Lärarledarsystemet (LMS) har dominerat Internetbaserad utbildning under de senaste två decennierna. De traditionella LMS-systemen håller dock inte jämna steg med framstegen inom Internetteknik och sociala interaktioner online. För att stödja den tekniska mångfalden har befintliga ramar som E-Learning Framework (ELF), IMS Abstract Framework och Open Knowledge Initiative (OKI) definierat de inledande stegen mot tjänsteinriktade e-lärandeplattformar. Nästa generations plattformar kommer att baseras på dessa tjänsteorienterade visioner. Här diskuterar författarna utvecklingen av LMS och presenterar centrala utmaningar som måste hanteras för att uppnå interoperabilitet för information i nästa generations plattformar för e-lärande. Internettekniken ökar i vårt dagliga liv, vi kommer närmare att förverkliga nya och spännande online-möjligheter. En sådan möjlighet finns inom e-lärande, där mer dynamiska plattformar växer fram och ersätter traditionella, passiva plattformar. Aktivt e-lärande använder ett brett spektrum av Internet-teknik, såsom personalisering, simulering och rörlighet, för att uppnå pedagogiska scenarier som annars är otillgängliga för traditionella inlärningsformer. 1 Därför måste dagens plattformar för e-lärande ta itu med en ökande uppsättning krav. Efterfrågan på modulerade och anpassningsbara plattformar för e-lärande ökar. 2 Traditionella plattformar kan inte stödja arkitektonisk flexibilitet på grund av sin monolitiska design. E-lärande leverantörer tar itu med denna efterfrågan genom att tillhandahålla verktygslådor som stöder anpassning eller genom att göra deras källkod tillgänglig för ändring under olika open source-licenser. Detta tyder på en ny övergång från generiska lösningar till specifika tillämpningar. Framtida plattformar för e-lärande kommer att stödja ett bredare spektrum av behov genom att tillhandahålla interoperabilitetsarkitekturer för olika befintliga och framväxande tjänster. Dessa behov omfattar federerat utbyte mellan tjänster (information och kontroll), olika nivåer av interoperabilitet (intradomän och interdomän) och tjänstesammansättning (orchestration och koreografi). Howev- er, dessa nästa generations plattformar introducerar också omfattande frågor från många forskningsområden, inklusive Semantic Web, adaptiv hypermedia, dynamiska tjänster och federerad modellering. Här utforskar vi e-lärandeplattformarnas utveckling och illustrerar några viktiga utmaningar när det gäller interoperabilitet för information i nästa generations plattformar. Traditionella plattformar för e-lärande, eller system för inlärningshantering (LMS), tillhandahåller holistiska miljöer för att leverera och hantera utbildningserfarenheter. De presenterar sviter av verktyg som stöder online kursskapande, underhåll och leverans, studenter inskrivning och ledning, utbildning administration och student resultatrapportering. Vi kan gruppera LMS i två huvudkategorier: Open source LMS är vanligtvis bygger på extensible ramar som låter implementatorer justera och ändra systemen för att passa deras specifika behov. Även om den egenutvecklade sektorn inte har antagit den allmänt, denna strategi växer fram genom initiativ som WebCT: s PowerLinks kit och Blackboard's Building Blocks. Dessa ger programutvecklare med "hooks" att binda tredje part programvara i LMS. Den första generationen av plattformar för e-lärande (från ungefär 1993 och framåt) tillhandahöll i huvudsak lösningar för svarta lådor. För det mesta använde dessa system egna format för att hantera kurser direkt. Du kan ofta hitta en en-till-en kartläggning mellan system och kurser, med mycket begränsad användarspårning, om någon. Dessa plattformar inriktades på tillhandahållande och driftskompatibilitet av innehåll som utformats för ett särskilt ändamål, t.ex. en särskild kurs.  