Stationära komplexa nätverk har studerats ingående under de senaste tio åren. Många naturliga system är dock kända för att utvecklas kontinuerligt på lokal ('mikroskopisk') nivå. Att förstå reaktionerna på riktade attacker från ett växande nätverk kan belysa både hur man utformar robusta system och hittar effektiva attackstrategier. I detta dokument studerar vi empiriskt svaret på riktade attacker från de vetenskapliga samarbetsnätverken. Först visar vi att nätverket för vetenskapligt samarbete är ett komplext system som utvecklas intensivt på lokal nivå - färre än 20 procent av det vetenskapliga samarbetet varar mer än ett år. Sedan undersöker vi effekten av framstående forskares plötsliga död på utvecklingen av deras tidigare medarbetares samarbetsnätverk. Vi observerar särskilt att den plötsliga döden, som motsvarar avlägsnandet av centrum för den framstående vetenskapsmannens egocentriska nätverk, inte påverkar den topologiska utvecklingen av det kvarvarande nätverket. Icke desto mindre är avlägsnande av den eminenta navknutan exakt den strategi man skulle anta för en effektiv riktad attack på ett stationärt nät. Därför använder vi detta växande samarbetsnätverk som en experimentell modell för angrepp på ett växande komplext nätverk. Vi finner att sådana attacker är ineffektiva, och drar slutsatsen att det vetenskapliga samarbetsnätverket är spåren av kunskapsspridning på ett större underliggande socialt nätverk. Den underliggande strukturens redundans fungerar faktiskt som en skyddsmekanism mot sådana nätverksattacker.
Däremot, Liu et al. REF studerade attackresiliens empiriskt och visade att de riktade attackerna, såsom en framstående forskares plötsliga död, kanske inte har någon större inverkan på utvecklingen av samarbetsnätverk.
Attack Resilience of the Evolving Scientific Collaboration Network
{'venue': 'PLoS ONE', 'journal': 'PLoS ONE', 'mag_field_of_study': ['Biology', 'Medicine']}