Denna översyn organiserar en mängd olika fenomen relaterade till emotionell självrapportering. Genom att göra detta erbjuder författarna en tillgänglighetsmodell som specificerar vilka typer av faktorer som bidrar till emotionella självrapporter under olika rapporteringsförhållanden. En viktig skillnad är mellan känslor, som är tillfälliga, erfarenhetsmässiga och kontextuella, och uppfattningar om känslor, som är semantiska, konceptuella och dekontextualiserade. Denna åtskillnad är viktig för att förstå de skillnader som ofta uppstår när människor uppmanas att rapportera om känslor som de för närvarande upplever jämfört med dem som de för närvarande inte upplever. Tillgänglighetsmodellen ger en organisationsram för att förstå självrapporter av känslor och föreslår några nya inriktningar för forskning. Känslor är tillfälliga upplevelser som är intimt knutna till vardagslivets ebb och flöde, men människor har också generaliserade uppfattningar om sina känslor. Därför att trosuppfattningar är abstrakta representationer, medan känslor är tillfälliga händelser, känslomässiga erfarenheter och uppfattningar om känslor ofta skiljer sig åt. Denna mindre effektiva korrespondens har viktiga konsekvenser för förståelsen av emotionella självrapporter. I den här artikeln undersöker vi de skillnader som kan uppstå när människor rapporterar om sina nuvarande känslor kontra om känslor som de för närvarande inte upplever. Vårt mål är att visa hur en handfull tillgänglighetsprinciper kan förklara många av de inkonsekvenser som förekommer i självrapporteringslitteraturen. Vi erbjuder en tillgänglighetsmodell för emotionell självrapportering som ett organisatoriskt ramverk. Modellen bygger på vanliga kognitiva principer för tillgänglighet och priming. Enligt denna modell, när data från nuvarande erfarenhet är otillgängliga, självrapporter av känslor kommer att återspegla andra källor till icke-experimentell information. Dessa andra informationskällor inbegriper minnet av de tillfälliga detaljerna i en känslomässig händelse såväl som den semantiska kunskapen om ens känslor. Vår granskning av relevanta studier visar att tillvägagångssättet har en bred förklarande kraft och många konsekvenser för framtida forskning. Vi fokuserar på hur detta tillvägagångssätt kan främja förståelsen av emotionella rapporter genom att specificera de faktorer som bidrar till olika typer av självrapportering. Relevanta frågor tas upp under hela artikeln, och ny forskning som är utformad för att testa modellens tillgänglighetsantaganden presenteras. Självrapportering är det vanligaste och potentiellt bästa (Clore, 1994; Diener, 2000; Watson, 2000) sättet att mäta en persons känslomässiga erfarenheter. Förutom att vara bekväm, är det också sant att, till skillnad från fysiologiska mått på känslor, självrapporterande åtgärder inte är begränsade till nuvarande känslor. I detta avseende kan människor svara på alla möjliga frågor om sina känslomässiga erfarenheter, däribland hur de kände sig i det förflutna, hur de tror att de kommer att känna sig i framtiden och hur de skulle känna sig i en viss situation. Delvis på grund av den lätthet med vilken människor kan göra känslor betyg, är det en vanlig praxis att ta samma känslor termer, samma uppsättning av instruktioner, och helt enkelt ändra den relevanta tidsramen (t.ex., senaste veckorna, just nu, i allmänhet, om X hände, etc.) när man ber människor att värdera sina erfarenheter. Oavsett tidsramen är svaren i allmänhet tillförlitliga och i viss utsträckning giltiga. Det är lätt att anta att samma process eller processer är involverade i alla typer av emotionella självrapporter. Det skulle dock vara ett misstag att göra detta antagande. I detta sammanhang har den nuvarande artikeln minst två huvudmål. För det första vill vi dokumentera nya bevis för skillnader mellan olika typer av emotionella självrapporter. För