Nuvarande syn på språk domineras av tanken på godtyckliga kopplingar mellan språklig form och mening. Men om vi ser bortom de mer välbekanta indoeuropeiska språken och även inkluderar både talade och undertecknade språkformer, finner vi att motiverade, ikoniska formbetydande kartläggningar faktiskt är genomträngande i språket. I den här artikeln går vi igenom de olika typer av ikoniska kartläggningar som karakteriserar språk i båda formerna, inklusive de övervägande visuellt ikoniska kartläggningar som finns i signerade språk. Efter att ha visat att ikonisk kartläggning finns över språk, går vi sedan vidare till att granska bevis som visar att språkanvändare (signatörer och talare) utnyttjar ikoniskhet i språkbearbetning och språkinhämtning. Samtidigt som vi inte underskattar närvaron och betydelsen av godtycke i språket, lade vi fram idén att ikoniken också behöver erkännas som en allmän egenskap hos språket, vilket kan tjäna till att minska klyftan mellan språklig form och begreppsmässig representation för att göra det möjligt för språksystemet att "hänga upp" till motorisk, uppfattningsmässig och affektiv erfarenhet. Nyckelord: ikoniskhet, ljudsymbolism, talade och undertecknade språk form och mening. Om vi tittar på engelskans lexikon (eller andra indoeuropeiska språk) kanske vi blir förlåtna för att vi tror att det kan finnas något annat än ett konventionellt bestämt, godtyckligt samband mellan ett givet ord och dess referens. För de allra flesta engelska ord finns det ett godtyckligt samband mellan form och mening. Det finns till exempel ingenting i den sekvens av ljud som representeras av /haus/ som indikerar att det hänvisar till "en byggnad för mänsklig bostad" (hus) på engelska. Språk anses vara ett system av konventionella symboler som delas av en gemenskap av användare. Användarna av engelska måste komma överens om betydelsen av /haus/, och denna kunskap måste föras vidare från generation till generation. Vi kan se stämpeln av konventionellt även i fallet med onomatopoeia, dvs. ord som surr eller mjau, som imiterar ljud i den verkliga världen (vanligtvis gjorda av objekt eller djur). Det engelska uttrycket för ljudet en tupp gör (cock-a-doodle-doo) skiljer sig helt från det tyska uttrycket (kikiriki), som återigen skiljer sig från det franska uttrycket (cocorico), och alla är utan tvekan helt annorlunda från det faktiska ljudet som uppstår från en tupp. Bevisen för konventionella, godtyckliga formbetydande kartläggningar som definierar vårt kommunikationssystem verkar nästan självklara. Dessutom är det förenligt med, och säkert framkallar, tanken att språket är ett helt symboliskt system, vars element manipuleras på en abstrakt representationsnivå. Det är denna idé som definierar och dominerar nuvarande, fick åsikter om förvärv, produktion och förståelse av språk, som till exempel i den strikta modulära separationen av nivåer för lemma (semantisk/grammatisk representation) och lexeme (fonologisk representation) i vissa modeller av lexikal hämtning och produktion (t.ex. Garrett, 1984; Levelt, 1989; Levelt et al., 1999). Enligt dessa författare är inte bara mening och form representerade och
REF ger belägg för icke godtyckliga relationer på flera språknivåer, från fonologi till syntax.
Iconicity as a General Property of Language: Evidence from Spoken and Signed Languages
{'venue': 'Front. Psychology', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Medicine']}