Hrabavá drůbež.

Mezi hrabavou drůbež je tradičně zařazován kur domácí a krůty, i když zoologicky do řádu "Galliformes" (hrabaví) patří i další druhy ptáků, včetně perliček, pávů, bažantů a dalších okrasných a jiných druhů ptáků.  Členové řádu "Galliformes" jsou ptáci od velikosti křepelky do velikosti krocana. Zobák mají silný, krátký a jen mírně zahnutý. Nohy jsou silné, uzpůsobené k hrabání; drápy jsou tupé. Mají vole, silný svalnatý žaludek, dlouhá slepá střeva, krátká křídla a samec má často na běháku ostruhu. Živí se hlavně semeny, méně zelenými částmi rostlin nebo hmyzem a jeho larvami. Neplavou a nekoupou se, zato se často popelí (popelová lázeň). Peří je tuhé, prachové peří chybí. Vyznačují se výrazným pohlavním dimorfismem. Jsou to ptáci nekrmiví. Mláďata jsou po opuštění hnízda velmi samostatná a sama se živí.

Vodní drůbež.

Pro člověka významné druhy vodní drůbeže (kachna domácí, kachna husí, husa domácí) patří zoologicky do řádu "Anseriformes" (vrubozobí).  U vrubozobých vytvářejí kraje obou dílů zploštělého zobáku kulisovitě postavené rohovité lamely nebo zoubky, kterými svírají potravu jako kleštěmi nebo přecezují bahno vodou a obsah polykají. Vrubozobí mají proto v dutině zobáku četná smyslová tělíska. Přední 3 prsty běháku jsou spojeny plovací blanou. Tělo je přizpůsobeno k životu na vodě. Je hustě pokryto obrysovým peřím, které nepropouští vodu. Pod ním je na celé ploše těla vrstva prachového peří. Kostrční žláza je velká a vytváří hojně olejovitého sekretu, jímž si ptáci zobákem promašťují peří. Jsou to ptáci nekrmiví, jejich mláďata jsou schopna samostatné výživy. Po vylíhnutí jsou hustě pokryta pápěřím a po uschnutí jsou schopna chůze i plavání. Mají již vysoce vyvinutou regulaci tělesné teploty. Výměna peří je buď jednou v roce (husy) nebo dvakrát do roka (kachny). Samci mají částečně vyvinutý penis.

Domestikace domácí drůbeže.

Názory na původ a historii vzniku hlavních druhů domácí drůbeže nejsou jednotné. Na rozdíl od domácích savců nečiní u domácí drůbeže obtíže jejich odvození od divokých druhů, ale mnohem méně je známa doba, kdy k domestikaci došlo.

Kur domácí.

Příslušníci rodu "Gallus" (kur) se vyskytují se v několika druzích, případně poddruzích či varietách (názvosloví i systematické členění příslušníku rodu se podle různých autorů různí).  Počátky domestikace kura domácího sahají asi až do 5.-4. tisíciletí př.K. a za kolébku domestikace se zřejmě může považovat Přední Indie, zvláště pak povodí řeky Indus, dále Indočína, Malajsko a Indonésie. Odtud se kur domácí poměrně rychle šířil do sousedních zemí, tedy i na západ do Íránu, Mezopotámie aj. Ve 14.-15. století př.K. jej chovali již v Egyptě, a to zprvu jako posvátného ptáka, později, několik století př. K., již jako hospodářské zvíře (umělé líhnutí kuřat). V 6.-8. století př.K. jej znají již Řekové jako „perského“ nebo „medijského“ ptáka, což zřejmě souvisí s cestami, jimiž se kur domácí dostával na západ již před politickým panstvím Peršanů. V 5. století př.K. byl kur domácí rozšířen po celém Středomoří a národy střední Evropy se s ním seznámily na počátku doby železné. V 1. století př. K. jej znali již Keltové. Jeho široké uplatnění je dílem Římanů, např. římský letopisec Collumela vydal spis, který obsahuje zásady chovu a krmení domácích ptáků. Středověk podtrhl ještě více význam kura domácího jako zdroje postních jídel. Značný význam pro domestikaci měla nenáročnost kura domácího a přizpůsobivost primitivním podmínkám tehdejších chovů a to, že část potravy si kur obstarával sám z přírody a dále i možnost jej všestranně zužitkovat (peří, vejce, maso).

Krůty.

Krůta domácí - "Meleagris gallopavo" f. "domestica" (Linné, 1758) - byla domestikován již indiánskými kmeny (Aztéky) dávno před příchodem Evropanů z mexické formy krůty divoké, která žije dodnes volně v málo obydlených oblastech Severní a Střední Ameriky. Do Evropy byla dovezena Španěly r. 1523-24, a to nejdříve samci; ještě v r. 1530 nebyly v Evropě známy samice. V letech 1550-60 se však už uplatňuje ve Španělsku pro chutné maso a dostává se i do Francie a Anglie, kde se stal tradičním oblíbeným jídlem o vánocích. K nám se dostala až o 100 let později.

Perličky.

Perlička domácí - "Numida meleagris" f. "domestica" (Linné, 1758) byla zdomácněna již před naším letopočtem. Východiskem k domestikaci byla pravděpodobně perlička kropenatá - "N. meleagris" (Linné, 1758), která se vyznačuje typickou přilbou (kostěný výrůstek na lebce) a žije dodnes divoce v celé řadě variet v severozápadní Africe. Pohlavní dimorfismus je malý.  Do Evropy byla dovezena pravděpodobně nadvakrát. Poprvé její domestikovanou formu získali od Féničanů Řekové kolem 5. století př.K., pro které byla posvátným ptákem, používaným k liturgickým obřadům. Kolem počátku naší éry ji znali i Římané, kteří se cenili zvláště jejího chutného masa a vajec, ale její chov upadl do zapomenutí. Podruhé byla dovezena do Evropy kolem 16. století, kdy byly do Španělska dovezeny ze západní Afriky (Guinea) již polodomestikované perličky a odtud se dostala do Latinské Ameriky. Zde částečně zdivočela a částečně byla úplně domestikována. Odtud se zpětně rozšířila do Evropy. Tím se vysvětluje, proč se perlička nechovala ve středověku v Evropě jako domácí zvíře a proč je vlastně nejmladší naše domestikované zvíře. Chová se hlavně pro vynikající maso a vejce, která skladovaná za obvyklých podmínek si dlouho podržují charakter čerstvých vajec. Její chov nikdy nedosáhl významu kura domácího. Domestikací se perličky také mnoho nezměnily od svých divokých předků - jsou plaché, bojovné, toulají se a nesnášejí se s ostatní drůbeží. Pronikavý hlas perliček je často příčinou i jejich menšího rozšíření.

Kachny.

Mají zobák na konci vždy plochý, zakončený malým nehtem. Na jeho okraji jsou vyvinuty rohovité lamely. Běhák je z boku stlačen a vpředu pokryt příčnými rohovitými štítky. Ryby neloví, takže rybničnímu hospodářství spíše prospívají. Účastní se převodu živin ze souše do vody hnojením rybníků svým trusem. Toho se dříve využívalo v tzv. kaprokachním hospodářství (ryby požírají i ne zcela strávené části potravy obsažené v trusu a trus napomáhá rozvoji planktonu a bentosu).

Pižmovky.

Mají na hlavě holá červená místa páchnoucí pižmem. Pocházejí většinou z tropických zemí.

Husy.

Husy mají poměrně vysoký zobák ukončený nehtem, který kryje celou plochu konce zobáku. Běháky jsou pokryty štítky tvaru šestiúhelníků a jsou poměrně vysoké a silné. Husy jsou býložravci; vedou denní způsob života. Proces domestikace není přesně znám. Usuzuje se, že ve střední a severní Evropě se husa domácí odchovala z husy velké, v jižní Evropě a severní Africe z divoké husy nilské a v Číně a Japonsku z divoké husy labutí.  Domestikací se pozměnily některé původní vlastnosti divokého předka - z monogamního ptáka se stal pták polygamní, zvýšila se snáška (původně 4-7 vajec ročně), na vejcích sedí jen husa, stěhovací instinkt byl silně potlačen a uspíšilo se pohlavní dospívání.

U domácí drůbeže se tradičně rozlišuje hrabavá drůbež (kur domácí, krůty) a vodní drůbež (kachny a husy). Fylogeneticky tvoří drůbež (tedy klady vrubozobí a hrabaví) dobře podloženou monofyletickou skupinu na samé bázi žijících létavých ptáků ("Neognathae"), zvanou "Galloanserae"

Poultry () are domesticated birds kept by humans for their eggs, their meat or their feathers. These birds are most typically members of the superorder Galloanserae (fowl), especially the order Galliformes (which includes chickens, quails, and turkeys).  Poultry also includes other birds that are killed for their meat, such as the young of pigeons (known as squabs) but does not include similar wild birds hunted for sport or food and known as game. The word "poultry" comes from the French/Norman word "poule", itself derived from the Latin word "pullus", which means small animal.  The domestication of poultry took place several thousand years ago. This may have originally been as a result of people hatching and rearing young birds from eggs collected from the wild, but later involved keeping the birds permanently in captivity. Domesticated chickens may have been used for cockfighting at first and quail kept for their songs, but soon it was realised how useful it was having a captive-bred source of food.  Selective breeding for fast growth, egg-laying ability, conformation, plumage and docility took place over the centuries, and modern breeds often look very different from their wild ancestors. Although some birds are still kept in small flocks in extensive systems, most birds available in the market today are reared in intensive commercial enterprises.  Together with pig meat, poultry is one of the two most widely eaten types of meat globally, with over 70% of the meat supply in 2012 between them; poultry provides nutritionally beneficial food containing high-quality protein accompanied by a low proportion of fat. All poultry meat should be properly handled and sufficiently cooked in order to reduce the risk of food poisoning.  The word "poultry" comes from the West & English "pultrie", from Old French , from "pouletier", poultry dealer, from "poulet", pullet. The word "pullet" itself comes from Middle English "pulet", from Old French "polet", both from Latin "pullus", a young fowl, young animal or chicken. The word "fowl" is of Germanic origin (cf. Old English "Fugol", German "Vogel", Danish "Fugl").


Jak to funguje.

Kamera, která je připojená k počítači či kamera v mobilním telefonu, snímá obraz reality. Speciální aplikace detekuje snímanou scénu, eventuálně (zejména v případě mobilního telefonu) umístění a orientaci kamery v prostoru. Na základě této detekce umístí (renderuje) do obrazu projektovaném na displej počítače či telefonu doplňující informace (text, 2D či 3D objekty - i animované, obrázky, filmové klipy či zvuky) anebo může vyvolat naprogramovanou akci. Vše se navíc děje v reálném čase!

Na počítači.

V případě kamery připojené k počítači se nejčastěji využívá tzv. marker, což je speciální obrázek, na který je aplikace "naučená". Aplikace se pak snaží marker ve scéně rozpoznat a určit jeho polohu a orientaci v prostoru snímané scény. Na základě těchto informací pak dokáže doplnit např. 3D model do zobrazené scény správně umístěný a orientovaný. Aplikace se též může "naučit" detekovat např. gesta provedená markerem, gesta provedená rukou a dokonce se experimentuje s rozpoznáváním obličeje. Tato gesta mohou pak sloužit ke spuštění naprogramované akce a tedy k jakémusi ovládání aplikace.  Úspěšnost správného rozpoznání markeru závisí na kvalitě a rozlišení kamery, dále na správném osvětlení scény a zejména markeru, ale také na vlastním vzhledu markeru. Velice často se proto jedná o jednoduché černobílé piktogramy (symboly, QR kódy, apod.).

V mobilním telefonu.