det andra, och ännu viktigare, försöker vi förstå varför människor ofta säger olika saker om känslor som de för närvarande upplever än om känslor som de inte upplever för närvarande. I båda målen är vår recension bredare och mer integrativ än tidigare litteraturrecensioner. Vi föreslår att människor får tillgång till minst fyra typer av kunskap när de rapporterar om sina känslor. Dessa källor är beställda från de mest specifika till de mest allmänna. För det första kunde människor komma åt sina känslor direkt (experimentell kunskap). Vi hävdar att sådan tillgång är begränsad till rapporter om aktuella känslor. För det andra kan människor försöka hämta specifika ögonblick från det förflutna (episodiskt minne). Även om tidigare känslor i och av sig själva inte kan påminnas (i betydelsen att bli omerfaren), kan varje källa till informationsexperimentell kunskap, episodiskt minne, situationsspecifik tro, och identitetsrelaterad tro-ger en person med ett potentiellt annorlunda svar om sina känslor. Detta ger utrymme för skillnader mellan olika typer av självrapportering (t.ex. online vs. drag), en punkt som behandlas i detalj nedan. För närvarande är det lämpligt att diskutera tre viktiga distinktioner som är relevanta för de fyra informationskällorna. Det är särskilt användbart att skilja erfarenhetsmässig kunskap från minnesrelaterade informationskällor, tillfälliga minnen från semantiska och situationsspecifika uppfattningar från identitetsrelaterade uppfattningar. Dessa skillnader beaktas i sin tur i de följande tre avsnitten. Vi antar att en känslomässig upplevelse varken kan lagras eller hämtas. Man kan till exempel komma ihåg att det var en spännande känsla av fritt fall att åka berg- och dalbana, men man kan inte hämta den (eller någon annan) verkliga upplevelsen från färden. Ja, om man verkligen kunde lagra och spela upp den verkliga upplevelsen av att åka berg- och dalbana, skulle det inte vara någon mening med att rida den mer än en gång. Detsamma gäller för känslomässiga erfarenheter. Även om känslor ibland kan genereras av mentalt reenacting en tidigare situation (Wyer, Clore, & Isbell, 1999), den resulterande upplevelsen är en ny känsla skapas i ögonblicket, inte en gammal känsla inkallas från minnet. Dessutom är varje känslomässig upplevelse subtilt annorlunda, så mycket att det kan sägas att en person aldrig känner samma sak två gånger (Galin, 1994; James, 1890). Av denna anledning innebär varje försening mellan en erfarenhet och dess rapport nödvändigtvis en förlust av information. Dessa överväganden tyder på att onlinerapporter (dvs. rapporter om aktuella känslor) måste skiljas från minnesbaserade rapporter. Eftersom erfarenhetsmässig kunskap är mer eller mindre uteslutande för onlinerapporter om känslor, säger människor ofta olika saker om sina känslor när de faktiskt upplever dem då när de faktiskt inte upplever dem. Hittills överlappar vårt tillvägagångssätt i viss utsträckning andra (t.ex., Loewenstein, 1996). Men det finns också viktiga skillnader. En av dessa ligger i den kritiska distinktion som vi gör mellan episodiska och semantiska minnens bidrag. På så sätt kan vi föreslå grundläggande likheter mellan en mängd olika typer av självrapportering (t.ex. retrospektiv, prospektiv och egenskap) som kan dela semantiskt, men inte tillfälligt, minne. Till exempel är det rimligt att tro att könsrelaterade förutfattade meningar i efterhand (M. D. Robinson, Johnson, & Shields, 1998) och som svar på hypotetiska vinjetter (M. D. Robinson & Johnson, 1997) förekommer av liknande skäl (se nedan för en översyn), nämligen intrång i könsstereotyper. Tidigare berättelser om retrospektiva fördomar är relativt stumma när det gäller likheterna mellan retrospektiva och hypotetiska rapporter om känslor. Genom att positiera olika minnesprocesser kan vi också urskilja olika typer av minnesfördomar i retrospektion. Framför