Den andra, eller nuvarande, generationen av plattformar för e-lärande (från omkring 1999 och framåt) utvidgades till sina föregångares framgångar och började ta itu med deras misslyckanden. Exempel på dessa andra generationens plattformar är WebCT/Blackboard, Moodle och Sakai. I termer av e-lärande evolution, de gav en övergång till modulära arkitektoniska mönster och insåg ett behov av semantiskt utbyte. De började inte bara fokusera på att dela innehåll utan också på att dela lärande objekt, sekvenser av lärande objekt, och inlärarinformation. Standarder och specifikationer som uppstår under denna tid, t.ex. referensmodellen för Shareable Content Object (SCORM; www.adlnet.gov), IMS Content Packaging och IMS Learning Design (www.ims global.org/specifications.html), stödde förmågan hos plattformar som uppfyller standarder att dela kurser eller delar av kurser via ett import-exportparadigm, medan IMS Tool Interoperabilitet gav riktlinjer för samverkansverktyg mellan olika LMS. En annan viktig utveckling var att andra generationens plattformar började omfatta principen om "tjänster", vilket avslöjade vissa aspekter av deras funktionalitet externt. Allteftersom designen blev mer modulär var det lättare för plattformar att integrera ny funktionalitet när den uppstod. I vissa fall, t.ex. med Sakai, har webbtjänster utformats för att exponera en begränsad uppsättning funktioner som stöds inom. LMS-gemenskapen tog ett ökat steg mot att skilja innehåll från verktyg, och informationen om inläraren blev mer framstående. Dessa system är dock inte helt inlärbara: de fokuserar fortfarande starkt Service-orienterade e-lärandeplattformar på inlärningsadministration (kursledning) snarare än på inläraren. Allteftersom dessa förändringar fortsätter skapar de en väg mot nästa generations plattformar för e-lärande. Detta handlar i huvudsak om att tillämpa tjänsteramar på plattformarnas modulära design. Separata LMS- och inlärningsinnehållshanteringssystem (LCMS) kommer att ge stöd för ökad interoperabilitet, där system inte bara kan dela innehålls- och inlärningsscenarier utan också utbyta verktyg, funktioner, semantik och styra sömlöst och dynamiskt. Detta omfattar också ett mycket bredare utbud av information – såsom användarinformation, sammanhang, sekvensering, arbetsflöde och kontroll – som tjänster kan använda och resonera över på plattformar för e-lärande. Detta kommer att göra det möjligt för användare att bygga anpassade plattformar för e-lärande från ett brett spektrum av e-lärandetjänster, för sina specifika behov, vid specifika tidpunkter och på dynamiska sätt. LMS-leverantören av gamla kommer inte längre att sälja monolitiska lösningar med en storlek som passar alla, utan snarare driftskompatibla plattformar och en rad e-lärandetjänster, så att konsumenterna kan välja rätt kombination av tjänster för sina behov. Nästa generations plattformar för e-lärande inför flera viktiga utmaningar för interoperabilitet för information - delvis på grund av övergången till semantiskt utbyte - som vi måste ta itu med framöver. Informationen kommer inte bara att vara exportbar och kunna importeras i olika miljöer utan också kunna utbytas mellan heterogena miljöer. Nuvarande e-lärandeplattformar kan till exempel skicka användarinformation (kunskapsnivå, kompetensnivå, preferenser och så vidare) eller innehållsinformation (metadata om ämnesområde, tekniska aspekter av innehållet och så vidare) mellan miljöer. Det finns dock inget stöd för att dessa miljöer ska förstå sådan informations semantik, hur man resonerar över den eller hur olika miljöer kan använda den. För denna nivå av driftskompatibilitet måste miljöer utbyta både informationens syntax och dess semantik. Detta kan inte ske genom vad vissa kallar "delade" semantik - det vill säga enstaka globala semantiska modeller. I verkligheten är människor (den centrala ingrediensen i informationssystem) negativt annorlunda i exempelvis hur de beskriver objekt. 3 Därför måste flexibla lösningar identifiera och stödja dynamiska semantiska kartläggningar för att stödja verklig semantisk interoperabilitet. En annan viktig aspekt på ett sådant semantiskt utbyte är kontrollen. Vi kan inte anta att e-lärandetjänster är helt enkelt dumt innehåll. De har och kommer att ha sina egna interna representationer, kontrollflöden och, i vissa fall, spårningsmekanismer. Därför måste framtida plattformar för e-lärande stödja utbytet av kontroll mellan de olika operativa tjänsterna. Ytterligare en utmaning är att stödja en högre grad av driftskompatibilitet. En aspekt av den intradomänska interoperabiliteten är att skapa ramar och standarder för att stödja pluggbarhet, som många initiativ och standardiseringsorgan redan har påbörjat. Interdomän driftskompatibilitet är dock