Kromě funkcionality uvedené v kapitole "Na počítači", lze v případě snímání kamerou chytrého telefonu využít jeho dalších funkcí. Nejčastěji se jedná o využití GPS, digitálního kompasu a připojení k internetu. Aplikace pak "ví", kde se uživatel s telefonem nachází a na co se přes kameru telefonu dívá. Na základě toho pak doplní do obrazu další informace, které jsou umístěné v databázi dostupné přes internet (nejčastěji přes Wikipedii).

Technické řešení.

Existuje několik možností jak AR ke koncovému uživateli dostat

Prezentace.

AR je předváděna jako součást prezentace. Prezentátor má na svém počítači nainstalovanou AR aplikaci, nebo může být AR aplikace přímo součástí PowerPointové prezentace jako samostatný snímek. Prezentátor pak sám AR ovládá pomocí markerů, gest apod. Výhodou je pak, že se dá využít nejširších možností AR. Navíc je vše zpravidla prezentované na velkém projekčním plátně

Kiosek.

Na veřejném místě je nainstalovaný počítač s připojenou kamerou a jedním či více displeji. Jsou zde k dispozici markery, které mohou být pro jednodušší manipulaci nalepeny na pevných podložkách. AR Aplikace je nainstalovaná přímo na počítači. Výhodou je, že je veškerá technika i software pod kontrolou provozovatele. Nevýhodou je, že se AR dostane k omezenému množství koncových uživatelů.

Na vlastním počítači offline.

K počítači musí být připojena kamera. Uživatel si musí spustit či nainstalovat a spustit AR aplikaci. Aplikaci si může stáhnout z internetu nebo ji obdržet např. na CD. Marker může být vytištěný jako součást inzerce, katalogu nebo na obalu výrobku. Nebo může být k dispozici na internetu nejčastěji ve formátu PDF. AR aplikace by měla být jednodušší s intuitivním ovládáním nebo opatřena návodem. Výhodou je potenciálně velké množství koncových uživatelů. Nevýhodou může být technické vybavení (méně kvalitní web kamera) a podmínky vytvořené na straně uživatele (špatné osvětlení, nekvalitní marker), které způsobují špatnou detekci markeru a tím zhoršenou funkcionalitu AR)

Na vlastním počítači online.

K počítači musí být připojena kamera a počítač musí být připojen k internetu. AR je součástí webové stránky ve formátu Flash. Marker může být vytištěný jako součást inzerce, katalogu nebo na obalu výrobku. Nebo může být k dispozici na internetu nejčastěji ve formátu PDF. AR aplikace by měla být jednodušší s intuitivním ovládáním nebo opatřena návodem. Výhodou je potenciálně velké množství koncových uživatelů. Nevýhodou může být technické vybavení (méně kvalitní webkamera) a podmínky vytvořené na straně uživatele (špatné osvětlení, nekvalitní marker), které způsobují špatnou detekci markeru a tím zhoršenou funkcionalitu AR).

Na chytrém mobilním telefonu.

Pro některé aplikace je třeba, aby byl chytrý telefon vybaven funkcemi GPS a digitálním kompasem. Uživatel si pak musí do telefonu stáhnout a nainstalovat AR aplikaci. Výhodou je možnost využití AR aplikací, které využívají informací o poloze telefonu. Nevýhodou je poměrně velká spotřeba baterie (zároveň zapnutá kamera, displej, GPS, popř. WiFi)

Využití.

Vzhledem k tomu, že se jedná zatím o relativně mladou a dynamicky vyvíjející se technologii, tak se očekává, že množství nejrozmanitějších aplikací bude stále větší a větší.

Vzdělávání.

Tištěné učebnice mohou být doplněny markery, které promění statickou publikaci v zábavnou interaktivní pomůcku. Heslo J. A. Komenského "Škola hrou" tak dostává další nový rozměr.

Reklama.

AR se dá využít jako přímá součást reklamní kampaně, kdy je marker otisknut v časopise jako součást inzerce. V roce 2010 v České republice realizoval takovouto kampaň např. výrobce automobilů (RR hra) a výrobce fotoaparátů (vyobrazení 3D modelu).

Marketing a podpora prodeje.

RR markery se mohou objevit na obalech produktů, v tištěných katalozích. RR kiosky mohou být nainstalované na prodejnách, v předváděcích místnostech, na výstavách a veletrzích. Díky 3D animaci se takto dá prezentovat nejen vzhled produktu, ale třeba i ukázka řezem produktu a jeho funkcionalita. V reálném prostředí lze prezentovat i například rendrované 3D CAD modely.

E-shopy.

RR se dá využít i zde - na markeru ve své ruce si můžete prohlížet 3D modely telefonů ze všech stran. RR aplikace může být i mnohem sofistikovanější. RR marker z e-shopu na oblečení si nalepíte na hruď, postavíte se před svoji web kameru a už si můžete zkoušet trička. Pomocí gest pak střídáte jedno tričko za druhým. To které si vyberete pak můžete gestem vložit do košíku anebo se v něm "vyfotit" a obrázek rovnou publikovat na Facebooku...

Hry a zábava.

Marker může klidně posloužit jako ovladač pro počítačovou RR hru - namíříte ho na kameru a máte volant nebo letecký knipl na ovládání auta či letadla. Marker nalepený na čelo vám přičaruje zvířecí hlavu. Více markerů se promění ve 3D pexeso. Na dlani se vám bude pást 3D model dinosaura...  S chytrým telefonem lze pomocí RR zpestřit geocachingové hry anebo si zahrát jednodušší RPG střílečku ve skutečném prostředí.

Další aplikace.

budou stále přibývat. Některé jsou ve fázi vývoje a dnes mohou vypadat jako sci-fi.  Alespoň jedna za všechny: Uživatel má na hlavě připevněnou kameru a projektor a na očích počítačové brýle namísto displeje. Ukazováčky a palce na obou rukou má přelepené barevnou lepicí páskou. RR aplikace v připojeném tabletu nedetekuje klasický marker, ale právě ony barevné prsty a jejich gesta. Když vytvoří z prstů okénko, tak si scénu vyfotografuje a uloží na tablet. Pak přejde k bílé stěně, zapne projektor a nafocené obrázky si prohlíží na stěně. Pomocí barevných prstů fotkami virtuálně listuje, otáčí a zvětšuje přímo na stěně, podobně jako to jde na dotykové obrazovce tabletu...

Závěrem.

Jaká přidaná hodnota pro zákazníky a firmy to může být? Kromě hůře měřitelných faktorů, jakými jsou posílení image značky, silný potenciál šeptandy, odlišení se od konkurence, jsou zde i účinky silnější. Projekt může přímo přivádět značkám nové zákazníky, šetřit náklady za transport a výstavní plochu u rozměrných či těžkých nákladů. RR umožňuje získat dodatečné informace, provést virtuální prohlídky produktů či staveb. Pro technologické firmy je RR ideální nástroj, jak složité procesy názorně vizualizovat vskutku na dlani. Pokud prozatím e-shopům chyběl nástroj, který by lépe zákazníkům představil nabízené produkty, nyní je tu. Vynikající příležitost využití augmented reality je vložení markerů do tištěných katalogů. Listujete katalogem před kamerou a získáváte 3. rozměr – přičemž máte i další, tištěné informace stále po ruce.  Velmi zajímavé je využití RR pro méně technologickou a více sociální komunikaci. Je klidně možné, že ta bude lidi nakonec bavit ze všeho nejvíce. Jste například na nádraží, namíříte váš telefon na pokladnu a ve vzduchu visí RR vzkaz od jiného cestujícího – „odpoledne zde prodává lístky nejlepší kost z celého Masarykova nádraží“. Nad záchodky zase třeba něco jiného: „Konečně vytřeno“. Obchody mohou informovat o slevách nebo speciálních akcích. Virtuální realita to ještě není, ale sci-fi už ano.

Rozšířená realita (zkratkou AR) (angl. augmented reality) je označení používané pro reálný obraz světa doplněný počítačem vytvořenými objekty. Jinak řečeno jde o zobrazení reality (např. budovy nasnímané fotoaparátem v mobilním telefonu) a následné přidání digitálních prvků (třeba informací o daném objektu).

Augmented reality (AR) is an interactive experience of a real-world environment where the objects that reside in the real world are enhanced by computer-generated perceptual information, sometimes across multiple sensory modalities, including visual, auditory, haptic, somatosensory and olfactory. AR can be defined as a system that fulfills three basic features: a combination of real and virtual worlds, real-time interaction, and accurate 3D registration of virtual and real objects. The overlaid sensory information can be constructive (i.e. additive to the natural environment), or destructive (i.e. masking of the natural environment). This experience is seamlessly interwoven with the physical world such that it is perceived as an immersive aspect of the real environment. In this way, augmented reality alters one's ongoing perception of a real-world environment, whereas virtual reality completely replaces the user's real-world environment with a simulated one. Augmented reality is related to two largely synonymous terms: mixed reality and computer-mediated reality.  The primary value of augmented reality is the manner in which components of the digital world blend into a person's perception of the real world, not as a simple display of data, but through the integration of immersive sensations, which are perceived as natural parts of an environment. The earliest functional AR systems that provided immersive mixed reality experiences for users were invented in the early 1990s, starting with the Virtual Fixtures system developed at the U.S. Air Force's Armstrong Laboratory in 1992. Commercial augmented reality experiences were first introduced in entertainment and gaming businesses. Subsequently, augmented reality applications have spanned commercial industries such as education, communications, medicine, and entertainment. In education, content may be accessed by scanning or viewing an image with a mobile device or by using markerless AR techniques.


Historie.

Pro mnohé moderní hardwarové architektury se paralelismus stává jedinou cestou k vyšším výkonům. Tváři v tvář fyzikálním limitům, nejčastěji v podobě teplotních omezení, se různé platformy vydaly jednotnou cestou navyšování počtů exekučních jednotek umožňujících paralelní zpracování čím dál většího množství dat. Zároveň s tím dochází k rychlému nárůstu výkonu a schopnosti i těch nejmenších mobilních zařízení. Množství nosných architektur pro náročné aplikace tak roste poměrně rychlým tempem. Potřeba snadného, efektivního a jednotného zacházení s takovým množstvím hardwarových platforem znamenala vysokou poptávku po nových softwarových pomocnících. Nabídka nástrojů, které jsou schopné jednoduše zprostředkovávat programátorům tento nový způsob myšlení a práce, byla dlouho neuspokojivá. Dosavadní prostředí, která se tuto situaci pokoušejí řešit, trpí závažnými nedostatky. Mnohá proprietární řešení jsou totiž vázaná na konkrétní hardware (CUDA) či software (DirectCompute). Další nástroje sice umožňují jistý stupeň přenositelnosti, avšak za cenu znatelně pomalejšího běhu aplikací na nich postavených.  Tento neutěšený stav má za cíl řešit průmyslový standard OpenCL, jehož prvotní návrh lze vystopovat až k firmě Apple, která dosud drží práva k názvu OpenCL jakožto obchodní značce. V polovině roku 2008 přešel vývoj tohoto návrhu do rukou průmyslového konsorcia Khronos, které za tímto účelem vytvořilo pracovní skupinu Khronos Compute Working Group. Tato skupina zahrnovala členské zastoupení nejvýznamnějších firem v oboru jakými jsou AMD, IBM, Intel a nVidia. V rekordně krátkém čase 5 měsíců byl návrh prodiskutován a propracován do konečné podoby verze 1.0. Po schválení standardu všemi členy konsorcia došlo dne 8. prosince, 2008 k jeho uveřejnění.

Hardwarová a softwarová podpora.

