiriskt (länk 3 i modellen). Som vi kommer att diskutera är vidareutveckling och testning av denna del av modellen de främsta möjligheterna för framtida forskning. Även om det tvärfunktionella teamet är hjärtat i en effektiv produktutveckling är projektledaren huvudpersonen i utvecklingsprocessen. I enlighet med kommunikations- och problemlösningsperspektiven är projektledaren länkstiftet eller bron mellan projektgruppen och den högsta ledningen. Som framgår av figur 1 En andra viktig egenskap hos projektledaren är därför vision. Vision handlar om kognitiv förmåga att maska samman en mängd olika faktorer för att skapa en effektiv, holistisk syn och för att förmedla den till andra. Särskilt när det gäller produktutveckling innebär detta att man sammanställer fasta kompetenser (t.ex. särskilt tekniska, marknadsföringsmässiga eller andra färdigheter) och strategier med marknadens behov (t.ex. konsumenternas preferenser för stil och kostnad) för att skapa ett effektivt produktkoncept. Som beskrivits i problemlösningsperspektivet är detta en kritisk egenskap hos projektledarna eftersom de ofta är centrala för skapandet av produktkonceptet. Projektledare, tillsammans med ledande befattningshavare, formar ofta det övergripande produktkonceptet och kommunicerar det till projektgruppens medlemmar (Clark & Fujimoto, 1991). Men även om denna aspekt av projektledarskap är, tror vi, övertygande, vår förståelse av exakt vad vision är, vad en effektiv produkt är, och de teoretiska kopplingarna mellan de två är mycket svaga (länk 5 i modellen). När vi diskuterar vidare i våra förslag till framtida forskning är förståelsen för denna kreativa uppgift en viktig forskningsriktning. Slutligen är projektledare också små gruppchefer för sina projektgrupper. Förvånansvärt nog finns det dock mycket lite forskning om lämplig intern ledningsförmåga för projektledare utöver studier av matriskommunikation och ledarskap (Joyce, 1986; Katz & Allen, 1985). För det andra, som Imai och kollegor (1985) beskrev i problemlösningsperspektivet, är förmågan hos den högsta ledningen att ge vad de kallar subtil kontroll också viktig för både överlägsen processprestanda och effektiva produkter. Precis som projektledarnas vision innebär subtil kontroll att ha den vision som krävs för att utveckla och kommunicera ett distinkt, sammanhängande produktkoncept. Som vi beskrev tidigare arbetar ledningen och projektledarena ofta tillsammans för att utveckla ett sådant produktkoncept. Samtidigt innebär subtil kontroll också delegering av högsta ledningen till projektgrupper så att de har tillräcklig självständighet för att vara motiverade och kreativa. Vi hävdar att sådan kreativitet och motivation sannolikt kommer att ge en bättre utvecklingsprocess. Men som i fallet med projektledarens vision är de subtila koncepten för kontroll och produkteffektivitet och deras teoretiska kopplingar suddiga och saknar rigorösa empiriska undersökningar (länk 7 i modellen). Vi kommer att diskutera denna brist på klarhet i våra förslag till framtida forskning. Sammantaget är argumentet att en stark produktutvecklingsprocess, en attraktiv produkt och en munificent marknad bör leda till en ekonomiskt framgångsrik produkt. Men även om dessa länkar har vissa belägg i den rationella planen litteratur och verkar rimliga, de har fått lite rigorösa tester och förlitar sig på begränsad teoretisk logik. Som vi kommer att diskutera utgör denna del av modellen ytterligare ett utmärkt tillfälle för framtida forskning. Som påpekats i föregående avsnitt har många av de begrepp och teoretiska länkar som presenteras i modellen i figur 1 definierats mindre skarpt, och vissa teoretiska kopplingar är inte väl beprövade. Dessa brister medför forskningsmöjligheter. En forskningsmöjlighet är att undersöka de primära länkarna till modellen – det vill säga kopplingarna mellan processprestanda, effektiva produkter, marknadsfaktorer och finansiella resultat. Som noterats har dessa länkar främst undersökts empiriskt i den rationella planforskningsströmmen. Men eftersom metoden i denna forskningsström så ofta innebär subjektiva, retrospektiva svar av enskilda informatörer och bivariat analys, är giltigheten av dessa länkar svag. Ett test av dessa grundläggande teoretiska kopplingar skulle därför vara till nytta. En närbesläktad forskningsmöjlighet är avgörande för dessa faktorers relativa betydelse. Även om Cooper och Kleinschmidt (1987, 1993) fann att marknaden inte var lika relevant som andra variabler för att förutsäga produktframgångar, vore det lämpligt att undersöka om detta påstående var robust. En annan relaterad möjlighet är att undersöka om processprestanda, produkteffektivitet och munificent marknader faktiskt är oberoende variabler. Marknadsfaktorer kan t.ex. begränsa förhållandet mellan processprestanda och produkteffektivitet till ekonomisk framgång.2 Det kan mycket väl vara så att processprestanda och