Dětství.

Clifford Joseph Harris se narodil v roce 1980 ve městě Atlanta. Jeho rodiči jsou Clifford "Buddy" Harris a Violeta Morgan. V dětství žil u svých prarodičů, jelikož jeho otec bydlel v New Yorku. S rapováním započal v roce 1989, v devíti letech. Ze střední školy odešel a věnoval se prodávání drog , ve čtrnácti byl poprvé uvězněn, tehdy získal přezdívku Tip. V roce 2001 si ho všimli u Arista Records, kde s ním podepsali smlouvu TIP si pozměnil pseudonym na T.I. z respektu k jinému členu labelu, který se jmenoval Q-Tip.

Hudební kariéra a problémy se zákonem.

I'm Serious (2001–2002).

Ještě během roku 2001 T.I. zveřejnil svůj debut "I'm Serious". Album však u posluchačů i kritiků propadlo a to i přesto, že na albu hostovala spousta známých jmen, jako jsou: Pharrell Williams, Lil Jon nebo Pastor Troy. Naproti tomu ho Pharrell označil za "Jay-Zýho jihu", ale i přesto byl T.I. za svůj neúspěch vyhozen z Arista Records. T.I. reaguje založením vlastního labelu Grand Hustle Records, na kterém vydá několik mixtapů ve spoluprási s DJ Drama. Mixtapy mu opět obnoví potenciál a T.I. je upsán i se svým labelem pod Atlantic Records.

Trap Muzik a Urban Legend (2003–2005).

Jeho druhé album "Trap Muzik" (2003) zaznamenalo mnohem větší úspěch než debut. Prodalo se ho přes milion kusů a stalo se platinovým. V roce 2004 T.I. porušil podmínku trvající od roku 1998, kterou dostal za držení drog. Byl odsouzen na tři roky ve vězení, ale po jednom měsíci byl propuštěn do "domácího vězení", aby tak mohl pokračovat ve své práci. Ke konci roku 2004 vyšlo jeho třetí album "Urban Legend". Album obsahuje singl "U Don't Know Me", který byl nominován cenu Grammy. Stejné nominace se dočkal i za spolupráci s Destiny's Child a Lil Waynem na písni "Soldier". Ve stejném roce získá i dalších šest ocenění v "Billboard Awards" a "BET Awards". Album "Urban Legend" se stalo také platinovým.

King a T.I. vs. T.I.P. (2006–2007).

Album "King" (2006) bylo jeho prvním albem, které debutovalo jako #1 na žebříčku Billboard 200. Za singl "What You Know" konečně získal cenu Grammy. Prodeje zvýšil i první film, ve kterém T.I. hrál, nazvaný ATL (2006). Ve stejném roce spolupracoval i na písni od DJ Khaleda "We Takin' Over". O rok později vydal nové album "T.I. vs. T.I.P.", které zaznamenalo podobný úspěch, jako album předchozí. Na tomto albu spolupracují s T.I. hvězdy jako jsou: Nelly, Eminem, Jay-Z nebo Busta Rhymes. "T.I. vs. T.I.P." se stejně jako "King" stalo platinovým.  V roce 2007 byl zadržen za pokus o koupi nelegální polo-automatické zbraně od nastrčeného agenta FBI. Při prohlídce jeho vozidla policie nalezla další tři neregistrované samopaly a dva tlumiče. Soudce mu zabavil jmění v hodnotě tří milionů amerických dolarů v akciích, 2 milionů v hotovosti a jednoho milionu v majetku. T.I. byl až do vynesení rozsudku, po zaplacení kauce, v domácím vězení, které mohl opustit jen z lékařský důvodů a na soudní přelíčení. V domě se mohla pohybovat jen T.I. rodina. Rozsudek měl být vynesen v únoru 2008. Byl odsouzen k roku "domácího vězení" a k 1 500 hodin obecně prospěšných prací. Vynesení délky pobytu ve vězení bylo odloženo na březen 2009.

Paper Trail (2008–2009).

Během svého "domácího vězení", při kterém byl T.I. neustále monitorován, nahrál své další album "Paper Trail", vedoucím singlem z alba, je jeho doposud nejúspěšnější singl "Whatever You Like". Na albu spolupracovali: Rihanna, Kanye West, Lil Wayne, Jay-Z nebo například Justin Timberlake. Píseň "Swagga Like Us" získala cenu Grammy, celé album je zatím nejprodávanějším T.I. počinem, je 2× platinové. O něco později vyšel i re-release k albu, ale jen v digitální podobě s několika novými písněmi.  V květnu 2009 nastoupil svůj trest - rok a jeden den ve vězení v Arkansasu a zaplacení pokuty 100 000 amerických dolarů. Původně T.I. hrozilo deset let a pokuta 250 000. Avšak již po deseti měsících byl propuštěn do "Domu na půl cesty", kde strávil zbylé dva měsíce. Po propuštění je T.I. nucen podstupovat neohlášené testy DNA a domovní prohlídky. Byl propuštěn na tříletou podmínku.

No Mercy (2010).

Roku 2010 se chystal vydat album "King Uncaged", ke kterému vydal promo singl "I'm Back". V květnu vydal také promo singl ke svému novému filmu "Takers (Gangsteři)", singl s názvem "Yeah Ya Know (Takers)" měl být jak na soundtracku k filmu, tak i na albu. V červnu vydal první oficiální singl k albu, ten se jmenuje "Got Your Back" a hostuje na něm zpěvačka Keri Hilson. Nyní je ovšem vydání alba odloženo, jelikož v září 2010 porušil svou tříletou podmínku tím, že u něho byla nalezena Extáze a po testech krve mu byl zjištěn Kodein v krvi. 15. října 2010 byl soudem odsouzen k jedenácti měsícům ve vězení za porušení podmínky, a to i přesto, že jeho šestičlenný právnický tým navrhoval léčení na protidrogové klinice. V prosinci 2010 vydal nové album přejmenované na "No Mercy", ke kterému výše zmíněné písně byly vydány jen jako bonusový materiál. Album získalo ocenění zlatá deska.

Trouble Man: Heavy Is The Head (2011–2012).

Začátkem podzimu roku 2011 byl propuštěn z vězení. V listopadu 2011 oznámil nahrávání svého osmého alba s plánovaným názvem "Trouble Man", které mělo být vydáno 4. září 2012. Nakonec bylo vydáno 18. prosince 2012 pod názvem "". K propagaci alba byly vydány singly "Love This Life" a "Go Get It", které se umístily v druhé polovině US žebříčku Billboard Hot 100. Prvním oficiálním singlem byla píseň "Ball" (ft. Lil Wayne), která debutovala na 50. příčce. V první týden prodeje alba se v USA prodalo 179 000 kusů, čím debutovalo na 2. příčce žebříčku Billboard 200. Vydáním alba splnil podmínky smlouvy u Atlantic Records, a tím s nimi ukončil spolupráci. Celkem se v USA prodalo 502 000 kusů alba a album získalo certifikaci zlatá deska.

Paperwork (2013–2014).

V roce 2013 vydal kompilační mixtape svého labelu Grand Hustle Records s názvem "Grand Hustle Presents: Hustle Gang", singl "Memories Back Then" se umístil na 88. příčce v USA. Rok 2013 byl také původně plánován pro vydání jeho devátého studiového alba "Trouble Man II: He Who Wears the Crown". První singl z alba byl vydán v červnu 2013 a nesl název "Wit Me" (ft. Lil Wayne) a umístil se na 80. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Z přípravy tohoto alba ale nakonec sešlo. V roce 2013 také hostoval na velmi úspěšném singlu "Blurred Lines" od Robina Thicka.  V listopadu 2013 podepsal smlouvu u Columbia Records. Zde začal přehrávat své deváté studiové album, které nově nese název "Paperwork". Výkonným producentem alba je Pharrell Williams. Prvním singlem byla zvolena píseň "About the Money" (ft. Young Thug); umístil se na 42. příčce v žebříčku Billboard Hot 100. Druhý singl "No Mediocre" (ft. Iggy Azalea) se umístil na 33. příčce. Album bylo vydáno 21. října 2014. V první týden prodeje v USA se ho prodalo 80 000 kusů a umístilo se tím na 2. příčce žebříčku Billboard 200.

Us or Else a Dime Trap (2015–...).

V roce 2015 podepsal distribuční a partnerskou smlouvu se společností Roc Nation, kterou vede rapper Jay-Z. V září vydal na streamovací službě Tidal EP s názvem "Us or Else". EP bylo vydáno na podporu hnutí Black Lives Matter. EP, které bylo vydáno pouze digitálně, se umístilo na 175. příčce žebříčku Billboard 200. V prosinci 2016 bylo EP následováno vydáním prodloužené verze "". Singly "We Will Not", "Warzone", "Black Man" a "Switchin' Lanes" byly vydávány nejdříve exkluzivně přes Tidal, ovšem v hitparádách nezabodovaly.  V říjnu 2018 vydal své desáté studiové album s názvem "Dime Trap". Album debutovalo na 13. příčce žebříčku Billboard 200 se 32 000 prodanými kusy (po započítání streamů). Z alba bylo vydáno několik singlů, žádný ovšem v hitparádách neuspěl.

Diskografie.

Úspěšné singly.

Singly, které se umístily do 50. příčky amerického žebříčku Billboard Hot 100:

Clifford Joseph Harris Jr., spíše známý jako T.I. (* 25. září 1980 Atlanta, Georgie) je americký rapper, hudební producent a herec. Je třínásobným držitelem ocenění Grammy. Také je zakladatelem hudebního labelu Grand Hustle Records.

Clifford Joseph Harris Jr. (born September 25, 1980), better known by his stage names T.I. and Tip (often stylized as TIP or T.I.P.), is an American rapper, singer, actor, songwriter, producer, entrepreneur, record executive, and author. Harris signed his first major-label record deal in 1999 with Arista subsidiary LaFace. In 2001, Harris formed the Southern hip hop group P$C, alongside his longtime friends and fellow Atlanta-based rappers Big Kuntry King, Mac Boney, and C-Rod. Upon being released from Arista, Harris signed to Atlantic and subsequently became the co-chief executive officer (CEO) of his own label imprint, Grand Hustle Records, which he launched in 2003. Harris is also known as one of the artists who popularized the hip hop subgenre trap music, along with Jeezy and Gucci Mane.  Harris has released ten studio albums, with seven of them reaching the top five of the US "Billboard" 200 chart. Throughout his career, Harris has also released several highly successful singles, including Billboard Hot 100 number one hits "Whatever You Like" and "Live Your Life", the later replaced the former atop the chart and helped Harris join a select group of artists to replace themselves at number one and simultaneously occupy the top two positions . Harris began to gain major recognition in 2003 following his first high-profile feature on fellow Atlanta-based rapper Bone Crusher's single "Never Scared". Harris earned more prominence with the release of "Trap Muzik" (2003), which includes the Top 40 songs "Rubber Band Man" and "Let's Get Away". The next year, Harris appeared on Destiny's Child's international hit "Soldier" alongside Lil Wayne, and released his third album "Urban Legend" (2004). His subsequent albums, "King" and "T.I. vs. T.I.P.", generated high record sales and were supported by popular singles, such as "What You Know" and "Big Shit Poppin' (Do It)", respectively.


Život.

Mládí.

Stanisław Wojciechowski se narodil do šlechtické rodiny. V letech 1888–1891 studoval na Varšavské univerzitě matematiku a fyziku. Tam se také stal členem ilegální organizace "„Zet“". Wojciechowski byl v roce 1891 zatčen za protesty pro nezávislost na Ruském impériu. Poté, co byl propuštěn, odešel do Paříže.

Exil.

V roce 1893 vstoupil Wojciechowski do Sociálně demokratické strany Polska, kde působil např. Karl Radek. Téhož roku se setkal a spřátelil s Józefem Piłsudským. Roku 1895 byl z Francie vyhnán. Nicméně v ní ilegálně zůstal až do roku 1899. Téhož roku se Wojciechowski odstěhoval do Londýna, kde vydával polsky psaný časopis "Przedswit".  V roce 1905 začal spolu s Piłsudským publikovat časopis "Robotnik". Roku 1906 se Wojciechowski vrátil do Ruska. Po návratu vystoupil ze Sociálně demokratické strany Polska a působil v časopisu "Spolem".

Politik.

Wojciechowski věděl, že první světová válka představovala pro Rusko nebezpečí. Roku 1918 byl přinucen opustit Moskvu pod hrozbou zatčení.  Do prezidentských voleb zastával funkci ministra vnitra ve dvou vládách (ve vláda Ignacyho Jana Paderewského a vládě Leopolda Skulského). Roku 1922 byl zvolen do Sejmu za Polskou rolnickou stranu. Téhož roku se účastnil prezidentských voleb.  Ve druhém kole bojoval Wojciechowski proti kandidátovi za lidovou stranu Gabrieli Narutowiczowi a kandidátovi seskupení národnostních menšin Janu Baudouinu de Courtenay. Wojciechowski nakonec kandidaturu vzdal. Prezidentem se stal až po násilné smrti Narutowicze a po prozatímní vládě Macieje Rataje.

