En massiv stjärna kan komma in i den blå supergiant regionen antingen utvecklas direkt från huvudsekvensen, eller utvecklas från ett tidigare rött supergiant stadium. De fraktioner av de blå supergianerna som har olika historia beror på den inre blandningen och massförlusten under det röda supergiantstadiet. Vi studerar möjligheten att använda diagnostik baserad på stellar pulsation för att diskriminera blå supergianter med olika evolution historia. För detta ändamål har vi studerat pulseringsegenskaperna hos massiva stjärnmodeller beräknade med Geneva stellars evolutionskod för initiala massor mellan 8 och 50 M med en solmetallicitet på Z = 0,014. Vi har funnit att radial pulsationer är upphetsade i den blå-supergiant regionen endast i de modeller som hade varit röd-supergiants tidigare. Detta skulle ge oss ett användbart medel för att diagnostisera utvecklingens historia för varje blå-supergiant. Vid en given effektiv temperatur, mycket mer nonradial pulsationer är upphetsade i modellen efter den röd-supergiant skede än i modellen som utvecklas mot den röd-supergiant. Egenskaperna hos radiala och icke-radiala pulsationer i blå supergianter diskuteras. Predikterade perioder jämförs med periodintervall som observerats i vissa α-Cygni variabler i Galaxy och NGC 300. Vi har funnit att blå supergiant modeller efter den röd-supergiant skede ungefär överensstämmer med observerade periodintervall i de flesta fall. Men vi är kvar med pusslet att den förutsagda ytan N/C och N/O förhållandet verkar vara för hög jämfört med de av Deneb och Rigel.
Saio m.fl. REF modellerade pulsationsperioderna för supergiants med Geneva stellar evolutionskod och fann att de flesta icke-radial pulsationer endast är upphetsade efter betydande massförlust på RSG grenen.
Evolution of blue supergiants and \alpha Cygni variables; Puzzling CNO surface abundances
{'venue': None, 'journal': 'Monthly Notices of the Royal Astronomical Society', 'mag_field_of_study': ['Physics']}