En standardalgoritm för att bestämma djup i klart vatten från passiva sensorer finns; men den kräver inställning av fem parametrar och inte hämtar djup där botten har en extremt låg albedo. För att ta itu med dessa frågor har vi utvecklat en empirisk lösning med hjälp av ett förhållande av reflektioner som bara har två kvantifierbara parametrar och som kan tillämpas på låg albedoegenskaper. De två algoritmerna-standarden linjär transform och den nya förhållandet transform jämfördes genom analys av IKONOS satellitbilder mot lidar batymetri. Koefficienterna för förhållandealgoritmen justerades manuellt till några få djup från ett sjökort, men utfördes samtidigt som den linjära algoritmen avstämdes med hjälp av flera linjära regression mot lidaren. Båda algoritmerna kompenserar för variabel bottentyp och albedo (sand, trottoar, alger, korall) och hämta batymetri i vattendjup på mindre än 10-15 m. Den linjära omvandlingen skiljer dock inte djupen från 15 m och är mer föremål för variabilitet över de studerade atollerna. Förhållandet omvandla kan, i klart vatten, hämta djup i 25 m vatten och visar större stabilitet mellan olika områden. Den presterar också något bättre i att sprida turbiditet än den linjära omvandlingen. Kvotalgoritmen är något bullrigare och kan inte alltid på ett tillfredsställande sätt lösa finmorfologi (strukturer mindre än 4-5 pixlar) i vattendjup 15-20 m. I allmänhet är förhållandet transform mer robust än linjär transform. Sedan den första användningen av flygfotografering över klart grunt vatten, har man insett att vattendjup kan uppskattas på något sätt genom fjärranalys. Teorin utvecklad av Lyzenga (1978 Lyzenga (, 1981 och expanderad av Philpot (1989) och Maritorena et al. (1994) visade giltigheten av och problemen med att använda passiv fjärranalys för bestämning av vattendjup. Användningen av två eller flera band möjliggör separation av variationer i djup från variationer i botten albedo, men kompensation för turbiditet, medan dragbar, kan vara problematiskt. Även om passiva optiska system är begränsade i djup penetration och begränsas av vatten turbiditet, kan användningen av sådana satellitdata vara det enda användbara sättet att karakterisera antingen omfattande eller avlägsna korallrev miljöer. Förutom det uppenbara behovet av batymetrisk information i många avlägsna områden kräver kartläggning av korallrev och karakterisering av potential för blekning information om vattendjup. Korallrev påverkar till sin natur starkt den fysiska strukturen i deras miljö, och information om vattendjup är grundläggande för att särskilja och karakterisera korallrevens livsmiljö, såsom patchrev, sporre och groove, och sjögräsbottnar. Kunskap om vattendjup gör det också möjligt att uppskatta bottenalbedo, vilket kan förbättra kartläggningen av livsmiljöer (Mumby et al. 1998................................................................................................................ Kunskap om den detaljerade strukturen i botten hjälper i 1 Motsvarande författare (richard.stumpf@noaa.gov). Denna insats finansierades av NOAA, National Ocean Service, Coral Reef Mapping Program. Steve Rohmann tillhandahöll övergripande samordning av projektet Northwestern Hawaiian Islands. Omnämnandet av ett företag utgör inte ett officiellt godkännande av NOAA.
Att vidareutveckla en empirisk lösning för förekomsten av variabla bottentyper, Stumpf et al. REF förbättrade de linjära kombinationsmetoderna för flera band med ett förhållande av reflexer med endast två kvantifierbara parametrar.
Determination of water depth with high-resolution satellite imagery over variable bottom types
{'venue': None, 'journal': 'Limnology and Oceanography', 'mag_field_of_study': ['Biology']}