Pád.

Během vykonávání funkce se Wojciechowski pro své autoritářské přesvědčení dostával do konfliktů s vládou. Jeho dávný přítel Piłsudski zinscenoval povstání (tzv. Květnový převrat). Ačkoli na Wojciechowského straně stáli premiér Wincenty Witos, ministr války generál Juliusz Tarnawa-Malczewski či generálporučík Władysław Anders, byl Wojciechowski nucen odstoupit z funkce.  Stanisław Wojciechowski dožil polozapomenutý v Golobkách v roce 1953.

Stanisław Wojciechowski (15. března 1869, Kalisch, Prusko – 9. dubna 1953, Golobky, Polská lidová republika) byl polský politik, roku 1922 se stal druhým prezidentem druhé Polské republiky.

Stanisław Wojciechowski (; 15 March 1869 – 9 April 1953) was a Polish politician, scholar, and activist in the cooperative movement. In 1922 he was elected the second President of the Republic of Poland following the assassination of Gabriel Narutowicz. He was ousted by the May Coup d'État of 1926.  While a student at the University of Warsaw, Wojciechowski worked for the Polish Socialist movement, which at the time was a major force in the Polish independence effort. He was arrested by czarist police in 1891, and again in 1892. Upon his release he moved to Zurich, then to Paris and finally to London. In England he helped publish the Polish Socialist periodical "Przedświt" ("The Dawn"). Active in the socialist movement, he often travelled undercover to Russian Poland, and became friends with Józef Piłsudski. He also studied the cooperative movement, and on returning to Poland legally in 1906 he spent time working to develop Polish cooperatives. During World War I he considered Imperial Germany to be Poland’s main enemy. With the Russian evacuation in 1915, he moved to Moscow, and there in 1917 was elected president of the Council of Polish Parties' Union. He returned to Warsaw after the October Revolution and from January 1919 to July 1920 served as minister of the interior in two separate cabinets of the new Second Polish Republic. When the Republic's president Gabriel Narutowicz was assassinated in December 1922, Wojciechowski was chosen to succeed him.  During his presidency, Wojciechowski and his erstwhile friend military chief of staff Piłsudski disagreed on the political direction of the nation: Wojciechowski supported continued parliamentary government, while Piłsudski favoured a more authoritarian approach. In May 1926, due to the worsening economic issues of the country, Piłsudski staged the successful May Coup, after which Wojciechowski resigned from his post.


Životopis.

Mengistu Haile Mariam se narodil v roce 1937 na jihu Etiopie, v kraji Walajita (provincie Sidamo). Pocházel ze skromných poměrů. Mengistuova matka byla dcerou služky tehdejší etiopské císařovny Zawditu I. a jejího majordoma, "dedžazmače" (důstojníka, dvorského hodnostáře) Kebede Tesemy. Z otcovy strany je synem bývalého otroka, který se později stal vojákem v etiopské armádě.  Jako dítě se často stěhoval. V Addis Abebě jeho otec získal hodnost desátníka v armádě císaře Haile Selassieho. Později se přestěhovali do města Džima v provincii Kaffa, kde vychodil 6 tříd, než jeho otce přeložili zpět do hlavního města. V 8 letech mu zemřela matka. V dospívání se Mengistu přestěhoval ke svému dědečkovi K. Tesemmovi do provincie Godžam.  Mengistu šel ve stopách svého otce. Začal studovat vojenskou školu, kde prodělal výcvik v radiokomunikaci a připojil se k armádě. Přilákal k sobě pozornost generála Amana Mikaela Andoma, který mu dal doporučení na prestižní Vojenskou akademii Holetta, kde v roce 1957 získal hodnost poručíka. Poté byl povýšen na velitele Třetí divize a na 6 měsíců byl poslán na výcvik ve zbraňových systémech do Spojených států.  Už v mládí Mengistu často slýchával posměšné poznámky o svém vzhledu, jelikož po svém otci podědil negroidní rysy. Právě tato zkušenost s rasismem vedla k silnému protiamerickému postoji, sympatizujícímu s tamním černošským nacionalistickým hnutím. Jeho odpor k světlým Etiopanům se projevil i po převzetí moci na setkání členů Dergu v Addis Abebě, kde emotivně prohlásil: „V této zemi některé šlechtické rodiny automaticky zařazují osoby s tmavou pletí, silnými rty a kudrnatými vlasy jako "barias" („otrok“), nechť je všem jasné, že brzy přinutím tyto hlupáky ohnout záda a mlít kukuřici.“ Ve Spojených státech se také zformovala jeho stalinistická ideologie.  Po návratu ze Spojených států byl převelen do vojenského skladu Třetí divize ve strategicky důležitém městě Harar. V roce 1974 získal hodnost majora. Projevily se u něj skvělé vůdcovské schopnosti, díky kterým se stal velmi populární mezi nižšími důstojníky a v mužstvu Třetí divize. Tyto okolnosti přispěly k jeho vzestupu v etiopské vládě během nadcházející revoluce.

Revoluce a růst politické moci.

Ekonomické, sociální, politické i národnostní rozpory spolu se suchem, neúrodou, hladomorem a energetickou krizí vyústily počátkem roku 1974 v revoluci namířenou proti feudalismu. Do čela protimonarchistické opozice se postavily ozbrojené síly. K sesazení císaře došlo 12. září 1974 a veškerou moc převzala Prozatímní vojenská správní rada (Derg).  Zpočátku byl Mengistu jedním z méně významných členů, ale během krátké doby vzrostlo jeho postavení, když se pod jeho velením začala vytvářet krajně levicová frakce. Nechal zřídit Zvláštní vojenský soud, který odsoudil k trestu smrti 59 bývalých hodnostářů státu obviněných ze zneužívání moci a korupce. Tímto se Mengistu 17. listopadu 1974 dostal do čela Dergu. Během několika dnů ho však vystřídal Tafari Benete, ale Mengistu si i přesto udržel výkonnou moc v pozici místopředsedy.  25. srpna 1975 náhle zemřel sesazený císař Haile Selassie I. Spekulovalo se, že ho Mengistu nechal uškrtit pomocí povlaku na polštář, ale Mengistu toto tvrzení rázně odmítl. Každopádně spekulace o císařově nejasném úmrtí byly posíleny tajným pohřbem. (Po pádu režimu se nakonec ukázalo, že císařovo tělo bylo pohřbeno do jámy pod podlahu Mengistuovy pracovny.)  Mezitím došlo ke zrušení všech monarchistických a feudálních titulů, byly provedeny reformy, které směřovaly k socializaci Etiopie. 27. dubna 1976 byla vydána Deklarace o přechodu etiopského socialismu na marxistické pozice, což vedlo k vytváření protirežimních hnutí. Někteří členové Dergu byli obviněni z kontrarevoluce kvůli svému nerozhodnému postoji. K jejich masové popravě společně s předsedou Dergu a dalšími vysoce postavenými důstojníky došlo 3. února 1977. Mengistu Haile Mariam, který se na popravách údajně aktivně podílel, se takto dostal podruhé a již definitivně do čela Dergu.

„Rudý teror“.

V letech 1977–78 rostl odpor proti dergu, o který se zasloužila především Etiopská lidová revoluční strana (EPRP), která zpočátku podporovala etiopskou revoluci, ale později se dostala do ideologického konfliktu s Mengistuovým režimem. Toto období likvidování opozice je známé jako "Kej šibbir" („Rudý teror“). Rolníky, dělníky i studenty loajální k jeho režimu vyzbrojil zbraněmi, aby mu pomohli zničit nepřátele revoluce. Ve svých projevech vykřikoval hesla: „Smrt kontrarevolucionářům! Smrt EPRP!“, která doplnil rozbitím lahví s tekutinou připomínající krev, aby ukázal, co je revoluce schopna udělat s nepřáteli.  Během dvou let se na ulicích objevily tisíce mrtvých těl. Svědkové prohlásili, že rodinní příslušníci, kteří šli sbírat těla svých milovaných, museli zaplatit za kulky, které je zabily. Do důkazních materiálů se dostaly i videa s jejich mučením. Mengistu Haile Mariam byl v tomto období zodpovědný za desítky tisíc mrtvých Etiopanů.

Etiopsko-somálský konflikt (1977–78).

Pohraniční konflikt Etiopie a Somálska o oblast Ogadenu (na jihovýchodě Etiopie), osídlenou Somálci, sahá až do 19. století. Somálsko doufalo, že v době politických zvratů Mengistuova režimu nebude Etiopie schopna odolat vojenskému tažení, které zahájilo 23. července 1977.  Střetly se zde dva levicové režimy podporované Sovětským svazem, avšak pro Sovětský svaz byla Etiopie výhodnějším spojencem, především díky jednoznačné orientaci režimu na marxisticko-leninskou ideologii. Proto Etiopie dostala masivní vojenskou pomoc ze strany Sovětského svazu a Kuby. Somálské jednotky tak byly vytlačeny z etiopského území. Do konce 70. let Mengistu velel jedné z největších armád subsaharské Afriky.

Orientace na SSSR.

Přítomností vojsk Kuby a SSSR se Etiopie dostala do sovětské sféry vlivu. 12. září 1984 došlo k vytvoření politické stany s názvem Dělnická strana Etiopie. O dva roky později byla údajně 81 % voličů schválena nová ústava, která přesně kopírovala ústavu sovětskou.  I přes opakovanou neúrodu, sucho, kolaps ekonomiky a růst vlivu odbojových a separatistických organizací, zejména v Eritreji, byla v září 1987 vyhlášena Etiopská lidově demokratická republika. Nová ústava přeměnila dosavadní vojenský stát na stát civilní. Derg se transformoval na parlament ("šengo") a jeho funkcionáři znovu získali své funkce pod jiným názvem. Mengistu Haile Mariam byl zvolen prezidentem země a současně se stal i generálním tajemníkem komunistické strany.  Mengistu v letech 1977–1984 několikrát navštívil Sovětský svaz stejně jako své další politické spojence – Kubu, Libyi, Jižní Jemen a Mosambik. V období od 6. června 1983 do 12. listopadu 1984 stál v čele Organizace africké jednoty (OAJ).  Pozvolný rozpad SSSR způsobil ochlazení sovětsko-etiopských vztahů. Snížení vojenské pomoci ohrozilo Mengistův diktátorský režim. Díky těmto okolnostem došlo k posílení odboje. Etiopská vláda za této kritické situace musela souhlasit s rozhovory s odbojovými hnutími o nalezení řešení. Než se tak stalo, k hlavnímu městu se přiblížily jejich armády a současně moc v Eritreji přešla do rukou povstalců. Diktátor byl nucen 21. května 1991 uprchnout ze země, aniž by informoval své podřízené a předal velení.

Exil v Zimbabwe.

Mengistu Haile Mariam našel útočiště v Zimbabwe. Od té doby zde žije v luxusu jako host zimbabwského prezidenta Roberta Mugabeho. Jeho jediná cesta za hranice byla v roce 1999 do Jižní Afriky kvůli lékařské péči. Okamžitě se objevily požadavky na jeho vydání, avšak Mengistu se rychle vrátil zpět na zimbabwskou půdu.  V roce 2007 byl bývalý diktátor Mengistu Haile Mariam shledán vinným z tisíce vražd během 17leté vlády, která zahrnovala hladomor, válku a Rudý teror. Etiopský Nejvyšší soud však shledal jeho doživotní trest za genocidu nedostatečným a 10. července 2008 ho odsoudil k trestu smrti. Je však nepravděpodobné, že by čelil trestu, jelikož by nejdříve musel zimbabwský prezident ztratit své postavení a moc v zemi, což se stalo v roce 2017.

Mengistu Haile Mariam (* 21. května 1937) je bývalý předseda Prozatímní vojenské správy (dergu), která vládla Etiopii v letech 1974-1987, a prezident Etiopské lidově demokratické republiky v letech 1987-1991. Dohlížel na Rudý teror v letech 1977-1978, který měl za úkol likvidaci opozice. Mengistu utekl do Zimbabwe v roce 1991. Etiopský Nejvyšší soud ho shledal vinným z genocidy.

