För att undvika fallgropar av självrapporterat intag via kosten, kan bärbara sensorer användas. Många matintag sensorer erbjuder möjlighet att automatiskt upptäcka födointag med hjälp av tidsupplösningar som sträcker sig från 23 ms till 8 min. Det finns ingen definierad standardtidsupplösning för att exakt mäta ingestivt beteende eller en måltidsmikrostruktur. Detta papper syftar till att uppskatta den tidsupplösning som behövs för att korrekt representera mikrostrukturen av måltider såsom varaktigheten av äta episod, varaktigheten av det faktiska intaget, och antal ätande händelser. Tolv deltagare bar automatiskt intag monitor (AIM) och förde en standard diet dagbok för att rapportera sitt födointag i frilevande förhållanden för 24 timmar. Som referens, deltagarna ombads också att markera födointag med en tryckknapp prov på 0,1 s. Varaktigheten av ätande episoder, varaktighet av intag, och antal ätande händelser beräknades från matdagboken, AIM, och tryckknappen omprovade vid olika tidpunkter resolutioner (0.1-30s). ANOVA och flera jämförelsetester visade att varaktigheten av ätepisoder som uppskattades från dagboken avsevärt skilde sig från den som uppskattades av AIM och tryckknappen (p-värde < 0,001). Det fanns inga signifikanta skillnader i antalet äthändelser för tryckknappsupplösningar på 0,1, 1 och 5 s, men det fanns betydande skillnader i upplösning på 10-30s (p-värde <0,05). Resultaten tyder på att den önskade tidsupplösningen av det sensorbaserade födointaget bör vara ≤5 s för att korrekt upptäcka måltidsmikrostruktur. Dessutom ger AIM mer exakt mätning av ätepisoden varaktighet än kostdagboken.
Doulah m.fl. undersökt effekten av den timliga upplösningen av äta mikrostrukturanalys, inklusive varaktigheten av äta händelser REF.
Meal Microstructure Characterization from Sensor-Based Food Intake Detection
{'venue': 'Front. Nutr.', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Medicine']}