OpenCL definuje abstraktní hardwarové zařízení a k němu ovládací softwarové rozhraní, pomocí kterého aplikace přistupují ke konkrétním výpočetním možnostem různých hardwarových platforem. Jednoduchost modelu abstraktního zařízení usnadňuje jeho implementaci na široké škále existujících i plánovaných hardwarových platforem. Tyto platformy zahrnují klasické procesory (všechny procesory x86 s podporou instrukcí SSE3), grafické procesory (nVidia GeForce řady 8xxx a vyšší, ATI Radeon HD řady 4xxx a vyšší), signálové procesory (DSP), některé novější mobilní čipy, procesory typu Cell a další.  Ani softwarové rozhraní standardu není závislé na softwarové platformě, což znamená, že nepotřebuje ke svému chodu žádný konkrétní operační systém. Hlavní výrobci grafických čipů již zahrnuli implementaci OpenCL do grafických ovladačů nabízených pro nejrozšířenější operační systémy jakými jsou různé verze Windows (XP, Vista, 7) či hlavní distribuce Linuxu (Ubuntu, OpenSUSE, Fedora). Podpora samozřejmě nechybí ani v produktech Apple (MacOS X 10.6, prostředí iPhone) a je dokonce dostupná i v některých virtuálních strojích (např. od VMware).

Standard OpenCL.

Standard OpenCL obsahuje několik hlavních části:

Modely OpenCL.

Modely OpenCL jsou abstraktním vyjádřením vlastností a chování platforem a zařízení, jenž odpovídají standardu OpenCL. Jsou to:

Model platformy.

Model definuje heterogenní paralelní stroj jako počítačový systém schopný nabízet služby OpenCL. Tento heterogenní stroj obsahuje hostitelský systém (dále jen hostitel) a jedno či více zařízení OpenCL (dále jen zařízení), kterými hostitel disponuje. Model platformy navíc předpokládá, že se zařízení skládá z výpočetních jednotek, které jsou dále dělené do procesních elementů.

Exekuční model.

Běh softwarového systému využívající OpenCL probíhá na dvou úrovních heterogenního paralelního stroje. Klasická aplikační část (dále jen aplikace) je vykonávaná v rámci hostitele. Tato aplikace odpovídá kromě jiného za komunikaci mezi hostitelem a zařízeními stejně jako za spuštění a koordinaci výpočtů na těchto zařízeních. Samotné zařízení zpracovává tu část aplikace, jež byla vyjádřena jazykem OpenCL C (dále jen program). Program má formu jednoho či více výpočtových vláken, které jsou zpracovávané v rámci procesních elementů daného zařízení. Tato vlákna jsou instancemi funkčního objektu, který se nazývá kernel. Při spuštění výpočtu specifikuje aplikace jedno až třírozměrný indexový prostor, celkový počet instancí kernelu a (nepovinně) velikost skupin do kterých se budou tyto instance sdružovat. Z těchto informací OpenCL následně určí počet skupin a každé instanci kernelu přiřadí globální index, lokální index a skupinový index. Lokální respektive globální index identifikuje instanci kernelu v rámci skupiny respektive v rámci všech instancí. Skupinový index je identifikátor skupiny do nichž instance kernelu patři.

Kontexty a příkazové fronty.

V rámci exekučního modelu si aplikace vytváří kontexty. V kontextu jsou zahrnuté informace o zařízeních, množinách kernelů a programech OpenCL v němž jsou kernely uložené, paměťových objektech které kernely budou zpracovávat a další údaje. Pro ovládaní zařízení, jejich synchronizaci, přesun dat a spouštění kernelů slouží příkazové fronty. Tyto příkazové fronty jsou schopné zpracovávat příkazy „in order“ (jak jdou za sebou) nebo „out of order“ (nezávislé na pořadí). Každý příkaz při zařazeni do fronty generuje událost. Vzhledem k tomu, že většinu příkazu je možné vykonávat asynchronně lze tyto události využívat pro sledování stavu příkazů a jejích vzájemnou synchronizaci.

Paměťový model.

Tento model slouží k definici paměťové hierarchie, která zahrnuje různé paměťové oblasti zařízeni. Specifikuje typy paměti, druhy přístupu a její alokaci, kdo je za tyto operace odpovědný a jak. Způsoby alokace paměti v jednotlivých paměťových oblastech:  Druhy přístupu k paměťovým oblastem:  Přesuny dat mezi hostitelem a touto hierarchií paměti se provádí zasláním příslušných příkazů (čtení, zápis nebo kopírování) na příkazovou frontu.

Programovací model.

Z exekučního modelu vyplývá, že OpenCL podporuje úlohově paralelní a datově paralelní programovací modely (čí kombinaci obou). Standard OpenCL se soustřeďuje hlavně na datově paralelní programovací model.

Datově paralelní programovací model.

Tento model definuje výpočet jako souběh instancí kernelu zpracovávajících datové složky vstupní datové struktury. V rámci indexového prostoru exekučního modelu jsou tyto instance a způsob jejích mapování na tyto datové složky definovaný jednoznačně. V nejjednodušším případě připadá jedna instance kernelu na jednu datovou složku, neplatí to však vždy.

Úlohově paralelní programovací model (multitasking).

Tento model umožňuje souběžně spouštět několik instancí různých kernelů. V tomto modelu není však možné vyžadovat těsný souběh několika instancí stejného kernelu. To je hlavní rozdíl oproti datově paralelnímu programovacímu modelu, kdy se v jednu chvíli spouští mnoho instancí jednoho kernelu, které mohou spolu úzce komunikovat.

OpenCL Framework.

OpenCL Framework poskytuje aplikacím možnost využívat hostitelský systém a jeho zařízení v souladu s modely OpenCL jako heterogenní paralelní stroj. Framework obsahuje následující komponenty:

Jazyk OpenCL C.

Programovací jazyk OpenCL C je založen na normě „ISO/IEC 9899:1999 - Specifikace jazyka C“ (dále C99). Oproti C99 se OpenCL C liší množstvím rozšíření, která zahrnují: Na druhou stranu OpenCL C zavádí několik omezení:

Profil „embedded“.

Kromě výchozího profilu standardu je k dispozici též profil pro mobilní či vestavěná zařízení, která jsou schopná podporovat modely architektury OpenCL, ale nedisponují dostatečným výkonem pro zajištění plného rozsahu funkčnosti. V tomto „lehkém“ profilu jsou některé části standardu nepovinné (podpora 3D obrazu) či odstraněné úplně (striktní konformita s IEEE-754, 64bitové číselné typy).

Standard OpenCL 2.0.

Standard OpenCL 2.0 rozšiřuje možnosti OpenCL tak že: Dne 24.9.2014 AMD uvolnila OpenCL 2.0 ovladač pro 64-bitový Linux a 64-bitový Windows 8.1. Aktuální seznam podporovaných procesorů a grafik. V současné době jsou podporovány grafické čipy firmy AMD s architekturou GCN, konkrétně AMD Radeon HD 7000 a výše (s výjimkou OEM verzí).

Rozšíření OpenCL.

Dosavadní rozšíření například specifikují spolupráci OpenCL API s grafickými API (OpenGL, DirectX) a také odstraňují některá omezení jazyka OpenCL C.

OpenCL (Open Computing Language) je průmyslový standard pro paralelní programování heterogenních počítačových systémů, jako jsou například osobní počítače vybavené CPU, APU, GPU (grafickým procesorem), případně DSP (audio procesorem).

OpenCL (Open Computing Language) is a framework for writing programs that execute across heterogeneous platforms consisting of central processing units (CPUs), graphics processing units (GPUs), digital signal processors (DSPs), field-programmable gate arrays (FPGAs) and other processors or hardware accelerators. OpenCL specifies programming languages (based on C99 and C++11) for programming these devices and application programming interfaces (APIs) to control the platform and execute programs on the compute devices. OpenCL provides a standard interface for parallel computing using task- and data-based parallelism.  OpenCL is an open standard maintained by the non-profit technology consortium Khronos Group. Conformant implementations are available from Altera, AMD, Apple (OpenCL along with OpenGL is deprecated for Apple hardware, in favor of Metal 2), ARM, Creative, IBM, Imagination, Intel, Nvidia, Qualcomm, Samsung, Vivante, Xilinx, and ZiiLABS.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 34 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině respektive v Šaronské planině, nedaleko od kopcovitých oblastí podél Zelené linie oddělující vlastní Izrael v mezinárodně uznávaných hranicích od okupovaného Západního břehu Jordánu. Jižně od vesnice prochází vádí Nachal Omec. Jihovýchodně od obce leží umělá vodní nádrž Ma'agar ha-Mizrachi.  Obec se nachází 12 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 38 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 48 kilometrů jižně od centra Haify a 10 kilometrů jihovýchodně od města Chadera. Omec obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. Na východ a jihovýchod od mošavu začíná téměř souvislý pás měst a vesnic obývaných izraelskými Araby - takzvaný Trojúhelník (nejblíže je to město Zemer 3 kilometry odtud). Západním směrem v pobřežní nížině je osídlení ryze židovské.  Omec je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 5803. Východně od mošavu probíhá také dálnice číslo 6 (Transizraelská dálnice).

Dějiny.

Omec byl založen v roce 1949. Zakladateli vesnice byli bývalí židovští vojáci, kteří se účastnili války za nezávislost a rozhodli se pro zřízení vlastní zemědělské vesnice. Šlo zejména Židy původem z Rumunska a Maďarska.  Osadníci se nastěhovali do prostoru vysídlené arabské vesnice Kakun (někdy též Tel Kakun). Křižácké prameny ji ve středověku nazývaly Quaquo. Ve vesnici se nacházela chlapecká základní škola, mešita a zbytky křižácké i mamlúcké architektury. V roce 1931 v ní žilo 1367 lidí v 260 domech. V červnu 1948 během války za nezávislost byl Kakun ovládnut izraelskými silami a arabské osídlení tu skončilo. Většina zástavby arabské vesnice pak byla zbořena, s výjimkou bývalé školy. Židovští zakladatelé mošavu Omec nejprve pobývali přímo v opuštěných domech arabské vesnice, teprve později došlo k výstavbě nových obydlí.  Jméno mošavu je odvozeno od biblického citátu „"kdo má čisté ruce, bude ještě odvážnější"“, z Knihy Jób 17,9 Zároveň jde o akronym organizace veteránů (ארגון משוחררי צה"ל) Irgun Mešuchrarej Cahal - odkaz na zakladatele vesnice: demobilizované vojáky izraelské armády.  Místní ekonomika je založena na zemědělství, ale většina obyvatel již pracuje v jiných oborech, mimo obec. Vesnice má pod svou správou území cca 2800 dunamů (2,8 kilometru čtverního) a sestává z 62 rodinných hospodářství. V roce 1992 došlo k stavební expanzi o cca 40 domů obývaných již rezidenty bez vazby na zemědělství. Další rozšíření vesnice začalo roku 2002 a šlo o cca 32 stavebních pozemků. V plánu je výstavba dalších 36 domů.  Ve vesnici funguje zařízení předškolní péče o děti, plavecký bazén, synagoga, knihovna, obchod a sportovní areály.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Omec Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 757 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 0,3 %.

Omec ( אֹמֶץ, doslova „"Odvaha"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Omez, přepisováno též Ometz) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Emek Chefer.

Ometz (, "lit." Courage) is a moshav in central Israel. Located in the coastal plain near Zemer, it falls under the jurisdiction of Hefer Valley Regional Council. In it had a population of .


Kódování dat, formát dat a metadata.

