Fall utgör inte bara ett betydande hot mot hälsan, utan den behandling och förlust av arbetsdagar som blir följden lägger också en tung ekonomisk börda på samhället. Gait instabilitet är en stor fallriskfaktor, särskilt hos äldre patienter, och promenader är en av de vanligaste dynamiska aktiviteterna i det dagliga livet. För att förebyggande strategier ska bli effektiva är det därför absolut nödvändigt att identifiera individer med en instabil gång. Bedömning av dynamisk stabilitet och gångvariabilitet via biomekaniska mått på fotkinematik ger ett genomförbart alternativ för kvantitativ utvärdering av gångstabilitet, men dessa metoders förmåga att förutsäga fall har i allmänhet inte bedömts. Även om det finns olika metoder för att bedöma gångstabilitet, måste deras känslighet och tillämplighet i en klinisk miljö, liksom deras kostnadseffektivitet, kontrolleras. Syftet med denna systematiska granskning var därför att utvärdera känsligheten hos biomekaniska åtgärder som kvantifierar gångstabilitet hos äldre individer och att utvärdera kostnaden för mätinstrumentering som krävs för applicering i klinisk miljö. För att bedöma gångstabiliteten utfördes en jämförande effekt (Cohen's d ) analys av variabilitet och dynamisk stabilitet av fotbanor under nivågång på 29 av en initial avkastning på 9889 artiklar från fyra elektroniska databaser. Resultaten av denna undersökning visar att linjär variation av tidsmässiga mått på svängning och hållning var mest kapabel att skilja mellan fallare och icke-fallande, medan stegbredd och steghastighet visar sig vara mer kapabel att särskilja mellan gamla kontra unga (OY) vuxna. Dessutom har det visat sig att även om åtgärder för stabilitet i omloppsbanor (floquet multiplikatorer) som tillämpas på gång har visat sig skilja mellan både äldre fallna och icke fallna samt mellan unga och gamla vuxna, har lokala stabilitetsåtgärder (ls) kunnat skilja mellan unga och gamla vuxna. Både linjära och icke-linjära mått av fot tidsserier under gång verkar hålla prediktiv förmåga att skilja friska från fallbenägna äldre vuxna. Sammanfattningsvis ger biomekaniska mätningar löfte om att identifiera individer som löper risk att falla och kan erhållas med relativt billiga verktyg. Det är motiverat att införliva de mest lovande åtgärderna i kombinerade retrospektiva och prospektiva studier för att förstå fallrisk och utforma förebyggande strategier.
Ja, Hamacher m.fl. I REF drogs slutsatsen att linjär variation av tidsmässiga mått som steg-, sväng- och positionstid representerar de viktigaste parametrarna som gör det möjligt att differentiera fallare och icke-fallande.
Kinematic measures for assessing gait stability in elderly individuals: a systematic review
{'venue': 'Journal of The Royal Society Interface', 'journal': 'Journal of The Royal Society Interface', 'mag_field_of_study': ['Biology', 'Medicine']}