Det första syftet med detta dokument är att presentera en karakterisering av tekniska-matematiska kunskaper som behövs för effektiv praxis på moderna, teknikrika arbetsplatser som är både högt automatiserade och i allt högre grad inriktade på flexibla svar på kundernas behov. Det andra målet är att introducera en epistemologisk dimension till aktivitetsteorin, särskilt till begreppen gränsobjekt och gränspassage. I detta dokument bygger vi på etnografisk forskning i ett pensionsbolag och fokuserar på data som härrör från en detaljerad analys av de olika perspektiv som finns med avseende på en symbolisk artefakt, den årliga pensionsdeklarationen. Detta uttalande är utformat för att underlätta gränspassage mellan företag och kunder. Vår studie visade att uttalandet rutinmässigt misslyckades i denna kommunikativa roll, till stor del på grund av de osynliga faktorerna i de matematiska-finansiella modeller som ligger bakom uttalandet som inte synliggörs för kunder, eller för kundförfrågan team vars uppgift är att kommunicera med kunder. Genom att fokusera på denna artefakt i gränsöverskridande situationer, identifierar och utvecklar vi arten av den teknomatematiska kunskap som krävs för effektiv kommunikation mellan olika samhällen på en finansiell arbetsplats, och föreslår konsekvenserna av våra resultat för arbetsplatser mer allmänt. I denna uppsats presenteras resultat från vår pågående forskning som syftar till att karakterisera användningen och utvecklingen av matematisk kunskap i arbetet. Vi är bekymrade över hur de matematiska aspekterna av arbetsplatsartefakter (särskilt dataingångar och utdata, och andra dokument som innehåller symboliskt uttryckt information) förstås av individer och grupper, och hur dessa förståelser kommuniceras. Vårt fokus ligger på data från en rad industriella och kommersiella arbetsplatser, med en principfråga i detta dokument om data från ett stort pensionsbolag. Under de senaste två decennierna har den matematiska kunskap som krävs på arbetsplatser påverkats av två betydande förändringar. Den första förändringen har varit en dramatisk ökning av användningen av informationsteknik som en genomgripande, förmedlande närvaro inom arbetsplatsen (Felstead, Gallie, & Green, 2002; Kim, 2002 ). En tidig studie av Zuboffs "datorisering" av tillverknings- och tjänsteindustrier (1988) beskriver IT:s dubbla potential att automatisera och informera, det vill säga teknikens potential att ersätta mänskligt arbete och dess potential att informera mänskligt arbete genom att göra informationen mer tillgänglig och användbar. I 2 för att bli "informaterade" tvingas individer i allt högre grad ställa frågor om de data som genereras av datoriseringen av arbetsprocessen, till exempel: "Vad är det som händer?" och "Vad betyder detta?" (biid, s. 196). Zuboff, som besvarar den typ av frågor som uppstår av att arbeta i ett symboliskt medium, hävdar, väcker frågor om kommunikation och samarbete på arbetsplatsen, och att utföra arbete kommer att bero mer på en kapacitet för "teoretisk" eller "systemtänkande" där arbetstagare kan identifiera vad ett automatiserat IT-system gör och vad som följer av det, snarare än bara på att agera ut en process baserad på know-how som härrör från erfarenhet (jfr. Guile, 2006).............................................................. Den andra betydande förändringen på arbetsplatserna är övergången från att i stor utsträckning fokusera på produktion av identiska massproducerade produktioner till ett prioriterat svar på kundernas krav på en mer individuell basis (Victor & Boynton, 1998). I det finansiella tjänstesammanhang som vi kommer att beskriva senare är detta skifte kopplat till en företagsuppfattning att konkurrensfördelen kommer från att erbjuda kunderna en mycket större grad av flexibel kommunikation. Sammantaget har dessa två förändringar påverkat karaktären av de matematiska färdigheter som krävs på moderna arbetsplatser. Till exempel anställda på de flesta nivåer i alla företag behöver förstå vissa delar av vad som ligger bakom gränssnittet i IT-systemet, så att de kan kommunicera med andra i olika delar av arbetsplatsen, och med kunder som kräver mer information och mer transparens. Nya arbetsmetoder innebär således i allt högre grad kvantitativa eller symboliska uppgifter som behandlas med hjälp av informationsteknik, som en del av samspelet mellan anställda och mellan anställda och kunder. Vi strävar efter att karakterisera och utveckla de former av matematiskt tänkande som gör det möjligt att tolka dessa data och deras betydelser förhandlas fram. Matematik anses allmänt