Löftet är ett av de mest kraftfulla verktygen för att skapa förtroende och underlätta samarbete, och att hålla fast vid löftet anses vara en viktig social norm i socialt samspel. I den aktuella studien undersöktes i vilken utsträckning löftet skulle påverka investerarnas beslutsfattande i förtroendespelet där löftet inte hade något prediktivt värde när det gäller förvaltarnas genmäle. Dessutom undersökte vi den neurala grunden för investerarnas resultatbehandling relaterad till förvaltarnas löftes- och löftesbrott. I överensstämmelse med vår hypotes, beteendemässiga resultat indikerade att löftet kunde effektivt öka investeringsfrekvensen hos investerare. Elektrofysiologiska resultat visade att löftet framkallade större differentierade-FRN svar på belöningen och icke-avkastning diskrepans. Sammantaget föreslog dessa resultat att löftet skulle främja kooperativt beteende, medan brott mot löftet skulle betraktas som ett brott mot den sociala normen, vilket bekräftar den viktiga roll som icke verkställbart engagemang i det sociala beslutsfattandet spelar. Även i det tidiga mänskliga samhället fanns redan vissa grundläggande former av samarbetsavtal för att upprätthålla prosociala förbindelser som förtroende och samarbete [1]. Som ett av dessa primitiva avtal uttrycks löftet muntligt och är icke-bindande till sin natur, vilket syftar till att förmedla information om att man är pålitlig och pålitlig för andra partner i socialt samspel [2]. Trots sin icke-genomförbara karaktär, i det moderna samhället, är ett stort antal sociala utbyten fortfarande beroende av sådana muntliga åtaganden, främst på grund av dess enkla, giltiga och effektiva egenskaper. Inom området beteende och experimentell ekonomi, trust game (TG) utformades för att undersöka människors förtroende och kooperativa beteenden samt olika faktorer som bidrar till investerarnas förtroende. Därför, förtroende spel kan mycket väl antas för att undersöka effekten av löften på kooperativa beteenden samt dess effekt på resultatet utvärdering efter åtgärden att hålla eller bryta löftet. Trust spel, ursprungligen föreslås av Berg et al. [3], är ett oneshot spel mellan två anonyma spelare, en investerare och en förvaltare. Investeraren är först tilldelas med några polletter, och kan välja att behålla alla av dem eller investera en del av bidraget till förvaltaren. De polletter som investeras för att förvalta multipliceras. Sedan går förmånen till förvaltare som kan välja att behålla alla multiplicerade polletter eller betala tillbaka ett visst belopp till investeraren. I en-shot TG experimentell miljö, faktorer som rykte, hämnd och straff inte kommer in i spelet för att påverka några spelares monetära utbetalningar på ett direkt sätt. Teoretiskt sett finns det alltså ingen ekonomisk anledning för en rationell förvaltare att återgälda detta. Baserat på en sådan övertygelse, Nash jämvikt är att investeraren väljer att behålla alla utrustade polletter och inte att investera dem. Men, i motsats till förutsägelsen om klassisk spelteori, tidigare studier visade att de flesta av investerarna investerade betydande belopp, och många förvaltare visade viss grad av ömsesidighet [4]. Därför kan vi med säkerhet dra slutsatsen att sociala preferensfaktorer som tillit och pålitlighet kan spela en viktig roll i sådana scenarier. Hittills har ett stort antal studier från både beteendeekonomi och neuroekonomi gjort stora ansträngningar för att undersöka beteendemässiga och neurala underbyggnader av förtroende och pålitlighet [5, 6]. Som nämnts ovan, löfte, som en viktig mekanism för att främja förtroende, kan medföra intressanta fenomen som ska utforskas i förtroende spelinställningar. Å andra sidan kan löftet, som inte är bindande till sin natur, inte bara hållas, utan också brytas. Därför är det en öppen och spännande fråga att undersöka hur investerare kommer att svara på det muntligt icke-bindande åtagandet från förvaltare. Dessutom återstår det att ytterligare klargöra de hjärnmekanismer som ingår i sådana icke-bindande samarbetsavtal. För att lösa dessa gäckande problem har en banbrytande neuroimaging-studie undersökt neurala korrelerar av löfte hålla och löfte bryta från perspektivet av förvaltare [1]. Det upptäcks