Nyttan av endovaskulär recanalization bortom etablerad behandlingstid fönster sannolikt finns i utvalda stroke patienter. Det finns dock för närvarande ingen bildmodell som förutsäger att infarkten justerar för förfluten tid mellan den patologiska ögonblicksbilden av entré avbildning tills endovaskulär recanalization. Vi tränade och korsvaliderade en multivariat generaliserad linjär modell (GLM) som använder datortomografi perfusion och kliniska data för att kvantifiera patientspecifik dynamisk förändring av vävnadsinfarkt beroende på grad och tid för recanalization. Multicenterdata för 161 patienter med proximal främre cirkulationsocklusion som genomgick endovaskulär behandling inkluderades. Multivariat voxelwise infarkt sannolikhet beräknades inom GLM. Effekten av att öka tiden till behandling och graden av rekanalisering på voxelvis infarkt beräknades för varje patient. Vävnadsnyttan av framgångsrik relativ till misslyckad rekanalisering visades upp till 15 timmar efter debut hos enskilda patienter och minskade icke linjärt med tiden. I genomsnitt var den relativa minskningen av infarktvolymen vid behandlingsintervallet 5 timmar 53% och denna bärgningseffekt minskade med 5% enheter per timme till o 5% efter 10 ytterligare timmar till behandling. Behandlingstidsjusterad multivariatförutsägelse av infarkt genom perfusion och klinisk status kan identifiera patienter som har nytta av förlängd tid till rekanaliseringsbehandling.
Kemmling m.fl. REF använder en multivariat beräknas tomografi perfusion (CTP)-baserad modell för att beräkna sannolikheten för voxelwise infarkter.
Multivariate Dynamic Prediction of Ischemic Infarction and Tissue Salvage as a Function of Time and Degree of Recanalization
{'venue': None, 'journal': 'Journal of Cerebral Blood Flow & Metabolism', 'mag_field_of_study': ['Medicine']}