ett mycket nyare område - det handlar om driftskompatibilitet i sammanhanget, ett ämne som vi beskriver vidare i ett senare avsnitt. Tjänstesammansättningen kommer att göra det möjligt för dessa plattformar för e-lärande att dynamiskt upptäcka och sammanställa e-lärandetjänster för att uppnå en viss användares specifika syfte. Detta kommer att omfatta förverkligandet av service orkestrering och service koreografi, 5 ämnen som förtjänar långa diskussioner men ligger utanför denna artikels räckvidd. Forskningsinitiativ på detta område börjar ta itu med alla dessa utmaningar, men det mesta av arbetet befinner sig i ett tidigt skede. Flera standarder och tekniker stöder interoperabilitetskraven för nästa generations plattformar för e-lärande, vilket framgår av figur 1. Befintliga och framväxande metoder utvecklas kring modularisering och separation av problem. Detta innebär i huvudsak att funktionaliteten är uppdelad i moduler, som sedan kan kombineras för att tillhandahålla en integrerad plattform för e-lärande. Serviceorienterade arkitekturer beskriver ett arkitektoniskt koncept som definierar uttrycket av processer och logik som enskilda tjänster, som i sin tur publicerar eller avslöjar aspekter av deras funktionalitet på ett standardiserat sätt, låter andra tjänster få tillgång till och använda denna funktionalitet på ett flexibelt sätt. Komponentorienterade arkitekturer, å andra sidan, är finare kornade och tätt kopplade än SOA. Ändringar av enskilda komponenter påverkar normalt programvaran dessa komponenter åtkomst, vilket gör COAs mindre flexibel och extensible än SOAs. Ett COA handlar främst om en lokal komponent, dess egenskaper och dess metoder. I middleware arkitekturer, ett programvaruskikt 30 www.computer.org/internet/ IEEE INTERNET KOMPETTERAR distansundervisning mellan applikationer, eller tjänster underlättar interoperabilitet, hjälper till att tillhandahålla tjänster som identifiering, autentisering, auktorisation, informationsutbyte och säkerhet. Middleware är särskilt tillämpligt på moderna kunskapsbaserade system som utvecklats på XML, SOAP och SOAs. Faktum är att middleware ofta betraktas som "plumping" mellan webbtjänster. Standardgemenskapen har under en längre tid banat väg för en rad olika ramverk, specifikationer och riktlinjer för tjänsteinriktade plattformar för e-lärande. IMS Abstract Framework (www. Imsglobal.org/specifications.html) identifierar och representerar löst de centrala komponenterna och gränssnitten i ett e-lärandesystem. E-läranderamen (ELF; www.elframework.org) illustrerar e-lärandesystemens gemensamma funktioner. På samma sätt definierar initiativet för öppen kunskap (OKI; www.okiproject.org) tjänsteskikt för utveckling av plattformar för e-lärande. Den gemensamma metoden bland dessa framväxande standarder är att modulera funktionaliteten, vanligtvis definiera följande grupper: • uppsättningar av tillämpningar (såsom LMS); • applikationstjänster (finer-grained tjänster, såsom frågesporter och simuleringar, med vilka användaren direkt interagerar); • utbildningstjänster (vanligtvis kretsar kring utbildningsadministration såsom kursledning och schemaläggning); • gemensamma tjänster (funktionalitet som användaren inte är direkt exponerad för men som är nödvändig, såsom autentisering, fildelning, loggning och databashantering); och • infrastruktur (stommen i tjänsterna, inklusive HTTP, SOAP och XML). Ramarna, specifikationerna och riktlinjerna definierar därefter skiktade metoder för att bygga upp e-lärandesystem från dessa samlingar av tidigare definierade tjänster. html för mer information om dessa specifikationer). På finkornig nivå beskriver dessa standarder och specifikationer den syntax som de olika tjänsterna bör genomföra för att presentera information externt. En viktig del av driftskompatibiliteten saknas dock – förmågan att på ett dynamiskt sätt använda informationen på ett meningsfullt sätt. Det är här som den semantiska webbgemenskapen ger ett viktigt bidrag. Ett viktigt antagande med maskinläsbar information och maskinläsbara tjänster är att de kan samarbeta och förhandla i farten. Den semantiska webben började med RDF och DAML+OIL och har sedan dess utvecklats mot Web Ontology Language (OWL; www.w3.org/TR/owl-features/), som nyligen blev en W3C standard. OWL