vara ett problematiskt ämne på arbetsplatser och arbetsgivare har sedan länge rapporterat "kompetensbrist". Nationella regeringar i många länder har lagt fram en rad politiska och läroplanella innovationer för att ta itu med problemet i skol- och yrkesutbildningssystemet samt inom livslångt lärande (Coben, 2003; Coben, i pressen; Fitzsimons, Coben, & O"Donaghue, 2003). Debatten har fokuserats på begreppet " numeracy" (Fitzsimons, 2002; för en kritik av " numeracy" se Noss, 1998) och, på senare tid i Storbritannien, på specifikationen av grundläggande funktionella matematiska färdigheter (Wake, 2005). I vår egen forskning om matematik på arbetsplatser över mer än ett decennium, har vi studerat praxis av professionella, tekniska och mellanklass arbetstagare inom ett brett spektrum av tjänste- och tillverkningsindustrier, såsom finans, omvårdnad, kommersiella flygbolag, anläggningsteknik, läkemedelstillverkning, turism, livsmedelsbearbetning och förpackning (Hoyles, Wolf, Molyneux-Hodgson, & Kent, 2002; Kent & Nosss, 2000; Noss & Hoyles, 1996a, 1996b. Detta arbete har visat på behovet av att mer exakt karakterisera den matematik som används på arbetsplatsen, och får oss att hävda att en stor del av diskussionen om "kompetensluckor" och skolmatematikens icke överförbarhet saknar de väsentliga egenskaperna hos den kunskap som krävs i teknikmedierat arbete. I takt med att arbetsplatserna har blivit mer och mer organiserade kring IT-system har matematiska processer tenderat att bli mindre synliga – matematiken blir inbäddad i IT-modellerna. Detta innebär att det har skett en förändring i kravet från fluens i att göra explicita pen-and-paper beräkningar, till fluens i att använda och tolka output från IT 3-system och programvara, tillsammans med en viss uppskattning av de matematiska modeller som används inom dem, för att informera arbetsplats bedömningar och beslutsfattande. I stället för traditionella begrepp om numerisk skicklighet och kompetens finner vi därför större relevans i begreppet "matematisk läs- och skrivkunnighet" (se Coben, 2003, s. 15, för en genomgång av litteraturen om detta begrepp). OECD:s program för internationell studentbedömning (PISA) definierar det till exempel på följande sätt: Matematisk läs- och skrivkunnighet är en individs förmåga att identifiera och förstå den roll som matematiken spelar i världen, att göra välgrundade bedömningar och att använda och engagera sig i matematik på sätt som tillgodoser individens behov som en konstruktiv, engagerad och reflekterande medborgare. (OECD, 2003, s. 24). Den utveckling som diskuteras ovan visar dock att det krävs en särskild karakterisering av matematisk läs- och skrivkunnighet som tar hänsyn till karaktären hos den arbetsplats där IT är genomträngande. Vi har därför antagit termen "teknomatematiska litteratur": prefixet, "tekno", som betonar medling av matematisk kunskap genom teknik, och den plurala formen av "litteratur" som pekar på den bredd av kunskap som krävs i samband med samtida arbete. Genom att använda termen "litteratur" avser vi också att betona vikten av engagemang som går utöver symbolmanipulering till en uppskattning av hur samma symboler är konstituerande av olika betydelser i olika sammanhang. I detta dokument lägger vi fram bevis för de teknomatematiska kunskaper som behövs inom sektorn för finansiella tjänster. Våra bevis hämtas från en studie i ett pensionsbolag, men vi är säkra på att den är generell eftersom vi har noterat liknande behov i andra typer av finansiella tjänsteföretag, såsom banker och bolåneföretag. För att hjälpa till med att identifiera den teknomatematiska litteraturens natur har vi använt aktivitetsteorin som en "teoretisk lins" (Russell, 2002) för att analysera arbetsplatser som karakteriseras av sitt eget verksamhetsobjekt (dvs. motivet eller syftet med arbetet), medierad av artefakter och belägen i ett sammanhang präglat av en särskild arbetsfördelning, uppsättningar av regler för samtal och samverkande arbetsgemenskaper (t.ex., Engeström, 2001; Kaptelin & Miettinen, 2005; Kuutti, 1996). Ur detta perspektiv är det uppenbart att medarbetare och chefer har olika engagemang med objektet aktivitet, använder olika verktyg (eller samma verktyg för olika ändamål) och följer tydliga regler, i deras försök att förverkliga det objektet. Varje försök att förstå vad de anställda gör helt enkelt i form av listor över generiska, kontextoberoende kompetenser 1, misslyckas med att ta hänsyn till verktygsförmedling och hur tekniken i grunden förändrar arbetsplatsens verksamhetssystem, och framför allt den kunskap som krävs för en effektiv användning av tekniken. Genom att fokusera på teknomatematiska litteraturer har vi för avsikt att ta itu med denna fråga. En av förtjänsterna med litteraturen om kulturhistorisk aktivitetsteori är att den har uppmärksammat former av lärande och utveckling som tidigare inte varit bra 1 Som Rothwell & Lindholm (1999) observerar är ett typiskt tillvägagångssätt att definiera uppsättningar av kompetenser och program för att utveckla dem i generiska termer. 