Inverkan av rörledningens längd på en mikroprocessors prestanda undersöks både teoretiskt och genom simulering. En analytisk teori presenteras som visar två motsatta arkitektoniska parametrar påverkar den optimala pipelinelängden: graden av undervisningsnivå parallellism (superskalar) minskar den optimala pipelinelängden, medan bristen på pipelinestånd ökar den optimala pipelinelängden. Denna teori testas genom att analysera den optimala pipelinelängden för 35 applikationer som representerar tre klasser av arbetsbelastningar. Spårband samlas in från SPEC95 och SPEC2000 applikationer, traditionell (legacy) databas och on-line transaktionsbehandling (OLTP) applikationer, och moderna (t. ex. webb) applikationer främst skrivna i Java och C++. Resultaten visar att det finns en tydlig och betydande skillnad i den optimala pipelinelängden mellan SPEC-arbetsbelastningen och både de äldre och moderna applikationerna. SPEC-tillämpningarna, skrivna i C, optimerar till en kortare pipelinelängd än de äldre applikationerna, till stor del skrivna på monteringsspråk, med relativt liten överlappning i de två distributionerna. Dessutom överlappar den optimala distributionen av pipelinelängder för arbetsbelastningarna C++ och Java de äldre tillämpningarna, vilket tyder på liknande arbetsbelastningsegenskaper. Dessa resultat utforskas inom ett brett spektrum av superskalarprocessorer, både i-ordning och utanför-ordning.
Två arkitektoniska parametrar som kan påverka den optimala rörledningen längd är graden av instruktion nivå parallellism och rörledning stånd REF.
The optimum pipeline depth for a microprocessor
{'venue': 'ISCA', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}