Varför och hur rättfärdigar internationella domstolar beslut med hänvisning till sin egen rättspraxis? Vi hävdar att internationella domstolar, i likhet med nationella överprövningsdomstolar, åtminstone delvis använder prejudikat för att övertyga "lägre" (inhemska) domstolar om domarnas legitimitet. Flera empiriska observationer stämmer överens med denna uppfattning, som granskas genom en nätverksanalys av hänvisningar till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (ECtHR). För det första åberopar domstolen prejudikat som grundar sig på de rättsliga frågorna i målet, inte på ursprungslandet. För det andra är domstolen mer noga med att införliva domar i sin befintliga rättspraxis när det förväntade värdet av att övertala inhemska domare är högst. Dessa resultat bidrar till att utveckla litteratur som tyder på att internationella och inhemska överprövningsdomstolar utvecklar sin auktoritet på liknande sätt. Varför och hur rättfärdigar internationella domstolar sina domar med hänvisning till sin egen rättspraxis? Formellt sett begränsas den rättsliga effekten av ett internationellt domstolsutslag till den specifika tvist som det löser. Men internationella domstolar behandlar ofta sina tidigare beslut som om de utgjorde prejudikat för nya. En enkel förklaring till denna skillnad mellan formella regler och rättsliga förfaranden är att man genom att förlita sig på tidigare beslut förbättrar effektiviteten i domstolens interna verksamhet. Även om detta utan tvekan är en del av historien, hävdar vi att internationella domstolar också strategiskt använder sig av case citeringar för att öka den grad i vilken deras beslut uppfattas som legitima av extern publik. Internationella domstolar är beroende av inhemska aktörer för att följa reglerna. Även om politiska aktörer sannolikt inte kan övertygas av rättsliga skäl, kan inhemska domare mycket väl vara mer benägna att genomföra beslut som visar rättslig konsekvens över tid och plats. Vi föreslår att en internationell domstol anpassar valet av citeringar av mål till kraven från den inhemska rättspubliken och anstränger sig mer för att införliva beslut i rättspraxis när den förväntade effekten av att övertyga dessa målgrupper är störst. Detta innebär att en internationell domstol maximerar sin legitimitet genom att undvika fragmentering i sin rättspraxis i linje med rättskultur eller andra landspecifika faktorer. I denna artikel undersöks om citeringsmönstren i den mest produktiva internationella domstolen, Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (ECtHR), motsvarar dessa teoretiska förväntningar. * Statsvetenskapliga institutionen, University of California-San Diego (e-post: ylupu@ucsd.edu) och Edmund A. Walsh School of Foreign Service and Government Department, Georgetown University (e-post: ev42@georgetown.edu). Denna forskning stöddes delvis av Laboratoriet för internationell lag och förordning vid UCSD. Tidigare versioner av denna artikel presenterades vid University of California-San Diego, Cornell University, 2010 International Studies Association Annual Convention, 2010 Political Networks Conference, 2010 American Political Science Association Annual National Conference, och 2010 Pan-European Conference on International Relations. Författarna vill tacka deltagarna i dessa seminarier, och även Eyal Benvenisti, Mike Bommarito, Anna Dolidze, Asif Efrot, Chris Fariss, James Fowler, Larry Helfer, Dan Katz, Daniel Klerman, Sarah Kreps, David Lake och Mitchel Lasser för användbara kommentarer och förslag.
Lupu och Voeten REF studerade rättspraxisen vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna med hjälp av nav och myndigheter som fullmakter för statistisk analys av rättspraxisens egenskaper.
Precedent in International Courts: A Network Analysis of Case Citations by the European Court of Human Rights
{'venue': None, 'journal': 'British Journal of Political Science', 'mag_field_of_study': ['Economics']}