AI är en vetenskap, inte bara teknik, ingenjörskonst. Den kan inte hitta en identitet (vanligen bestående) i en teknik, eller en uppsättning teknik, och vi vet att en sådan identifiering är ganska farlig. AI är vetenskapen om möjliga former av intelligens, både individuell och kollektiv. För att omformulera Doyles påstående är AI den disciplin som syftar till att förstå intelligenta varelser genom att bygga intelligenta system. Eftersom intelligens huvudsakligen är ett socialt fenomen och beror på det sociala livets nödvändighet, måste vi bygga socialt intelligenta system för att förstå det, och vi måste bygga sociala enheter för att ha intelligenta system. Om vi vill att datorn inte är "bara en glorifierad penna" [Popper, BBC intervju), att det inte är ett enkelt verktyg utan en medarbetare [Grosz, 1995], en assistent, måste vi modellera social intelligens i datorn. Om vi vill bädda in intelligenta funktioner i både den virtuella och fysiska miljön (allestädes närvarande datorer) för att stödja mänsklig verksamhet, måste dessa distribuerade intelligenser vara sociala för att förstå och hjälpa användarna, och för att samordna, konkurrera och samarbeta med varandra. I själva verket Social Intelligence är en av de sätt AI svarade på och gick ut ur sin kris. Det är ett av de sätt som det är "tillbaka till framtiden", att försöka återvinna alla de ursprungliga utmaningarna i disciplinen, dess starka vetenskapliga identitet, dess kulturella roll och inflytande, som på 60- och 70-talen gav upphov till Kognitiv Vetenskap, och nu kommer att starkt påverka samhällsvetenskapen. Denna ström är en del av den nya AI av 90-talet där system och modeller är tänkta för resonemang och agerar i öppna oförutsägbara världar, med begränsad och osäker kunskap, i realtid, med avgränsade (både kognitiva och materiella) resurser, med hybrida arkitekturer, störande - antingen samarbetsvilligt eller konkurrenskraftigt-med andra system. Det nya lösenordet är interaktion [Bobrow, 1991) : interaktion med en föränderlig miljö; bland flera, distribuerade och heterogena artificiella system i ett nätverk; med mänskliga användare; bland människor genom datorer. Viktigt arbete har gjorts i AI (i flera områden från DAI till HCI, från agenter till logik för handling, kunskap och talakter) för att modellera social intelligens och beteende. I mitt tal kommer jag bara att försöka mig på en principiell systematisering. Å ena sidan kommer jag att illustrera vad jag anser vara de grundläggande ontologiska kategorierna för social handling, struktur och sinne; låt först socialitet (social handling, social struktur) framträda nedifrån ur enskilda agenters handling och intelligens i en gemensam värld, och, för det andra, undersöka några aspekter av vägen ner: hur framväxande kollektiva fenomen formar det individuella sinnet. I detta dokument kommer jag att fokusera på nedifrån och upp-perspektivet. Å andra sidan kommer jag att föreslå några kritiska reflektioner om nuvarande strategier och framtida riktningar. I samband med detta kommer jag särskilt att betona fem punkter. • Social vs. kollektiv "social handling" används ofta - i AI, i filosofi-i motsats till individuell handling, alltså som åtgärder inte av en individ utan av en grupp, i ett team. Det är tänkt som en form av kollektiv verksamhet, eventuellt samordnad och orkestrerad, sedan tenderar till gemensamma åtgärder. Mitt påstående är att vi inte får förväxla eller identifiera sociala åtgärder/intelligens med den kollektiva.
Ett grundläggande arbete som hjälper oss att göra det är Castelfranchi om begreppet social handling REF.
Modeling Social Action for AI Agents
{'venue': 'IJCAI', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Mathematics', 'Computer Science']}