Gester anses ofta vara giltiga bevis för att språk och kognition förkroppsligas. Eftersom människor använder sina kroppar (dvs. gester) för att uttrycka kunskap, hävdas det, själva kunskapen måste vara djupt bunden till kroppen (Alibali & Nathan, 2007; Gallagher, 2005; Gibbs, 2006; Hostetter & Alibali, 2004; McNeill, 2005; Nuñez, 2005). Detta påstående kan innehålla en del sanning, men hittills har det inte funnits några uttryckliga förslag om hur förkroppsligad kunskap kommer att återspeglas i talkompletterande gester. Målet med denna artikel är att undersöka hur gester kan uppstå från förkroppsligat tänkande; vi kommer att närma oss detta mål genom att integrera forskning om perception, handling, kognition, språk, mentala bilder och gestproduktion. En mängd olika hand- och kroppsrörelser kan anses vara gester, och mycket tidigare forskning har försökt beskriva dessa olika typer av gester (t.ex. Efron, 1972; Kendon, 2004; McNeill, 1992). I den här artikeln begränsar vi vår diskussion till representationella gester - det vill säga rörelser som representerar talets innehåll genom att peka på en referens i den fysiska miljön (deiktiska gester), avbilda en referens med händernas rörelse eller form (ikoniska gester), eller avbilda en konkret referens eller ange en rumslig plats för en abstrakt idé (metaforiska gester). Vi använder termen gester för att specifikt hänvisa till representationsgester. Andra typer av gester, inklusive beat gester (rörelser som betonar prosody eller strukturen av tal utan att förmedla semantisk information) och interaktiva gester (rörelser som används för att hantera turn ta och andra aspekter av en interaktion mellan flera talare), faller utanför räckvidden för denna artikel. Vårt mål är att beskriva en mekanism som möjligen kan ge upphov till gester. Vi försöker inte ta upp frågan om gesters funktioner (t.ex. i kommunikation, i talproduktion). Även om vi granskar några idéer om gesters funktioner, intar vi inte en stark hållning här när det gäller gestfunktion. Målet med vår ram är att förklara vilka gester som är, snarare än vad de gör. Artikeln fortsätter i sju avsnitt. I det första avsnittet går vi igenom idéer om kopplingar mellan perception och handling och hur dessa länkar är viktiga i minne och kognition. I den andra delen granskar vi bevis för att språkbehandling är knuten till kroppen. I det tredje avsnittet går vi igenom bevis för att mentalbild också är en förkroppsligad process. I det fjärde avsnittet granskar vi bevis på förhållandet mellan gestproduktion och mentala bilder, och i det femte föreslår vi en teoretisk ram som förklarar hur gester kan uppstå genom aktivering av perception och handling. I det sjätte avsnittet jämför vi vårt ramverk med andra modeller av gestproduktion. Slutligen, i den sjunde delen, formulerar vi förutsägelser som härrör från ramen. Många teoretiker har föreslagit att perception är för handling (J. J. Gibson, 1979; Sperry, 1952); det vill säga förmågan att uppfatta utvecklades från ett behov av att interagera med världen. Perception gör det möjligt för oss att känna till fördelarna med objekt i vår miljö och därmed göra det möjligt för oss att styra våra handlingar på ett målinriktat sätt (se t.ex. Adolph, 1997). Utan denna kunskap skulle det vara praktiskt taget omöjligt att veta vilket objekt som är bäst för att gömma sig bakom, sitta på, klättra upp, eller ett antal andra potentiella åtgärder som förmodligen var viktiga för överlevnaden i förfädernas miljö. Det är därför svårt att föreställa sig att uppfattningen har utvecklats som något annat än en "pågående process för att finna lämpliga reaktioner på miljön" (Borghi, 2005, s. 9). Perception är anpassningsbar eftersom det möjliggör snabba och effektiva reaktioner på den stimuli vi stöter på. Om uppfattningen verkligen utvecklades i första hand för att underlätta åtgärder, kan man förutsäga att uppfattningar bör framkalla lämpliga åtgärder helt automatiskt. Det finns faktiskt samlade bevis för att handlingsplaner är ofrivilliga konsekvenser av våra uppfattningar. Tucker och Ellis (1998) fann att svar som indikerade om ett visuellt uppfattat objekt Copyright 2008 Psyconomic Society, Inc. Spontana gester som åtföljer tal är relaterade till både verbala och rumsliga processer. Vi hävdar att gester uppstår ur perceptuella och motoriska simuleringar som ligger bakom förkroppsligade språk och mentala bilder. Vi går först igenom nuvarande tänkande om förkroppsligad kognition, förkroppsligat språk, och förkroppsligade mentala bildspråk. Vi ger sedan bevis för att gester härrör från rumsliga representationer och mentala bilder. Vi föreslår sedan gester-som-simulerad-handlingsram för att förklara hur gester kan uppstå från ett förkroppsligat kognitivt system. Slutligen jämför vi detta ramverk med andra aktuella modeller för gestproduktion, och vi beskriver kortfattat förutsägelser som härrör från ramverket.
Systemet behandlar representationsgester REF, t.ex. rörelser som pekar på en referens i den fysiska miljön (deiktiska gester) eller gester som beskriver ett begrepp med rörelse eller form av händerna (ikoniska gester).
Visible embodiment: Gestures as simulated action
{'venue': 'Psychonomic bulletin & review', 'journal': 'Psychonomic bulletin & review', 'mag_field_of_study': ['Psychology', 'Medicine']}