Reprezentace dat v digitálních počítačích je obvykle binární: data (např. čísla, texty, obrázky, zvukové záznamy) jsou reprezentována sérií binárních číslic (bitů). Z praktických důvodů se osm bitů seskupuje do jednoho bajtu.  Data se čtou a zapisují jako posloupnosti bajtů, ale lidsky přívětivější je uvažovat na vyšší úrovni abstrakce, například: tento soubor je obrázek, který je zaznamenán v nějakém formátu. Každá informace, má-li být korektně zpracována, musí být zobrazena v určitém kódu a dodržovat určitý formát. Kód a formát dat jsou velmi blízké pojmy.  Na elementární úrovni obvykle mluvíme o "kódu", například o kódování češtiny, obecněji o znakové sadě (reprezentaci znaků nějaké abecedy čísly). Jiným příkladem je endianita, způsob uložení čísel v operační paměti počítače, který definuje, v jakém pořadí se uloží jednotlivé bajty číselného datového typu.  Strukturu vyšší úrovně označujeme jako "formát". Příkladem může být značkovací jazyk HTML nebo formáty dokumentů (formát textového procesoru Microsoft Word, OpenDocument, Office Open XML), grafické formáty.  Formát dat je obvykle standardizován, aby počítače a programy různých výrobců byly schopny spolupracovat. Znalost formátu je nezbytná k většině manipulací s daty. Neveřejné (většinou binární) formáty nutí uživatele používat programy určitého výrobce. Otevřené formáty, často textové, odstraňují do určité míry tuto nepříjemnost.  Pod formátem dat se nejčastěji rozumí formát souboru; formát ovšem vstupuje do hry pokaždé, kdy jsou ukládána nebo předávána data, tedy například u komunikačních protokolů, archivu na magnetické pásce, nebo uložení dat v paměti počítače.

Metadata.

K datům (sekvencím bajtů) taktéž potřebujeme informaci, co reprezentují; prostředkem k tomu jsou metadata. Metadata jsou data, která poskytují informaci o jiných datech. Metadata slouží k vyhledání nebo zpracování popisovaných dat. Dávají návod k jejich interpretaci, při počítačovém zpracování lze podle metadat automaticky přiřadit k popisovaným datům algoritmus (program), který je data správně interpretuje a zobrazí. Příkladem metadat je přípona souboru nebo hlavička souboru nebo MIME, ale i papírový katalogizační lístek v neautomatizované knihovně.  Pokud jsou data výrazně redundantní, může někdy expert pohledem do nich odhadnout, v jakém jsou formátu. Ale pokud jde např. o komprimovaný soubor nebo o uzavřený binární formát nebo o málo rozšířený formát, bez metadat se může stát, že stojíme nad sekvencí bajtů a nevíme, jak ji číst.

Konverze dat.

Konverze je převod dat mezi různými kódy a formáty. Ačkoli se kódy i formáty standardizují, užívá se jich celá řada, takže konverze patří mezi velmi časté operace. Při konverzi může dojít ke ztrátě informace; buď proto, že výstupní formát určité typy záznamů nepodporuje, nebo proto, že je konverzní algoritmus neumí převést.  Data, s nimiž se operuje v programovacích jazycích, mají přiřazený datový typ. Datový typ určuje, jak se kódují data do bitů (nebo bajtů) a tedy jak se mají chápat bajty dat. Data uložená v paměti se pro uschovávání nebo přenášení serializují do posloupnosti.  Komprese dat je speciální případ konverze počítačových dat, jejímž cílem zmenšit jejich objem (v bitech). Při ztrátové kompresi jsou některé informace nenávratně ztraceny a nelze je zpět zrekonstruovat; používá se tam, kde je možné ztrátu části informací tolerovat. Bezeztrátová komprese obvykle nedosahuje takové úrovně komprese jako ztrátová komprese dat, ale komprimovaný soubor lze opačným postupem rekonstruovat přesně do původní podoby.

Textová a binární data.

Tradičně se data dělí na textová (obsahují pouze bajty o hodnotě 0–127) a binární (bez omezení, tj. 0–255). Toto dělení dnes už není zcela platné (nástup UTF-8).  V užším pojetí se za data někdy považují jen binární soubory, které nejsou snadno lidmi čitelné, na rozdíl od lidmi čitelných textových souborů. Standardizované značkovací jazyky jako SGML, XML a JSON dovolují zachycovat data ve (více či méně) lidsky čitelné podobě.

Data a instrukce.

Data i strojové instrukce jsou v počítačové paměti uloženy jako sekvence bajtů.  Ve von Neumannově architektuře není zásadní rozdíl mezi způsobem uložení dat a instrukcí. Kompilátor generuje budoucí spustitelný kód jako data a počítač jej pak interpretuje jako posloupnost instrukcí určenou ke spuštění. Obvykle se data měnit mohou, kdežto program se nemění. Oddělení programu a dat (na nízké úrovni) je pragmatický přístup, který slouží i jako ochrana proti chybám softwaru a před úmyslnou snahou program narušit.  Naproti tomu harvardská architektura počítače fyzicky odděluje paměť dat a instrukcí. Není potřeba mít paměť stejných parametrů a vlastností pro data a pro program.

Ukládání dat.

Data jsou uložena např. v operační paměti počítače nebo na datovém médiu (pevný disk, CD, paměťová karta aj.). Operační systém počítače pracuje se soubory prostřednictvím souborového systému.

Databáze.

Databáze je nástroj pro uchovávání a zpracovávání velkého množství dat. Databáze v užším smyslu je uspořádaná množina informací, uložená na paměťovém médiu. Systém řízení báze dat je program pro uchovávání a zpracovávání těchto dat.

Adresování.

Operační paměť počítače je elektronická paměť umožňující čtení i zápis používaná pro dočasné ukládání zpracovávaných dat a spouštěných programů. Přístup k operační paměti je mnohem rychlejší než k vnější paměti; procesor pomocí adresy přímo vybírá požadovanou buňku operační paměti.

Předzpracování dat.

Seřazení dat.

Data mají některé výhodné vlastnosti, pokud jsou seřazena podle klíče. Hodnoty podmnožin, které mají stejný klíč, jsou zobrazeny tak, že při sekvenčním zpracování následují po sobě. To usnadňuje agregaci dat na podmnožinách klíče.

Indexy.

Vybrání podmnožiny z velkého množství dat vyžaduje prohledávání celého objemu dat. To může být velmi časově náročné. Indexy jsou odvozené, dodatečné struktury, které obsahují hodnoty klíčů a adresy dat (v některých případech přímo hodnoty dat). Při vyhledávání podle klíče zvoleného při indexaci pak indexy výrazně zrychlují vyhledávání dat. Indexy mohou být ukládány například pomocí B-stromů nebo hašovacích tabulek. Speciálními typy indexů jsou například trie a sufixový strom.

Ochrana dat.

Kontrolní součet je dodatečná informace, která se předává spolu s původními daty a slouží k ověření, zda při přenosu dat nedošlo k chybě. Kontrolní součet je výsledkem přesně určené operace, provedené s původními daty. Příjemce informace má možnost sám znovu spočítat kontrolní součet. Pokud vypočtený kontrolní součet nesouhlasí s předaným kontrolním součtem, znamená to, že během přenosu došlo k poškození zprávy nebo k poškození kontrolního součtu.  Šifrování dat se používá jako ochrana proti jejich přečtení neautorizovanou osobou. Při steganografii je zpráva v datech ukryta tak, aby si pozorovatel neuvědomil, že komunikace vůbec probíhá.  Principem zálohování dat je uložení záložní kopie dat na jiném datovém nosiči (a pokud možno i v jiné budově). Záložní data jsou využívána v případě ztráty, poškození nebo jiné potřeby práce s daty uloženými v minulosti. Systematickým zajištěním dlouhodobé použitelnosti dat se zabývá obor ochrana digitálních dokumentů.

Data jsou v informatice údaje zaznamenané v digitální (číselné) podobě určené k počítačovému zpracování. Data (např. číslo, text, obrázek, zvuk) jsou zapsána (kódována) v podobě posloupností čísel (bajtů) a uložena např. v operační paměti počítače nebo na záznamovém médiu (pevný disk, CD, paměťová karta apod.). Stejným způsobem je v paměti vedle dat uložen i sled instrukcí tvořící počítačový program, který určuje, jak má počítač data zpracovávat.  Pojem data je často libovolně zaměňován s pojmem informace, nicméně v rámci teorie informace formulované kybernetikem Norbertem Wienerem jsou data prostým záznamem hodnot, a informace se z nich stávají až po jejich výkladu v kontextu s využitím znalostí.  Další definice:  Celkový objem digitálních dat v roce 2007 byl odhadnut na 281 bilionů GB.

Data (treated as singular, plural, or as a mass noun) is any sequence of one or more symbols given meaning by specific act(s) of interpretation.  Data (or datum – a single unit of data) requires interpretation to become information. To translate data to information, there must be several known factors considered. The factors involved are determined by the creator of the data and the desired information. The term metadata is used to reference the data about the data. Metadata may be implied, specified or given. Data relating to physical events or processes will also have a temporal component. In almost all cases this temporal component is implied. This is the case when a device such as a temperature logger receives data from a temperature sensor. When the temperature is received it is assumed that the data has a temporal references of "now". So the device records the date, time and temperature together. When the data logger communicates temperatures, it must also report the date and time (metadata) for each temperature.  Digital data is data that is represented using the binary number system of ones (1) and zeros (0), as opposed to analog representation. In modern (post 1960) computer systems, all data is digital. Data within a computer, in most cases, moves as parallel data. Data moving to or from a computer, in most cases, moves as serial data. See Parallel communication and Serial communication. Data sourced from an analog device, such as a temperature sensor, must pass through an analog-to-digital converter (ADC) to convert the analog data to digital data.  Data representing quantities, characters, or symbols on which operations are performed by a computer are stored and recorded on magnetic, optical, or mechanical recording media, and transmitted in the form of digital electrical signals.  A program is a set of data that consists of a series of coded software instructions to control the operation of a computer or other machine. Physical computer memory elements consist of an address and a byte/word of data storage. Digital data are often stored in relational databases, like tables or SQL databases, and can generally be represented as abstract key/value pairs.  Data can be organized in many different types of data structures, including arrays, graphs, and objects. Data structures can store data of many different types, including numbers, strings and even other data structures. Data pass in and out of computers via peripheral devices.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 18 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině respektive Šaronské planině. Severním směrem nedaleko od vesnice protéká vodní tok Nachal Alexander.  Obec se nachází 1 kilometr od břehu Středozemního moře, cca 34 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu, cca 49 kilometrů jihojihozápadně od centra Haify a 8 kilometrů jihozápadně od města Chadera. Bejt Cherut obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Vesnice vytváří společně s okolními obcemi Kfar Vitkin, Chofit a Bejt Janaj jeden souvislý urbanistický celek.  Bejt Cherut je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 5710 a dalších místních komunikací v rámci zdejší aglomerace zemědělských vesnic. Na západním okraji obec míjí dálnice číslo 2.

Dějiny.

Bejt Cherut byl založen v roce 1933. Zakladateli obce byla skupina Židů u USA , stoupenců hnutí Cherut. Tato skupina se zformovala roku 1932 a téhož roku zakoupila pozemky v tomto regionu. Vesnice se postupně zaměřovala výlučně na zemědělství a spolupracovala se sousední osadou Kfar Vitkin.  Původně se vesnice nazývala Cherut Amerika Bet (חרות אמריקה ב). Současný název byl zaveden od roku 1958. Vesnice sestává ze 75 původních zemědělských usedlostí a desítek dalších domů, které vyrostly dodatečně.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Bejt Cherut Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 877 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 2,8 %.

Bejt Cherut ( בֵּית חֵרוּת, doslova „"Dům svobody"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Bet Herut, přepisováno též Beit Herut) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Emek Chefer.

Beit Herut (, "lit." House of Freedom) is a moshav in central Israel. Located in the Sharon plain between Hadera and Netanya, it falls under the jurisdiction of Hefer Valley Regional Council. In it had a population of .


Administrativní dělení.

Provincie je od změny v roce 2003 rozdělena na 6 comarek:

Znak provincie.