Mengistu Haile Mariam (, pronounced ; born 21 May 1937) is an Ethiopian soldier and politician who was the leader of Ethiopia from 1977 to 1991 and General Secretary of the Workers' Party of Ethiopia from 1984 to 1991. He was the chairman of the Derg, the socialist military junta that governed Ethiopia, from 1977–87, and the President of the People's Democratic Republic of Ethiopia (PDRE) from 1987–91. Considered to be one of the most notorious African leaders of the 20th century, Mariam's reign was infamous for its brutality, autocracy and economic mismanagement.  The Derg took power in the Ethiopian Revolution following the overthrow of Emperor Haile Selassie I in 1974, marking the end of the Solomonic dynasty which had ruled Ethiopia since the 13th century. Mengistu purged rivals for power from the Derg and made himself Ethiopia's dictator, attempting to modernize Ethiopia's feudal economy through Marxist-Leninist-inspired policies such as nationalization and land redistribution. His bloody consolidation of power in 1977–78 is known as the Ethiopian Red Terror, a brutal crackdown on opposition groups and civilians following a failed assassination attempt by the Ethiopian People's Revolutionary Party (EPRP) in September 1976, after they had ignored the Derg's invitation to join the union of socialist parties. The death count is unknown, but is often estimated between 30,000 to 750,000.  Internal rebellion and government repression characterized Mengistu's presidency, the Red Terror period being a battle for dominance between the Derg, the EPRP and their rivals the All-Ethiopia Socialist Movement, who had initially aligned themselves with the Derg. While this internal conflict was being fought Ethiopia was threatened by both Somali invasion and the guerilla campaign of the Eritrean People's Liberation Front who demanded independence for Eritrea, then a province of Ethiopia. The Ogaden War of 1977–78 over a disputed border region with Somalia was notable for the prominent role of Mengistu's Soviet and Cuban allies in securing an Ethiopian victory. The catastrophic famine of 1983–85, is what brought his government the most international attention.  Mengistu left for Zimbabwe in May 1991 after the PDRE National Assembly dissolved itself and called for a transitional government. His departure brought an abrupt end to the Ethiopian Civil War. Mengistu Haile Mariam still lives in Harare, Zimbabwe, and remains there despite an Ethiopian court verdict finding him guilty "in absentia" of genocide.


Život.

Královna Konstancie zemřela při Adélině porodu a král Ludvík toužící po synovi, se již pět týdnů po královnině smrti potřetí oženil s mladou Adélou ze Champagne.  Adélina starší sestra Markéta byla již jako nemluvně roku 1158 zasnoubena s anglickým následníkem trůnu Jindřichem. Jako nevěstino věno bylo určeno strategicky důležité hrabství Vexin, které leželo mezi anglickou Normandií a Ile-de-France, výsostným územím francouzských králů. V lednu 1169 se Ludvík VII. dohodl s anglickým králem Jindřichem II. o zásnubách mladší dcery Adély s Richardem Lví srdce. Poté byla Adéla odeslána na anglický dvůr, kde se postupem času údajně stala milenkou svého potenciálního tchána krále Jindřicha a plánovaná svatba s Richardem se ani na naléhání Ludvíka VII. nekonala.  V červnu 1187 bylo uzavřeno francouzsko-anglické příměří a Jindřich se brzy poté rozhodl převést Richardovu Akvitánii na mladšího syna Jana, pokud uzavře sňatek s Adélou. Rozzlobený Richard se proti otci spřáhl s mladým francouzským králem Filipem II. a koncem roku 1188 na setkání v Bonmoulis předložili Jindřichovi soubor podmínek, v nichž byla zahrnuta i Adéla, která se měla konečně provdat za Richarda a ten by získal vládu nad provinciemi a byl by vazaly uznán za následníka anglického trůnu. Jindřich s návrhem nesouhlasil a Richard vzdal Filipovi lenní hold za všechny své francouzské državy. Na jaře roku 1189 začala další válka, jež se stala starému králi osudnou. Zemřel 6. července 1189 v osamění s vědomím, že se dočkal zrady od obou synů.  Richard Lví srdce dosedl na anglický trůn a záhy se chystal společně s Filipem II. na křížovou výpravu. Při přezimování na Sicílii se Filip pokoušel Richarda přesvědčit, aby konečně naplnil slib a s Adélou se oženil. Za zprostředkování flanderského hraběte se nakonec oba panovníci dohodli. Richard přislíbil, že vyplatí v Adélin prospěch 10 tisíc hřiven stříbra a Filip jej za to zprostil manželského slibu. Richard se však neměl k jakémukoli sňatku a tak záležitost vzala do svých rukou jeho matka Eleonora Akvitánská. Místo Adély všeobecně považované za souložnici mrtvého Jindřicha II. přivezla synovi na Sicílii novou nevěstu - navarrskou princeznu Berengarii. Francouzský král během obléhání Akkonu vážně onemocněl a na podzim roku 1191 se oproti předchozí úmluvě rozhodl odcestovat zpět do Evropy. Již v lednu 1192 pozval Jana Bezzemka do Paříže, nabídl mu Adélinu ruku a přislíbil mu být nápomocný při získání Richardova trůnu. Janovi v cestě na francouzský dvůr zabránila královna Eleonora společně s regenty. Po Richardově zajetí v Rakousku se Jan skutečně do Paříže rozjel, složil Filipovi lenní přísahu za všechny kontinentální državy Plantagenetů a přestože byl ženatý, požádal o ruku Adély. Opět zasáhla Eleonora a společně s regenty ostrovního království se jí podařilo donutit Jana ke stažení se na své statky.  Adéla se po mnoha letech čekání sňatku nakonec dočkala. Roku 1195 se vrátila zpět do Francie a bratr Filip ji provdal 20. srpna za poněkud mladšího hraběte Viléma Talvase. Naposledy je Adéla společně s manželem písemně doložena v lednu 1213 v listině pro kostel Sainte-Marie v Clairvaux.

Adéla Francouzská (" Adèle, Adélaïde , Alix de France", 4. října 1160 – po lednu 1213) byla dcerou francouzského krále Ludvíka VII. a jeho druhé manželky Konstancie, dcery kastilského krále Alfonse VII. Do dějin se zapsala jako milenka anglického krále Jindřicha II.

Alys of France, (or Alice) Countess of Vexin (4 October 1160 – c. 1220) was the daughter of Louis VII, King of France and his second wife, Constance of Castile.


Bydlení.

Masajská vesnice, neboli Boma, má kruhovitý tvar. Je obehnána bohatým hutným „plotem“ postaveným z větví. Tento plot tvoří vnější kruh vesnice. Uvnitř vesnice je další široká kruhovitá ohrada, kde se na noc schovávají zvířata před divokou zvěří. Tahle ohrada tvoří jádro vesnice. Chatrče staví výhradně ženy a to původní technologií. Materiál obstará příroda. Kostru chatrče tvoří dřevěné tyče upevněné v zemi protkané tyčemi drobnějšími. Na nich se připlácá směs bahna, trávy, moči, hnoje a popela, to vše vysuší slunce. Chatrč je poměrně malá, průměrně 3x5 m a výškou nepřesáhne 1,5 metru – dospělý muž se v ní nepostaví. Uvnitř můžeme naleznout domácí kuchyni, je zde sklad potravin a rodinného majetku. Masajové tady spí i jedí, jsou tu i malá zvířata. Uprostřed se nachází ohniště, ačkoli v chatrči není ani komín či okna. Vchod vede do chatrče nepřímo – což je jakési bezpečnostní opatření proti nezvaným nočním návštěvám a přes noc se ještě zakrývá různými látkami a klacky. Chatrč zajišťuje nejen chlad, ale uvnitř nenajdeme dokonce ani mouchy.

Tradice.

Bůh Enkai seslal na Zemi krávy, když se obloha a země rozdělily. Krávy jsou dědictví Enkaie. Celý život Masaje se točí kolem krav, které jsou navíc jeho hlavní obživou. Kráva se živí trávou, tráva je spojena se Zemí, proto Masajové zemi nijak nekultivují - tohle by bylo pod jejich důstojnost a cítili by se vinni. Masajové zemi neobdělávají, nekopou studny- raději pijí z potůčků i když studny jsou, dokonce ani nepohřbívají mrtvé – nechají je napospas divokým zvířatům, někdy ji pomazávají krví a tukem, protože kdyby zvíře nechalo mrtvolu bez povšimnutí znamenalo by to že je něco v nepořádku a vedlo k sociální hanbě. Zemi nemůže vlastnit jedinec ani rodina, bohatství Masajů tkví v něčem jiném. U Masajů platí, že muž smí mít více manželek. Čím více má Masai dobytka a dětí tím je bohatší. Žena musí být věrná jen jednomu muži. Postavení ženy znázorňuje postavení její chatrče vůči chatrči muže.  Oblečení Masaje se liší podle věku, pohlaví a místa. Nosí jednoduché sandály dnes vyráběné z plastu nebo pneumatik. Kolem ramene Masai zavěšuje kus bavlněné látky, většinou červené nebo modré barvy, převažují kostkované nebo pruhované vzory. Dříve nosili ovčí nebo telecí kůží. Ženy i muži zdobí svá těla různými malbami. Nosí různé šperky – korálky, dřevěné náramky a mají typicky vytahané uši od zavěšených ozdob. Dlouhé vlasy nosí jen muži válečníci, ženy mají hlavu vyholenou a naleštěnou tukem nebo máslem. Masajský muž má oštěp. Rytmické tance a hudba jsou velice typickými a tradičními pro Masaje, období ceremonie válečníků může znamenat jejich až desetidenní trvání. Masajové jsou známi jako děti krve a mléka. Tohle plyne z jejich zvyků pití čerstvé krve. Nařezávají zvířatům krční tepny a „pouštějí jim žilou“. Na každé zvíře přijde řada jednou za 4 dny. Také piji teplé mléko anebo směs krve a mléka známou jako "Saroi". Živí se masem z vlastních stád.

Osobnost Masaje.

Masajové jsou lidé hnědé pleti se značnou příměsí hamitské a snad i semitské krve. Vysocí se štíhlou a hbitou postavou. Ostře řezaný obličej s ostrými rysy, úzkými rty a štíhlým nosem. Přes den je velice obtížné potkat ve vesnici muže. Ti výhradně pasou krávy či hlídají vesnici. Ženy se naopak starají o vesnici, o děti a vodu – je-li nějaká. Vody je v této suché oblasti nedostatek, proto se velice málo myjí, vodu zpravidla ani nepijí (pijí směs mléka a krve).

Obřady a rituály.

Jsou výrazem kultury Masajů a sebeurčením. Každý obřad znamená začínající nový život. Všichni Masajové touží projít těmito životně důležitými fázemi svého života. V masajské společnosti existuje mnoho obřadů, za ty nejdůležitější jsou považovány tyto: Enkipaata (obřad před obřízkou), Emuratta (Obřízka), Enkiama (Manželství), Eunoto (přechod válečníka na vyššího bojovníka), Eokoto e-kule (obřad, kdy Masaj smí pít mléko aniž by ho žena viděla), Enkang oo-nkiri (obřad, kdy žena připraví vybrané maso a bojovníci ho jedí), Orngesherr (Junior starší obřad), atd. Existují také obřady pro mladší chlapce a dívky a to včetně Eudoto / Enkigerunoto oo-inkiyiaa (propíchnutí ušních lalůčků), a Ilkipirat. Muži hrají v kmeni důležitou roli (Patriarchát). Zařazení muže do kmene je věku kolem 14 let. Vstupní podmínkou je obřízka. Po tomto slavnostním obřadu, který se koná každých několik let (kněz vždy určí datum), odcházejí mladí chlapci do Manaytta(vesnice bez ohrady). Zde postaví svou chatrč a žijí až několik let. Učí se tradicím a zvykům svých otců – tance, písně a bojové prvky. Učí se bránit zemi a dobytek. Po ukončení jejich přípravy kněz oznámí, že je na obřízku připravena další skupina chlapců. Mladí chlapci, kteří opustí Manaytta se stávají mladšími válečníky. Mladší válečníci se stávají staršími válečníky, ti zase mladší stařešinou, a pokud se Masaj dožije takového věku, stane se z něj senior stařešiny. Mladí muži, kteří opustí Manaytta se mohou plným právem zúčastnit shromáždění a přispívat svými názory do života kmene. Dále se přislibuje dodržovat normy, které se týkají například způsobu jídla a pití- žena nikdy nesmí vidět muže jíst maso. Je zakázáno pít alkohol, žvýkat tabák a spát s dívkami. Po dovršení 30 let se Masajský muž žení, přestává být bojovníkem (stává se mladším stařešinou). Jeho bohatstvím je dobytek, který střádal v období válečníka. Tímto bohatstvím si platí nevěstu.  Masajové si i přes vnější vliv moderního světa uchovali tradiční životní styl. Dnes se ale musí také vyrovnávat s přílivem turistů, kteří je obohacují i obírají. Masajské ženy prodávají turistům různé suvenýry. Dnes se tradice Masajů střetávají se snahami vlád o ochranu přírody. Pro každého Masaje válečníka je velikou trofejí ulovit lva, ale dnes si rozmyslí, zda mu zabití lva stojí za případné potíže s policií. A právě dobytek způsobuje Masajům další potíže se snahou vlád o ochranu přírody. Masajská stáda jsou velice rozsáhlá, to způsobuje ohromné spásání savany a následné ničení.

Masajové jsou africká černošská etnická skupina nilotského původu. Po dlouhém stěhování v minulosti (podle jejich tradice z Egypta) se usadili mezi Kilimandžárem a horou Mount Kenya (jejíž domorodý název se dá přeložit jako Blízko nebe), tedy v dnešní severní Tanzanii a jihozápadní Keni. Počet Masajů je odhadován na 250 tisíc a jejich pověst nespoutaných bojovníků i zachování si původního způsobu života jsou v dnešním moderním světě obdivuhodné. Mluví jazykem Maa, což je Nilo-Saharská jazyková skupina. U Masajů vládne patriarchální charakter společnosti.