4 beskrivet, t.ex. horisontellt lärande (Engeström, 2001). Trots detta har Guile och Young (2003, s.79) hävdat att "de vetenskapliga begreppens roll tycks ha gått förlorad i den senaste utvecklingen av aktivitetsteorin med betoning på aktiviteter, sammanhang och horisontell utveckling". Vår forskning syftar till att återställa viss balans med avseende på kunskap, samtidigt som vi tar hänsyn till de senaste insikterna från aktivitet-teoretiska synsätt. På så sätt använder vi begreppet aktivitetssystem, inte så mycket för att karakterisera de medierade relationerna mellan föremålet för verksamhet, verktyg och gemenskaper inom arbetsområden, utan snarare för att hjälpa oss att fokusera på den roll som teknomatematiska litteraturer spelar. Som vi redan har föreslagit ligger den kunskap som ligger till grund för platserna för teknomatematiska aktiviteter på en IT-baserad arbetsplats under ytan av datorsystemen och programvaran. Vi har funnit att användningen av matematik lätt blir synlig i verksamheten när de artefakter som används innebär uttryck för matematiska symboler, och används för att kommunicera information mellan olika samhällen. Sådana artefakter inkluderar grafer, tabeller, diagram och diagram. Vi är intresserade av hur sådana artefakter kan användas för att göra det möjligt för olika grupper av anställda att uppnå delade verksamhetsobjekt. Begreppet gränsobjekt (Star & Griesemer, 1989) och dess senare utveckling i aktivitetsteorilitteraturen (t.ex. Tuomi-Gröhn & Engeström, 2003) visar sig vara användbart för detta ändamål. Vi noterar att termen "objekt" här skiljer sig från tanken på objekt som aktivitetsmotiv: "Boundary objekt är de objekt som både bebor flera grupper av praktik och uppfyller de informationskrav var och en av dem" (Bowker & Star, 1999, s. 297). Star och Griesemer introducerade ursprungligen detta begrepp för att analysera den vetenskapliga praktikens heterogena natur. De beskriver hur gränsobjekt i form av specialdesignade dataregistreringsformulär för att samla in fältinformation om insekter hjälpte både amatörnaturforskare och professionella forskare, grupper som ofta fanns i spänning och begränsad ömsesidig förståelse, att samordna sina perspektiv på att studera insekter i delstaten Kalifornien. Idén om ett gränsobjekt som ett sätt att analysera den heterogena karaktären hos kunskapen på arbetsplatserna har vidareutvecklats av Wenger (1998). Han använde begreppet för att beskriva den roll som blanketter för medicinsk skadereglering spelar som gränsobjekt, vilket bidrar till att samordna de olika grupper av praxis som är involverade i medicinska skadeersättningar (kunden och de olika avdelningarna inom ett medicinskt försäkringsbolag). Han föreslår också att inte alla objekt är gränsobjekt, eftersom inte alla objekt bidrar till att samordna olika gemenskapers perspektiv (ibid, s. 107). Inom informationsdrivna branscher som finansiella tjänster är ett uttryckligt mål för artefaktdesign, som vi ska se, att producera artefakter som kan tjäna som gränsobjekt. Engeström (1999, 2001) använder ytterligare ett begrepp om gränspassage i sin interventionsmetod, Change Laboratory (1999) eller gränspassagelaboratoriet (2001). Hans mål med dessa insatser är att bidra till förändring av aktivitetssystem genom att omvandla verksamhetsobjektet. Ett exempel var omorganisationen av arbetet i ett stadssjukvårdssystem, som ledde till en annan patientjournal för hanteringen av patienter. I detta fall namngavs den skivform som framträdde från laboratoriet av Engeström som instrument, men tjänade som gränsobjekt i betydelsen Star och Griesemer (1989). En gemensam länk mellan dessa olika tillvägagångssätt är att gränsobjekt har en tydlig roll för att underlätta gränspassage mellan olika samhällen, kommunicera över olika perspektiv och underlätta delat beslutsfattande. I följande detaljerade arbetsplatsexempel kommer vi att beskriva vår egen användning av begreppen gränsobjekt och gränspassage. Även om detta följer av analysen ovan, lägger det till vår specifika oro, som är att synliggöra den epistemologiska rollen av symboliska gränsobjekt i situationer där