Word sense disambiguation (WSD), taggning av ord i sammanhang med etiketter som visar i vilken betydelse orden används, har blivit ett allt populärare område för beräkningslingvistik forskning. Detta beror särskilt på de SENSEVAL-utvärderingar som skapade standarddatauppsättningar för uppgiften. Denna bok ger en grundlig översikt över aktuella WSD-tekniker och prestanda hos system på dessa datamängder, samt en kort historik över fältet och några verkligt insiktsfulla diskussioner om den potentiella utvecklingen för framtiden. Som Hirst påpekar i förordet är boken en samling sammanfattningar skrivna av ledande experter inom området snarare än en antologi av författarnas egna verk, men eftersom dessa är experter finns det naturligtvis en bra representation av deras arbete. Förutom undersökningar av befintligt material finns det analyser som kommer att vara av intresse även för dem som känner till WSD-litteraturen. Boken är en mycket användbar resurs för information som inte har sammanställts någon annanstans och innehåller dessutom material som inte har publicerats någon annanstans, såsom referenser till personlig kommunikation och resultat från projektrapporter. Det finns några utmärkta diskussioner om de heta frågorna på området. Ett primärt fokus för diskussionen är valet av sinnesinventering för märkning. Denna fråga är så grundläggande för WSD-gemenskapen (Hanks 2000; Ide och Fellbaum 2006) att den genomsyrar många av kapitlen och även berör ett annat hett ämne: uppgiftens relevans för tillämpningar. I inledningen konstaterar medredaktörerna att även om de flesta arbeten strävar efter att tillhandahålla användbar teknik ur ett ingenjörsperspektiv, finns det också utrymme för att driva WSD för vinster inom teoretisk beräkningssemantik. Valet av inventering är fokus för de två kapitel som följer Inledning. Kapitel 2, av Kilgarriff, tittar på begreppet ordförnimmelse med hjälp av bevis som samlats in från hans arbete om matchning (eller missmatchningar) mellan definierade sinnen och corpus bevis. Han hävdar att även om sinnesinventeringar kan vara en användbar plats att börja på, är de konstruerade under de pragmatiska övervägandena av lexikografer. Det bör därför inte antas att de har kognitiv giltighet eller uppfyller kraven i ett NLP-system. Kilgarriff tittar på begreppet ordförnimmelse i samband med Fregean kontra Gricean semantics. Han hävdar att ramverket Gricean fokuserar på den avsedda användningen passar bättre med spektrumet av sammanhang av ett ord än att försöka isolera sanningsvärdena i dessa sammanhang i en Fregean inställning. Kapitel 3, av Ide och Wilks, fortsätter argumentet om lämpligheten av lexikograf sinne skiljer från en praktisk synvinkel. De hävdar att vi skulle vara bättre om vi övergav det finkorniga testmaterial som vi har fokuserat på och
Word sense disambiguation syftar till att identifiera känslan av ett ord som visas i ett givet sammanhang REF.
Word Sense Disambiguation: Algorithms and Applications
{'venue': None, 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}