Jako v řadě jiných případů ve v Andalusii i jinde ve Španělsku ("Almería, Ciudad Real, Palencia aj".) je znak provincie Cádiz tvořen znaky významných měst. Od roku 2003 již neodpovídá rozdělení provincie na comarky. Tvoří jej 12 polí ve čtyřech řadách po třech. Namísto štítonošů jsou zde stejně jako u státního znaku Herkulovy sloupy (zde nekorunované).  Popis znaku: Štít o 12 polích ve čtyřech řadách v následujícím pořadí: 1) zlatý hrad v červeném s červenými okny nad stříbrnými a modrými vlnami, provázený dvěma zlatými palmovými ratolestmi (Algeciras); 2) zlatý most o třech obloucích v modrém, uprostřed pobořený, nad stříbrnými a modrými vlnami, na něm dva stříbrné sloupy, spojené stuhou, z níž visí zlatý klíč a nese také nápis „"1820 Unión y Fuerza 1810“", a v hlavě je zlatý trojhran s paprsky stejného kovu, v němž je vepsáno lidské oko (San Fernando); 3) v červeném poli stříbrná stavba černě zděná se dvěma oblouky v přízemí a se třemi v patře, střed je zvýšený, vše nad stříbrnými a modrými vlnami (Arcos de la Frontera); 4) v červeném je zlatá věž s věžičkami, černě spárovaná, provázená dvěma zelenými olivovými větvemi se sb. nití a zl. bordura s nápisem „"De mí sale la paz“" (Olivera); 5) ve stříbře přirozený Herkules, oděný lví kůží mezi dvěma jinými lvy, kteří se vzpínají, s černým kyjem a se zlatým lemem pole s opisem „"Hércules Fundador Gadium Dominatorque“" (Cádiz); 6) ve stříbře červený hrad, z nějž visí zlatý řetěz s klíčem z téhož kovu do červené paty pole (San Roque – "převzatý znak Gibraltaru"); 7) ve zlatě Sv. Jakub apoštol, jedoucí do boje na vzpínajícím se koni na pažitu, vše svých barev (Medina-Sidonia); 8) stříbrné a modré vlnité pruhy, lem kouskovaný kastilsko-leonský (Jerez de la Frontera); 9) v modrém zlatý hrad nad modrými a sb. vlnami, převýšeno obrazem Panny Marie "de los Milagros" ve sb. hávu se zl. korunou ve zl. paprscích (Puerto de Santa María); 10) v modrém zlatá věž s čv. okny na kopci svých barev nad m. a sb. vlnami, střežená dvěma zlatými vzpínajícími se lvy (Chiclana); 11) ve stříbře přirozený okřídlený býk na zl. evangeliu, jež pluje po vlnách (m. a sb.). Z býka roste věž svých barev a nad ní je zlatá hvězda (Sanlúcar de Barrameda); a 12) polceno, a) ve stříbře červený lev se zl. korunou; b) ve zlatě čtyři čv. kůly a kolem je modrý lem s osmi zlatými štítky s modrými břevny (Grazalema). Klenot: uzavřená královská koruna, štítonoši – Herkulovy sloupy s nápisem „Plus Ultra“.  Znak byl přijat provinční deputací na plenárním zasedání 2. ledna 1886, pozměněn byl 1927.

Obyvatelstvo a sídla.

Provincie patří ve Španělsku mezi hustěji osídlené, rozložení obyvatelstva je však nerovnoměrné: polovina obyvatel (přes 600 000) žije v metropolitní oblasti kolem měst Cádiz a Jerez de la Frontera, zatímco venkovský střed a východ provincie jsou osídlené řídce. V Cádizu, který se pro své umístění na výběžku nemůže dále rozrůstat, v současnosti ubývá obyvatel, zatímco město Jerez se během 20. století stalo největším městem provincie.

Provincie Cádiz je jednou z osmi provincií Andalusie, autonomního společenství na jihu Španělska; zahrnuje vůbec nejjižnější pevninská území Španělska. Leží při pobřeží Atlantského oceánu (na západě, Gibraltarské úžiny na jihu a při pobřeží Středozemního moře na jihovýchodě. Na severozápadě se nachází ústí řeky Guadalquivir. Sousedí s provinciemi Huelva, Sevilla a Málaga a s britským zámořským územím Gibraltar. Žije zde přes 1 200 000 obyvatel.

Cádiz is a province of southern Spain, in the southwestern part of the autonomous community of Andalusia. It is the southernmost part of mainland Spain, as well as the southernmost part of continental Europe.  It is bordered by the Spanish provinces of Huelva, Seville, and Málaga, as well as the Atlantic Ocean, the Mediterranean Sea, the Strait of Gibraltar and the British overseas territory of Gibraltar. Its area is 7,385 square kilometers.  Its capital is the city of Cádiz, which has a population of more than 128,000. The largest city is Jerez de la Frontera with 208,896 inhabitants (as of 2010), and another important city is Algeciras with just over 114,000 inhabitants. The entire province had a population of 1,240,175 (as of 2014), of whom about 600,000 live in the Bay of Cádiz area. Its population density is 167.93 per square kilometre.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 21 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině respektive Šaronské planině.  Obec se nachází 6 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 38 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu, cca 47 kilometrů jižně od centra Haify a 5 kilometrů jihovýchodně od města Chadera. Giv'at Chajim Me'uchad obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Vesnice vytváří společně s okolními obcemi Ge'ulej Tejman, Bejt Chazon, Eljašiv, Kfar ha-Ro'e, Chibat Cijon, Ejn ha-Choreš, Cherev le-Et, Giv'at Chajim Ichud a Chogla téměř souvislou aglomeraci zemědělských osad. Tento urbanistický celek je navíc na severu napojen na město Eljachin.  Giv'at Chajim Me'uchad je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 581 a dalších místních komunikací v rámci zdejší aglomerace zemědělských vesnic. Na západě tuto aglomeraci míjí dálnice číslo 4.

Dějiny.

Giv'at Chajim Me'uchad byl založen v roce 1932. Respektive toho roku došlo k založení jeho předchůdce - kibucu Giv'at Chajim. Pojmenovaný byl podle sionistického aktivisty Chajima Arlozorova, který byl v době založení této vesnice zavražděn. Zakladateli byli mladí Židé ze střední a východní Evropy. Šlo o židovské přistěhovalce z Rumunska, Československa, Rakouska, Polska, Německa a Maďarska. Byli napojeni na levicovou organizaci ha-Šomer ha-Ca'ir. Na místě se usadili 14. července 1932. V roce 1942 byl kibuc terčem razie britské armády, která zde pátrala po zbraních. Další podobná razie se tu odehrála v listopadu 1945. Šlo o součást širšího britského zátahu proti židovským silám a skladům zbraní, který postihl paralelně několik dalších vesnic a při kterém zemřelo devět Židů.  Nynější kibuc vznikl roku 1952 rozdělením vesnice Giv'at Chajim na dvě části Giv'at Chajim Ichud (nově zbudována na sever od stávajícího kibucu) a Giv'at Chajim Me'uchad (původní kibuc) v důsledku ideologických rozporů mezi jeho obyvateli. Šlo o širší trend v tehdejší izraelské veřejnosti (podobně se rozdělil například kibuc Ejn Charod), ovlivněný rozdílným hodnocením politiky SSSR a míry potřebné socializace společnosti. K formální odluce vesnic došlo 23. května 1952. Do Giv'at Chajim Ichud se ze stávajícího kibucu přestěhovali lidé ideologicky orientovaní na středolevicovou politickou stranu Mapaj, zatímco v Giv'at Chajim Me'uchad zůstali stoupenci výrazněji levicové strany Mapam.  Před rokem 1949 měl tehdy ještě jednotný kibuc Giv'at Chajim rozlohu katastrálního území 1282 dunamů (1,282 kilometru čtverečního). V současnosti dosahuje správní území vesnice cca 4300 dunamů (4,3 kilometru čtverečního).  Místní ekonomika je založena na zemědělství (hlavně pěstování citrusů, avokáda, bavlny a chov drůbeže). Funguje tu rovněž průmysl. V roce 2002 prošel kibuc privatizací a zbavil se většiny prvků kolektivismu ve svém hospodaření.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Giv'at Chajim Me'uchad Židé - cca 900 osob (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství, cca 1000 osob).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 957 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 0,1 %.

Giv'at Chajim Me'uchad ( גבעת חיים מאוחד, doslova ,„"Chajimův vrch"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Giv'at Hayyim Me'uhad, přepisováno též Giv'at Haim Me'uhad) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Emek Chefer.

Givat Haim (Meuhad) (, lit. "Haim Hill (United)") is a kibbutz near Hadera in Israel. It falls under the jurisdiction Hefer Valley Regional Council. In it had a population of .


Princip testu.

Koncentrace D-dimerů se nejčastěji vyšetřuje v krevní plazmě. Žilní krev se odebere do zkumavky obsahující citrát (3,8% citrát sodný, poměr citrátu a krve - 1:9), který zabrání srážení, protože váže vápník z odebrané krve. Nesrážlivá a dekalcifikovaná krev je poté promíchána, centrifugována, aby se oddělila vrstva plazmy, ze které se provede vyšetření. Poměr citrátu a krve by měl být vždy dodržen, aby naměřené výsledky byly přesné. Citrátová plazma se vyšetřuje pomocí kvantitativní latexaglutinační metody. Analyzátor pipetuje do kyvety vzorek plazmy a k němu pak přidá latexovou reagencii (na latexových částicích je navázána monoklonální protilátka, která váže D-dimery za vzniku imunokomplexů). Pokud imunokomplexy vzniknou, zesílí se zákal směsi v kyvetě a zeslabí se tak intenzita světla procházejícího kyvetou (turbidimetrie). Na základě zeslabení procházejícího světla analyzátor z kalibrační křivky odečte koncentraci D-dimerů.  Použitá monoklonální protilátka rozpoznává epitop na D podjednotce D-dimeru. Tento epitop (vazebné místo) je pouze na D podjednotce, jejíž prostorové uspořádání je změněno vytvořením příčné vazby. Proto monoklonální protilátka nereaguje s "degradačními produkty fibrinogenu" ani s "fibrinovými fragmenty", kde nedošlo k příčnému spojení dvou D podjednotek.  Pro stanovení D-dimerů byla vyvinuta řada vyšetřovacích souprav - každá s jinou monoklonální protilátkou. Ve studiích prováděných s částečně nebo s plně rozloženými fibrinovými sraženinami bylo zjištěno, že protilátky reagují jinak s vysoko- a nízkomolekulárními fragmenty fibrinu. Kalibrátory těchto souprav by proto měly obsahovat D-dimery ve fragmentech s různou velikostí, aby se tak napodobilo složení analyzovaných vzorků lidské plazmy.

Jednotky.

Koncentrace D-dimerů se udává v DDU jednotkách (z anglického D-dimer units, D-dimer jednotky) ng/ml DDU nebo mg/L DDU, označení DDU se obvykle vynechává). Nebo se používají FEU jednotky (fibrinogen ekvivalentní jednotky, ng/ml FEU nebo mg/L FEU, označení FEU se musí uvádět). Použití jednotek závisí na druhu diagnostické soupravy.  Přepočet jednotek: 1 mg/L DDU = 2 mg/L FEU

Hodnocení výsledků.

Výsledek testu se považuje za negativní, pokud je koncentrace D-dimerů nižší než 0,25 mg/L nebo 0,5 mg/L FEU. Tyto hraniční hodnoty může doporučit výrobce testu nebo si je mírně upraví sama laboratoř podle místních podmínek.  Negativní výsledek vyšetření D-dimerů (koncentrace nižší nebo rovna hraniční hodnotě) prakticky vylučuje hlubokou žilní trombózu a plicní embolii. Negativní výsledek znamená, že v těle se ve zvýšené míře nevytváří a neodbourávají krevní sraženiny.  Naopak pozitivní výsledek už není pro trombózu tak specifický a vyšetření D-dimerů pak jen přispívá k potvrzení diagnózy těchto onemocnění. Pozitivní výsledek znamená, že se vytvořily významné fibrinové sraženiny a ty se nyní odbourávají. Už ale není jasné, kde se vytvořily a co bylo příčinou. Důvody vedoucí ke zvýšení koncentrace D-dimerů jsou např.: nedávný chirurgický zákrok, těhotenství, jaterní onemocnění, vysoká koncentrace reumatoidního faktoru (revmatoidní artritida), zánět, nádorové onemocnění, trauma, vyšší věk.  Zvýšené/vysoké koncentrace D-dimerů jsou zjištěny i při akutním infarktu myokardu, nestabilní angině pectoris a u diseminované intravaskulární koagulace (DIC). V případě DIC se D-dimery vyšetřují společně s protrombinovým časem, aPTT, koncentrací fibrinogenu, počtem trombocytů a vyšetření se pravidelně opakuje pro zjištění vývoje a úspěšnosti léčby onemocnění.