The Maasai () are a Nilotic ethnic group inhabiting northern, central and southern Kenya and northern Tanzania. They are among the best known local populations internationally due to their residence near the many game parks of the African Great Lakes, and their distinctive customs and dress. The Maasai speak the Maa language (ɔl Maa), a member of the Nilotic language family that is related to the Dinka, Kalenjin and Nuer languages. Except for some elders living in rural areas, most Maasai people speak the official languages of Kenya and Tanzania, Swahili and English. The Maasai population has been reported as numbering 1,189,522 in Kenya in the 2019 census, compared to 377,089 in the 1989 census.  The Tanzanian and Kenyan governments have instituted programs to encourage the Maasai to abandon their traditional semi-nomadic lifestyle, but the people have continued their age-old customs. Many Maasai tribes throughout Tanzania and Kenya welcome visits to their villages to experience their culture, traditions, and lifestyle, in return for a fee.


Příběh.

Hvězdná loď USS Enterprise NCC-1701 pod vedením kapitána Jamese Tiberius Kirka nachází poblíž planety Omega IV a další federační loď "USS Exeter". Loď neodpovídá na Uhuřino vysílání a výsadek kapitána Kirka spolu s panem Spockem, Dr. McCoyem a členy ostrahy (redshirt) nachází na lodi pouze uniformy plné zvláštních krystalů. McCoy zjišťuje, že jde o posádku, která byla zbavena veškeré tělesné vody a pouze toto zbylo. Z posledního záznamu lodního deníku je patrné, že šlo o nějakou infekci, která byla přinesena výsadkem z planety a každý, kdo vkročí na loď je infikovaný.  Na povrchu se výsadek nalézá tibetskou vesnici Kohmů, které velí kapitán "USS Exter", Ron Tracey. Tracey zpočátku působí jako klasický trosečník, ale když výsadek objevuje, že porušil základní směrnici a chce ho zatknout, napadne a zabije phaserem jednoho člena ochranky. Tracey zkouší Kirka přemluvit, že na planetě se nachází sérum dlouhověkosti, které by bylo zapotřebí izolovat a získat pro sebe. Důkazem je jeden z obyvatel, který je přes 200 let starý a jeho otec přes 1000 let. Kirk toto spojenectví odmítá a je uvězněn. Ve vězení se Kirk a Spock setkávají s dvojicí barbarů, kteří jsou označování za Yangy. Vynikají svou zuřivostí a primitivním stupněm vývoje, ale později se ukazuje, že umí mluvit. Kirk jim pomůže utéct, ale Yang jej omráčí a uteče se svou družkou sám. Když Kirk přichází k sobě, utíkají za McCoyem, který je donucen zkoumat sérum. Ten zjišťuje, že sérum neexistuje a extrémní dlouhověkost je prostě vlastnost zdejších obyvatel a nemoc přinesená na loď se projeví pouze po krátkém pobytu na povrchu planety. Do místnosti doráží pološílený Tracey, který dává za vinu pád vesnice a napadení ze strany Yangů Kirkově pomoci při útěku z vězení.  Záhy se všichni dostávají do zajetí Yangů a je patrné, že nejde o tak primitivní skupinu. Vše nasvědčuje tomu, že planeta prošla technologickými válkami a vlastně Kohmové jsou původní komunisté a Yangové zase Yankeeové. Vše potvrzuje roztrhaná americká vlajka. Když vůdce Yangů začne odříkávat nesrozumitelná slova z uctívaných listin, Kirk rozpozná a odříká začátek ústavy spojených států, což Yangy zaskočí. Celou situaci komplikuje Tracey, který je přesvědčuje, že Kirk je ten špatný a Spock je vlastně ďábel, který je přišel zničit. Nakonec je Kirk přemluví, že ve svaté knize stojí pravidlo „Dobro vždy porazí a zničí zlo“. Společně s Traceym jsou svázáni k sobě jednou rukou a ten, který přežije bude uznán jako dobrý. Zatím Spock přiměje jednu Yangskou ženu, aby zapnula komunikátor, který uslyší "Enterprise".  Když Kirk vyhraje souboj, nechává Traceyho zatknout a Yangům vysvětluje, že ústava byla napsána pro celý lid a nikoliv pouze pro vůdce kmenů a že musí platit pro Yangy i Khomy. Yangové se nad tím pozastavují, ale souhlasí, že to splní. Kirk ještě před transportem na loď si prohlédne vlajku a odchází.

„Sláva Omegy“ (v originále „The Omega Glory“) je pětadvacátý díl druhé řady seriálu Star Trek, později známého jako "Star Trek (seriál)". Premiéra epizody v USA proběhla 1. března 1968, v České republice 21. března 2003.

"The Omega Glory" is the twenty-third episode of the of the American science fiction television series "". Written by Gene Roddenberry and directed by Vincent McEveety, it was first broadcast March 1, 1968.  In the episode, Captain Kirk must find the cure to a deadly disease and put an end to another Starfleet captain's cultural interference.  The story was one of three outlines submitted for selection as the second pilot of "Star Trek", the others being "Mudd's Women" and "Where No Man Has Gone Before".


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 56 metrů na pomezí pahorkatiny Ramat Menaše a pobřežní nížiny, respektive jejího výběžku - údolí Bik'at ha-Nadiv. Severně od obce probíhá vádí Nachal Taninim, do kterého zde od severu ústí vádí Nachal Snunit, od východu Nachal Alona. Na východním okraji obce terén stoupá do návrší Giv'at Cefi. Jižně od vesnice probohá vádí Nachal Ada.  Obec se nachází 8 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 54 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 30 kilometrů jižně od centra Haify a 5 kilometrů jihovýchodně od Zichron Ja'akov. Avi'el obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Oblast Vádí Ara osídlená ve vyšší míře izraelskými Araby začíná až 6 kilometrů jihovýchodně odtud.  Avi'el je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 6533.

Dějiny.

Avi'el byl založen v roce 1949. Jeho zakladateli byla skupina židovských imigrantů z Rumunska, Maďarska a Jemenu.  Obyvatelé mošavu byli napojení na pravicové politické hnutí Betar a vojenskou organizaci Irgun. Vesnice vznikla v rámci osidlovacího programu Miškej Cherut Betar. Politická orientace vesnice souvisí i s tím, že toto území během války za nezávislost v roce 1948 dobyly pravicové židovské jednotky Irgun a ty pak ovlivňovaly i zdejší židovské osidlování.  Původně se mošav nazýval Jad ha-Jod Daled (יד ה-14), současný název odkazuje na Israele Epsteina - člena Irgunu, který používal jméno Gondor Avi'el a byl zabit v Itálii v roce 1946.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Avi'el Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě výrazně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 781 lidí. Během roku 2014 registrovaná populace stoupla o 0,1 %.

Avi'el ( אֲבִיאֵל, v oficiálním přepisu do angličtiny Avi'el) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Haifském distriktu, v Oblastní radě Alona.

Aviel () is a small and pastoral moshav in northern Israel. It is located south of Haifa within Alona Regional Council, near Zikhron Yaakov and Binyamina-Giv'at Ada. It had a population of in .


Původ dynastie.

Podle tradice, zachycené na přelomu 11. a 12. století v Kosmově "Kronice Čechů", byl zakladatelem rodu Přemyslovců Přemysl Oráč, pocházející ze Stadic, kterého si vyvolila za manžela Krokova dcera Libuše (v té době ale Stadice ještě neexistovaly). Jejich následníky byli dle pověstí Nezamysl, Mnata, Vojen, Vnislav, Křesomysl, Neklan a Hostivít. Hostivítovým synem údajně byl první historicky doložený český kníže Bořivoj I., u nějž se dodnes spekuluje o původu. K původu rodu se vyjadřuje také tzv. Kristiánova legenda z konce 10. století a autor svatováclavské legendy "Diffundente sole". V obou těchto starších pramenech se hovoří o Přemyslu Oráči, příběh ale není zdaleka tak rozvinutý jako v Kosmově „literárnějším" podání. Spekuluje se také o moravském původu Přemyslovců, tedy že Bořivoj byl synem velkomoravského knížete Rostislava.

Alternativní teorie původu.

Existují i jiné teorie původu dynastie Přemyslovců. Jednou z možností je jejich moravský původ. Podle teorie historika Lubomíra E. Havlíka, podporované J. Zástěrou a částečně také L. Galuškou, byl kníže Bořivoj synem moravského knížete Rostislava, přičemž tamní dynastie (Mojmírovci) mohla pocházet až od prvního slovanského vladaře Sáma, který je ztotožňován někdy také s Přemyslem jako zakladatelem státu.  Podle další teorie muzikologa V. Karbusického pocházejí jména dvanácti bájných knížat, potomků Přemysla a Libuše, z úryvku staroslověnského (či staročeského) textu-poselství Čechů k Frankům v 9. století. Nejspíše je to varování před válkou a zároveň nabídka míru, v souvislosti s významnou bitvou z roku 849. V tomto textu údajně bylo psáno: "Krok’ kazi (Tetha), lubo premyšl, nezamyšl m’nata voj’n u‘ni zla, kr’z my s‘ neklan (am), gosti vit", což vykládá jako: "Zastav své kroky, Tetha (oslovení tehdejšího vůdce Franků, popřípadě západních sousedů obecně) a raději přemýšlej, nezamýšlím na tebe vojnu ani zla, kříži my se neklaníme, hosty vítáme".

Biologický původ.

Z kostí knížete Spytihněva I. se zjistilo, že patřil do keltsko-germánské haploskupiny R1b.

Název.

Název rodu „Přemyslovci“ vymyslel a rozšířil až v 19. století obrozenec a historik František Palacký. Přemyslovci se takto sami nenazývali, ani tak ve své době nazýváni nebyli.

Období vlády.

První historicky doložený Přemyslovec a jeho potomci v Čechách vládli více než 430 let – do roku 1306. Na trůně se jich vystřídalo pravděpodobně 30, z toho sedm králů.  Ke konci 10. století svedli Přemyslovci rozhodující boj o vrchní vládu nad Čechami s mocným rodem Slavníkovců, který skončil vyvražděním Slavníkovců na Libici 28. září 995. Otázka vztahů těchto dvou rodů je dodnes diskutovaná, Slavníkovci možná pro Přemyslovce nepředstavovali mocenskou hrozbu. Existují i alternativní teorie o tom, že Slavníkovci byli pouze jednou z větví Přemyslovců a tudíž šlo o mocenský boj v rámci rodu.  Po úspěších za vlády Boleslava I. a Boleslava II. nastal za vlády tří synů knížete Boleslava II. v 10. století velký úpadek českého knížectví v souvislosti s bratrovražednými boji mezi Přemyslovci a vzestupem okolních zemí – především pak Uher a Polska. Tato krize byla překonána až za vlády Břetislava I., který, poučen z těchto problémů, zavedl seniorátní řád, tj. dědictví nejstaršího člena přemyslovského rodu a rozdělil tím vládu svým pěti synům, z nichž nejstarší Spytihněv II. vládl jako kníže a jeho tři mladší bratři obdrželi vládu nad moravskými úděly – olomouckým, brněnským a znojemským – a poslední syn Jaromír (Gebhart) se věnoval církevní dráze. Ze synů Břetislava I. odvozovali svůj původ také moravští Přemyslovci, kteří vymřeli až za vlády krále Přemysla Otakara I., který se snažil eliminovat moc vedlejších větví rodu a soustředit ji do hlavní, pražské linie.  V roce 1085 získal jako první z Přemyslovců královský titul Vratislav II. V roce 1158 se totéž podařilo i jeho vnukovi Vladislavovi II. Oba Přemyslovci královský titul získali jako poctu a odměnu od císaře. Navíc i v tomto období se v přemyslovském rodě projevovaly velké rozpory mezi jednotlivými rodovými liniemi.  Od 11. století sahala moc Přemyslovců trvale také na Moravu, kterou spravovala jejich moravská větev jako údělná knížata olomoucká, brněnská a znojemská. Znojemská větev vymřela jako první – její poslední představitel Konrád II. Ota se stal českým knížetem, zemřel ovšem už v roce 1191. Brněnská větev skončila s bratry údělníky Spytihněvem a Svatoplukem na přelomu 12. a 13. století. Spytihněv žil velkou část svého života uvězněný na hradě Přimda. Posledním představitelem olomouckých Přemyslovců byl kaplan Sifrid, který zemřel v roce 1227. Poslední zprávy o vedlejší linii rodu, Děpolticích, byly v roce 1247.

Poslední Přemyslovci.

