Abstract-Vi anser att upplänken (UL) och nedlänken (DL) av icke-kooperativa multicellulära tid-division duplexing (TDD) system, förutsatt att antalet N antenner per basstation (BS) och antalet K av användarterminaler (UT) per cell är stora. Vår systemmodell står för kanaluppskattning, pilotkontamination och en godtycklig vägförlust och antennkorrelation för varje länk. Vi härleder approximationer av uppnåeliga hastigheter med flera linjära förkodare och detektorer som visat sig vara asymptotiskt tighta, men exakta för realistiska systemdimensioner, vilket visas av simuleringar. Det är känt från tidigare arbete antar okorrelerade kanaler, att som N → ∞ medan K är fast, systemets prestanda begränsas av pilot förorening, de enklaste förkodare / detektorer, dvs eigenbeamformning (BF) och matchat filter (MF), är optimala, och sändningseffekten kan göras godtyckligt liten. Vi analyserar i vilken utsträckning dessa slutsatser håller i en mer realistisk miljö där N inte är extremt stor jämfört med K. I synnerhet, vi härleda hur många antenner per UT behövs för att uppnå η% av den ultimata prestandagränsen med oändligt många antenner och hur många fler antenner behövs med MF och BF för att uppnå prestanda för minsta medelvärde-kvadratfel (MMSE) detektering och regulariserad noll-forcing (RZF), respektive.
MMSE-kanaluppskattning används i REF för att härleda approximationer av de uppnåeliga upp- och nedlänkhastigheterna med flera linjära förkodare och detektorer för realistiska systemdimensioner, dvs. system där antalet antenner inte är särskilt stort jämfört med antalet användare.
Massive MIMO in the UL/DL of Cellular Networks: How Many Antennas Do We Need?
{'venue': 'IEEE Journal on Selected Areas in Communications', 'journal': 'IEEE Journal on Selected Areas in Communications', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}