Abstrakt. Fallanpassning, som är en central del av det fallbaserade resonemanget, anses ofta vara den svåraste delen av ett fallbaserat resonemangssystem. Svårigheterna beror på att anpassningen ofta inte konvergerar, särskilt inte om den inte sker på ett systematiskt sätt. Detta problem, som ibland kallas assimileringsproblem, är särskilt uttalat i den fallbaserade problemlösningsdomänen där en stor uppsättning begränsningar och funktioner bearbetas. Inom designområdet måste dessutom flera fall beaktas tillsammans för att lösa det nya problemet, vilket leder till svårigheten att effektivt kombinera fallen till en global lösning på det nya problemet. För att uppnå fallkombination undersöker vi en metod som formaliserar processen med hjälp av begränsande tillfredsställelse tekniker. Vi representerar varje fall som ett primitivt problem med begränsad tillfredsställelse (CSP) med ytterligare kunskap som underlättar insamling, och tillämpar en befintlig reparationsbaserad CSP-algoritm för att kombinera dessa primitiva CSP:er till en globalt konsekvent lösning för det nya problemet. Tiden är tillfredsställande för att ge ett snabbt och oförklarligt svar på om befintliga ärenden kan anpassas eller om nya ärenden skulle behöva skapas. Vi har testat vår metodik inom konfigurationsdesign och monteringssekvensgenereringsdomäner. Analys av resultat och resultat kommer att visas i slutet av detta dokument.
En av dem gjordes av Purvis och Pu REF i en fallbaserad design problemlösning domän baserat på begränsningar över diskreta CSPs.
Adaptation Using Constraint Satisfaction Techniques
{'venue': 'ICRA', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}