allt verkar de förutfattade meningar i tillfällig hämtning som Kahneman (1999) diskuterade vara helt annorlunda än den teoribaserade rekonstruktion som Ross diskuterade (1989). Vi förstår dessa distinkta retrospektiva fördomar genom att föreslå att fördomar på grund av episodiska kontra semantiska minnen får tydliga konsekvenser. Även om vi hävdar att känslomässiga erfarenheter inte kan hämtas eller återupplevas efter att de har inträffat, är det viktigt att notera att många av de stödjande kontextuella detaljerna kan kommas ihåg. Några minuter efter en berg- och dalbana skulle en person till exempel kunna komma ihåg berg- och dalbanans relativa hastighet, antalet branta fall och omfattningen av jostling. Många av dessa kontextuella detaljer skulle vara till hjälp för att rekonstruera ens känslomässiga upplevelser under färden. Dessutom kanske personen kommer ihåg att de vid ett tillfälle under färden hade sagt till sig själva "Det här är ganska spännande" eller "Jag är för rädd för att lägga upp armarna." Med andra ord skulle sådana tankar (men inte de känslor som de var baserade på) finnas tillgängliga för återblick, i den mån de betecknade sina känslor under färden. Slutligen, erinrande kontextuella detaljer kan underlätta riktigheten av retrospektion genom att låta personen att återskapa ett emotionellt tillstånd som är förenligt med den känsla som upplevdes vid tidpunkten för den första händelsen (Lang, Kozak, Miller, Levin, & McLean, 1980; M D. Robinson & Clore, 2001). Förmågan att minnas kontextuella detaljer minskar emellertid snabbt med tidens gång. I detta avseende skiljer sig inte känslorelaterat minne från andra minnesformer (Eich & Schooler, 2000). Med varje ögonblick som förflyter mellan en händelse och dess senare återkallande, en förutsägbar förlust av detaljer inträffar (för recensioner, se Conway & Pleydell-Pearce, 2000; Rubin & Wetzel, 1996). Med förlusten av kontextuella detaljer som omger en känslomässig händelse, skulle man förvänta sig både slumpmässiga och systematiska retrospektiva fördomar. Slumpmässiga fördomar skulle uppstå eftersom man hämtar vissa händelsedetaljer men inte andra. Systematiska fördomar skulle uppstå eftersom, normativt, vissa typer av detaljer (t.ex. de senaste ögonblicken av en upplevelse) hämtas på bekostnad av andra typer (t.ex. tidigare stunder av en upplevelse). Vid en viss tidpunkt blir emellertid tillgängliga tillfälliga minnen alltför få och alltför irrelevanta för att stödja rapporter om känslor som bygger på tillfällig återkallelse. Vid denna punkt, hävdar vi, finns det en övergång till semantiskt minne. Om vi har rätt, bör en sådan förändring skapa en helt ny uppsättning retrospektiva förutfattade meningar-specifikt, troskonsistenta sådana. Ett viktigt mål med denna översyn är att dokumentera och förklara dessa troskonsistenta förutfattade meningar. Våra idéer om distinktionen mellan episodiskt och semantiskt minne är kompatibla med tidigare arbete av Tulving och andra (Tulving, 1984; 1993b; Wheeler, Stuss, & Tulving, 1997). Episodiska minnen är specifika för en viss händelse från det förflutna. Semantiskt minne är inte bundet till någon särskild händelse utan består snarare av vissa generaliseringar (dvs. övertygelser) som sällan uppdateras. Medan det episodiska minnet snabbt sönderfaller, är det inte semantiskt 935 BEVIS FÖR EN TILLGÅNGSMODELL AV EMOTIONELLT SJÄLV-REPORT-minne. Tabell 1 visar några andra kvalitativa skillnader mellan dessa två minnesformer. I allmänhet finns det bra beteendestöd för den episodisksemantiska distinktionen (Begg & Nicholson, 1994; Dosher, 1984; Herrmann & Harwood, 1980; Neely & Durgunoglu, 1985; Shoben, Wescourt, & Smith, 1978). Dessutom finns det neurologiska bevis som stöder distinktionen (se Schacter, Wagner, & Buckner, 2000, för en översyn). Slutligen finns det funktionella skäl för dessa olika typer av minne (McClelland, McNaughton, & O'Reilly, 1995). I synnerhet behöver man ibland lära sig ny information snabbt, en förmåga till episodiskt (men inte semantiskt) minne. Å andra sidan vill man utveckla relativt stabila förväntningar på världen, en förmåga till semantiskt (men inte tillfälligt) minne. För att kunna lära sig snabbt är det viktigt att glömska också sker snabbt. Av denna anledning är det tillfälliga minnet mycket tidsberoende. De två minnessystemen samverkar i viss begränsad utsträckning, men de fungerar i stort sett självständigt. Innan vi avslutar här är det viktigt att skilja vår modell från Bartletts (1932) uppfattning om schematiskt minne. Schematiskt minne uppstår när människor minns episodiska detaljer från en händelse som är kongruent, snarare än inkongruent, med sina scheman. Tillgängliga bevis tyder på att denna minnesfördel inte är robust (Alba & Hasher, 1983; Stangor & McMillan, 1992; Zuroff, 1989). Faktum är att människor ofta minns mer tillfälliga detaljer som är inkongruenta, snarare än kongruenta, med sin tro (Stangor & McMillan, 1992 ). I samband med vår modell utgår vi inte från att semantiska minnesfördomar är episodiska. Snarare antar vi att människor överger tillfällig hämtning när känslor-relaterade detaljer är otillgängliga. I detta avseende är vår syn på semantiskt minne i hög grad förenlig med Doling och Christiaansen (1977) som i samband med textminne sade: "Med tidens gång har ämnen ökat svårigheterna att hämta avsnittspecifika episoder. De kompenserar genom att använda relaterad information från semantiskt minne" (s. 428). Det finns flera typer av självrapportering (t.ex. hypotetisk, egenskap) som avskräcker användningen av kunskap om episodiska känslor (se nedan för en analys). I sådana fall föreslår vi att människor i stället får tillgång till semantisk känslokunskap. Människor har två typer av semantiska känslor kunskap. Å ena sidan tror de på hur speciella situationer kan påverka deras känslor (dvs. situationsspecifika uppfattningar). Å andra sidan har de uppfattningar om sina känslor i allmänhet (dvs. identitetsrelaterade uppfattningar). Vi belyser dessa olika typer av semantiska känslor kunskap eftersom olika betyg kan erhållas beroende på vilken(a) källa(er) av tro en individ tillgång när rapportering om icke-nuvarande känslor. En känslomässig situation är till sin natur tillfällig och kontextuell. Situationsspecifika uppfattningar, å andra sidan, är inte tillfälliga till sin natur, utan snarare generaliserade (dvs. semantiska) teorier om hur situationer kan påverka känslor. Som ett exempel på denna distinktion jämförde Wilson, Lisle, Kraft och Wetzel (1989) beräkningar av hur människor skulle känna på sina födelsedagar med hur människor faktiskt kände på sina födelsedagar. Inom den nuvarande ramen, den tidigare typen av hypotetiska prompt utlöser övertygelser relaterade till inflytandet av födelsedagar (dvs. de är bra), medan den senare prompten utlöser bedömningen av nuvarande liv detaljer, av vilka många sannolikt inte kommer att vara relaterade till födelsedagar. Kort sagt, situationsspecifika uppfattningar, jämfört med känslomässiga situationer, är relativt statiska och stereotypa. När en viss situation inte är starkt förknippad med en viss uppsättning situationsspecifika trosuppfattningar, är det sannolikt att man får tillgång till mer allmänna identitetsrelaterade uppfattningar. Sådana trosuppfattningar inbegriper sådana som har med personlighet att göra, såväl som sådana som har att göra med sociala normer. Som ett exempel på den senare typen av övertygelse fann Sprecher (1999) att intakta partner hade en tendens att rapportera att deras kärlek till varandra hade ökat sedan den senaste rapporteringsperioden, trots att onlinerapporter om kärlek från relevanta tidsramar inte var olika. I vår kultur uppfattas åtminstone ett hälsosamt romantiskt förhållande som en relation som