Hodnotící systémy.

Existuje řada hodnotících systémů pro určení pravděpodobnosti výskytu hluboké žilní trombózy nebo plicní embolie; nejlepší z nich uvedl Wells a kol. (2003).  Pokud je pravděpodobnost vysoká, vyšetření D-dimerů nemá velký význam, a antikoagulační léčba se zahajuje bez ohledu na výsledky testu. Může se provést další testování na hlubokou žilní trombózu a plicní embolii.  Pokud je pravděpodobnost mírná nebo nízká: Negativní výsledek testu na D-dimery prakticky vylučuje trombózu (při použití dostupných testů na D-dimery je tím pravděpodobnost tromboembolického onemocnění snížena na 1%).  Pokud je naopak koncentrace D-dimerů vysoká, musí následovat další vyšetření (ultrazvukové vyšetření cév v nohách, plicní scintigrafie nebo CT vyšetření), aby se potvrdila přítomnost trombu.

Vlastnosti testu.

"Senzitivita": 93% pro trombózu  "Specifita": 25% pro trombózu  "Negativní prediktivní hodnota": 99,5% pro plicní embolii Falešně pozitivní výsledek D-dimerů může být způsoben: nedávný chirurgický zákrok, těhotenství, jaterní onemocnění, revmatoidní artritida, zánět, nádorové onemocnění, trauma, vyšší věk  Falešně negativní výsledek může být způsoben odběrem vzorku příliš brzy po vytvoření trombu nebo pokud testování není provedeno do stanovené doby po odběru. Dále může být příčinou podání antikoagulancií, která brání narůstání trombu.

Historie.

D-dimery byly poprvé popsány v 70.letech a prakticky byly využity v diagnostice od 90.let 20.století.

D-dimer je fragment proteinu, který vzniká, když enzym plazmin odbourává fibrinovou sraženinu stabilizovanou příčnými vazbami (vytvořenými působením faktoru XIII). Tento proces se nazývá fibrinolýza a opakovaným působením plazminu se vysokomolekulární polymery fibrinu štěpí na fibrinové fragmenty různé velikosti (fibrin degradační produkty). Konečný produkt odbourávání, D-dimer je složen z jedné proteinové podjednotky E a ze dvou D podjednotek spojených příčnou vazbou (plazmin neštěpí tyto příčné vazby). Právě kvůli obsahu dvou D podjednotek se označuje produkt jako D-dimer.  Vyšetření koncentrace D-dimerů je laboratorní koagulační test, který se používá pro zjištění a monitorování hyperkoagulačních stavů (nadměrné krevní srážení). Velmi častým stavem je hluboká žilní trombóza, při které se vytváří krevní sraženina v hlubokých žilách těla, nejčastěji v dolních končetinách. Krevní sraženina zde může narůstat a blokovat průtok krve - postižené místo je oteklé a bolestivé. Část sraženiny se může odtrhnout a odplavit do jiné části těla. Často se zachytí jako vmetek ("embolus") v plicích, kde ucpe cévu a vyvolá plicní embolii.. Po vytvoření sraženiny vždy následuje aktivace procesu jejího odbourávání ("fibrinolýza") a dochází k uvolňování D-dimerů do krevního oběhu.

D-dimer (or D dimer) is a fibrin degradation product (or FDP), a small protein fragment present in the blood after a blood clot is degraded by fibrinolysis. It is so named because it contains two D fragments of the fibrin protein joined by a cross-link.  D-dimer concentration may be determined by a blood test to help diagnose thrombosis. Since its introduction in the 1990s, it has become an important test performed in patients with suspected thrombotic disorders. While a negative result practically rules out thrombosis, a positive result can indicate thrombosis but does not rule out other potential causes. Its main use, therefore, is to exclude thromboembolic disease where the probability is low. In addition, it is used in the diagnosis of the blood disorder disseminated intravascular coagulation. A four-fold increase in the protein is a strong indicator of mortality in those suffering from COVID-19.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 42 metrů na pomezí hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížiny, respektive Šaronské planiny, a kopcovitých oblastí podél Zelené linie oddělujících vlastní Izrael v mezinárodně uznávaných hranicích od okupovaného Západního břehu Jordánu. Severně od obce protéká vádí Nachal Te'enim.  Obec se nachází 15 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 32 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 56 kilometrů jihojihovýchodně od centra Haify a 15 kilometrů východně od města Netanja. Ša'ar Efrajim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. Západním směrem v pobřežní nížině je osídlení ryze židovské. Na jih a jihozápad od mošavu ovšem leží téměř souvislý pás měst a vesnic obývaných izraelskými Araby - takzvaný Trojúhelník (nejblíže jsou to města Kalansuva a Tajbe). 1 kilometr od vesnice probíhá Zelená linie a za ní stojí arabské (palestinské město) Tulkarm.  Ša'ar Efrajim je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 5614. Východně od mošavu probíhá severojižním směrem dálnice číslo 6 (Transizraelská dálnice).

Dějiny.

Ša'ar Efrajim byl založen v roce 1953. K založení došlo v srpnu 1953. Prvními osadníky zde byla skupina židovských přistěhovalců z Jemenu, kteří se do Izraele dostali v rámci Operace Létající koberec. Vesnice je pojmenována podle biblického kmene Efraim.  Správní území obce dosahuje 2250 dunamů (2,25 kilometrů čtverečních). Místní ekonomika je založena na zemědělství (pěstování citrusů a květin, chov drůbeže).

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Ša'ar Efrajim Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě výrazně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 1704 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 2,9 %.

Ša'ar Efrajim ( שַׁעַר אֶפְרַיִם, doslova „"Brána Efrajimu"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Sha'ar Efrayim, přepisováno též Sha'ar Efraim) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Lev ha-Šaron.

Sha'ar Efraim (, "lit." Efraim Gate) is a moshav in central Israel. Located in the Sharon plain, it falls under the jurisdiction of Lev HaSharon Regional Council. In it had a population of .


Historie.

Podle stratigrafického zkoumání jsou nejstarší prehistorické stopy po rostlinách, které by mohly být prapředky řádu jinanotvaré (např. "Polyspermophyllum" a "Trichopitys"), z geologického období rozhraní karbonu a permu v prvohorách, tj. z období asi před 300 až 270 miliony let.  Z druhohorních období triasu, jury a křídy (před 270 až 70 miliony let) pocházejí fosilní nálezy rodů "Baiera", "Erethmophyllum" a "Sphenobaiera", které jsou z největší pravděpodobností vymřelí příslušníci řádu jinanotvarých a tehdejší současníci rodu jinan.  Jinanotvaré rostliny se vyvinuly v éře před kvetoucími rostlinami, kdy zcela dominovaly ze známých rostlin keřovité kapradiny a cykasy. Svým vysokým vzrůstem, širokou korunou a nenáročností na půdní podmínky byly rovnocenným partnerem ostatním tehdejším rostlinám, takže nebyly nuceny se dále přirozeným výběrem vyvíjet. Až s nástupem modernějších krytosemenných rostlin byly najednou se svými typickými vlastnostmi – dlouhověkostí, pomalým růstem, pozdní reprodukční zralostí, dozráváním i neplodných semen a extrémní ekologickým konzervatizmem v defenzívě a postupně byly adaptabilnějšími rostlinami zatlačovány do kouta. Z jižní polokoule vymizely zcela, odtud je i minimum fosilních nálezů, na severní se uchytily jen v severovýchodní Číně.

Taxonomie.

S nástupem nového systému třídění rostlinných taxonů APG III sestaveného podle monofyletického hlediska došlo i ke změně v zařazení řádu. Ten nyní společně s řády borovicotvaré, cykasotvaré a liánovcotvaré tvoří třídu jehličnany.

Popis.

Jsou to druhotně tloustnoucí dřeviny s hustým (pyknoxylickým) dřevem, u nichž se projevuje druhotné zmenšování opadavých listů, které jsou ploché, dlanitě dělené až celistvé s nezávisle dělenou žilnatinou, v pletivech mají sekreční buňky. Jsou jednodomé, samčí rozmnožovací orgány jsou jednoduché šištice podobné jehnědám s jednoduchými tyčinkami s dvěma prašníky s nejstarším monosulkátním typem pylových zrn. Samičí orgány (vajíčka, semena) jsou zavěšena jednotlivě nebo ve skupinách na krátkých větvičkách. Vajíčka jsou s jedním obalem, opylení probíhá pomoci polinační kapky, oplození zajišťují spermatozoidy. Kulovité semeno má na povrchu dužnatou sarkotestu obklopující sklerotestu. Embryo se dvěma dělohami je uloženo ve škrobnatém endospermu, vyvíjí se až po opadu semene.  Vajíčka jinanů připomínají např. ringle nebo špendlíky, ve skutečnosti však zdužnatělý obal vzniká u jinanů z osemení, zatímco u plodů krytosemenných rostlin (jako je slivoň) je osemení ukryto až uvnitř (např. v podobě pecky) a vnější zdužnatělý útvar je v jejich případě tvořen z pletiva pestíku.

Využití recentního druhu.

Kromě oblíbeného používání v sadovnictví a částečného využití v asijské kuchyni nachází uplatnění v lékařství. Extraktů z listů se užívá pro udržení a zlepšení zdravotního stavu už po staletí, ale do evropské medicíny se dostal až koncem 20. století. Dnes je jedním z nejpopulárnějších rostlinných produktů na světě. Tekutý či suchý extrakt nebo mletá sušená droga je součástí mnoha jednoduchých i vícekomponentních léků.

Příbuznost.

Nejbližšími recentními příbuznými řádu jinanotvarých je řád cykasotvaré. Jednak podobnost dosvědčují fosilní nálezy a hlavně jedině u těchto dvou řádů (mimo mechorostů a kapradin) probíhá oplození za pomoci mnohobičíkových spermatozoidů.

Jinanotvaré ("Ginkgoales") je řád nahosemenných rostlin ze třídy jehličnanů. Je to řád jen s jednou čeledi jinanovité vytvořenou pro jediný současný žijící rod jinan ("Ginkgo"), který obsahuje pouze jeden recentní druh jinan dvoulaločný nazývaný „živoucí fosílií“. Mimo to existuje množství vyhynulých jinanů.

Ginkgoales is a gymnosperm order containing only one extant species: "Ginkgo biloba", the ginkgo tree. It is monotypic, (the only taxon) within the class Ginkgoopsida, which itself is monotypic within the division Ginkgophyta. The order includes five families, of which only Ginkgoaceae remains extant.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 56 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině, respektive Šaronské planině, na jižním okraji města Pardesija.  Obec se nachází 7 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 27 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu, cca 57 kilometrů jižně od centra Haify a 6 kilometrů jihovýchodně od města Netanja. Cur Moše obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské.  Cur Moše je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 5613, jež západně od vesnice ústí do severojižní dálnice číslo 4.

Dějiny.

