Även om det i stor utsträckning används i distribuerade transaktionssystem, introducerar det så kallade Two-Pase Committee (2PC) protokollet en betydande fördröjning i transaktionsbehandling, även i avsaknad av misslyckanden. Detta har fått flera forskare att leta efter alternativa åtagandeprotokoll som minimerar tidskostnaden i samband med samordningsmeddelanden och påtvingad logg skriver i 2PC. Framför allt har man nyligen föreslagit ändringar av ett protokoll om ett enfasutskott (1PC). Även om 1PC är effektiv, beaktas den sällan i praktiken på grund av de starka antaganden den kräver från det distribuerade transaktionssystemet. Syftet med detta dokument är att bättre identifiera och förstå dessa antaganden. Genom en noggrann undersökning av de inneboende egenskaperna hos 1PC, dissekerar vi de antaganden som ligger till grund för den och vi presenterar enkla tekniker som minimerar dem. Vi anser att dessa tekniker utgör ett första steg mot en allvarlig omprövning av 1PC i transaktionsvärlden.
Dessa tillvägagångssätt medför dock starka antaganden och begränsningar för transaktionssystemet REF.
One-phase commit: does it make sense?
{'venue': 'Proceedings 1998 International Conference on Parallel and Distributed Systems (Cat. No.98TB100250)', 'journal': 'Proceedings 1998 International Conference on Parallel and Distributed Systems (Cat. No.98TB100250)', 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}