fördjupar och fortskrider med tiden (Lakoff & Johnson, 1999). En sådan normativ tro leder lyckliga partner att uppfatta framsteg även när ingen existerar och att rekonstruera tidigare känslor för att vara förenlig med denna tro (Ross, 1989). Sammanfattningsvis är situationsspecifika uppfattningar uppfattningar om hur en viss situation sannolikt kommer att påverka ens känslor. Däremot är identitetsrelaterade uppfattningar trosuppfattningar om ens känslor i allmänhet (d.v.s. i olika situationer). Efter att ha presenterat denna sista distinktion är vi nu redo att säga mer om vår modell. Vi har diskuterat fyra informationskällor som används i emotionell självrapportering: erfarenhetsmässig kunskap, episodiskt minne, situationsspecifik tro och identitetsrelaterad tro. Vi föreslår att människor prioriterar dessa informationskällor och föredrar att använda den mest specifika informationskällan som är relevant för den aktuella bedömningen. I detta avseende, även om människor skulle föredra att basera alla sina självrapporter på erfarenhetsmässig kunskap, är detta inte möjligt. Den givna typen av självrapportering (t.ex. retrospektiv) kan göra sådan information otillgänglig. I sådana fall får människor tillgång till den näst mest specifika informationskällan, nämligen det tillfälliga minnet. Men antingen på grund av tidens gång (t.ex. retrospektiva rapporter) eller på grund av bristande tillgänglighet (t.ex. prospektiva rapporter), kan sådana tillfälliga minnen vara relativt otillgängliga. I sådana fall får människor tillgång till den näst mest specifika informationskällan, nämligen situationsspecifika uppfattningar. Men det är inte alla situationer som förknippas med känslomässiga trosuppfattningar. Dessutom kan det hända att den givna typen av självrapportering inte alls är specifik för en viss situation (t.ex. I sådana fall har människor tillgång till den mest allmänna informationskällan, nämligen identitetsrelaterade uppfattningar. Figur 1 visar dessa processprioriteringar. Som anges i den vänstra kolumnen i figur 1, både erfarenhetsmässig kunskap och episodiskt minne är episodiska. Det vill säga, båda kunskapskällorna hänför sig till särskilda händelser som inträffar i realtid. Däremot är både situationsspecifika uppfattningar och identitetsrelaterade uppfattningar semantiska. Det vill säga, båda kunskapskällorna hänför sig till generaliseringar om känslor som är dekontextualiserade, konceptuella och i stort sett oberoende av dagliga erfarenheter. Den högra kolumnen i figur 1, slutligen, presenterar den typ av självrapport som vi tror sannolikt kommer att baseras på denna källa av information. Till exempel, erfarenhetsmässig kunskap är tillgänglig endast för online rapporter om känslor. Förutom figur 1, Det är användbart att karakterisera vår modell i termer av följande tre principer. Relativ tillgänglighet. De relativa bidragen de fyra källorna till informationsexperimentell kunskap, episodiskt minne, situationsspecifik tro, och identitetsrelaterad tro-till emotionella självrapporter beror på deras relativa tillgänglighet med avseende på det aktuella omdömet. Dominans. Om mer specifika (t.ex. episodiskt minne) och mindre specifika (t.ex. situationsspecifik tro) informationskällor är tillgängliga och relevanta, används den mer specifika informationskällan i stället för den mindre specifika informationskällan. Således dominerar erfarenhetsmässig kunskap det tillfälliga minnet och det tillfälliga minnet dominerar det semantiska minnet. Evangelisering. Experimentell information kan inte lagras i minnet och det tillfälliga minnet försämras snabbt med tidens gång. I denna artikel använder vi dessa tre principer för att förstå skillnader mellan olika typer av emotionella självrapporter (t.ex. online vs. drag). Som en användbar översikt av resultaten tillämpar vi först vår modell något generellt på de olika typer av