Po státní krizi v poslední čtvrtině dvanáctého století na trůn usedl Přemysl Otakar I. a skončila tak řada rychle se střídajících knížat (sám Přemysl byl ostatně jedním z nich). Roku 1212 Přemysl I., dokonale využívající situace v říši, zajistil pro své potomky dědičný královský titul. V době vlády jeho syna Václava I. se česká zahraniční politika změnila z dosavadního víceméně defenzivního postoje na ofenzivní.  V osobě krále Přemysla Otakara II., syna Václava I., se v roce 1253 počet mužských členů rodu omezil jen na jednoho. Přemysl měl jen jednoho legitimního syna, Václava II. a ten také jen jednoho přeživšího mužského dědice, Václava III. Královská linie rodu Přemyslovců, k němuž se váží počátky české státnosti, skončila nečekaně zavražděním mladého Václava III. v Olomouci dne 4. srpna 1306.  Přemyslovská linie poté ještě pokračovala po přeslici v dalších královských dynastiích, což byli Lucemburkové (1310–1436), Habsburkové (1436–1457), Jagellonci (1471–1526) a opět Habsburkové (1526–1740), posléze Habsbursko-Lotrinská dynastie (1740–1918). Žili také ještě královští levobočkové a hlavně představitelé významné, ale tentokrát už opravdu poslední vedlejší linie rodu – opavští Přemyslovci, potomci Přemysla Otakara II. a jeho milenky, rakouské šlechtičny Anežky z Kuenringu.

Tělesná charakteristika.

Podle zachovalých kosterních pozůstatků (studie E. Vlčka z vykopávek na Pražském hradě) je známo, že přemyslovská knížata měřila více než 170 cm, králové necelých 170 cm, byli štíhlí, ale svalnatí.  Svalové úpony prozrazují záměrný tělesný trénink s mečem. Zuby měli králové drobné; horní řada přesahuje poněkud dolní (předkus). Svalové úpony jsou na lebce utvořeny jenom málo; řada znaků, která charakterizuje typicky mužské lebky, chybí.  Přemyslovci, i když se mohli chlubit svalnatou atletickou postavou, nebyli žádní mohutní válečníci. Jejich rysy a utváření těla se vyznačovalo půvabem skoro ženským. To platí hlavně o obličeji. Vlasy a vousy měli hnědé nebo kaštanové. Jedinečnou galerii nejstarších příslušníků přemyslovské dynastie (do roku 1134) představují nástěnné malby ve znojemské rotundě svaté Kateřiny.

Přemyslovci byli první česká knížecí a královská dynastie ("tzv. odnepaměti" až do 4. srpna 1306), dále vládli také v Rakouských zemích (1251–1278), Polsku (1300–1306) a Uhersku (1301–1305). Ve vedlejší (levobočné) opavské linii Přemyslovci vymřeli (po meči) až roku 1521.  Přemyslovci byli jedinou původem českou panovnickou dynastií. Osobou krále Václava III. vymřel rod po meči a královská linie se tak sňatkem Přemyslovny Elišky s králem Janem Lucemburským přenesla na Lucemburskou dynastii a další rody. V českých zemích (s výjimkou Jiřího z Poděbrad) již panovali panovníci s původem mimo domácí rody.

The Přemyslid dynasty or House of Přemyslid (, , ) was a Czech royal dynasty which reigned in the Duchy of Bohemia and later Kingdom of Bohemia and Margraviate of Moravia (9th century–1306), as well as in parts of Poland (including Silesia), Hungary, and Austria.


Historie společnosti.

Do obchodního rejstříku byla RegioJet a.s. zapsána 20. března 2009 s předmětem podnikání „výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona“ a od 6. října 2009 byl zapsán předmět činnosti „provozování dráhy a drážní dopravy“. Předsedou dvoučlenného představenstva je Radim Jančura, druhým členem je obchodní ředitel Jiří Schmidt.  Provozní ředitel a člen představenstva Jan Paroubek dal ve firmě RegioJet čtyři dny po zahájení provozu výpověď (podle MF

Rané záměry Student Agency.

Praha–Ostrava a další záměry.

V roce 2006 vyjádřil Radim Jančura v několika rozhovorech záměr, že by se Student Agency v horizontu zhruba tří let stala i železničním dopravcem. Prvním záměrem bylo provozování dopravy na trase Praha–Ostrava, která by konkurovala vlakům EC/IC a SC Pendolino Českých drah, výhledově naznačil i možnou účast na dotované regionální dopravě nebo na mezinárodní dopravě v trase Berlín–Praha–Vídeň.  V červnu 2007 Radim Jančura oznámil, že již probíhá výběrové řízení na výrobce vlaku pro trať Praha–Ostrava.

Jednání s Keolisem.

Dne 13. května 2008 Jančura oznámil, že jedná o vytvoření společného podniku s třetím největším

Výběrové řízení Libereckého kraje.

Keolis Deutschland společně se Student Agency se ucházely ve výběrovém řízení o zakázku na provozování zhruba 35 % železniční dopravy (označované též Jizerskohorská železnice) objednávané Libereckým krajem na 15 let od prosince 2011, vyhlášeném na podzim roku 2008, avšak poté, co společně se třemi dalšími zájemci (České dráhy, Viamont a Arriva) z původních pěti postoupily do druhého kola, začátkem června ještě před podáním závazných nabídek ze soutěže odstoupily s odůvodněním, že jsou „poslední dva týdny

Nabídka Jihomoravskému kraji.

Společnost Student Agency se na jednání s Jihomoravským krajem 3. února 2009 dohodla, že vypracuje nabídky na provozování jihomoravských linek S2, S3, S4 a S9.  V březnu 2009 kraj oznámil záměr vyhlásit výběrové řízení na provozování železniční dopravy v kraji v reakci na to, že mu finanční požadavky Českých drah připadaly neúměrné. Na jednání 8. září 2009, kde dopravce vystupoval již pod hlavičkou RegioJet, bylo dohodnuto omezení nabídky na linky S2 a S3, aby byla srovnatelná s obdobnou nabídkou Českých drah.  Dosavadní smlouva s Českými drahami však byla v prosinci 2009 prodloužena do roku 2019, aby kraj zajistil podmínky čerpání státní dotace na základě Memoranda o zajištění stability, s tím, že od prosince 2016 může být až 55 % objemu ze smlouvy vyjmuto. Situace, že kraj bez výběrového řízení prodloužil smlouvu dosavadnímu dopravci, ačkoliv věděl o zájmu jiné společnosti dopravu provozovat, a distancoval se od závěrů dosavadních jednání na půdě krajského úřadu a odmítl s tímto dopravcem i Sdružením

Záměry a propagační akce od vzniku RegioJetu.

Nabídka rychlíkové dopravy.

V červnu 2009, krátce po odstoupení z výběrového řízení Libereckého kraje, Student Agency oznámila, že 15. června podá ministerstvu dopravy nabídku provozování rychlíkové dopravy. Přitom uvedla, že podle evropského práva by po podání takové nabídky muselo ministerstvo vypsat výběrové řízení, a že bude schopna nabídnout cenu až o 40 % nižší, než jsou náklady účtované na těchto trasách Českými drahami (cca 120 Kč/km). Dceřiná společnost RegioJet pak podala nabídku provozování rychlíkové dopravy na 15 linkách, rozdělených do 3 souborů, od roku 2011.

Plzeňský kraj 2009.

Plzeňský kraj vyhlásil v roce 2009 výběrové řízení na provozování dopravy na třech neelektrizovaných tratích (Plzeň–Blatno, Plzeň–Domažlice a Nýřany – Heřmanova Huť) od prosince 2011 do prosince 2026. Nabídky měly být otevírány 29. a 30. října a výsledky vyhlášeny v polovině listopadu. Zadávací podmínky si vyzvedlo 8 firem, do soutěže se přihlásily České dráhy, Viamont, ČSAD Jablonec a RegioJet.

Žluté jaro na železnici.

V dubnu 2010 RegioJet oznámil reklamní provoz soupravy Siemens Desiro vypůjčené od leasingové firmy. Souprava ve žluté barvě a pod značkou RegioJet o víkendech 24. a 25. dubna a 1. a 2. května 2010 jezdila za symbolické jízdné na trati 132 mezi Děčínem a Krupkou, první vlak vyjel 24. dubna 2010 v 9:00 hodin z Děčína hl. n. Ve všedních dnech od 26. dubna do 7. května souprava jezdila mezi Ústím nad Labem a

Jihočeský kraj.

Na jaře 2010 Jihočeský kraj a koordinátor veřejné dopravy JIKORD připustily možnost vyhlášení výběrového řízení až na 25 % objemu železniční dopravy v kraji, které umožňuje desetiletá smlouva s Českými drahami a.s., na provozování regionální železniční dopravy v závazku veřejné služby v prostoru západně od Českých Budějovic a jižně od Strakonic, na tratích 194 České Budějovice – Černý Kříž, 197 Číčenice – Volary – Nové Údolí

Plzeň–Domažlice.

V červnu 2010 společnost oznámila, že nejdříve od jara 2011 chce provozovat dopravu na trati Plzeň–Domažlice (současně ke stejnému datu ohlásila i záměr ohledně trasy Praha–Olomouc–Ostrava

Praha–Ostrava–Žilina (–Košice).

V červnu 2010 společnost oznámila, že nejdříve od jara 2011 chce provozovat dopravu na trati Praha–Olomouc–Ostrava (–Žilina). Podle článku ze 20. září 2010 jí SŽDC kapacitu dopravní cesty přidělila. Na přelomu let 2010 a 2011 se firma připravovala spustit od poloviny roku 2011 expresní dopravu vlaky IC na trase Praha–Ostrava–Čadca–Žilina. 11. dubna 2011 směřoval dopravce přípravy na spuštění dopravy na začátku léta 2011. 26. září 2011 byl pak skutečně zahájen provoz mezi Prahou a Havířovem a od prosince 2011 byl

Praha–Brno–Břeclav.

Dne 29. září 2011 proběhla médii zpráva, že Radim Jančura chce navrhnout Ministerstvu dopravy převzetí současných vlaků Českých drah na trase Praha–Břeclav (se zachováním stávajícího jízdního řádu, ale bez potřeby dotací).  Začátkem ledna 2013 Brněnský deník napsal, že Radim Jančura chce ministra dopravy Zbyňka Stanjuru přesvědčit, aby mohl na této trati jezdit bez výběrového řízení, bez dotací

Společný projekt s Deutsche Bahn.

Dne 29. září 2011 proběhla médii zpráva, že Radim Jančura vyjednává s Deutsche Bahn o společném provozování mezinárodních spojů do Berlína či Hamburku.  Koncem dubna 2012 DB oznámily, že se ještě nedohodly na budoucí spolupráci na provozování vlaků na trase Praha–Drážďany–Berlín–Hamburk s žádným dopravcem, ale rozhodly se, že budou dále jednat exkluzivně již jen se Student Agency. Dozorčí rada Českých drah na základě této informace schválila zrušení smlouvy na chystaný nákup souprav Railjet, které byly určeny pro tuto trasu. Společnosti DB i RegioJet

Ostrava–Opava–Krnov–Olomouc.

27. března 2012 vypsalo ministerstvo dopravy výběrové řízení na provozování rychlíkové dopravy na trase Ostrava–Opava–Krnov–Olomouc s požadovaným zahájením provozu 14. prosince 2014, na dobu 15 let, tj. do konce platnosti jízdního řádu pro období 2028/2029. Z 10 zájemců, kteří si vyzvedli zadávací dokumentaci, nabídku nakonec podali 16. října 2012 jen dva zájemci, a to konsorcium dvou společností skupiny Arriva a společnost RegioJet. Arriva vlaky v nabídce požadovala kompenzaci (dotaci) 189 Kč na vlakokilometr, RegioJet 188 Kč. RegioJet nabídl dopravu novými vlaky, Arriva nabídla tři varianty, počítající s využitím nových nebo nově rekonstruovaných vlaků.  České dráhy, a.s. údajně jako jediné musely při zadávání objednávky na nové soupravy postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek. PESA Bydgoszcz pak s toutéž nabídkou, kterou

Pravidelný provoz.

Praha – Havířov – Žilina.

Od 26. září 2011 provozovala společnost na podnikatelské riziko provozovatele s financováním ING Lease a Société Générale Equipment Finance pravidelnou vlakovou dopravu, a to bez objednávky Ministerstva dopravy, pouze s kompenzacemi žákovských, studentských a důchodcovských slev z veřejných prostředků.  Společnost začala se třemi páry spojů mezi Prahou a Havířovem, od 31. října 2011 v souvislosti s přidáním třetí soupravy přibyl čtvrtý pár spojů. Výhledově mělo trasu obsluhovat 6 souprav 9 páry spojů denně. Od prosince 2011 jezdí vlaky v pravidelném dvouhodinovém intervalu a i do dalších stanic Ostravska (Český Těšín, Třinec), jeden pár spojů začal zajíždět až do Žiliny. Od prosince 2012 se odjezdy směrem na Prahu posunuly o 1 hodinu zpět a z Prahy vlaky vyjíždějí 12 minut po celé hodině.  Stanice linky RegioJet od zahájení provozu: Praha hlavní nádraží – Praha-Libeň – Pardubice hlavní nádraží – Ústí nad Orlicí – Zábřeh na Moravě – Olomouc hlavní nádraží – Hranice na Moravě – Ostrava-Svinov – Ostrava hlavní nádraží – Ostrava-Stodolní – Havířov – Český Těšín – Třinec –

Bratislava – Dunajská Streda – Komárno.