Cur Moše byl založen v roce 1937. K zřízení vesnice došlo 13. září 1937. Šlo o opevněnou osadu typu Hradba a věž. Pojmenována byla podle sionistického politika a organizátora z Řecka Mošeho Kofinase. Slovo „Cur“ v názvu vesnice odkazuje na starověké židovské sídlo Coran.  Zakladateli mošavu byla skupina Židů z Řecka. Původně jim Židovský národní fond přislíbil pozemky poblíž města Bejt Še'an, ale nakonec jim bylo vyhlédnuto místo v nynější lokalitě. Zpočátku byly podmínky k životu v osadě mimořádně těžké, Chyběl zdroj vody. K zřízení studny došlo až roku 1939. V první fázi nepřekračoval počet osadníků 25. Roku 1940 místní populaci posílila skupina Židů z Bulharska.  Před koncem 40. let 20. století měl mošav rozlohu 1280 dunamů (1,28 kilometru čtverečního). Správní území obce dosahuje v současnosti 3245 dunamů (3,245 kilometru čtverečního). Místní ekonomika je orientována na zemědělství (chov drůbeže, pěstování květin a citrusů). V obci funguje oblastní základní škola a regionální knihovna.  Vesnice prošla zejména od počátku 21. století výraznou stavební expanzí. Vyrostly zde zcela nové obytné čtvrti Giv'at Moše (גבעת משה) a Bustan ha-Kfar (בוסתן הכפר), které původní zemědělské sídlo územně propojily se sousedním městem Pardesija a změnily na rezidenční obec.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Cur Moše Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo, které se ale mění z vesnického na městský typ osídlení, s dlouhodobě výrazně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 3086 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 6,9 %.

Cur Moše ( צוּר מֹשֶׁה, doslova „"Mošeho skála"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Zur Moshe, přepisováno též Tzur Moshe) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Lev ha-Šaron.

Tzur Moshe (, "lit." Rock of Moses) is a moshav in central Israel, in the Central district. Located in the Sharon plain near Netanya, it falls under the jurisdiction of Lev HaSharon Regional Council. In it had a population of .


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 65 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině, respektive Šaronské planině.  Obec se nachází 7 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 14 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 71 kilometrů jihojihozápadně od centra Haify. Leží v silně urbanizované krajině, ve které na sebe plynule navazují okolní města Kfar Saba, Ra'anana, Herzlija a Hod ha-Šaron, která pak tvoří součást aglomerace Tel Avivu (takzvaný Guš Dan). Mošav tvoří jakousi enklávu na pomezí všech výše uvedených měst, s torzovitě zachovanou zemědělskou krajinou. Giv'at Chen obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské.  Giv'at Chen je na dopravní síť napojen pomocí místních komunikací v rámci okolní aglomerace.

Dějiny.

Giv'at Chen byl založen v roce 1933. Jeho název je akronymem jména hebrejského básníka Chajima Nachmana Bialika - Chajim Nachman. Zakladateli mošavu byla skupina Židů z východní Evropy.  Mošav byl založen jako součást širšího programu Hitjašvut ha-Elef (התיישבות האלף), který měl za cíl urychlit zřizování menších zemědělských osad, které by pomohly utvořit územně kompaktní bloky židovského osídlení v tehdejší mandátní Palestině. Zpočátku se zde usadilo 41 rodin. Mnoho prvních osadníků ale brzy vesnici opustilo kvůli těžkým hospodářským poměrům. Pokračoval ale příliv nových obyvatel z řad židovských přistěhovalců z Ruska, Litvy a Polska, později sem dorazili i Židé z Německa. V době arabského povstání po roce 1936 byli obyvatelé nuceni svou vesnici trvale hlídat.  Před rokem 1949 měl Giv'at Chen rozlohu katastrálního území 684 dunamů (0,684 kilometru čtverečního). Správní území obce v současnosti dosahuje 1300 dunamů (1,300 kilometru čtverečního). Místní ekonomika je stále zčásti založena na zemědělství (pěstování citrusů a květin).

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Giv'at Chen Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě mírně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 373 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 2,1 %.

Giv'at Chen ( גִּבְעַת חֵ"ן, v oficiálním přepisu do angličtiny Giv'at Hen) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Drom ha-Šaron.

Givat Hen (, "lit." HN Hill) is a moshav in central Israel. Located near Ra'anana, it falls under the jurisdiction of Drom HaSharon Regional Council. In it had a population of .


Mistrovství světa ve volejbale mužů 1966

Výsledky a tabulky.

Skupina A.

Československo - 3:1 (15:8, 11:15, 18:16, 15:13)  30. srpna 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  30. srpna 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  30. srpna 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  31. srpna 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  31. srpna 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  31. srpna 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  1. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  1. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  1. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  2. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  2. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  2. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  3. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  3. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)  3. září 1966 (15:00) - Praha (Sportovní hala)

Skupina B.

SSSR - USA 3:1 (13:15, 15:8, 15:6, 15:9)  30. srpna 1966 (15:00) - Nitra  30. srpna 1966 (18:00) - Nitra  30. srpna 1966 (18:00) - Nitra  31. srpna 1966 (15:00) - Nitra  31. srpna 1966 (18:00) - Nitra  31. srpna 1966 (18:00) - Nitra  1. září 1966 (15:00) - Nitra  1. září 1966 (18:00) - Nitra  1. září 1966 (18:00) - Nitra  2. září 1966 (15:00) - Nitra  2. září 1966 (18:00) - Nitra  2. září 1966 (18:00) - Nitra  3. září 1966 (15:00) - Nitra  3. září 1966 (18:00) - Nitra  3. září 1966 (18:00) - Nitra  - 3:0 (15:9, 15:13, 15:11)

Skupina C.

30. srpna 1966 (18:00) - České Budějovice  30. srpna 1966 (18:00) - České Budějovice  31. srpna 1966 (18:00) - České Budějovice  31. srpna 1966 (18:00) - České Budějovice  1. září 1966 (18:00) - České Budějovice  1. září 1966 (18:00) - České Budějovice  2. září 1966 (18:00) - České Budějovice  2. září 1966 (18:00) - České Budějovice  3. září 1966 (18:00) - České Budějovice  3. září 1966 (18:00) - České Budějovice  Bulharsko - Brazílie 3:0 (15:13, 15:13, 15:7)

Skupina D.

30. srpna 1966 (18:00) - Jihlava  30. srpna 1966 (18:00) - Jihlava  31. srpna 1966 (18:00) - Jihlava  31. srpna 1966 (18:00) - Jihlava  1. září 1966 (18:00) - Jihlava  1. září 1966 (18:00) - Jihlava  2. září 1966 (18:00) - Jihlava  2. září 1966 (18:00) - Jihlava  3. září 1966 (18:00) - Jihlava  3. září 1966 (18:00) - Jihlava  - 3:2 (15:12, 8:15, 15:5, 6:15, 15:13)

Finále.

5. září 1966 - Praha (Sportovní hala)  5. září 1966 - Praha (Sportovní hala)  5. září 1966 (19:30) - Praha (Sportovní hala) Rozhodčí: Fukuhara (JPN), Mezsáros (HUN)  ČSSR: Musil, Kop, Golián, Schenk, Koudelka, Šmídl - střídali: Perušič, Mózr, Petlák, Grössl, Labuda.  SSSR: Pojarkov, Kravčenko, Lapinskij, Voskobojnikov, Bugajenkov, Vengerovskij - střídali: Sauranbajev, Burobin, Ivanov.  5. září 1966 - Praha (Sportovní hala)  6. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  6. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  6. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  6. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  7. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  7. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  7. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  7. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  10. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  10. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  10. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  10. září 1966 (19:00) - Praha (Sportovní hala)  11. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  11. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  11. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  11. září 1966 (13:30) - Praha (Sportovní hala)  - 3:1 (13:15, 15:5, 15:6, 15:13)

O 9. - 16. místo.

5. září 1966 - Pardubice  5. září 1966 - Pardubice  5. září 1966 - Pardubice  5. září 1966 - Pardubice  6. září 1966 (13:30) - Pardubice  6. září 1966 (13:30) - Pardubice  6. září 1966 (19:00) - Pardubice  6. září 1966 (19:00) - Pardubice  7. září 1966 (13:30) - Pardubice  7. září 1966 (13:30) - Pardubice  7. září 1966 (19:00) - Pardubice  7. září 1966 (19:00) - Pardubice  9. září 1966 (13:30) - Pardubice  9. září 1966 (13:30) - Pardubice  9. září 1966 (19:00) - Pardubice  9. září 1966 (19:00) - Pardubice  10. září 1966 (13:30) - Pardubice  10. září 1966 (13:30) - Pardubice  10. září 1966 (19:00) - Pardubice  10. září 1966 (19:00) - Pardubice  11. září 1966 (9:00) - Pardubice  11. září 1966 (9:00) - Pardubice  11. září 1966 (13:00) - Pardubice  11. září 1966 (13:00) - Pardubice  - SRN 3:0 (15:6, 15:9, 15:5)

O 17. - 22. místo.

5. září 1966 - Praha (Sportovní hala)  5. září 1966 - Praha (Sportovní hala)  6. září 1966 (9:30) - Praha (Sportovní hala)  6. září 1966 (9:30) - Praha (Sportovní hala)  7. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)  7. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (10:30) - Praha (Sportovní hala)  9. září 1966 (10:30) - Praha (Sportovní hala)  10. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)  10. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)  11. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)  11. září 1966 (8:30) - Praha (Sportovní hala)

Soupisky.

1. Československo  Trenér: Václav Matiášek.  2. Rumunsko 3. SSSR  Trenér: J. Kleščev.

6. mistrovství světa ve volejbale mužů proběhlo ve dnech 30. srpna – 11. září 1966 v Československu.  Turnaje se mělo zúčastnit 24 družstev rozdělených do čtyř šestičlenných skupin. Po odřeknutí účasti Argentiny a KLDR byly skupiny C a D pětičlenné. První dva týmy z každé skupiny postoupily do finále, kde se hrálo o titul mistra světa, družstva na 3. a 4. místě hrála ve skupině o 9. - 16. místo a družstva na 5. a 6. místě hrála ve skupině o 17. - 22. místo. Mistrem světa se stalo družstvo Československa.

The 1966 FIVB Volleyball Men's World Championship was the sixth edition of the tournament, organised by the world's governing body, the FIVB. It was held in Prague, Czechoslovakia from August 30 to September 11, 1966.


Dedication of the Basilica of Saint Mary Major

Legenda o zázraku Panny Marie Sněžné.

"„V době papeže Liberia se římský patricij Jan a jeho vznešená manželka, kterým se nedostalo dědiců, rozhodli věnovat své statky Panně Marii. Ustavičně ji žádali a prosili, aby jim nějakým způsobem sdělila, jaké zbožné dílo mají svými penězi podpořit. Jejich usilovná přání i modlitby blahoslavená Panna Maria blahosklonně vyslyšela a ukázala to zázračně. O nonách srpnových [=5. srpna], když v Římě bývají ta největší horka, pokryl sníh v noci část pahorku Eskvilinu. Téže noci Matka Boží ve snu vyzvala jak Jana, tak jeho ženu, aby na tom místě, které uvidí pokryto sněhem, postavili kostel a zasvětili jej Panně Marii. Tak se chtěla stát jejich dědičkou. To sdělil Jan i papeži Liberiovi, který měl téže noci stejný sen. Ten pak na prosby kněží i lidu přišel k pahorku pokrytému sněhem a nakreslil na něj místo kostela, který byl postaven za peníze Jana a jeho manželky a později opraven papežem Sixtem III.“" (překlad čtení II. nokturnu Římského breviáře).  Legenda je velmi pozdní, nezmiňuje ji ani slavný nápis papeže Sixta III., který se nacházel na fasádě baziliky a připomínal její obnovu za pontifikátu tohoto papeže v 5. století.

Liturgické slavení.

