Elva förutsägelser som härletts från omkalibreringsteorin om vrede prövades. Denna teori föreslår att vrede produceras av ett neurokognitivt program konstruerat av naturligt urval för att använda förhandlingstaktik för att lösa intressekonflikter till förmån för den arga individen. Programmet är utformat för att orkestrera två interpersonella förhandlingstaktik (villkorligt orsakar kostnader eller villkorligt undanhålla fördelar) för att uppmuntra målet för ilskan att lägga större vikt på den arga individens välfärd. Individer med ökad förmåga att orsaka kostnader (t.ex. starkare individer) eller att ge fördelar (t.ex. attraktiva individer) har en bättre förhandlingsposition i konflikter; därför förutspåddes det att sådana personer kommer att vara mer benägna att ilska, dominerar mer i intressekonflikter, och anser sig ha rätt till bättre behandling. Dessa förutsägelser bekräftades. I överensstämmelse med en evolutionär analys, effekten av styrka på ilska var större för män och effekten av attraktivitet på ilska var större för kvinnor. Även som förutspått, starkare män hade en större historia av strider än svagare män, och mer starkt stödde effektiviteten av våld för att lösa konflikter-både i interpersonella och internationella konflikter. Det faktum att starkare män förespråkade större användning av militär styrka i internationella konflikter ger bevis för att ilskaprogrammets inre logik återspeglar de uråldriga belöningar som kännetecknar en småskalig social värld snarare än rationella bedömningar av moderna belöningar i stora befolkningar. aggressivitet evolutionspsykologi - omkalibreringsteori - välfärds- tradeoff-förhållande En nger är en del av den grundläggande biologin hos den mänskliga arten. Den uppträder spontant i barndomen (1, 2), är effektivt universell i sin fördelning mellan kulturer och individer (3, 4), och har en arttypisk neural bas (5). För att förstå ilskans evolutionära biologi är det emellertid också viktigt att karakterisera dess utvecklade funktion – det vill säga, vad (om något) konstruerades ilskan av naturligt urval för att åstadkomma? En ny modell-omkalibreringsteori av ilska-hypotesstorlekar att det regulatoriska programmet som styr ilska utvecklades i tjänsten av förhandlingar, för att lösa intressekonflikter till förmån för den arga individen (6, 7). Mer exakt, funktionen av ilska är att orkestrera beteendet hos den arga individen som skapar incitament i målet av ilskan att omkalibrera upp den vikt han eller hon lägger på välfärden för den arga individen. Här rapporterar vi empiriska tester av 11 förutsägelser som härletts från denna modell. Ilska, Welfare Tradeoff Ratios (WTR) och köpslående. När det gäller sociala arter påverkar åtgärder som vidtas av en individ ofta andras välfärd (mätt i lämplighet eller i andra valutor). Följaktligen borde neurokognitiva program i sociala arter ha utformats genom urval för att lösa följande adaptiva problem: För ett givet val som involverar själv och andra, hur stor vikt bör läggas på den andras välfärd jämfört med jaget? Vi ska hänvisa till förhållandet mellan dessa vikter som en välfärdsavräkning (WRT) mellan själv (i) och individuell (j): WTR ij. Till exempel, Hamiltons ursprungliga modell av kin-directed altruism (8) ställa in förhållandet mellan de vikter skådespelaren placerar på själv vs. mål till r ij, graden av relaterat mellan dem. Efterföljande forskning på människor bekräftade förekomsten av en neurokognitiv specialisering som omkalibrerar altruism som svar på tecken på genetisk släktskap (9). Som förväntat beräknar kretsen en intern regleringsvariabel, släktskapsindexet, vars magnitud spårar r ij. När systemet beräknar en hög släktskap index, det upp-reglerar vikten individen lägger på målets välfärd i förhållande till sin egen (dvs det ökar WTR ij ). Den förhandlingsspecialisering som beskrivs av omkalibreringsmodellen av ilska beräknar däremot det WTR som den förväntar sig från andra till mig själv. Dess funktion är att få fram det maximala WTR från andra som det kan genomdriva kostnadseffektivt, med tanke på sin förhandlingsposition. Denna förhandlingsposition bestäms av individens relativa förmåga att orsaka kostnader och att ge fördelar-externa variabler som den kognitiva arkitekturen måste registrera internt för att reglera individens förhandlingsbeteende på ett fitnessfrämjande sätt. I stället för ett släktskapsindex använder sig därför vredessystemet av två olika familjer av interna variabler för att reglera beteendet: framhärdbarhetsindex, utformade för att spåra självets och andras förmåga att orsaka kostnader; och överföringsindex, utformade för att spåra självets och andras förmåga att ge fördelar. Biologer har analyserat en rad urvalstryck, förutom släktskap, som är relevanta för att ställa in WTRs, inklusive återvändsgränd (10-12), aggression (13, 14), och externa effekter (15). Det vill säga, dessa modeller specificerar strategier som villkorligt handel av välfärden för skådespelaren mot välfärden för en annan organism (målet). Om de gäller för verkliga organismer, kräver dessa modeller implicit att djur har beräkningselement som kan genomföra sådana strategier. Kretsar krävs för att (i) beräkna den sannolika effekten av en handling på jagets välbefinnande, (ii) beräkna den sannolika effekten av en handling på målets välfärd, och (iii) använda en viktningsfunktion som indexerar i vilken grad organismen väger målets välfärd jämfört med jaget (dvs. en välfärdsavräkningsfunktion). Även om forskare ofta analyserar släktskap, aggressiv formidability, ömsesidighet och andra sådana variabler som enskilda faktorer som beaktas i teoretisk isolering, organismer som står inför verkliga val kan inte. Varje handling eller val är ett uttryck för den vikt som skådespelaren lägger på målets välfärd, och därför kan en enda handling inte uttrycka inkonsekventa vikter samtidigt. Ändå kommer olika faktorer sällan att sammanfalla med samma viktningsfunktion för ett visst mål: ett mål kan vara ett syskon, till exempel, men har nyligen fuskat i en dyadisk återvändsgränd. För att lösa detta adaptiva problem behöver hjärnan maskiner som registrerar de olika faktorer som, tagna individuellt, kan kräva olika viktningar, och integrerar dem i en enda viktningsfunktion. Det vill säga, för de sociala arter som människor vars medlemmar ofta är inneslutna i många divergerande biologiska spel samtidigt, den utvecklade neurokognitiva arkitekturen måste utformas för att integrera välfärdsrelevanta ingångar (t.ex., köer av släktskap, formidabilitet) och sedan generera ett välfärdsbyte (WTR skådespelare, j ) som en intern regleringsvariabel (6, 7). Denna regleringsvariabel anger den vikt som aktören lägger på målet j:s välfärd i förhållande till skådespelarens egen välfärd i sitt beslutsfattande. Detta är nödvändigt för arkitekturen att besluta
REF Omkalibreringsteorin om ilska förutsätter att det regelsystem som styr känslorna blev ett sätt att förhandla och lösa intressekonflikter utöver att omkalibrera situationen för ämnets välfärd.
Formidability and the logic of human anger.
{'venue': 'Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America', 'journal': 'Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}