Framtida flerkärniga processorer kommer att vara mer mottagliga för en mängd olika hårdvarufel. I synnerhet, intermittenta fel, som delvis orsakas av tillverkning, termiska, och spänningsvariationer, kan orsaka utbrott av frekventa fel som varar från flera cykler till flera sekunder eller mer. På grund av praktiska begränsningar av kretsteknik, kostnadseffektiva tillförlitlighet kommer sannolikt att kräva förmågan att tillfälligt avbryta utförandet på en kärna under perioder av intermittenta fel. Vi undersöker tre av de mest uppenbara teknikerna för att anpassa sig till den dynamiskt föränderliga resurstillgång som orsakas av intermittenta fel, och visar deras olika system-nivå implikationer. Vi visar att systemprogramvara omkonfigurering har mycket höga omkostnader, att tillfälligt pausa utförande på en felaktig kärna kan leda till cascading livelock, och att användning av reservkärnor har hög felfri kostnad. För att råda bot på dessa och andra nackdelar med de tre grundteknikerna föreslår vi att man använder ett tunt lager av hårdvara/firmavaror för att hantera ett alltför stort system – en där operativsystemet är konfigurerat för att använda fler virtuella processorer än antalet för närvarande tillgängliga fysiska kärnor. Vi visar att denna föreslagna teknik kan graciöst försämra prestanda under intermittenta fel av olika varaktighet med låg overhead, utan att involvera systemprogramvara, och utan att kräva reservkärnor.
Wells och Al. REF föreslår att man återhämtar sig från intermittenta fel genom att stänga av den felaktiga kärnan och använda ett virtualiseringslager för att hantera överåtagandenade system.
Adapting to intermittent faults in multicore systems
{'venue': 'ASPLOS', 'journal': None, 'mag_field_of_study': ['Computer Science']}