kan användas för att uttrycka ontologier - kunskapsbaser av begrepp som tjänster kan fråga för att hämta information. I synnerhet kan ontologier bidra till att producera ny kunskap, eftersom slutsatser kan uppstå inom kunskapsbasen för att uppnå ett mål, oberoende av informationsinput specifikt från ontologins skapare. Denna förmåga sträcker sig till området för webbtjänster med OWL för tjänster (OWL-S). tillstånd och effekter (IOPE). WSDL tillhandahåller en syntax genom vilken ett anropssystem eller en tjänst kan komma åt exponerad funktionalitet utan att påverka sig själv med sina inre funktioner. På en bredare nivå av granularitet, Semantic Web community utvecklar specifikationer för tjänster organisation och arbetsflöde. Web Services Business Process Execution Language (WSBPEL; http://docs.oasis-open.org/wsbpel/2.0/ wsbpel-specification-tract.html) stöder tjänsteorganisation och flöde inom SOA. Enterprise Service Bus (ESB) 6 illustrerar också tjänsteorganisation och orkestrering. Adaptiva hypermedia 7 system utgör den andra tranchen av teknik för samverkan. Adaptiva system drar nytta av ett annat tillvägagångssätt eftersom de tenderar att vara öppna informationssystem med en högt utvecklad känsla för sin domän. Detta innebär att externa källor kan lägga till ny information relativt enkelt och att en liten mängd ytterligare information avsevärt kommer att förbättra prestandan. Adaptive services, som utnyttjar OWL-S utöver grundläggande OWL, ger en rik, mycket uttrycksfull ram för interoperativa tjänster. Huvudlänken mellan Semantic Web och adaptiv hypermedia är webbserviceteknik och komposition. SOAP och REST gör det möjligt för fjärrsystem att använda webbaserad kommunikation för att skapa komplexa system byggda från atomtjänster. E-lärandetjänster kan representera och hantera alla tekniska aspekter av ett e-lärandescenario. Initiativ som ELF, IMS Abstract Framework och OKI har definierat en mängd olika grova funktioner som e-lärandetjänster kan erbjuda. E-lärandetjänster omfattar traditionella funktioner som autentisering, spårning, kursledning, schemaläggning, aktiviteter, verktyg och bedömning, samt nya funktioner som personalisering, resursskörd, kontexthantering, federerat utbyte, simulering, spel, wiki, bloggning, podcasting och så vidare. En plattform för e-lärande måste därför stödja detta växande utbud av grövre och framväxande finare tjänster för att ge verklig flexibilitet. Svårigheterna och variationerna i dessa andra generationens standarder kommer att leda till mer varierande genomföranden än med första generationens (innehållsrelaterade) standarder. Dessutom måste plattformar för e-lärande kunna stödja löskoppling, vilket möjliggör interoperabilitet för tjänsternas semantik. Driftskompatibiliteten hos tjänsterna gäller sömlöst skapande, införande, konsumtion och orkestrering av webbaserade tjänster. Merparten av forskningen inom detta område fokuserar på tjänstesyntaxinteroperation som är förmågan att skapa en tjänst på vilken plattform som helst i alla miljöer och interagera med den från en annan plattform och miljö. Genom specifikationer som OKI specificerar e-lärandegemenskapen gemensamma rambaserade API:er för vissa tillämpningsområden för e-lärande. Dessa API:er ger dock stöd för tätt stickade samlingar av tjänster, grupperade efter funktionalitet. På väg framåt bör lösare anslutningar ge större potential för interoperabilitet och flexibilitet, eftersom IMS-verktygets interoperabilitet är ett positivt steg i denna riktning. Istället för att ange API:er för kommunikation i en gemensam syntax kommer vi att fokusera på semantiskt utbyte och kontrollflödeshantering mellan tjänster. Det semantiska utbytet stöder en mer detaljerad bild av vad en tjänst kan göra, vad den producerar, hur man hanterar den och dess användningsområden. Det banar också väg för att generera och tolka annan information, såsom sammanhang, förtroende och säkerhet. Sammanhangsinformerade tjänster. Ren allestädes närvarande datorforskning bygger på två nyckelbegrepp: genomträngande datorteknik och lugn datorteknik. 