Människor rör sina ögon när de tittar på scener och bilder. Ögonrörelser korrelerar med förändringar i uppmärksamheten och tros vara en följd av optimal resursallokering för högnivåuppgifter såsom visuell igenkänning. Modeller av uppmärksamhet, såsom "salienskartor", bygger ofta på antagandet att "tidiga" funktioner (färg, kontrast, orientering, rörelse, och så vidare) driver uppmärksamheten direkt. Vi utforskar en alternativ hypotes: Observatörer tar hand om "intressanta" objekt. För att testa denna hypotes mäter vi ögonpositionen hos mänskliga observatörer medan de inspekterar fotografier av vanliga naturliga scener. Våra observatörer utför olika uppgifter: konstnärlig utvärdering, analys av innehåll och sökning. Omedelbart efter varje presentation uppmanas våra observatörer att namnge föremål som de såg. Viktade med återkallar frekvens, dessa objekt förutsäger fixeringar i enskilda bilder bättre än tidig salthalt, oavsett uppgift. Dessutom, i kombination med objektpositioner förutsäger vilka objekt som ofta namnges. Detta tyder på att tidig hållbarhet endast har en indirekt effekt på uppmärksamheten, genom att agera genom erkända objekt. I stället för att bara behandla uppmärksamheten som ett förbehandlingssteg för objektigenkänning måste därför modeller av båda modellerna integreras.
Det vill säga, människor ser ut som om de vet, innan de vet! Hur kan det vara möjligt? REF erbjuder ett alternativ till de traditionella saltteorier som bygger på antagandet att "tidiga" egenskaper (färg, kontrast, orientering, rörelse, osv.) driver uppmärksamheten direkt.
Objects predict fixations better than early saliency
{'venue': 'Journal of vision', 'journal': 'Journal of vision', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}