27. prosince 2010 RegioJet získal devítiletou smlouvu se slovenským ministerstvem dopravy na dotovanou vlakovou dopravu na trati z Bratislavy do Komárna přes Dunajskou Stredu od 4. března 2012. Objem smlouvy činí cca 1,25 mil. vlkm ročně při nákladech (reálné ceně) 5,7 € za vlkm. Po přičtení zisku a odečtení výnosů bude úhrada činit 4,52 € za vlkm bez přičtení propláceného poplatku za dopravní cestu (odhad 1,45 € za vlkm) a bez započtení inflace. Roční dotace má být asi 7,1 miliónu eur, což je o 1,3 miliónu méně, než byla dosavadní dotace státnímu dopravci. Zakázku získala společnost v rámci veřejné soutěže MDVRR SR vypsané ministrem dopravy Lubomírem Vážným za účelem přímého zadání výkonů ZSSK a získání dotací z Operačního programu doprava (OPD).  Provoz měl RegioJet zajišťovat moderními dieselovými klimatizovanými jednotkami Bombardier Talent, které by umožnily zkrátit jízdní doby v úseku

Bratislava – Košice.

V dubnu 2014 RegioJet oznámil zahájení příprav na vstup na trasu Bratislava – Žilina – Košice až čtyřmi páry spojů od změny jízdního řádu v prosinci 2014. Stávající spoj Praha – Žilina měl být také prodloužen do Košic. 14. prosince 2014 byl provoz zahájen třemi páry spojů s dobou jízdy necelých 5 hodin v šestihodinovém intervalu, 28. listopadu 2014 byl zahájen prodej jízdenek. Vlaky zastavovaly ve stanicích Bratislava, Trnava, Trenčín, Považská Bystrica, Žilina, Vrútky, Ružomberok, Liptovský Mikuláš, Poprad, Kysak, Košice.  V dubnu 2015 RegioJet žádal od slovenské vlády, aby stát proplácel kompenzace na slevy sociálním skupinám rovnoprávně všem dopravcům a nikoli pouze vybranému státnímu dopravci, protože prý za

Praha – Košice.

Od poloviny října 2014 zavedl Regiojet denní pár spojů v trase Praha – Košice (se stanicemi Praha hlavní nádraží, Olomouc hlavní nádraží, Ostrava-Svinov, Čadca, Žilina, Vrútky, Ružomberok, Liptovský Mikuláš, Štrba, Poprad, Kysak, Košice).  14. června 2015 zavedl RegioJet noční vlaky v trase Praha – Košice a zpět, a to v rozsahu tří párů spojů týdně (ve čtvrtek, v pátek a v neděli).

Praha – Zvolen.

Zahájení provozu na trase Praha – Žilina

Staré Město – Praha.

Jeden pár spojů denně v trase Staré Město – Otrokovice – Hulín – Přerov – Olomouc

Praha - Brno - Bratislava.

Celkem tři páry spojů začal dopravce provozovat od 11. prosince 2016 mezi Brnem a Prahou. Všechny tři spoje dále pokračovaly, z toho dva spoje jely dále do Bratislavy, jeden spoj jel přes Břeclav do Starého Města. Dopravce tyto spoje chtěl získat místo Českých drah. Správa železniční dopravní cesty nakonec 30. listopadu rozhodla s ohledem na to, že počet žádostí přesáhl kapacitu dráhy, musela postupovat podle zásad procesu koordinace žádostí a prioritních kritérií. V případě trasy Praha – Brno – Bratislava s odjezdem z Prahy hl. n. v 15:19 a v opačném směru z Brna v 7:09

Praha - Brno - Vídeň.

Od prosince 2017 začal dopravce ve spolupráci s Graz-Köflacher Bahn und Busbetrieb provozovat čtyři páry vlaků z Prahy

R8 Brno - Přerov - Bohumín.

Ministerstvo dopravy přidělilo dopravci RegioJet od 15. prosince 2019 do roku 2027 rychlíkovou linku

Regionální doprava v Ústeckém kraji.

RegioJet v roce 2018 vyhrál poptávkové řízení na provoz regionálních vlaků v Ústeckém kraji (Regiotakt). RegioJet bude své jednotky provozovat na šesti tratích v Ústeckém kraji s elektrickým provozem. Smlouva platí

Autobusová doprava.

Slovenské společnosti RegioJet udělil 13. ledna 2015 Banskobystrický samosprávný kraj licenci k provozování nedotované autobusové linky Banská Bystrica – Nitra – Bratislava. RegioJet zahájí provoz v pondělí 2. února 2015. Na linku budou nasazeny zcela nové autokary Irizar na podvozku Volvo s výbavou FUN & RELAX ve žlutém provedení.  Na 18. listopadu 2015 oznámil RegioJet zahájení provozu autobusové linky Bratislava – Vídeň, kde tak bude konkurovat autobusovému dopravci Slovak Lines. Rozsah provozu má být 16

Prodej jízdenek.

Prodejní místa.

První pobočky.

14. dubna 2011 otevřel RegioJet na pražském hlavním nádraží vlevo od ČD centra svou první prodejní kancelář. Do zahájení předprodeje pro vlaky RegioJet sloužila pro prodej mezinárodních železničních jízdenek z prodejního a rezervačního systému DB Bahn (které nabízí i sousední kancelář ČD Travel), prodej autobusových jízdenek Student Agency express a prodej doplňkových služeb, například

Aktuální stav.

V srpnu 2014 se ustálil počet oficiálních prodejních míst na 33, 4 z nich jsou na Slovensku (2x Bratislava, 1x Košice a 1x Žilina). Jízdenku dále lze zakoupit u tzv. provizních prodejců, kterých je daleko více a jsou jak v České republice, tak na Slovensku. Zaměřují se především na místa, kde nejsou oficiální prodejní místa.

Vzájemné prodávání jízdenek mezi dopravci.

RegioJet žádal České dráhy, aby mu poskytovaly provizní prodej jízdenek, protože je zákonná povinnost prodat jízdenku na danou trasu bez ohledu na to, kolik dopravců se na přepravě podílí, ale České dráhy o tom odmítly jednat. Rovněž odmítly uzavřít provizní smlouvu, aby RegioJet mohl prodávat jízdenky pro vlaky Českých drah. RegioJet proto čekal na

Zaměstnanci.

Dopravce se slovenskému státu zavázal, že zaměstná slovenské železničáře. 15. března 2011 vydal tiskovou zprávu, že na Slovensku zahájil nábor 80 zaměstnanců na pozice manažerů, strojvedoucích, vlakvedoucích – stevardů i

Vozidlový park.

Neuskutečněné záměry.

V červnu 2007 Radim Jančura oznámil, že již probíhá výběrové řízení na pět souprav v typické žluté firemní barvě (v prosinci 2007 upřesnil, že půjde dohromady o šest souprav, z toho jednu rezervní) pro trať Praha–Ostrava. Výběrového řízení se účastnily firmy Siemens a Stadler, design vlaku se měl blížit vlakům ICE 3,

Dieselové jednotky.

Na jaře 2010 RegioJet pořádal v České republice propagační jízdy jednotkami Siemens Desiro vypůjčenými od leasingové firmy.  Na slovenské lince měl RegioJet zajišťovat dopravu moderními dieselovými klimatizovanými jednotkami Bombardier Talent. Pro zkušební a prezentační jízdy na slovenské trase od 26. do 28. dubna 2011 si zapůjčil od německého dopravce Eurobahn ze skupiny Keolis soupravu v bílé barvě, která v

Lokomotivy.

V květnu 2010 byl oznámen nákup devíti elektrických lokomotiv řady E 630, které v roce 1991 jako ř. 163 vyrobila Škoda Plzeň pod výrobními čísly 8853 až 8861. V polovině devadesátých let byly upraveny pro italské poměry a prodány italské společnosti Ferrovie Nord Milano, podle RegioJetu však jejich opotřebení „odpovídá zhruba tříletému provozu“ a mají dohromady hodnotu „téměř půl miliardy korun“. Kupní cena nebyla zveřejněna. Údaj ČTK o celkové ceně za nákup 400 milionů Kč RegioJet rezolutně popřel jako nesprávný. Lokomotivy byly upraveny pro provoz v ČR (tj. byla odstraněna většina úprav pro FNM) a byl změněn převodový poměr pro zvýšení maximální rychlosti ze 120 km/h na 140 km/h. Stanoviště strojvůdce je přemístěno zpět z levé strany zpět na pravou, je odstraněno ovládání z řídícího vozu, kondenzátory filtru jsou přemístěny zpod rámu zpět do strojovny, která je tím pádem opět

Vozy.

Vozy od ÖBB.

Počátkem června 2011 RegioJet oznámil, že již v Česku má od Rakouských spolkových drah 14 ojetých osobních vozů, vyrobených v letech 1978–1982, které již v minulosti byly rekonstruovány pro rychlost 200 km/h a mají klimatizaci, vakuové toalety a elektrické zásuvky. V rámci úprav pro RegioJet mají získat například nový lak, nové koberce apod. Lakování do korporátních barev realizuje OLPAS Moravia v Krnově, opravy a úpravy v interiéru pak METRANS DYKO Rail Repair Shop v Kolíně. Dalších 14 vozů 1. třídy a kombinovaných vozů 1. plus 2. třídy bylo od ÖBB dodáno 26. července 2011.  Celkově bylo od ÖBB dodáno 12 kusů řady ABmz 30-90, 8 kusů řady Ampz 18-91 a 8

Nové rumunské vozy.

V létě 2010 RegioJet vyhlásil výběrové řízení na 50 nových vozů za 50 mil. €, což je považováno za velmi nízkou cenu.  Valer Blidar, majitel rumunské společnosti ASTRA Vagoane Călători, sdělil v září 2010 rumunskému ekonomickému listu Ziarul Financiar Daily, že do konce roku 2011 má nejmenovanému odběrateli dodat 50 osobních vozů, které mají být používány v České republice, a že smlouva je těsně před podpisem. Rumunský server Financiarul.ro zprávu podal tak, že společnost zakázku na 50 vozů od nejmenované české firmy již získala. Radim Jančura však 20. září 2010 v reakci na tuto zprávu popřel, že by již bylo výběrové řízení uzavřeno a že by smlouva již byla uzavřena, že by AVC zakázku získala nebo že by bylo „před podepsáním smlouvy“, dále však odmítl záležitost komentovat s tím, výsledek výběrového řízení oznámí v říjnu či v listopadu 2010. V lednu 2011 Jančura v rozhovoru pro MF Dnes oznámil, že na trase Praha–Ostrava–Žilina bude v přechodném období užívat z menší části též operativně pronajaté vozy, protože nestihne do zahájení provozu získat dostatek vlastních vozů. Na podzim 2011 už by měly být hotové všechny vlastní vozy, avšak

Vozy od SBB.

1. května 2012 oznámily Švýcarské spolkové dráhy (SBB), že od nich společnost RegioJet na začátku dubna koupila 12 vozů první třídy. Má jít o vozy typového označení Am61 o maximální rychlosti 200 km/h. Prodejní cenu ani jedna ze stran nezveřejnila. Mají být v druhé polovině roku (resp. nejpozději do konce roku) nasazeny na linku z Prahy do Ostravy. Mluvčí RegioJetu uvedl, že před nasazením do provozu bude kompletně rekonstruován interiér vozů. Nové vozy by měly pomoci zvýšit dosavadní počet 7 párů spojů na všech 9 uvedených v jízdním řádu.

Vzhled vozidel.

Všechna vozidla mají korporátní žlutočerný vnější nátěr, výjimkou jsou vozidla opatřená pouze polepy, kterým zůstala červená střecha od ÖBB. Oproti vozidlům jiných dopravců je velmi nenápadné typové a registrační

Cestovní třídy.

Zpočátku dopravce cestovní třídy nerozlišoval, později zavedl na komerčních linkových spojích čtyři třídy: Kromě

Elektrické soupravy.

7. března 2019 podepsal RegioJet smlouvu na nákup sedmi nových nízkopodlažních elektrických souprav od společnosti Pesa Bydgoszcz pro provoz v Ústeckém kraji. Mají být dodány v druhé polovině roku 2021 a do provozu nasazeny v prosinci 2021. V poptávkovém řízení pro tratě Ústí nad Labem – Štětí, Děčín – Ústí nad Labem-Střekov, Most

Přehled.

