Obemannade luftfartyg (UAV) kan användas som trådlösa flygbasstationer när cellulära nät inte är i drift på grund av naturkatastrofer. De kan också användas för att komplettera markbasstationen för att ge bättre täckning och högre datahastigheter för användarna. Tidigare studier av UAV-baserad trådlös täckning tar vanligtvis hänsyn till en Air-to-Ground-bana förlustmodell, som förutsätter att användarna är utomhus och ligger på ett 2D-plan. I detta dokument föreslår vi att UAV används för att tillhandahålla trådlös täckning för inomhusanvändare inne i en höghusbyggnad. För det första presenterar vi realistiska modeller utomhus-inomhus väg förlust och beskriva den kompromiss som införs av dessa modeller. Sedan studerar vi problemet med effektiv placering av en enda UAV, där målet är att minimera den totala sändningskraft som krävs för att täcka hela höghusbyggnaden. Det formulerade problemet är inte konvext och är i allmänhet svårt att lösa. I detta syfte överväger vi tre fall av praktiskt intresse och tillhandahåller effektiva lösningar på det problem som formulerats i dessa fall. Sedan studerar vi problemet med att minimera antalet UAV som krävs för att ge trådlös täckning till höga byggnader och bevisa att detta problem är NP-komplett. På grund av problemets intractability använder vi kluster för att minimera antalet UAV som krävs för att täcka inomhusanvändare. Vi visar genom simuleringar att den metod som samlar byggnaden i vanliga strukturer och placerar UAV i varje kluster kräver 80% mer antal UAV i förhållande till vår klusteralgoritm. Obemannade luftfartyg, utomhus-till-inomhus väg förlust modell, lutning nedstigning algoritm, partikel svärm optimering, k-medel kluster.
På grund av den begränsade UAV-transmissionskraften minimerade författarna i REF antalet UAV som krävs för att täcka inomhusmottagare.
The Indoor Mobile Coverage Problem Using UAVs
{'venue': 'ArXiv', 'journal': 'ArXiv', 'mag_field_of_study': ['Computer Science', 'Mathematics']}