produkteffektivitet endast är viktiga prediktorer för ekonomisk framgång på fattiga marknader, medan de flesta produkter kommer att vara framgångsrika på betydande marknader. Detta resonemang understryker på nytt behovet av att skaffa sig en bättre förståelse för den relativa betydelse som dessa faktorer har för att driva ekonomiska resultat. Ett andra forskningsområde är arbetsorganisationen. Som påpekats har två modeller kommit fram för att beskriva alternativa arbetsorganisationer. En är den ganska välstuderade modellen som inkluderar omfattande planering och överlappande utvecklingsfaser (t.ex. Hayes et al., 1988; Iansiti, 1993) som utvecklades i samband med komplexa produkter på mogna marknader. En nyare modell, relaterad till improvisationstänkande, betonar erfarenhetsbaserad produktutveckling såsom frekventa iterationer, tester och milstolpar (Eisenhardt & Tabrizi, In press), men denna andra modell har bara fått begränsad empirisk undersökning. Andra undersökningar tyder faktiskt på att vår förståelse är ofullständig. Tyros och Hauptman (1992) hävdade till exempel att graden av förändringar på systemnivå är en annan oförutsedd faktor i arbetets organisation. Dessutom skisserar Benghozi (1990) en provokativ studie av ett omfattande, långsiktigt innovationsprojekt inom den franska telekommunikationsindustrin en tredje modell. För enorma och långa projekt föreslog Benghozi (1990) att innovationsrutiner, som inkluderar dynamisk planering, övervakning och schemaläggning av projekt över tid när miljön förändras, behövs. Sammanfattningsvis är poängen att utforska betingade modeller för arbetsorganisation är en viktig väg för framtida forskning. 2 Vi tackar en anonym AMR-recensent för detta insiktsfulla förslag. , 1990)............................................................................................ De förvaltningsrelaterade begreppen i figur 1 som vision, subtil kontroll och till och med stöd är dock vaga. Det finns också liten förståelse för kopplingarna mellan produkteffektivitet och de kreativa processer genom vilka högre chefer och andra matchar fast kompetens med marknadens behov för att skapa ett effektivt produktkoncept. Denna process har praktiskt taget outforskats. Dessutom är tidigare forskning (och därmed vår modell) vag när det gäller hur den högsta ledningens ansvar skiljer sig från projektledarnas ansvar. Bör exempelvis högre chefer eller projektledare ansvara för att produkterna är synergistiska med företagets kärnkompetenser (Leonard-Barton, 1992)? Viktigast är att modellen återger produktutvecklingslitteraturen i konceptualiseringen av endast två ledningsnivåer: en projektledare och en ledande ledning, men i verkligheten finns det ofta flera ledningsnivåer med förmodligen olika ansvarsområden. Hur samverkar dessa nivåer? Hur påverkar dessa medlemmar av olika ledningsnivåer teknikstrategier och hanteringen av flera produktutvecklingsprojekt som de ansvarar för? Koncepten kring ledande befattningshavare och dess koppling till produkteffektivitet erbjuder därför de bästa möjligheterna för framtida forskning. Vi inledde detta dokument med att notera att produktutveckling är konkurrens för många företag samt den centrala organisatoriska processen för anpassning och förnyelse. Enkelt uttryckt är produktutveckling avgörande för företagens livskraft och en viktig kärnkompetens, men det är svårt att förstå resultaten av den relaterade empiriska forskningen eftersom denna litteratur är så fragmenterad och varierad. Artikeln innehåller tre slutsatser. Den ena är att produktutvecklingslitteraturen kan organiseras i tre forskningsströmmar: produktutveckling som rationell plan, kommunikationsnät och disciplinerad problemlösning. Vi har lyft fram dessa tre forskningsströmmar samt deras viktigaste resultat, styrkor och svagheter. För det andra drar vi slutsatsen att dessa strömmar kan syntetiseras till en modell av faktorer som påverkar produktutvecklingens framgång. Med tanke på den tidigare forskningens kompletterande karaktär kunde vi skapa ett integrerat konceptuellt perspektiv som kombinerar många av de empiriska rönen. För det tredje drar vi slutsatsen att det finns forskningskonsekvenser för framtiden som bygger på en blandning av stöd för olika resultat i modellen. Vi utvecklade en kort översikt över potentiella forskningsvägar baserade på konstruktioner och teoretiska länkar som är suddiga eller mindre utforskade i vår modell och litteraturen som helhet. Sammantaget försöker den här artikeln bidra med en förståelse för tidigare litteratur, en modell för aktuellt tänkande och en vision för framtida forskning.
Brown REF betonade behovet av att förstå sambanden mellan olika matriser som används för att mäta produktutvecklingsprestanda.
PRODUCT DEVELOPMENT: PAST RESEARCH, PRESENT FINDINGS, AND FUTURE DIRECTIONS
{'venue': None, 'journal': 'Academy of Management Review', 'mag_field_of_study': ['Business']}