Detta arbete presenterar en metod för att uppskatta människans ansiktsattraktionskraft, baserad på övervakad inlärningsteknik. Många ansiktsdrag som beskriver ansiktsgeometri, färg och textur, kombinerat med en genomsnittlig mänsklig dragningskraft poäng för varje ansiktsbild, används för att träna olika prediktorer. Ansiktsattraktionskraft betyg som produceras av den slutliga prediktorn anses vara i hög grad korrelerad med mänskliga betyg, markant förbättra tidigare maskininlärning prestationer. Simulerade psykofysiska experiment med praktiskt taget manipulerade bilder avslöjar preferenser i maskinens bedömningar som är anmärkningsvärt lika människans. Dessa experiment kastar nytt ljus över befintliga teorier om ansiktsattraktionskraft såsom medelmåttighet, jämnhet och symmetrihypoteser. Det är spännande att finna att en maskin som är utbildad uttryckligen för att fånga en operativ prestandakriterier såsom attraktionskraft, implicit fångar grundläggande mänskliga psykofysiska fördomar som kännetecknar uppfattningen av ansiktsattraktionskraft i allmänhet. Filosofer, konstnärer och vetenskapsmän har försökt fånga skönhetens natur sedan filosofins första dagar. Även om en vanlig lekmans uppfattning i modern tid är att skönhetsbedömningar är en fråga om subjektiva uppfattningar, tyder de senaste rönen på att människor kan ha en gemensam smak för ansiktsattraktion och att deras preferenser kan vara en naturlig del av vår naturs grundläggande konstitution. Flera experiment har visat att 2 till 8 månader gamla spädbarn föredrar att titta på ansikten som vuxna klassar som mer attraktiva [1]. Dessutom visar att det finns mycket stor enighet mellan grupper av taxare som tillhör samma kultur och även mellan olika kulturer [2]. Sådana fynd ger upphov till sökandet efter gemensamma faktorer som avgör människans ansiktsattraktion. Följaktligen har olika hypoteser, ur kognitiva, evolutionella och sociala perspektiv, lagts fram för att beskriva de gemensamma preferenserna för ansikts skönhet. Inspirerad av Sir Francis Galtons fotografiska metod att komponera ansikten [3], Rubenstein, Langlois och Roggman skapade genomsnittliga ansikten genom att morfa flera bilder tillsammans och föreslog att genomsnittshalten är svaret på ansiktsattraktionskraft [4, 5]. Mänskliga domare fann att dessa genomsnittliga ansikten är attraktiva och bedömde dem med attraktiva betyg högre än den genomsnittliga betygen för de komponenter som utgör dem. Grammer och Thornhill har undersökt symmetri och genomsnittlighet av ansikten och dragit slutsatsen att symmetri var viktigare än genomsnittlighet i ansiktsattraktionskraft [6]. Mindre och kollegor har kommit överens om att genomsnittliga ansikten är attraktiva men hävdar att ansikten med vissa extrema egenskaper, såsom extrema sexuellt dimorfa egenskaper, kan vara mer attraktiva än genomsnittliga ansikten [7]. Övriga
Kagian m.fl. REF analyserade ansiktets attraktionskraft baserat på ansiktets utseende och geometri.
A Humanlike Predictor of Facial Attractiveness
{'venue': 'NIPS', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}