att brott mot löften leder till ökad aktivering i dorsal laterala prefrontal cortex (DLPFC), främre cingulate cortex (ACC) och amygdala, vilket tyder på att bryta löftet innebär en känslomässig konflikt om social norm lydnad. Dessutom kan brott mot löften förutsägas genom hjärnaktivering i främre insula, ACC och sämre frontal gyrus under löftesgivning, vilket tyder på att illvilja kan återspeglas i hjärnan mönster långt innan handlingen faktiskt äger rum. Hittills känner vi dock sällan till hur man skulle bedöma och uppleva att hålla fast vid löftet och bryta mot det ur investerarnas perspektiv. I den nuvarande studien, vi ändrade en-shot förtroende spel och namngav det som löfte-trust spel (löfte-TG). För att fånga upp den subjektiva utvärderingen av förvaltarnas engagemang och hur det påverkar investerarnas efterföljande investeringsbeteende fokuserade vi främst på investerarnas roll. Den stora skillnaden mellan uppgiften i den aktuella studien och det klassiska förtroendespelet ligger i det meddelandelämnande skedet, som genomförs innan investeraren beslutar om att investera eller behålla de initiala polletterna på den omgången [1, 7]. I det meddelande-lämnande skedet, kan förvaltaren antingen ge ett löfte genom att lämna meddelandet "Jag lovar att ge tillbaka hälften av pengarna." eller ge upp meddelandet-lämna rätt. I det senare fallet, "Den andra personen lämnade inte ett meddelande." kommer att informeras till investeraren. Dessutom, för att göra den experimentella designen enkel och koncis, antog vi en dikotomisk design för monetära parametrar i den aktuella studien. För att vara specifik har investeraren bara två alternativ att välja mellan. Han eller hon kan antingen investera eller behålla alla polletter på varje runda. Förvaltaren har bara två alternativ, och kan fritt besluta om att hålla eller bryta ett löfte. Båda utbytesparternas beslut kommer att genomföras och därmed ge upphov till monetära konsekvenser. Beteendemässigt förutspår vi att det enkla icke-bindande löfte som kommer från förvaltare skulle öka investerarnas förväntningar på återbetalning och därmed öka sannolikheten för att investera till sina motparter i enlighet därmed. I den aktuella studien antog vi Händelserelaterade potentialer (ERP) för att spåra den timliga dynamiken i hjärnans aktivitet under utfallsutvärderingen var ett resultat av att engagemanget uppfylldes och löftet bröts. FRN är den negativa avböjning toppar runt 250-350 ms period efter feedback presentation, som visar maximal amplitud över medial frontal cortex. Eftersom FRN ofta visar sig återspegla olika aspekter av resultatet, särskilt valence, antas det att undersöka belöningsbehandling som ett resultat av ömsesidighet eller icke-ömsesidighet. Med tanke på FRN:s viktiga roll i beslutsfattandet finns det två populära teorier som tar hänsyn till dess betydelse när det gäller att spegla den underliggande mekanismen för utfallsutvärdering, som förstärker inlärningsteorin och motivationsteorin. Enligt den förstärkta redovisningen av FRN skulle oväntade förluster leda till relativt större FRN än vinster, som har upprepats i stor utsträckning under det senaste årtiondet [8]. På det sociala området, eftersom lika fördelning av tillgångar accepteras som en sedan länge etablerad social norm, är orättvisa erbjudanden oväntade och kommer att framkalla mer uttalad FRN än rättvisa i ultimatum spelet [9] [10] [11]. Dessutom visade befintlig litteratur att olika faktorer kan påverka den subjektiva förväntadheten [12, 13]. I en av våra tidigare studier upptäckte vi till exempel att ansträngningarna stärkte förväntningarna på positiva resultat, och kränkningen av denna högre förväntadhet ledde till en större avböjning av FRN [14]. Med tanke på förutsägelsen om förstärkningsteorin, i den nuvarande studien, när förvaltarna gav ett löfte i det meddelandelämnande skedet, kan investerarnas förväntan mot förvaltarnas ömsesidighet öka. När denna förväntan överträddes, vilket framgår av löftesbrottet, kan det således uppstå ett större förutsägelsefel, som skulle kunna ge upphov till en starkare avböjning av FRN. Å andra sidan, när det gäller den motiverade redovisningen av FRN, skulle den motiverade betydelsen av resultatet kunna