Sammanfattning av denna webbsida: Diabetespatienter måste noga kontrollera sin blodglukoskoncentration. Flera metoder har utvecklats för detta ändamål, såsom finger-prick eller kontinuerliga glukosövervakningssystem (CGM). Dessa metoder utgör emellertid nackdelen med att vara invasiv. Dessutom har CGM begränsad noggrannhet, särskilt för att upptäcka hypoglykemi. Det är också känt att fysisk motion, och även daglig aktivitet, störa glukosdynamiken och kan skapa problem med blodglukosreglering under och efter träning. För att hantera dessa utmaningar är utrustning för övervakning av patientens fysiska aktivitet under utveckling. Denna granskning fokuserar på icke-invasiva sensorer som använder fysiologiska parametrar relaterade till fysisk träning som användes för att förbättra glukosövervakningen hos patienter med typ 1-diabetes (T1DM). Dessa apparater är lovande för diabeteshantering. De gör det möjligt att uppskatta glukoskoncentrationen antingen enbart på grundval av parametrar för fysisk aktivitet eller tillsammans med CGM- eller icke-invasiva CGM-system (NI-CGM). I dessa sista fall används de vitala signalerna för att modulera de glukosuppskattningar som tillhandahålls av CGM- och NI-CGM-enheterna. Slutligen visar denna granskning på eventuella begränsningar av dessa nya biosensorer och ger riktlinjer för den framtida tekniska utvecklingen.
Till exempel, i REF, effekten av fysisk träning på blodsockernivåer på typ-1 DM patienter ses över, drar slutsatsen att även vissa dagliga aktiviteter ändrar dynamiken i glukos och kan orsaka problem med blodglukosreglering under och efter träning.
Sensor Monitoring of Physical Activity to Improve Glucose Management in Diabetic Patients: A Review
{'venue': 'Sensors', 'journal': 'Sensors', 'mag_field_of_study': ['Engineering', 'Medicine', 'Computer Science']}