Prograxnming parallella maskiner är notoriskt svårt. Faktorer som bidrar till denna svårighet är komplexiteten i samstämmigheten, resursfördelningens inverkan på prestandan och den nuvarande mångfalden av parallella maskinmodeller. Nettoresultatet är att effektiv portabilitet, som är avgörande beroende av prestandans förutsägbarhet, har gått förlorad. Funktionella programmeringsspråk har lagts fram som lösningar på dessa problem på grund av den implicita parallellismen. Resultaten kommer dock i allmänhet att bli dåliga om inte frågan om resurstilldelning uttryckligen tas upp, vilket i första hand minskar fördelen med att använda ett funktionellt språk. Vi presenterar en metod som är en kompromiss mellan ytterligheterna med explicit tvingande programplanering och implicit funktionell programplanering. Vi använder en repertoar av högre ordning parallella former, skelett, som de grundläggande byggstenarna för parallella implementationer och ger programomvandlingar som kan konvertera mellan skelett, vilket ger portabilitet mellan olika maskiner. Frågor om resurstilldelning dokumenteras för varje skelett/maskinpar och behandlas uttryckligen under genomförandet på ett interaktivt, selektivt sätt, snarare än genom explicit programmering.
Älsklington et al. presenterade en metod som är en kompromiss mellan ytterligheterna av explicit tvingande programplanering och implicit funktionell programplanering REF.
Parallel programming using skeleton functions
{'venue': 'PARLE', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}