förklara skillnaden i FRN mot belöning och icke-vinst i riskfyllt beslutsfattande [12, 14, 15], och resultat som är mer motiverande betydande skulle leda till ökad FRN diskrepans, som kallas differentierad FRN (d-FRN) som är FRN framkallad av förluster (eller negativ återkoppling) minus som framkallas av vinster (eller positiv återkoppling). I en av våra senaste studier [16] undersökte vi till exempel hur förhållandet mellan människor modulerar människors empatiska reaktioner på andras ekonomiska vinster och förluster. Vi noterade att när subjekt passivt observerade andra utföra speluppgiften, d-FRN framkallade mot sina vänners vinst förlust diskrepans förbättrades än mot främlingar, vilket är förenligt med den ökade motivationsrelevans som utövas mot de socialt närmare motparterna. På liknande sätt har i den aktuella studien, jämfört med det icke-lovade villkoret, resultaten i löftet en mer motiverande betydelse för investerarna, och de är mer intresserade av om löftet hölls eller bröts i det senare fallet. Därför skulle vi förutse att löftet skulle kunna öka amplituden av FRN diskrepansen i återkopplingsstadiet. Metoder Arton friska, högerhänta personer i åldern 18-26 år (M = 22,65 år, SD = 2,29 år) deltog i denna studie, varav 11 var män. I den aktuella studien var registrerade studenter vid Zhejiang University som hade normal eller korrigerad syn, alla rapporterade ingen historia av neurologiska sjukdomar eller psykiska sjukdomar. Denna studie godkändes av Institutional Review Board i Zhejiang University Neuromanagement Lab. Formulär för skriftligt informerat samtycke erhölls från alla ämnen innan försöket genomfördes. Data från en försöksperson förkastades på grund av överdrivna inspelningsartefakter. Således gick data från 17 giltiga försökspersoner in i den slutliga dataanalysen.  Försökspersonerna satt bekvämt i ett svagt upplyst, ljudbevakat och elektriskt skyddat rum. Stimuli var i textformat, och utformades och presenterades med hjälp av E-Prime programvara paket (Psychology Software Tools, Pittsburgh, PA, USA). De presenterades i mitten av en datorskärm på ett avstånd av 100 cm med en visuell vinkel på 8,69°×6,52° (15,2 cm × 11,4 cm, bredd × höjd). Försökspersonerna instruerades att använda knappsatsen för att göra sina val. Experimentet bestod av 4 block, vardera innehållande 60 försök. Deltagarna informerades om reglerna för löfte-TG innan försöket inleddes. De var övertygade om att vi hade samlat löftet och återgäldande beslut från 240 anonyma partners i en beteendestudie och de skulle spela icke-real tid med dem i ERP experimentet. För att garantera att handlingen att ge ett löfte inte ger någon värdefull förutsägelse för förvaltarnas återgäldande, bestämdes belönings-/icke-återbetalningsresultat i en pseudorandomsordning, med hälften av försöken som återgäldade förmånen medan den andra hälften på ett icke-ömsesidigt sätt under både löftes- och icke-förutsägelseförhållanden. Före försöket informerades deltagarna om att de skulle delta i ett spel där de skulle fatta beslut om huruvida de skulle samarbeta med anonyma partner eller inte. Partnerna gavs möjlighet att avge ett löfte till deltagarna innan investeringsbesluten fattades. Enligt vår manipulation gav hälften av partnerna löften medan de andra inte lämnade meddelanden till ämnena. På varje prov fick deltagarna ¥2 och de kunde antingen behålla allt eller investera allt. I det senare fallet skulle partnern få ¥10. Då kunde de anonyma partnerna antingen behålla hela ¥10 eller ge hälften (¥5) tillbaka till deltagarna. Den totala mängden pengar kan ökas genom sådana investeringsbeteenden. Deltagarna erbjöds ersättning motsvarande det belopp som ackumulerats i slutet av spelet. Som illustreras i bild. 1, Varje försök initierades av en fixering presenteras för 1000 ms på blankskärmen, vilket indikerade början av varje försök. För att övertyga försökspersonerna om att de lekte med riktiga människor istället för datorer, presenterades partnerns namn. Därefter presenterades partnernas budskap för 1000 ms. Om partnern gav ett löfte, då "Jag lovar att ge tillbaka hälften av pengarna." visas på skärmen. Annars, "Den andra personen lämnade inget meddelande." skulle visas. Därefter presenterades