8 Genomträngande, lugna system hjälper användarna genom att hantera sina komplexa informationsprofiler på ett enkelt, blandat sätt. Kontextinformerat e-lärande syftar till att minska informationsbördan för användarna och låta dem koncentrera sig på sina inlärningsuppgifter. Många projekt (se www.cs.cmu.edu/~aura/ for one) visar hur olika samarbetsvilliga system kan förbättra användarnas upplevelse genom att ställa en mycket större mängd information till deras omedelbara förfogande. Utbildningsansökningar utgör en naturlig applikationsdomän för denna typ av arbete, delvis på grund av deras omedelbara förtrogenhet för akademiska forskare, men ännu viktigare på grund av studenternas rika informationsbehov. Projekt som ActiveClass 9 adresserar domänspecifika problem samtidigt som den generaliserade allestädes närvarande datormetoden bibehålls. Typiskt är att nuvarande system 10 representerar sammanhang via fysiska egenskaper såsom plats. Nästa generations system kommer att kunna utnyttja rika 32 www.computer.org/internet/IEEE INTERNET COMPUTING Distance Learning informationskällor som görs tillgängliga genom ett serviceorienterat tillvägagångssätt. Tjänsterna kommer att ge en hel del information om inlärare och deras aktiviteter, inklusive metadata för att beskriva denna information. Detta rikare informationsutrymme låter systemen innehålla en mycket större mängd information, mycket av den lokaliserad och integrerad på runtime. Ett tillvägagångssätt som vi för närvarande undersöker handlar om att integrera adaptiva system med semantiskt beskrivna tjänster. 11 Detta tillvägagångssätt använder sig av ett semantiskt overlay-nätverk för att skapa kopplingar mellan den kunskap som finns inom externa tjänster och tillämpningen av e-lärande. Den informerade miljön kan sedan använda dessa länkar för att överföra information som är känd av externa tjänster till applikationen e-lärande baserat på användarnas situation och behov (dvs. deras sammanhang). Genom att skapa en gemensam semantisk bild av användarens sammanhang kan e-lärandeplattformen innehålla ett brett utbud av extra information som är relevant för hans eller hennes uppgift utan att behöva modellera de typer av användbar information a priori. Det semantiska tillvägagångssättet ger ett sätt att skräddarsy adaptiva systems kunskap och beteende för att utnyttja extra tillgänglig kunskap på ett dynamiskt sätt. Plattformsdesignern behöver inte specificera typen av information i förväg, utan den informerade miljön upptäcker snarare tjänster och hittar länkar baserade på de beskrivningar som åtföljer dessa tjänster. Initiativ som syftar till att ge tjänster och information (t.ex. den semantiska webben) omfattande beskrivningar ger en tydlig möjlighet att avsevärt förbättra e-lärandeprocessen. Flexibel driftskompatibilitet för tjänster. För att illustrera den flexibla driftskompatibiliteten för tjänster i en miljö för e-lärande, se följande exempel. David är en platsingenjör som arbetar för Tech Corporation, en stor programvarutjänst och hårdvaruleverantör. Som en del av sitt arbete reser David till kundlokaler för att utföra uppgraderingar och underhåll på ett brett utbud av programvara och servrar som Tech Corp tillhandahåller. I detta scenario, David är på plats med Widgets Inc.. och behöver uppgradera klientens servrar. Uppgiften omfattar några nya tekniker som David inte är bekant med, så han behöver använda Tech Corps kunskapsbas för hjälp. Tech Corp upprätthåller en teknisk kunskapsbas (TKB), illustrerad i figur 2, för att hjälpa anställda på olika nivåer och områden att lära sig nya färdigheter och utföra specifika uppgifter. Utöver TKB har Tech Corp en databas för mänskliga resurser (HR) med uppgifter om individer och deras positioner. Detta kompletteras av en kundrelationshantering (CRM) databas som innehåller varje kunds distribution detaljer. Slutligen omfattar den webbplats som Widgets Inc. underhåller säkerhets- och serverhanteringstjänster. För det första ansluter David till Tech Corp TKB, genom en inlärningsportal (såsom en LMS eller en företagswebbplats), som autentiserar och hanterar sin session och utbyter information som krävs med de sidotjänster. Därefter hämtar TKB Davids lärande preferenser genom en federerad användarmodellering utbytestjänst (FUMES), som extraherar dem från LMS tjänster (LMS1 och LMS2) som han tidigare har använt. Detta ger en semantiskt rik beskrivning av Davids tidigare erfarenheter av e-lärande. TKB är en kontextinformerad adaptiv