Hypotesen föreslogs, att det upplevda djupet, som är ett resultat av den relativa höjden, beror på "optisk adjacens". Ett faktoriellt experiment på 3 x 3 utfördes för att undersöka denna hypotes. De två faktorerna var vertikal separation (3.5, 5.5, 7.5 in). och bakgrundsförhållanden (0 bakgrund, konturbakgrund utan ytstruktur, texturerad bakgrund). Verbala uppskattningar av djupet mellan par frontalparallellpunkter erhölls under 9 betingelser. I ett experiment simulerade bakgrunderna en golvyta, och i ett annat simulerade bakgrunderna en takyta. Resultaten i båda försöken var jämförbara. Både de huvudsakliga effekterna, separationen och bakgrunden samt interaktionseffekten var betydande. Alla effekter var i den riktning som förutspåddes av den optiska adjakenshypotesen. Relativ "höjd ingår ofta i allmänna diskussioner om signalerna för uppfattat djup. Det högre av två objekt kommer i allmänhet att synas mer avlägset. Ett sökande efter litteraturen har misslyckats med att avslöja några systematiska experiment som har att göra med denna signal. Påståendet att det finns ett lagligt förhållande mellan relativ längd och relativt uppfattat avstånd grundar sig uppenbarligen på informella observationer och demonstrationer. Två intressanta demonstrationer ges av Gibson (1950, bild). 72) och Kilpatrick (1952, s. 5). Även om dessa demonstrationer och andra liknande demonstrationer kan vara imponerande, är en experimentell demonstration av denna signal under kontrollerade förhållanden fortfarande önskvärd. Låt oss dock för tillfället anta att den vertikala positionen är giltig. Vad är förklaringen till effekten av denna variabel? I denna fråga är också den experimentella litteraturen tyst. Ändå finns det flera möjliga svar, och ett av dessa har varit 1 Detta arbete stöddes av Grant MH 4153 från National Institute of Mental Health of the United States Public Health Service. som undersöks i detta experiment. Förklaringen är härledd från Gibson's (1950 Gibson's (,1959 analys av stimulansförutsättningarna för upplevd rymd. Enligt Gibsons uppfattning är det första steget i redovisningen av objektens upplevda avstånd att bestämma den optiska stimulering som är ansvarig för uppfattningen av en förlängd kontinuerlig markyta. Gibson föreslår att den optiska lutningen av textural densitet är en av de viktiga stimulans korrelerar med upplevd yta. Det upplevda avståndet för ett objekt bestäms av dess optiska förhållande till markytan, och kan specificeras genom att notera vid vilken punkt, i den texturerade optiska matrisen, konturen på objektet avbryter markens struktur. Ovanstående analys ger en förklaring av höjd-i-fältet kö. Objekt som är högre upp är normalt optiskt intilliggande med delar av den optiska gradienten av textur korrelerad med mer avlägsna (fysiskt och perceptuellt) delar av markytan, än är fallet för relativt lägre objekt. Därför kommer det högre av två objekt visas längre bort. Försöken har varit 335 336 WILLIAM EPSTEIN utformade för att undersöka denna tolkning. EXPERIMENT I Allmän plan.-Rapporter om det upplevda djupet mellan ett par frontal parallellpunkter erhölls. Punkterna var vertikalt i linje och separerades av en av tre vertikala interrymder. Prognosen var att det djup som uppfattades mellan punkterna skulle öka när den vertikala separationen ökade. Punkterna observerades under tre bakgrundsförhållanden: noll bakgrund, kontur bakgrund utan ytstruktur, texturerad bakgrund. Förväntningen var att det upplevda djupet skulle öka i takt med att bakgrundens specificitet (från noll till texturerad) ökade Dessutom förväntades en signifikant interaktion med bakgrunden för separation X. Effekterna av varierande separation förväntades vara större för den mycket specifika bakgrunden. Försökspersoner.-De 5 var 30 grundexamen. Tio femor tilldelades var och en av de tre bakgrundsförhållandena. Material.- Standarderna var fluorescerande punkter, § in. i diameter, belägen vid ett avstånd av 57 in. från.S öga. I det helt mörka laboratorierummet var de synliga genom ljuset från ett ultraviolett rör. S betraktade punkterna monokulärt genom ett rött filter som eliminerade varje märkbar belysning av omgivningen. Under ett tillstånd av noll bakgrund, sågs punkterna mot en svart bakgrund. För konturbakgrunden var punkterna fästa på en frontoparallell svart kartong, på vilken trapetsoiden illustreras på bild. la ritades i fluorescerande färg. Separeringen mellan de två parallella sidorna var 8 in.; ju längre av de parallella sidorna var 26 in.; den kortare, 8J in. Den texturerade bakgrunden visas i bild. - Ib. - Vad är det? Dess yttre dimensioner var desamma som den konturmässiga bakgrunden. Båda bakgrunderna gav intryck av en avtagande mark. Figur Ib såg ut som ett golv. Förutom dessa stimulansmaterial förbereddes en fluorescerande fotregel. Procedur.--Varje S 1 gjorde två verbala uppskattningar av djupet mellan punkterna för var och en av tre grader av vertikal separation: 3.5, 5.5, 7.5 in. De sex försöken genomfördes i slumpmässig ordning. Varje 6" fällde domar endast under ett bakgrundsvillkor. För alla bakgrundsförhållanden var de absoluta höjderna för punkterna desamma. Poängen låg ungefär på ögonnivå. Instruktionerna krävde en verbal uppskattning av djupet mellan varje par av punkter baserat på ett omedelbart intryck av deras djup separation (fenomeniska instruktioner). För att underlätta prestanda, 6" visades den fluorescerande frontoparallellfoten omedelbart före djupuppskattning uppgift. De 6" ombads att göra sina bedömningar i multiplar eller fraktioner av en fot. Linjalen var inte närvarande under arbetet med djupuppskattning. Instruktionerna informerade också 6" om att en rapport om nolldjup var helt godtagbar.
Epstein visar till exempel att upplevda avstånd inte bara beror på det vertikala läget i det visuella fältet, utan också på bakgrunden REF.
Perceived depth as a function of relative height under three background conditions
{'venue': 'Journal of Experimental Psychology', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}