två rutor som visade "invest 2" eller " keep 2", och deltagarna var tvungna att välja en av de två rutorna genom att trycka på "1" eller "3" på knappsatsen. Hälften av deltagarna fick i uppdrag att trycka på "1" om de ville investera ¥2 och trycka på "3" om de ville behålla pengarna. För de återstående deltagarna vändes responsmönstret. När beslutet väl hade fattats, skulle den valda rutan lyftas fram för att betona valet. Om deltagaren investerade ¥2, efter en 800-1000 ms blankskärm, en feedback stimulans av antingen "Du fick ¥5." (ange att partnern returnerade ¥5 till deltagaren), eller "Du fick ¥0." (ange att partnern behöll hela ¥10) skulle presenteras i mitten av skärmen för 1000 ms. Om deltagaren inte investerade i partnern och behöll ¥2 skulle ingen ytterligare återkoppling ges. Varje återkoppling stimuli följdes av 800 ms blankskärm, och sedan en annan försök skulle starta. För att bekanta deltagarna med uppgiften började experimentet med 4 övningsförsök. Före slutet av försöket, för att testa om löftet skulle modulera deltagarnas förväntningar på ömsesidighet av partnern, ombads de att bedöma i vilken utsträckning de förväntar sig att deras partner ska returnera monetära belöningar i både löfte och icke- lovar villkor med 7-punkts Likert skala (från 1 = "inte sannolikt alls" till 7 = "mycket troligt"). Därefter avlades och betalades deltagarna i enlighet därmed.  EEG har registrerats (band-pass 0,05 Hz till 70 Hz, provtagningshastighet 500 Hz) från 64 hårbotten platser med Neuroscan Synamp2 Amplifier. Den vänstra mastoiden fungerade som on-line referens. EEG:er var offline re-referenser till genomsnittet av vänster och höger mastoider. Elektroden på den cefaliska regionen applicerades som mark. Vertikal elektrookulogram (EOG) spelades in supra och infra-orbitalt vid vänster öga, medan horisontell EOG spelades in vid vänster kontra höger orbital fälg. Elektrodimpedansen kvarstod under 5 kO under försöket. För beteendedata beräknades antalet "invest" och " keep" val för både löftes- och icke-lovade förhållanden. Pared t-test genomfördes för jämförelse av investeringshastigheten samt ömsesidiga förväntningar under de två försöksbetingelserna. Dessutom utfördes tvåsidigt Pearson-samband mellan investeringsräntan och ömsesidighetsförväntningarna på individuell nivå. För ERP-data togs okulära artefakter bort under EEG-analysen offline, vilket följs av digital filtrering genom ett nollfasskift (lågt pass vid 30 Hz, 24 dB/oktav). Tidsfönstret på 200 ms före och 800 ms efter stimulus presentation segmenterades, och hela epoken korrigerades med 200 ms intervallet före stimuli. Försök med förstärkare klippning, sprickbildningar av elektromyografi aktivitet, eller topp-till-topp avböjning som överstiger ±80 μV exkluderades. För varje ämne, registrerades EEGs var för sig medelvärden i varje tillstånd över varje inspelningsplats. I synnerhet beräknades EEG-epokerna separat för utfall (löne- och icke-lönevillkor) × åtagandevillkor (löfte/icke-löfte), vilket resulterade i totalt fyra villkor. Tillräckligt antal händelser gick in efter ERP-analys, med minst 33 giltiga prövningar per tillstånd. Med tanke på att maximal FRN amplituder dök upp på frontal platser, analyserades data från elektroderna F1, Fz, F2, FC1, FCz och FC2. Genomsnittliga amplituder i tidsfönstret 260–340 ms efter det att återkopplingen, definierad genom visuell kontroll av d-FRN, gick in i en 2 (utfall) × 2 (åtagande) × 6 (elektrod) upprepade åtgärder ANOVA. En enkel effektanalys utfördes när interaktionseffekten uppnådde signifikans. Vid behov användes växthus-Geisserkorrigering i alla statistiska analyser. Resultat Det parade t-testet visade att deltagarna gjorde mer samarbetsvilliga val i löftet än i det icke-lovade tillståndet [M löfte = 76,21 % (SD = 0,11), M icke-löfte = 61,15 % (SD = 0,13), t (16) = 3,828, p = 0,001]. Dessutom visade beteendeklassificeringen för förväntad ömsesidighet hos partner att belöningsförväntningen var högre i löftet än i det icke-lovade tillståndet [M löfte = 5.24 (SD = 0,90), M icke-löfte = 3,65 (SD = 1,17), t (16) = 4.359, p < 0,001]. Korrelationsanalys utfördes mellan de två beteendeindikatorerna för investeringshastighet och ömsesidiga förväntningar, vilka