självrapportering som har använts i litteraturen. Undersökare har undersökt ett antal olika rapporteringsformat och innehållsområden för att förstå emotionell erfarenhet. En bred åtskillnad kan göras mellan onlinerapporter och rapporter som inte är online, och vi strävar efter att visa hur principen om relativ tillgänglighet är viktig för att förstå denna skillnad. Vi går också igenom forskning om självrapporter av fysiologiska symtom, rapporter som delar viktiga funktioner med både online- och noncurrent-rapporter. När vi överväger retrospektiva rapporter gör vi åtskillnaden mellan retrospektiva fördomar som beror på episodiska minnen jämfört med dem som beror på semantiskt minne. Slutligen diskuterar vi skillnaden mellan situationsspecifika och identitetsrelaterade uppfattningar. Skillnaden har särskild betydelse för retrospektiva, prospektiva och hypotetiska självrapporter. En analys av varje typ av självrapportering avslöjar skillnader i tillgänglig information som reportern kan använda sig av, samt dokument om hur dessa skillnader kan förstås som specialfall av vår allmänna tillgänglighetsmodell. Känslor på nätet. Ett antagande av vår modell är att känslor är mångfacetterade fenomen som inkluderar distinkta subjektiva upplevelser. Därför, även när känslor framkallas av stimuli och oro som inte är fokus i medvetandet, människor i allmänhet har tillgång till dem genom subjektiv erfarenhet komponent (Clore, 1994). När man kommer fram till rapporter om känslor på nätet, överväldigar dessa känslomässiga upplevelser vanligtvis tidigare uppfattningar om ens känslor, vilket framgår av dominansprincipen. Onlinerapporter av fysiologiska symtom. Människor uppmanas ibland att rapportera om sina fysiologiska processer och symtom. Till exempel, upplevelsen av upphetsning, ett viktigt bidrag till emotionell erfarenhet, anses ibland vara baserad på aktivering av det sympatiska nervsystemet (t.ex., Schachter & Singer, 1962). Forskning har dock visat att människor har jämförelsevis dålig tillgång till sina kroppsliga reaktioner (Pennebaker, 2000). Av denna anledning gör de ofta slutsatser om sina kroppsliga processer genom att använda gemensamma såväl som idiosynkratiska teorier om hur situationsfaktorer påverkar kroppen (dvs. situationsspecifika uppfattningar). Bristen på direkt tillgång till kroppsliga processer gör det också möjligt för identitetsrelaterade uppfattningar om känslor att spela en roll. Den relativa tilliten till situationsspecifika respektive identitetsrelaterade trosuppfattningar beror på om situationen är tillräcklig för att man ska kunna dra slutsatser. När tydliga signaler finns i miljön (t.ex., personen tittar på en intensiv stimulans), används situationsspecifika uppfattningar. När det saknas tydliga förutsättningar för situationen, används mer allmänna identitetsrelaterade uppfattningar. Retrospektiva känslorapporter. Över en mängd olika uppgifter, minne för specifika tillfälliga detaljer minskar som en effektfunktion Figur 1. Fyra informationskällor i emotionella självrapporter. Den vänstra kolumnen konstaterar att både erfarenhetsmässig information och episodiskt minne är episodiska till sin natur, medan både situationsspecifika och identitetsrelaterade uppfattningar är semantiska till sin natur. Den mellersta kolumnen avbildar processprioriteringarna. Högerkolumnen anger vilken typ av självrapportering som sannolikt kommer att baseras på en viss informationskälla.
Även om det tillfälliga minnet "är specifikt för en viss händelse från det förflutna, är semantiskt minne inte bundet till någon särskild händelse utan snarare består av vissa generaliseringar (dvs. övertygelser) som sällan uppdateras" REF.
Belief and feeling: evidence for an accessibility model of emotional self-report.
{'venue': 'Psychological bulletin', 'journal': 'Psychological bulletin', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}