Tabulka vybraných

RegioJet a.s. (VKM: RJ) je provozovatel osobní železniční a autobusové dopravy v Česku, sídlící v Brně. Stoprocentním vlastníkem je Student Agency vlastněná Radimem Jančurou, na některých nabídkách spolupracoval s německou pobočkou francouzské firmy Keolis. Příležitostnou veřejnou železniční osobní dopravu společnost poprvé prováděla 24. dubna 2010, provoz první linky pravidelné osobní dopravy byl spuštěn 26. září 2011. V roce 2011 měla společnost ztrátu 59 mil. Kč, v roce 2012 ztrátu prohloubila na 76 mil. Kč při tržbách 267 mil. Kč a v roce 2013 očekávala obdobnou.  Sesterská společnost shodného názvu RegioJet a. s. se sídlem v Bratislavě je provozovatelem osobní železniční a autobusové dopravy na Slovensku.  Od února 2015 začala pod značkou RegioJet provozovat slovenská pobočka RegioJet i autobusovou dopravu. 4. dubna 2016 byl oficiálně zahájen rebranding autobusové dopravy české společnosti Student Agency na značku RegioJet.

RegioJet a.s. (VKM: RJ) is a private Czech provider of passenger rail and bus transport. The company Student Agency, owned by Radim Jančura, is the 100% owner. The company's registered office is in Brno.  The sister company of the same name, RegioJet a. s., with its registered office in Bratislava is an operator of passenger rail and bus transport in the Slovak Republic.  The company started to operate regular bus transport under the brand Student Agency in 2004; occasional public rail transport was operated for the first time on 24 April 2010. The operation of the first railway line of regular passenger transport was started on 26 September 2011.  The company operates bus routes around the Czech and Slovak Republics and to another 90 cities throughout Europe.


Některé ezoterické programovací jazyky.

Nejzajímavější ezoterické programovací jazyky a jejich specifika. U některých je uvedena ukázka kódu, většinou programem Hello world.

INTERCAL.

INTERCAL je nejstarší ezoterický jazyk, navržený v roce 1972 Done Woodsem a Jamesem M. Lyonem, s jasným úmyslem odlišovat se od ostatních. Obsahuje například klíčové slovo „PLEASE“, které se mohlo vložit před jakýkoli příkaz a které v původní verzi ovlivňovalo „tón“, jímž interpreter oznamoval případné chybové hlášky. Vzdáleně připomíná jazyk symbolických instrukcí.

Brainfuck.

Brainfuck je programovací jazyk tvořený toliko 8 příkazy bez parametrů, jimž je přiřazeno 8 nealfanumerických znaků. Programy v Brainfucku tak vypadají jako změť náhodných znaků.

FALSE.

FALSE je další z ezoterických jazyků, založených na zásobníku a operacích s ním, velmi redukované instrukční sadě, obfuskaci kódu. Zajímavé je též, že má patrně nejmenší kompilátor – do 1024 bajtů.  Příklad na vypsání prvočísel do 100:

Befunge.

Befunge je ezoterický jazyk mající vzdálenou podobnost s Brainfuckem a podobnými. Stejně jako ony je vybaven zásobníkem a příkazy pro práci s ním. Jeho specifikem je to, že běh programu může zdrojovým kódem „cestovat“ podle šipek být navigován.

Whitespace.

Whitespace je jazyk, jehož programy jsou zapisovány s použitím pouze tří znaků, z nichž ani jeden není v textu vidět.

LOLCODE.

LOLCODE je jazyk vytvořený jako parodie k internetovému fenoménu „Lolcatz“. Vzdáleně připomíná jazyk C, ale jeho příkazy a klíčová slova jsou často zkomolená. HAI CAN HAS STDIO? VISIBLE "HAI WORLD!" KTHXBYE

Thue.

Thue je ezoterický jazyk s pouhým jedním příkazem se dvěma operandy. Přesto je turingovsky úplný, ba navíc může být použit k rozeznání a definici jazyků úrovně Type-0 Chomského hierarchie.

Piet.

Piet je programovací jazyk, jehož programy jsou čteny/zakódovávány do obrázků o 20 základních barvách. V tomto případě se obor programovacích jazyků snoubí s disciplínou steganografie.

Velato.

Velato bere vstup svých programů z rozhraní MIDI, kde pauza mezi nimi určuje každý další příkaz.

Chef.

Programy v jazyku Chef (anglicky šéfkuchař) připomínají kuchařské recepty (s tímto úmyslem byl také navržen). Opět zde figuruje zásobník, který je v tomto případě ztělesněn mixérem. Například, vylití jeho obsahu do pekařské formy znamená výňatek obsahu zásobníku a poslání ho na systémový výstup.

Shakespeare.

V Shakespeare jsou programy kamuflovány do divadelních her. Scénické poznámky (např. když někdo vstupuje na scénu nebo z ní odchází) slouží jako příkazy nebo direktivy; jiná data jsou pak skryta v použitých slovech (Rozlišuje se například, jsou-li citově neutrální, pozitivní nebo negativní).

Taxi.

Programy v ezoterickém jazyku Taxi (podobně jako v Chefu či Shakespearovi) konvenční zdrojový kód nepřipomínají a místo toho vypadají jako kniha jízd či popis instrukcí taxikáře. Jednotlivá místa, kam má zajet, znamenají jednotlivé operace, které má taxikář (běh programu) provést (například pošta znamená standardní vstup/výstup, zajet po práci do garáže znamená ukončit program). Jednotliví cestující, kteří využijí jeho služeb, jsou ve skutečnosti prvky v zásobníku (jejich naložení a vyložení tak představuje operace codice_2 a codice_3). Jména lokací a jim odpovídající příkazy jsou uvedeny v mapě Townsville.  Příklad na vynásobení dvou čísel uživatelským vstupem:  codice_4  Co je pro Taxi zcela specifické, je to, že programátor musí myslet i na benzín, který musí čas od času tankovat. Pokud tak nebude dělat, program skončí neúspěchem. Tato koncepce je podobná hardwarovému řešení zvanému Watchdog timer, jen v poetičtější podobě.

OstraJAVA.

OSTRAJava má za cíl pozvednout kvalitu (nejen ostravského) programování. Na rozdíl od Javy vychází OSTRAJava přímo z mluveného jazyka (ostravského nářečí), tedy z něčeho čemu obyčejní lidé rozumějí. Typický ostravský horník pak nebude mít problém přejít od těžby rudy ke klávesnici. Jazyk tak mimo jiné řeší i problém nezaměstnanosti na moravsko-slezsku.

Ezoterický programovací jazyk (zkratka "esolang") je takový programovací jazyk, který byl navržen, aby otestoval hranice a možnosti disciplíny programovacích jazyků, důkaz toho, že takový návrh je vůbec možný; nebo jako žert či parodii. Přídomek "ezoterický" tyto jazyky nosí jako znak toho, že jejich účelem ani záměrem není snaha o jeho široké uplatnění v praxi. To a často i nesrozumitelnost až obtížnost psaní byť i jednoduchých programů je odlišuje od konvenčních programovacích jazyků, jež se krom jiného soustředí i na přehlednost a užitnou hodnotu. Autoři většiny ezoterických programovacích jazyků se nicméně ve svých návrzích snaží o to, aby jejich výtvory byly turingovsky úplné.

An esoteric programming language (sometimes shortened to esolang) is a programming language designed to test the boundaries of computer programming language design, as a proof of concept, as software art, as a hacking interface to another language (particularly functional programming or procedural programming languages), or as a joke. The use of "esoteric" distinguishes these languages from programming languages that working developers use to write software. Usually, an esolang's creators do not intend the language to be used for mainstream programming, although some esoteric features, such as visuospatial syntax, have inspired practical applications in the arts. Such languages are often popular among hackers and hobbyists.  Usability is rarely a goal for esoteric programming language designers—often the design leads to quite the opposite. Their usual aim is to remove or replace conventional language features while still maintaining a language that is Turing-complete, or even one for which the computational class is unknown.


Druhy vozíků.

S ohledem nejen na typ nákladu, ale i povahu trasy, jsou navrhovány a vyráběny různorodé cyklovozíky.

Podle počtu kol.

Cyklovozíky mají pro tažení většinou jen jedno nebo dvě kola. Zvláště u dětských vozíků je ale časté, že je možné je použít i jako kočárek. V takovém režimu pak používají další jedno nebo dvě často snímatelná kolečka.

Cyklopřívěsy v legislativě.

§ 58 zákona 361/2000 Sb. říká: „Za jízdní kolo se smí připojit přívěsný vozík, který není širší než 800 mm, má na zádi dvě červené odrazky netrojúhelníkového tvaru umístěné co nejblíže k bočním obrysům vozíku a je spojen s jízdním kolem pevným spojovacím zařízením. Zakrývá-li přívěsný vozík nebo jeho náklad za snížené viditelnosti zadní obrysové červené světlo jízdního kola, musí být přívěsný vozík opatřen vlevo na zádi červeným neoslňujícím světlem.“  V roce 2011 vznikl výkladový spor o to, zda se zákaz přepravovat osoby v přívěsech (§ 48 odst. 5 zákona 361/2000 Sb.: „V jiném přípojném vozidle, než které je určeno pro přepravu osob, je přeprava osob, s výjimkou případů podle § 51, zakázána.“) vztahuje i na tyto přívěsy (použitý termín odkazuje k odstavci 2, který začíná: „V motorovém nebo jeho přípojném vozidle, které je určeno pro přepravu osob…“). Podle webu Nakole.cz bylo v Česku provozováno více než 12 000 těchto vozidel.  České ministerstvo dopravy navíc v roce 2011 tvrdilo, že žádné přívěsné vozíky za kolo nejsou v tuto chvíli v Česku homologovány pro provoz na pozemních komunikacích a tedy nesmí do provozu, ačkoliv prováděcí předpis v té době říkal, že technická způsobilost jízdních kol se neschvaluje.  Poslanci Václav Cempírek a Jana Kaslová v roce 2011 podali návrh novely zákona, která upravuje provoz přívěsných vozíků za kola na českých silnicích a cyklostezkách. Návrh připravili ve spoluprací s komisí ministerstva dopravy pro začlenění rozvoje cyklistické dopravy do silniční legislativy. Vláda 21. září 2011 s návrhem vyjádřila souhlas. Poslanec Jiří Petrů předložil pozměňovací návrh, který zakazuje provoz vozíků na silnicích I. a II. tříd.  V Německu jsou povoleny vozíky o maximálních rozměrech 1×2×1,4 m (š x d x v) a hmotnosti v případě vozíku bez brzdy 40 kg, u vozíku s brzdou 80 kg. Ve vozíku mohou jet maximálně 2 děti do 7 let, zdravotně postižené děti i starší. Cyklopřívěs může vézt pouze cyklista starší 16 let.  Rakouské předpisy požadují osvětlení nezávislé na kolu a také přední, zadní i postranní odrazky na kole. Děti musejí být ve vozíku připoutány a vybaveny přilbou a řidič musí zajistit, aby se dítě při jízdě nevyklánělo a nedosáhlo na dráty v kole. Věková omezení jsou shodná jako v Německu. Šířka vozíku není omezena, pouze u vozíku o šířce větší než 60 cm jsou požadována dodatečná světla.  Polská legislativa s přepravou dětí ve vozících v roce 2011 nepočítala. Slovenská legislativa používání přívěsných vozíků pro děti vysloveně nezakazuje, ale ani vozík pro přepravu osob speciálně nezmiňovala, což však později bylo řešeno novelou.

Cyklopřívěs nebo cyklovozík je označení vozíku, který se připevňuje za jízdní kolo obvykle za účelem rozšíření možností převozu nákladu. Na větších cyklovozících je možné převážet náklad až o rozměrech třech metrů krychlových a váze půl tuny.

A bicycle trailer is a motorless wheeled frame with a hitch system for transporting cargo by bicycle. It can greatly increase a bike's cargo capacity, allowing point-to-point haulage of objects up to 4 cubic yards (3 cubic metres) in volume that weigh as much as half a ton.


Chemické pohonné látky.

V raketách se používá množství druhů chemických pohonných látek, které jsou rozdělené do více kategorií a podle kombinace těchto pohonných látek potom rozeznáváme několik druhů raketových pohonů. Chemické pohonné látky se většinou skládají z okysličovadla a paliva. Při chemické reakci zvané hoření, se uvolňuje značné množství energie, které se v trysce raketového motoru mění na pohybovou energii vytékajících zplodin.  Základní rozdělení chemických pohonných látek je podle jejich skupenství:

Tuhé pohonné látky.

Tuhé pohonné látky bývají z větší části jednosložkové (okysličovadlo je obsažené už v pohonné látce). Podle tvaru a velikosti zrn je možno "nastavit" hoření podle požadavků. Jejich výhodou je snadná skladovatelnost, i když se musí udržet vždy určité podmínky.  Lze je rozdělit na dvě skupiny:  Tuhé pohonné hmoty se používají například ve startovacích motorech raketoplánů Solid Rocket Booster.

Hybridní pohonné látky.

U hybridních pohonných látek je jedna složka v tekutém stavu a druhá v pevném. Takové pohonné látky mají jisté výhody proti klasickým tuhým palivům a to hlavně možnost přerušení činnosti motoru, která u čistě tuhých látek chybí.