var signifikant korrelerade i löftet villkor, med en två-tailed Pearson korrelationsnivå på 0,499 (p = 0,041), men inte i det icke-promise tillståndet (två-tailed Pearson korrelation = 0,099, p = 0,705). Resultatutvärderingen återspeglas främst i FRN. Som presenteras i Bild. 2, ANOVA analys för FRN visade de viktigaste effekterna av utfall (F 1, 16 = 15, 311; p = 0,001) och elektrod (F 5, 80 = 15, 796; p < 0,001), medan den huvudsakliga effekten av engagemang var inte signifikant (F 1, 16 = 1, 044; p = 0,322). Interaktionseffekten av utfall och engagemang var också signifikant (F 1, 16 = 6, 805; p = 0, 019). Data från FCz gick in i enkel effektanalys, eftersom det rapporterades att visa den största FRN amplituden i de flesta tidigare litteratur [8]. FRN var diskrepans mellan belöning och icke-lön både i löftet villkor (F 1, 16 = 23, 447; p < 0,001) och det icke-lova tillståndet (F 1, 16 = 6.042; p = 0,026). Vi undersökte vidare åtagandeeffekten i belönings- respektive icke-lönevillkor. Viktigt är att denna effekt befanns vara signifikant i icke-avkastningstillståndet (F 1, 16 = 7,873; p = 0,013), men inte i belöningstillståndet (F 1, 16 = 0,18; p = 0,896). Långt innan komplexa sociala och rättsliga system uppstod hade löftet blivit ett av de mest effektiva sätten att upprätta sociala kontrakt i samhället, vilket muntligen garanterade förekomsten av vissa handlingar efteråt. Generellt sett, eftersom det betraktas som en kraftfull social norm att hålla sitt ord, överför löftet information om en persons pålitlighet. När ett löfte ges, bildas i allmänhet en positiv förväntan på den personen. När ett löfte inte uppfylls till slut är det alltså inte bara ett brott mot tillit och förväntningar, utan också ett brott mot en av de mest grundläggande sociala normer som hela samhället värnar om. I den nuvarande studien antog vi löftet-TG för att undersöka effekten av löftet på förtroende och samarbetsbeteende. Under det meddelandelämnande skedet kan förvaltare göra icke-bindande löften om avkastning beroende av investerares investering, och investerare kan besluta om de ska lita på förvaltarna genom att använda löftet som en ledtråd. Det är värt att lägga märke till att löftet inte garanterar vedergällning, och förvaltaren kan antingen hålla löftet eller dra nytta av anordningen för att ge ett löfte först och sedan bryta det. Denna manipulation gjorde det möjligt för oss att undersöka hur löftet påverkar investerarnas kooperativa beteenden samt deras neurala reaktioner på förvaltarnas löftes- och löftesbrott. Förtroende, definieras som viljan att acceptera sårbarhet baserat på positiva förväntningar om en annans beteende [17], är beteendemässigt mätt som investeringshastigheten i det aktuella experimentet. På aggregerad nivå visade investerare en starkare investeringsbenägenhet gentemot förvaltare som gav löften, vilket upprepade tidigare resultat [1, 18]. Detta tydde på att investerarna förväntade sig att de skulle få större sannolikhet att återgälda den monetära belöningen i förhållande till dem som inte gav några löften. Den ytterligare bedömningen av förväntan om ömsesidighet stödde ytterligare denna tolkning genom att visa att nivån på förväntan om belöning var högre i löftet än i det icke-lovade villkoret. På individuell nivå investerade investerare som hade högre ömsesidighetsförväntningar i löftesförutsättningen också mer. Utifrån dessa bevis kan vi dra slutsatsen att löftet är ett viktigt verktyg för förtroendeutveckling i vårt dagliga liv. På neural nivå fann vi en allmän FRN effekt för ömsesidighet kontra icke-reciprocity jämförelse, vilket är förenligt med många tidigare resultat som icke-reward resultat framkallade en större deformation av FRN jämfört med belöning resultat [8]. Viktigt är att löftet förstärkte storleken på FRN-effekten. I synnerhet hade löftets modulering effekt främst på ERP:s svar på löftesbrottet, men inte på dem som uppfyllde åtagandet.
Beslutsfattandet i "trust game" REF har använts för att undersöka människors förtroendenivå.
You Have My Word: Reciprocity Expectation Modulates Feedback-Related Negativity in the Trust Game
{'venue': 'PLoS ONE', 'journal': 'PLoS ONE', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}