....................................... Effekter av fetma och sex på den energiska kostnaden och föredragen hastighet att gå. J Appl Physicial 100: 390 -398, 2006. Först publicerad 6 oktober 2005 doi:10.1152/japplphysiol.00767.2005.-Den metaboliska energikostnaden för promenader bestäms, i stor utsträckning, av kroppsmassan, men det är inte klart hur kroppens sammansättning och massdistribution påverkar denna kostnad. Vi testade hypotesen att gå skulle vara dyraste för feta kvinnor jämfört med överviktiga män och normalviktiga kvinnor och män. Dessutom antog vi att för alla grupper skulle den föredragna gånghastigheten motsvara den hastighet som minimerade bruttoenergikostnaden per sträcka. Vi mätte kroppssammansättning, maximal syreförbrukning, och föredrog gånghastighet 39 (19 klass II fetma, 20 normalvikt) kvinnor och män. Vi mätte även syreförbrukning och koldioxidproduktion medan försökspersonerna gick på ett plant löpband med sex hastigheter (0,50 -1,75 m/s). Både fetma och kön påverkade nettometabolismen (W/kg) av promenader. Nettometabolismen hos obesa försökspersoner var endast 10 % större (per kg) än hos normalviktiga försökspersoner, och nettometabolismen för kvinnor var 10 % större än för män. Ökningen av nettometabolismen vid snabbare gånghastigheter var störst hos överviktiga kvinnor jämfört med de andra grupperna. Rekommenderad gånghastighet var inte olika mellan grupper (1,42 m/s) och var nära den hastighet som minimerade bruttoenergikostnaden per sträcka. Förvånansvärt nog var massfördelningen (thigh mass/body mass) inte relaterad till nettometabolismen, men kroppssammansättningen (% fett) var (r 2  på 0.43). Detaljerade biomekaniska studier av promenader behövs för att undersöka om överviktiga individer antar nya energibesparande mekanismer under promenader. locomotion; energikostnad per sträcka; transportkostnader; ekonomi; distribution av kroppsmassa VALKNING ÄR EN POPULAR OCH KONVENITIV övningsform som kan spela en viktig roll i vikthantering (24, 26). Effektiv vikthantering kräver exakt kunskap om hur mycket metabolisk energi som förbrukas under träning. Obese personer förbrukar mycket mer metabolisk energi under promenader än normalviktiga individer (3, 16, 18, 31, 32). Men den energi som förbrukas över gånghastigheter har bara nyligen etablerats för överviktiga kvinnliga vuxna (6, 31, 32), och det är inte väl förstådd för överviktiga män. När bruttometabolism uttrycks per kilogram av den totala kroppsvikten, är skillnaden mellan individer som är överviktiga vs normalvikt mycket reducerad (1, 6), vilket tyder på att total kroppsvikt är den primära bestämningsfaktorn för kostnaden för att gå. Att mäta nettometabolismen (brutto) kan ge ett bättre mått på kostnaden för själva gångrörelsen. Några tidigare studier av energiförbrukning under nivå gång tyder på en 10 -15% större nettometabolisk hastighet av promenader (per kg av total kroppsmassa) för klass II överviktiga vuxna (6, 31, 32). Andra studier tyder på att promenader kan vara så mycket som 50% dyrare för vuxna med BMI 35 kg/m 2 (3, 16, 18, 32). Den större ämnesomsättningen av överviktiga vuxna kan delvis bero på tyngre och större ben som kräver en ökning i stegbredd och ben sving circumduction (lateral ben sving) (40). Båda faktorerna har visat sig avsevärt öka ämnesomsättningen netto hos normalviktspatienter (10, 39). Man kan förutsäga att gå skulle vara dyrare för överviktiga kvinnor eftersom kvinnor bär mer av sitt kroppsfett i höfter och lår (gynoid adiposity) än män (android adiposity) (4). Det är dock inte känt om energiförbrukningen under promenader är annorlunda för överviktiga kvinnor jämfört med överviktiga män och om någon skillnad beror på fördelningen av fettvävnad. Det verkar logiskt att förvänta sig att nettometabolisk kostnaden för promenader påverkas av fördelningen av fettvävnad. Experiment på normalviktiga personer visar att gång är dyrare när massan placeras på låren eller underbenen jämfört med midjebelastningar (41). Denna ökning av nettometabolismen beror delvis på den ökning av mekaniskt arbete som krävs för att svinga ben som har en större massa och moment av tröghet (38). Kvinnor kan ha relativt tyngre ben (hög massa/kroppsmassa) än män på grund av skillnader i fördelningen av kroppsfett (4), vilket kan resultera i en större nettometabolism. Dual-energy X-ray absorptiometri (DEXA) ger ett sätt att exakt bestämma ben segment massor och stunder av tröghet (13), men inga ben massa eller ögonblick av tröghet data har rapporterats för obesa individer. Även bland normalviktiga individer, kön kan påverka nettometabolismen mätt under gång. Normalviktiga kvinnor och män har liknande bruttoenergiförbrukning under gång (41). Normalviktiga kvinnor har dock lägre metaboliska nivåer (per kg kroppsvikt) än normalviktiga män (37) på grund av sin mindre magra kroppsmassa (större kroppsfettprocent) (7). Den liknande brutto- och mindre stående ämnesomsättningen för normalviktiga kvinnor skulle förmodligen resultera i en större nettometabolism än normalviktiga män under promenader. Hos vuxna med normalvikt är bruttoenergin per enhet avstånd jämfört med gånghastighetsförhållandet U-formad (30, 35). Den minsta energikostnaden som krävs för att gå ett visst avstånd inträffar på 1,4 m/s (5 km/h eller 3 miles/h) (30, 34, 43), vilket också är den föredragna gånghastigheten hos normalviktiga vuxna (37). Klass II överviktiga vuxna föredrar att gå långsammare än Adress för omtrycksförfrågningar och annan korrespondens: R. Browning,
Vi definierar två scenarier: Ett utan rörlighet (statisk) och ett annat med rörlighet (dynamisk) med en gånghastighet på 1,4 m/s - baserat på en uppskattning av den föredragna gånghastighet REF.
Effects of obesity and sex on the energetic cost and preferred speed of walking
{'venue': 'Journal of applied physiology', 'journal': 'Journal of applied physiology', 'mag_field_of_study': ['Chemistry', 'Medicine']}