Sammanfattning När man distribuerar Grid-infrastruktur uppstår problemet med dimensionering: hur många servrar att tillhandahålla, var de ska placeras och vilket nätverk att installera för sammankoppling av serverwebbplatser och användare som skapar Grid-jobb? I motsats till klassiska problem med optisk nätverksdesign är det typiskt för optiska rutnät att trafikdestinationen (jobb) inte är känd i förväg. Detta leder till så kallade all-casting routing av arbetstillfällen. För nätdimensionering innebär detta att det saknas en tydligt definierad (källa, destination)-baserad trafikmatris, eftersom endast ursprunget för Grid-jobb (och deras data) är känt, men inte deras destination. Den senare beror inte bara på tillståndet för Grid-resurser, inklusive nätverk, lagring och beräkningsresurser, utan också på den algoritm för Grid-schemaläggning som används. Vi presenterar en stegvis lösningsmetod för att dimensionera alla dessa resurser och använder den för att utvärdera olika schemaläggningsalgoritmer i två fallstudier av europeiska nätverk. Resultaten visar att algoritmen för schemaläggning av rutnät har en betydande inverkan på den erforderliga nätkapaciteten. Denna kapacitet kan minimeras genom att på lämpligt sätt välja ett (skäligt litet) antal serverplatser: en optimal balans kan hittas, mellan den enda servern plats fall som kräver en hel del nätverkstrafik till denna enda plats, och en alltför fragmenterad distribution av serverkapacitet över alltför många platser utan många statistiska multiplexing möjligheter, och därmed en relativt stor sannolikhet att inte hitta gratis servrar på närliggande platser.
Därför försvinner det klassiska begreppet en (källa,destination)-baserad trafikmatris REF.
On dimensioning optical grids and the impact of scheduling
{'venue': 'Photonic Network Communications', 'journal': 'Photonic Network Communications', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}