I den här artikeln, utforskar vi de grundläggande gränserna för sensornätverk livstid som alla algoritmer kan uppnå. Specifikt, under antagandena att noderna är utplacerade som en Poisson punkt process med densitet λ i en fyrkantig region med sidlängd och varje sensor kan täcka en enhet-area disk, vi först härleda det nödvändiga och tillräckliga tillståndet av noden densitet för att upprätthålla fullständig k-täckning med sannolikhet närmar sig 1. Med detta resultat, får vi att om λ = log 2 + (k + 2) log log log 2 + c( ), c( ) → −∞, som → +∞, sensorn nätverkets livslängd (för att upprätthålla fullständig täckning) är övre begränsas av kT med sannolikhet närmar sig 1 som → +∞, där T är livslängden för en enda sensor. För det andra, vi härleder, med tanke på en fast nodtäthet i en ändlig (men ganska stor) region, de övre gränserna för livstid när endast α-portion av regionen är täckt när som helst. Vi utför också flera uppsättningar experiment för att validera de härledda teoretiska resultaten. Numeriska resultat tyder på att de härledda övre gränserna inte bara gäller nätverk av stora storlekar och homogena nodaldistributioner utan också små nätverk med kluster av nodaldistributioner.
I dokument REF får Zhang och Hou en snäv övre gräns för α-livslängden, dvs. åtminstone α-delen av den övervakade regionen täcks under arbetsperioden.
On the upper bound of α-lifetime for large sensor networks
{'venue': 'TOSN', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Mathematics']}