Abstract-Interfaces används ofta i Java applikationer som centrala designelement för modulär programmering för att öka programåteranvändbarheten och för att underlätta underhåll av mjukvarusystem. Trots vikten av gränssnitt och en betydande forskning som har undersökt kodkvalitet och betongklassers design har få verk undersökt gränssnittens design. I detta dokument studerar vi empiriskt gränssnittens design och dess inverkan på designkvaliteten hos tillämpningsklasser (dvs. klasssammanhållning) som analyserar tolv objektorienterade Java-tillämpningar. I denna studie föreslår vi "Interface Implementations Model" som vi använder för att anpassa klasssammanhållningsmått för att bedöma sammanhållningen av gränssnitt baserat på deras implementeringar. Dessutom använder vi andra mått som utvärderar överensstämmelsen mellan gränssnitt och de välkända designprinciperna "Program till ett gränssnitt, inte ett genomförande" och "Interface Segregation Principe". Resultaten visar att programvaruutvecklare följer principerna för gränssnittsdesign som nämnts ovan, men de försummar sammanhållningsfastigheten. Resultaten visar också att sådana konstruktionsmetoder för gränssnitt leder till en försämrad sammanhållning av tillämpningsklasser, där dessa skulle kännetecknas av en sämre sammanhållning än andra klasser.
År 2013, Abdeen m.fl. Ref undersökte empiriskt inverkan av gränssnittens kvalitet på genomförandeklassernas kvalitet.
How We Design Interfaces, and How to Assess It
{'venue': '2013 IEEE International Conference on Software Maintenance', 'journal': '2013 IEEE International Conference on Software Maintenance', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}