Individuella modeller simulerar populationer och samhällen genom att följa individer och deras egenskaper. De har använts i ekologi i mer än fyra decennier, med deras användning och allestädes närvarande i ekologin växer snabbt under de senaste två decennierna. Individbaserade modeller har använts för många tillämpade eller "pragmatiska" frågor, såsom information om skydd och förvaltning av särskilda populationer på specifika platser, men deras användning för att ta itu med teoretiska frågor har också vuxit snabbt, nyligen hjälper oss att förstå hur uppsättningar av egenskaper hos enskilda organismer påverkar sammansättningen av samhällen och livsmedelsnät. Individbaserade modeller kommer att spela en allt viktigare roll i frågor som ställs av komplexa ekologiska system. Individbaserade modeller, även kallade agentbaserade modeller, är en populations- och samhällsmodelleringsmetod som möjliggör en hög grad av komplexitet hos individer och interaktioner mellan individer. Individuella modeller simulerar populationer eller populationssystem som består av diskreta enskilda organismer. Varje individ har en uppsättning tillståndsvariabler eller attribut och beteenden. Statusvariabler kan inkludera rumslig plats, fysiologiska egenskaper och beteendemässiga egenskaper. Dessa attribut varierar mellan individerna och kan förändras genom tiden. Beteende kan omfatta tillväxt, reproduktion, urval av livsmiljöer, födosök och spridning. Till skillnad från traditionella differentialekvation population modeller, som beskrivs i termer av påtvingade top-down population parametrar (såsom födelse-och dödsfrekvens), individbaserade modeller är bottom-up modeller där population-nivå beteenden uppstår från interaktioner mellan autonoma individer med varandra och deras abiotiska miljö. En fördel med individbaserade modeller jämfört med traditionella modeller är att de kan omfatta ett antal mekanismer på individnivå. De används alltså närhelst en eller flera av följande aspekter, som är svåra eller omöjliga att representera i populationsnivå differentialekvationer, anses nödvändiga för att besvara en forskningsfråga eller lösa ett tillämpat problem: variation mellan individer och individer under deras livscykel; lokala interaktioner mellan individer; och adaptivt beteende, som inkluderar fysiologi och energibudgetar. Den första stora användningen av en individbaserad modell var JABOWA [1], en modell för "gap-fasersättning", som beskrev en rad trädsamhällen i klyftor som skapats i skogar på grund av att ett takträd dör (vanligen 1000 m 2 ) genom att ta hänsyn till de olika effekterna av skuggning på träd av olika arter och olika höjder i förhållande till sina grannar. JABOWA:s framgång med att beskriva succession och altitudinell förändring i trädsamhällen inspirerade många varianter av skogsgapsmodeller, till exempel FORET [2], FORTNITE [3] och FORMIND [4], som granskats av Bugmann [5]. En viktig egenskap hos JABOWA och alla senare "gapmodeller" är att ett träd kännetecknas av endast en tillståndsvariabel, dess stamdiameter. Alla andra variabler, såsom höjd, vertikal
Inom ekologin har de individuella modellerna traditionellt specificerats från de dokumenterade teorierna och kunskaperna om systemet av intresse REF.
Individual-based models in ecology after four decades
{'venue': 'F1000Prime Reports', 'journal': 'F1000Prime Reports', 'mag_field_of_study': ['Biology', 'Medicine']}