Evolutionär anpassning är den process som ökar en befolknings passform till det fitnesslandskap som den bebor. Som en följd av detta formas, begränsas och kanaliseras evolutionsdynamiken av detta fitnesslandskap. Mycket arbete har lagts ned på att förstå den evolutionära dynamiken i anpassning av populationer, men mycket mindre är känt om landskapens struktur. Här studerar vi den globala och lokala strukturen av komplexa fitness landskap av interagerande loci som beskriver proteinveck eller uppsättningar av interagerande gener bildar vägar eller moduler. Vi finner att i dessa landskap, höga toppar är mer sannolikt att hittas nära andra höga toppar, bekräftar Kauffmans "Massif Central" hypotes. Vi studerar kluster av toppar som en funktion av landskapets robusthet och finner att denna klusterbildning gör det möjligt för toppar att bilda sammankopplade nätverk. Dessa nätverk genomgår en perkolationsfasövergång som en funktion av minsta topphöjd, vilket indikerar att evolutionära banor som inte tar mer än två mutationer att skifta från topp till topp kan spänna över hela det genetiska utrymmet. Dessa nätverk har konsekvenser för utvecklingen i oländiga landskap, vilket gör det möjligt för anpassning att fortsätta efter att en lokal fitnesstopp har höjts.
Nyligen har det visats empiriskt att den robusta NK-modellen är korrelerad, så att typiskt stora toppar samlas ihop REF.
Critical properties of complex fitness landscapes
{'venue': 'Proc. 12th Intern. Conf. on Artificial Life, H. Fellerman et al., eds. (MIT Press, 2010), pp. 126-132', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Biology']}