människor från olika samhällen använder gemensamma artefakter med avsikt att kommunicera. Vi kommer särskilt att fråga under vilka omständigheter dessa artefakter faktiskt blir gränsobjekt, och hur de kan underlätta effektiv kommunikation mellan och inom arbetslag samt mellan arbetslag och kunder. Den fallstudie som presenteras i denna rapport samlades in som en del av projektet Techno-matematical Literacies in the Workplace 2. Här presenterar vi en mycket kort översikt över vår metodik: för detaljer se Hoyles, Bakker, Kent, & Noss (8 januari 2006). De branscher som omfattas av denna forskning är Financial Services, Pharmaceuticals Manufacturing, Packaging and Automotive Manufacturing. I den första fasen av forskningen har vi genomfört etnografiska fallstudier i tio företag, varav tre inom finansiella tjänster, för att identifiera förekomsten av och behovet av teknomatematiska litteraturer. Till de metoder som användes hörde bl.a. arbetsskugga och intervjuer kring symboliska artefakter. I den andra forskningsfasen har vi utfört designexperiment (jfr. Cobb, Confrey, diSessa, Lehrer, & Schauble, 2003) för att stödja medarbetarna i utvecklingen av de teknomatematiska litteraturerna som identifierades i den första fasen, och för att ytterligare belysa deras egenskaper. I de två forskningsfaserna antog vi tre något olika begrepp om gränspassage, samtidigt som vi behöll ett gemensamt väsen, nämligen att framgångsrik gränspassage innebär att nå viss enighet om gränsobjektets epistemologiska natur, som härrör från den matematiska symbolism som används eller de matematiska strukturer som ligger till grund för objektet (variabelt producerade eller medierade av teknik). I den etnografiska fasen inträffade gränsövergångens huvudroll när vi lärde oss om det matematiska och kontextuella resonemang som kännetecknade kommunikationen kring artefakter i bruk. Den andra formen av gränspassage (i stort sett fokus för detta dokument) inträffade när vi analyserade hur artefakterna stod mellan gemenskapsgränser och hur olika syn på artefakten var eller inte var samordnade. En tredje form av gränskorsning uppstår där vi designar verktyg och aktiviteter i syfte att utveckla medarbetarnas teknomatematiska litteratur, genom att rekonstruera de matematiska artefakterna från arbetsplatspraktiken med hjälp av datorverktyg, och öppna dem för utforskning och diskussion. Vi bör betona att i alla dessa former sker gränspassage i två riktningar: vi lär oss om företagens praxis genom att tala om föremålens syften, medan de anställda börjar anta vårt språk av teknomatematiska litteraturer och 2 Webbplats: www.ioe.ac.uk/tlrp/technomaths 6 utveckla en annan medvetenhet om den epistemologiska grunden för artefakterna. I designexperimenten presenterar vi oss inte heller som experter som ska "utbilda" medarbetare i modellering eller matematiskt resonemang. I stället samarbetar vi med chefer och arbetsplatsutbildare för att producera "lärmöjligheter" för de anställda och på så sätt öppna fönster mot deras uppfattningar om teknomatematiska idéer. Denna tredje form av gränspassage är inte ämnet för detta dokument; för allmän bakgrund se Noss och Hoyles (1996b) De uppgifter som vi presenterar i detta dokument härleds från följande situation. Ett pensionsbolag skickar årligen ut pensionsutdrag för att informera sina kunder om de aktuella och förväntade värdena på sina fonder. Vi har dock lärt oss att pensionsutdraget inte alltid förstås av kunderna, inte heller är det alltid väl underförstått av kundserviceanställda, som ofta har svårt att svara på tekniska frågor från kunder. I dessa fall fungerade uttalandet uppenbarligen inte som ett gränsobjekt, och vi studerade varför så var fallet, och vad som kunde göras åt det. Vi rapporterar om de nya artefakter som företaget skapat för att berika den kommunikativa potentialen i pensionsutdraget och i vilken utsträckning detta mål uppfylls. Efter en allmän beskrivning av företaget fokuserar vi vår analys på en karakterisering av den teknomatematiska kunskap som företaget behöver mobilisera för att kundförfrågningar om sina pensionsutdrag ska kunna besvaras mer effektivt.
Ett annat sätt att tänka på förhållandet mellan kunskap som mognar och organisatoriskt lärande är att titta på gränserna mellan olika grupper av anställda i en organisation och artefakter, t.ex. dokument, grafer, datorprogram, som används för att kommunicera mellan samhällen REF.
Characterizing the Use of Mathematical Knowledge in Boundary-Crossing Situations at Work
{'venue': None, 'journal': 'Mind, Culture, and Activity', 'mag_field_of_study': ['Sociology']}