Vi modellerar interaktionen mellan flera radioenheter som syftar till att få trådlös anslutning genom att använda en uppsättning basstationer (BS) som ett icke-kooperativt spel. Varje radioenhet syftar till att maximera sin egen spektraleffektivitet (SE) i två olika scenarier: För det första låter vi varje spelare använda ett unikt BS (BS-val) och för det andra låter vi dem samtidigt använda flera BS (BS Sharing). I båda fallen visar vi att det resulterande spelet är ett exakt potentiellt spel. Vi fann att BS urvalsspelet innehar flera Nash Equilibria (NE) medan BS dela spelet innehar en unik. Vi tillhandahåller helt decentraliserade algoritmer som alltid konvergerar till en NE i båda spelen. Vi analyserar priset på anarki och priset på stabilitet för fallet BS urval. Slutligen konstaterade vi att beroende på antalet sändare, BS urvalsteknik kan ge en bättre global prestanda (nätverksspektral effektivitet) än BS delning, vilket tyder på förekomsten av en Braess typ paradox.
Interaktionen mellan flera radioenheter som syftar till att få trådlös anslutning genom att använda en uppsättning basstationer modellerades som ett icke-kooperativt spel i REF.
On the Base Station Selection and Base Station Sharing in Self-Configuring Networks
{'venue': 'ArXiv', 'journal': 'ArXiv', 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Mathematics']}