Strävan att röra sig som svar på musik, i kombination med den positiva inverkan som är förknippad med kopplingen mellan sensoriska och motoriska processer samtidigt som man engagerar sig i musik (som kallas sensorimotorisk koppling) på ett till synes enkelt sätt, beskrivs ofta som känslan av att vara i spåret. Här utforskar vi systematiskt detta fängslande fenomen i en population av unga vuxna. Vi använder flera nivåer av analys, bestående av fenomenologiska, beteendemässiga och beräkningstekniker. Särskilt visar vi a) att begreppet spår är allmänt uppskattat och förstås i termer av en angenäm drivkraft mot handling, b) att ett brett spektrum av musikaliska utdrag kan bedömas på ett tillförlitligt sätt för graden av uppfattade spår, c) att graden av erfaret spår är omvänt relaterad till erfarna svårigheter med bimanuell sensorimotorisk koppling under tappsystem med olika nivåer av expressiva begränsningar, d) att hög-groove stimuli framkallar spontana rytmiska rörelser, och e) att kvantifierbara mått på kvaliteten på sensorimotoriska koppling förutsäga graden av erfaret spår. Våra resultat kompletterar den traditionella diskursen om spåren, som har tenderat att ta det psykologiska fenomenet för givet och istället fokuserat på de musikaliska och speciellt rytmiska egenskaperna hos vissa genrer av musik som leder till en uppfattning om spår. Vi drar slutsatsen att spår kan behandlas som ett psykologiskt konstruktionssystem och modellsystem som möjliggör experimentell undersökning av relationen mellan sensorimotorisk koppling till musik och känslor.
Dessutom fann REF en koppling mellan känslan av "att vara i spåret" och sensorimotorisk aktivitet.
Sensorimotor coupling in music and the psychology of the groove.
{'venue': 'Journal of experimental psychology. General', 'journal': 'Journal of experimental psychology. General', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}