servicesvit. Den adaptiva kontextuella portalen (AVS) 11 som förvaltar portalen är medveten om de tjänster som finns både på plats och på Davids kontor. AVS upprätthåller en gemensam semantisk syn på Davids sammanhang och kan skräddarsy sin inlärningserfarenhet, baserat på information som finns i CRM- och HR-tjänsterna. Systemet kan vägleda David i hans val av inlärningsresurser och ange ytterligare parametrar för att anpassa sin erfarenhet. Systemet väljer att välja tekniska, beskrivande lärresurser eftersom David är en ingenjör på plats som behöver praktiska råd när uppgiften är klar. TKB har ett arkiv av innehåll som Tech Corp anser är både nödvändigt och fördelaktigt för personalens utbildning och professionella utveckling. Men, en uppgift som tilldelats en anställd OCCS använder en fokuserad Web crawler för att korsa webben och många digitala arkiv, skapa ett arkiv av allt relevant innehåll som den stöter på. OCCS indexerar detta arkiv, och TKB kan begära innehåll från det. TKB tar fram innehållskrav från den semantiska tolkningen av Davids uppgift, som AVS har härlett från sina nuvarande inlärningspreferenser och tidigare inlärningserfarenheter (FUMES). OCCS måste ta itu med vissa interoperabilitetsproblem för att kunna utnyttja det tillgängliga webbinnehållet, inklusive problem med innehåll som är otillräckligt eller, i vissa fall, inga tillhörande metadatabeskrivningar. Problem uppstår också när inkompatibla metadatastandarder implementeras på olika delar av innehållet. För att lösa dessa problem tillämpar OCCS semantiska kartläggningar på en kanonisk metadatamodell med hjälp av en fast taxonomi av termer. Halvautomatisk eller automatisk innehåll annotering genererar också beskrivningar av innehåll utan tillhörande metadata. För detta sammanhangsinformerade tillvägagångssätt deltar TKB i följande process. Varje avdelning som är belägen för AVS-länderna registrerar en ontologi för den information som den kan dela med sig av. En resonanssvit undersöker sedan de begrepp som är kända för varje tjänst och bygger en delad semantisk vy som en ämneskarta inom systemet. Eftersom TKB utför de åtgärder som krävs för att bygga upp kursen för David delar man inom TKB den nuvarande kunskapen om tjänsten med AVS. De externa tjänsterna förstärker denna kunskap med sina kunskaper via AVS:s gemensamma semantiska syn och "push" den tillbaka till TKB. David engagerar sedan erbjudandet från TKB (steg 5 i figur 2 ) och framgångsrikt slutför den aktuella uppgiften. Det sammanhangsinformerade tillvägagångssättet innebär att TKB:s formgivare bara behövde definiera de punkter där TKB kunde använda sammanhang och låta den medvetna miljön driva upp kontextförstärkta modeller till systemet. En innovativ Internetteknik och tillämpningar fortsätter att växa, människor placerar fler aspekter av sina liv på nätet. Passiva konsumentmodeller överträffas snabbt av mer aktiva producentmodeller. Att fastställa stela ramar och gränser för e-lärandeplattformar passar inte med den fria Internetmodellen. Att slå in på e-lärande som ett resultat är ett misslyckande. I verkligheten har varje bidrag till webben ett inlärningsrelaterat värde i samband med det. Morgondagens e-lärandeplattformar kommer att leverera kunskap när, var och hur du vill ha det. EU-projekt som iClass, PROLearn och Unfold är banbrytande europeiska insatser för att skapa hållbara e-lärandetjänster inom en rad olika utbildningssektorer. Projektet iClass, som vi deltar i, ansvarar för forskning, utveckling och spridning av e-lärandetjänster för en självreglerad personlig e-lärandemiljö för primär- och sekundärskolemarknaden (K12). En stor del av det nuvarande arbetet på detta område handlar om samarbete och utbyte. Endast ett fåtal tjänster är dock i allmänhet tillgängliga för konsumtion. Utan en kritisk massa av sådana tjänster riskerar vi att hindra utvecklingen av nästa generations LMS.
Dagger, O'Connor, Lawless, Walsh och Wade Ref föreslog en ram för tjänsteinriktat e-lärande genom att tillhandahålla en modell för att ta itu med e-lärande i tjänsteorienterad strategi.
Service-Oriented E-Learning Platforms: From Monolithic Systems to Flexible Services
{'venue': 'IEEE Internet Computing', 'journal': 'IEEE Internet Computing', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}