Det senaste arbetet med genetisk programmering-baserade metoder för automatisk program patching har förlitat sig på insikten att innehållet i ny kod ofta kan samlas ut ur fragment av kod som redan finns i kodbasen. Denna insikt har kallats plastikkirurgi hypotes; framgångsrika, välkända automatiska reparationsverktyg som GenProg vila på denna hypotes, men det har aldrig validerats. Vi formaliserar och validerar plastikkirurgiska hypoteser och mäter empiriskt i vilken utsträckning råmaterial för förändringar faktiskt redan finns i projekt. I denna uppsats, vi montera en storskalig studie av flera stora Java projekt, och undersöka en historia av 15.723 förbinder sig att avgöra i vilken utsträckning dessa åtaganden är ympbara, dvs., kan rekonstitueras från befintlig kod, och hitta en uppmuntrande grad av ympbarhet, förvånansvärt oberoende av åtagande storlek och typ av åtagande. Till exempel finner vi att ändringar är 43% ympbara från den exakta versionen av programvaran ändras. I syfte att undersöka svårigheten att hitta dessa transplantat studerar vi överflödet av sådana transplantat i tre möjliga källor: den omedelbart tidigare versionen, tidigare historia och andra projekt. Vi undersöker också kontinuiteten eller styckningen av dessa transplantat, och i vilken utsträckning transplantat kan hittas i samma fil. Våra resultat är ganska lovande och föreslår en optimistisk framtid för automatiska program patching metoder som söker efter råvaror i redan extant kod i projektet som lappas.
plastikkirurgi hypotes REF ).
The plastic surgery hypothesis
{'venue': 'FSE 2014', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Engineering']}