Kapalné pohonné látky.

Jejich nevýhodou je skladování, kdy musíme zajistit, aby nezmrzly anebo naopak se neodpařovaly. Podle skladovatelnosti je dělíme na:  Dlouhodobě skladovatelné pohonné látky mají několik nevýhod. Z větší části jde o toxické látky, které hoří samovolně už při samotném styku paliva a okysličovadla (hypergolická paliva). Také mají menší specifický impuls než kryogenní pohonné látky. Pro případ poruchy se u raket s tímto palivem používá ještě nultý startovací stupeň, který nejprve dopraví celý nosič do bezpečné výšky a až tam dochází k zážehu motorů prvního stupně (raketa Titan) . Na rozdíl od kryogenických motorů jsou motory na hypergolická paliva jednodušší, protože doprava pohonných hmot do spalovací komory se děje přetlakem inertního plynu v nádržích. Kromě toho mají i vyšší spolehlivost. Některé z těchto látek jsou používané jako jednosložkové pohonné látky (hydrazin).  Jako kryogenní pohonné látky se nejčastěji používá vodík a kyslík. Jde o běžně dostupné látky, které ale pro potřeby raketové techniky nejsou v normálním stavu použitelné. Jejich hoření totiž probíhá za značně vysokých teplot a tlaků, a pro jejich dopravu do spalovací komory nestačí jen přetlak v nádržích. Proto se zkapalňují, což ale přináší snížení jejich teploty hluboko pod bod mrazu (při normálním atmosférickém tlaku) . Odtud pochází i jejich název kryogenické. Pro jejich dopravu do spalovací komory se pak používají velmi výkonná turbočerpadla.  Vznikly i hybridní kryogenní pohony, které používají tekutý kyslík a ropné produkty.

Adiabatické pohonné látky.

Tato kategorie pohonných látek je nejprimitivnější. Jsou to v podstatě stlačené plyny a nebo generované plyny (například vodní pára generovaná varem vody), které po otevření přívodního ventilu expandují do volného prostoru. V tomto případě probíhá adiabatický děj, při kterém se snižuje tlak plynu v zásobníku až na tlak vnějšího prostoru a plyn zabírá pokaždé větší objem, ale mimo zásobník plynu.  Připomíná to klasické chemické raketové pohony, ale mezi oběma skupinami pohonných látek jsou rozdíly. Při chemickém pohonu dochází k zisku energie prostřednictvím chemické reakce. U adiabatických pohonných látek dochází jen k přeměně vnitřní energie plynu uzavřeného pod tlakem v zásobníku na pohybovou.  Tyto pohonné látky nemají praktický význam, pouze pro ukázkové účely ve školách ("raketový balon"), kde by hydrazinový motor udělal velké škody.

Plazmové pohonné látky.

I když by se zdálo, že mezi iontovými a jadernými pohonnými látkami je velký rozdíl, není tomu tak. Přestože způsob generování energie k uvedení pracovní látky do plazmatického stavu je jiný, v obou případech by mělo jít o lehké a nejlépe inertní plyny. Čím je plyn lehčí tím vyšší efektivity motor může dosáhnout.

Pohonné látky pro iontové raketové motory.

V současnosti se používá výlučně xenon a to bez ohledu na konstrukci motoru. Kromě xenonu je možné použít i neon, ale jeho využití, kvůli technickým problémům motorů využívajících tento plyn, je zatím sporné.  Plazma se získává ionizací plynu, který je následně směrován a urychlován soustavou elektrod a magnetů, podobně jako elektrony v trubicích klasické obrazovky. Na rozdíl od obrazovek je pracovní plazmatický plyn vyvrhovaný do prostoru a tím je získávána pohybová energie.

Pohonné látky pro jaderné raketové motory.

Vzhledem k tomu, že vývoj těchto motorů byl (po)zastaven (např. projekt NERVA), je těžké polemizovat jaké pohonné látky by se měly používat. Jsou navrženy motory používající vodu a nebo čistý vodík. Jaderné motory pracují na principu odvodu tepla z jádra u klasického jaderného reaktoru) a jeho přenosem na pohonnou látku (ta přejde do plazmatického stavu) a nebo na principu generování plazmatické pohonné látky ve speciálním reaktoru.

Raketové palivo budoucnosti.

Termonukleární fúze.

Jednou z možností pohonu raket je termonukleární fúze. Experimentuje se s laserovým impulsem, kdy je ve spalovací komoře laserovým pulsem zahřáto malé množství 3He na teplotu potřebnou ke spuštění termonukleární fúze. Vysokoenergetické částice produkované při této reakci by procházely tryskou tvořenou magnetickým polem a dodaly by raketě potřebnou pohybovou energii. Pokud by k z zapálení fúze docházelo rychle za sebou, vedlo by to takřka ke spojitému proudu částic z trysky a spojitému pohonu.

Anihilace.

Pohon by byl založen na reakci hmoty a antihmoty, při které se uvolňuje obrovské množství energie ve formě záření gama. To by opouštělo spalovací komoru tryskou.  Největším problémem tohoto pohonu je v současné době výroba a skladování antihmoty. Pro let k Marsu tam a zpět by ale stačilo pouze asi 0,1 gramů antihmoty.

Raketové palivo je pracovní látka a směs, která proudí z raketového motoru a na principu akce a reakce a zákona zachování hybnosti předává raketě pohybovou energii.  Nemusí se jednat pouze o látky, které spolu chemicky reagují při exotermické reakci a dochází tak k jejich rozpínání. Může se jednat i o chemicky neutrální látky, které jsou nějakým způsobem urychlované. Raketové pohonné látky proto rozdělujeme podle toho, jakým způsobem získávají pohybovou energii:  Důležitými vlastnostmi těchto látek je jejich specifický impuls, hustota, skladovatelnost, stupeň nebezpečnosti a agresivita vůči nádrži, v níž se nachází, a vůči ostatním zařízením motoru.

Rocket propellant is the reaction mass of a rocket. This reaction mass is ejected at the highest achievable velocity from a rocket engine to produce thrust. The energy required can either come from the propellants themselves, as with a chemical rocket, or from an external source, as with ion engines.


Podrobný průběh p-p reakce.

1. krok.

Na začátku této jaderné reakce dochází ke spojení dvou jader vodíku H za vzniku deuteria H. Uvolňuje se pozitron e a neutrino formula_1. Tento první krok je velmi pomalý, protože protony musí využít tunelového jevu, aby prošly Coulombovou bariérou a protože zde působí slabá interakce.  formula_2 ….. (0,42 MeV)  Uvolněný pozitron vzápětí anihiluje s nějakým elektronem, nacházejícím se ve slunečním jádru. Při této reakci se uvolní energie ve formě dvou gama fotonů. formula_3 ….. (1,02 MeV)  Celkem se tedy v tomto prvním kroku uvolní +1,44 MeV energie.

2. krok.

Vzniklé deuterium se může spojit s dalším jádrem vodíku H za vzniku izotopu helia He:  formula_4 ….. (+5,494 MeV)

3. krok.

Nyní jsou čtyři možné postupy, které vedou ke vzniku izotopu helia He. V reakci pp I vzniká helium He spojením dvou jader helia He, v reakci pp II a pp III se spojí jádro He s již existujícím jádrem He za vzniku jádra berylia. Při poslední možnosti, pp IV, se slučuje jádro He s jádrem vodíku H za vzniku jádra He. Tato poslední reakce nastává velmi zřídka. Ve Slunci je pravděpodobnost, že nastane reakce pp I 86%, reakce pp II 14%, reakce pp III 0.11% a reakce pp IV kolem 0,3 ppm.

3a. - reakce pp I.

formula_5 ….. (+12,859 MeV)  Tato reakce převládá při teplotách od 10 do 14 milionů Kelvinů (MK).

3b. - reakce pp II (spalování lithia).

formula_6 ….. (+1,59 MeV) formula_7 ….. (+0,86 MeV nebo +0,383 MeV) formula_8 ….. (+17,35 MeV)  Tato reakce převažuje při teplotách od 14 do 23 MK.  90% neutrin vzniklých při reakci jádra berylia Be s elektronem e si odnáší energii 0,861 MeV, zbývajících 10% vzniklých neutrin si odnáší energii 0,383 MeV (závisí na tom, zda je vzniklé jádro lithia Li v základním stavu nebo excitovaném).

3c. - reakce pp III.

formula_9 ….. (+0,13 MeV) formula_10 ….. (+17,98 MeV) formula_11 ….. (+0,09 MeV)  Reakce pp III převažuje při teplotách překračujících 23 MK. Tato reakce není hlavním zdrojem energie na Slunci, ale byla důležitá pro vznik problému slunečních neutrin, protože při ní dochází k produkci vysokoenergetických neutrin (jejich energie dosahuje 14.06 MeV).

3d. - reakce pp IV (Hep reakce).

Tato reakce může teoreticky probíhat, ale je velmi vzácná (na Slunci probíhá asi s pravděpodobností 0,3 ppm). Při této reakci se spojí jádro helia He přímo s protonem za přímého vzniku helia He, uvolní se pozitron a elektronové neutrino s velmi vysokou energií (kolem 18,8 MeV).  formula_12 ….. (+18,8 MeV)  Tato reakce se někdy nazývá Hep reakce (slučuje se heliové jádro a proton)

Zdroj tepelné a zářivé energie.

Srovnáním hmotnosti vzniklého jádra helia He a hmotností čtyřech protonů, které jsou zapotřebí k jeho vzniku, dojdeme k závěru, že 0,7% původních protonů se přeměnilo na energii. Tuto energii (celkem 26,73 MeV) si odnáší vzniklé fotony gama záření a vzniklá neutrina.  Pouze energie vzniklého gama záření interaguje s elektrony a protony uvnitř Slunce a zahřívá jeho vnitřní části. Toto zahřívání zabraňuje gravitačnímu kolapsu Slunce.  Neutrina nereagují nijak významně s látkou a proto nemají vliv na zahřívání vnitřních částí Slunce. Neutrina vzniklá při reakcích pp I, pp II a pp III odnášejí pryč 2,0%, 4,0% a 28,3% energie, která vzniká při těchto reakcích.

pep reakce.

Deuterium, kromě prvního kroku pp reakce, může také vzniknout velmi vzácnou pep (proton–elektron–proton) reakcí: formula_13 ….. (+1,44 MeV)  Ve Slunci je poměr počtu pep reakcí k počtu pp reakcí 1:400. Neutrina uvolněná při této reakci jsou mnohem energetičtější. Zatímco neutrina vzniklá v prvním kroku pp reakce mají energii do 0,42 MeV, neutrina vzniklá při pep reakci jsou vysokoenergetická s energií kolem 1,44 MeV.  Obě reakce, pep a pp reakce, mohou být považovány jako dvě různé Feynmanovy reprezentace stejné základní interakce, kde elektron vystupuje na pravé straně zápisu reakce jako antielektron (pozitron). Další průběh reakcí je stejný, jako v krocích 2 – 4 pp reakce.  Přímý průkaz, že pep reakce se podílí na fúzních reakcích na Slunci, podala analýza výsledků experimentu Borexino z r. 2012, ve které byla zaznamenána neutrina v energetickém pásmu 1,0 MeV až 1,5 MeV. Ve spojení se standardním modelem Slunce to znamená i omezení možnosti, že na Slunci probíhá CNO cyklus.

Proton-protonový cyklus (proton-protonová reakce, p-p cyklus, p-p reakce, pp reakce, p-p řetězec apod.) je cyklus jaderných reakcí, při kterých se v konečném důsledku přemění jádra vodíku H na jádra hélia He. Proton-protonový cyklus je základním zdrojem zářivé energie ve hvězdách hlavní posloupnosti, jejichž hmotnost příliš nepřesahuje hmotnost Slunce.

The proton–proton chain reaction is one of two known sets of nuclear fusion reactions by which stars convert hydrogen to helium. It dominates in stars with masses less than or equal to that of the Sun, whereas the CNO cycle, the other known reaction, is suggested by theoretical models to dominate in stars with masses greater than about 1.3 times that of the Sun.  In general, proton–proton fusion can occur only if the kinetic energy (i.e. temperature) of the protons is high enough to overcome their mutual electrostatic repulsion.  In the Sun, deuterium-producing events are rare. Diprotons are the much more common result of proton–proton reactions within the star, and diprotons almost immediately decay back into two protons. Since the conversion of hydrogen to helium is slow, the complete conversion of the hydrogen in the core of the Sun is calculated to take more than ten billion years.  Although called the "proton–proton chain reaction", it is not a chain reaction in the normal sense. In most nuclear reactions, a chain reaction designates a reaction that produces a product, such as neutrons given off during fission, that quickly induces another such reaction.  The proton-proton chain is, like a decay chain, a series of reactions. The product of one reaction is the starting material of the next reaction. There are two such chains leading from Hydrogen to Helium in the Sun. One chain has five reactions, the other chain has six.