Od 13. století se v bazilice začal slavit svátek "„Festum nivis“", který se ve 14. století rozšířil v celém Římě. Papež Pius V. jej zavedl jako celocírkevní pod názvem "„S. Mariae ad nives“" a do římského breviáře se dostalo výše citované legendární vyprávění. Při reformě breviáře za papeže Benedikta XIV. se jednalo o vypuštění legendárního vyprávění, ale nedošlo k němu, i když o něm pochybovala většina kněží. Kardinál Capalti řekl v 19. století archeologovi de Rossimu, že když se kanovníci baziliky odebírali z chóru, kde se četla při liturgii legenda do sakristie, jeden z nich řekl: "„V tomto čtení je pravdivá pouze věta: O nonách srpnových, když v Římě bývají ta největší horka…“" Breviářové čtení bylo vypuštěno až v roce 1969, svátek je dnes slaven jako "„Posvěcení římské baziliky Panny Marie“" 5. srpna.

Zobrazení v křesťanské ikonografii.

První vyobrazení legendy se objevují na sklonku 13. století, velké obliby došla legenda ve století 17. i v prostředí středoevropském. Zobrazovány jsou většinou dva momenty, sen patricije Jana anebo papež Liberius, který do sněhu kreslí půdorys kostela (většinou svou berlou). V ikonografických programech kostelů zasvěcených Panně Marii Sněžné (u nás např. jezuitský kostel v Olomouci) se objevuje i další motiv zázraku Panny Marie, který je svázán s mariánským obrazem "„Salus populi romani“" uchovávaným v římské bazilice Panny Marie Sněžné. Legenda praví, že roku 590, kdy v Římě propukla morová epidemie, papež Řehoř Veliký uspořádal procesí k bazilice a vyzvedl tam tento mariánský obraz. V tomto okamžiku se nad Andělským hradem objevil anděl, který zastrčil meč do pochvy a morová rána ustala.

Panna Maria Sněžná je jméno, pod nímž je vzývána Panna Maria v katolické liturgii. Podle legendy, doložené pravděpodobně až ve 13. století, se v době papeže Liberia v noci ze 4. na 5. srpna roku 352 odehrál zázrak, na jehož základě byla postavena římská bazilika Panny Marie Sněžné.

The Dedication of the Basilica of St Mary Major ("In Dedicatione basilicae S. Mariae") is a feast day in the General Roman Calendar, optionally celebrated annually on 5 August with the rank of memorial.  In earlier editions of the General Roman Calendar, down to that of 1960, it is called the Dedication of the Basilica of St Mary of the Snows ("In Dedicatione basilicae S. Mariae ad Nives"), a reference to the legendary story about the foundation of the basilica. For the same reason the feast is also known popularly as Our Lady of the Snows. The reference to the legend was removed in the 1969 revision of the General Roman Calendar.


Biografie.

Vystudoval Střední veterinární školu v Kroměříži a Vysokou školu zemědělskou v Brně. Zaměstnán byl v Agrostroji Prostějov, od roku 1993 samostatně podnikal v oblasti ostrahy a ochrany osob i majetku. Od roku 2009 působí jako jednatel bezpečnostní firmy "IF KINGS Security" a typografické firmy "Studio PN Prostějov".  V komunálních volbách roku 2002 byl zvolen do zastupitelstva města Prostějov za ODS. V komunálních volbách roku 2006 také kandidoval, avšak neúspěšně a opětovně byl do tamního zastupitelstva zvolen v komunálních volbách roku 2010. Profesně se k roku 2002 uvádí jako podnikatel, následně k roku 2006 a 2010 coby poslanec. Byl i členem městské rady Prostějova a předsedou finančního výboru města. V roce 2009 ho Mladá fronta DNES označila za zdatného lobbistu, protože při takzvaném porcování medvěda prosadil milionové dotace pro Sportcentrum v Prostějově a na opravu Husovy školy v tomto městě.  Ve volbách v roce 2006 byl zvolen do poslanecké sněmovny za ODS (volební obvod Olomoucký kraj). Byl členem sněmovního rozpočtového výboru a výboru pro životní prostředí. Poslanecký mandát obhájil ve volbách roku 2010. Byl členem výboru pro životní prostředí a do prosince 2012 i rozpočtového výboru. Do 7. listopadu 2012 byl členem poslaneckého klubu ODS, pak zasedal ve sněmovně jako nezařazený poslanec.  V letech 1998–2012 byl členem ODS. Z ODS ovšem vystoupil 31. října 2012 kvůli nesouhlasu se zvyšováním daní, které prosazovala vláda Petra Nečase. Premiér Petr Nečas Fialův krok označil za „"útěk od vlastní politické odpovědnosti"“. Kvůli odchodu Fialy z ODS totiž vláda ve sněmovně ztratila velmi křehkou většinu 101 hlasu, kterou do té doby byla schopna hájit díky stovce poslanců ODS, TOP 09 a LIDEM, a dále hlasu Milana Šťovíčka ze strany Věci veřejné. Při hlasování o nedůvěře vládě v lednu 2013 se zdržel hlasování a aktivně se tak nepřipojil k opozičním stranám požadujícím pád Nečasova kabinetu. Hlasování o důvěře vládě Jiřího Rusnoka v srpnu 2013 se nezúčastnil.  Ve volbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2013 kandidoval v Olomouckém kraji jako lídr Úsvitu přímé demokracie Tomia Okamury a byl zvolen poslancem. Dostal 1 622 preferenčních hlasů, tj. 6,00 % z hlasů pro stranu.  Na začátku listopadu 2013 byl zvolen předsedou Poslaneckého klubu hnutí Úsvit přímé demokracie. Funkci vykonával do ledna 2015, kdy jej z ní poslanecký klub většinou jednoho hlasu odvolal. Důvodem mělo být podle některých členů klubu Fialovo jednání a uzavírání dohod bez vědomí poslanců, účast na jednání rozpočtového výboru či příklon ke sloučení se Stranou práv občanů. Dne 24. března 2015 byl po dlouhodobých sporech vyloučen spolu s Okamurou z Poslaneckého klubu hnutí Úsvit přímé demokracie. Členem hnutí zůstal až do 5. května, kdy společně s Tomiem Okamurou oznámili, že z něj odešli a zakládají novou politickou stranu Svoboda a přímá demokracie, později se stal jejím místopředsedou.  V komunálních volbách v roce 2014 se pokoušel za hnutí Úsvit přímé demokracie obhájit post zastupitele města Prostějova, ale neuspěl.  V krajských volbách 2016 kandidoval na post hejtmana jako lídr společné kandidátky SPD a SPO v Olomouckém kraji. Byl zvolen krajským zastupitelem. Ve volbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2017 byl lídrem hnutí SPD v Olomouckém kraji. Získal 2 929 preferenčních hlasů a obhájil tak mandát poslance. Dne 26. října 2017 byl zvolen předsedou Poslaneckého klubu SPD.  V červenci 2018 obhájil na sjezdu hnutí SPD v Praze post místopředsedy hnutí, získal 149 ze 152 hlasů. V komunálních volbách v roce 2018 se po čtyřleté pauze stal opět zastupitelem města Prostějova, když úspěšně kandidoval za hnutí SPD. V listopadu 2018 však na mandát rezignoval.

Radim Fiala (* 24. července 1969 Prostějov) je český podnikatel a politik, v letech 2006 až 2013 poslanec Poslanecké sněmovny PČR zvolený za ODS (od listopadu 2012 do srpna 2013 nezařazený poslanec); ve volbách do sněmovny v roce 2013 byl zvolen poslancem za Úsvit přímé demokracie Tomia Okamury. Ve volbách v roce 2017 mandát poslance obhájil za SPD a stal se i předsedou poslaneckého klubu hnutí.

Radim Fiala (born 29 July 1969) is a Czech politician and businessman from Prostějov. From 2006 to 2013 he was a member of the Chamber of Deputies of the Czech Republic, elected as a candidate of the Civic Democratic Party (ODS). He left ODS in 2012 and then joined Dawn of Direct Democracy. He left Dawn in 2013 and co-founded Freedom and Direct Democracy.


Klubová kariéra.

Svoji fotbalovou kariéru začal v Opavě, odkud v průběhu mládeže zamířil do Baníku Ostrava. V roce 2006 se propracoval do prvního mužstva. V létě 2010 zamířil do francouzského klubu Stade Brestois, který se pro něj stal prvním zahraničním angažmá. Ve Francii se však neprosadil a před návratem do Baníku Ostrava dal přednost konkurenční SK Slavia Praha.

SK Slavia Praha.

V srpnu 2012 odešel do Slavie Praha, kde podepsal dvouletý kontrakt s následnou opcí. 22. května 2013 vstřelil hattrick v ligovém utkání proti Dynamu České Budějovice a zařídil tak výhru pražského celku 3:0. I tento výkon mu pomohl k zisku ocenění „Hráč měsíce Gambrinus ligy“ za květen 2013. V následujícím roce jej však provázela zranění a objevoval se na hřišti jen sporadicky. Začátkem září 2015 kvůli svým častým zdravotním problémům ve Slavii skončil.

FC Baník Ostrava (návrat).

V září 2015 se po pěti letech vrátil do FC Baník Ostrava. V červnu 2018 mu zde skončila smlouva.

FC Zbrojovka Brno.

Po konci v Baníku Ostrava zkoušel štěstí v druholigové Zbrojovce Brno. Na testech ovšem ze zdravotních důvodů neuspěl.

SK Dětmarovice.

Od září 2018 působí v divizním týmu SK Dětmarovice.

Reprezentační kariéra.

Tomáš Mičola reprezentoval Českou republiku v mládežnických výběrech od kategorie do 16 let.  Byl součástí mládežnického reprezentačního týmu ČR do 20 let, který na Mistrovství světa hráčů do 20 let 2007 konaného v Kanadě získal stříbrné medaile, když ve finále podlehl Argentině 1:2. Tomáš se gólově prosadil v semifinále proti Rakousku, kde ve 4. minutě otevíral skóre utkání (skončilo vítězstvím českého celku 2:0).

Reprezentační góly.

Góly Tomáše Mičoly v české reprezentaci do 21 let

Tomáš Mičola (* 26. září 1988 Opava) je český fotbalový záložník či útočník a bývalý mládežnický reprezentant, od září 2018 působící v klubu SK Dětmarovice. Mimo Česko působil na klubové úrovni ve Francii.

Tomáš Mičola (born 26 September 1988) is a Czech football player who currently plays for FC Baník Ostrava in the Czech First league.  Mičola started to play football at SFC Opava. At the age of 16 he moved to FC Baník Ostrava, where he quickly progressed and at the age of 18 started to appear in league matches. At the age of 21 he already appeared in almost 100 league matches. Mičola played for Czech youth national teams since the under-16 level. He played at the 2007 FIFA U-20 World Cup, where the Czech Republic won silver medals.


Životopis.

Narodila se 23. března 1957 v Bruntále v rodině lékaře (MUDr. Miroslav Tomšů). Dětství prožila v Náměšti na Hané. Absolvovala Gymnázium v Olomouci-Hejčíně. V roce 1982 promovala na Lékařské fakultě Univerzity Palackého – obor všeobecné lékařství.  Jitka Chalánková pracovala jako dětská lékařka v Prostějově. Je společnicí ProMedica, spol. s r.o., provozovatele nestátního zdravotnického zařízení – diagnostika a odborné ambulance.  Jitka Chalánková je vdaná, má čtyři děti. Choť Jitky Chalánkové Tomáš Chalánek je členem Olomouckého krajského předsednictva TOP 09 a řídí regionální organizaci v Prostějově.

Politické působení.

V komunálních volbách v roce 2014 kandidovala jako členka TOP 09 do Zastupitelstva města Prostějova na kandidátce subjektu „TOP 09 a nezávislí Prostějované“, ale neuspěla.  V letech 2004 až 2008 působila jako náměstkyně hejtmana Olomouckého kraje (za KDU-ČSL) pro oblast sociálních věcí, životního prostředí a rozvoje venkova. V letech 2010–2013 byla poslankyní Parlamentu České republiky za TOP 09. Dále byla členkou Zastupitelstva Olomouckého kraje (2012–2014), členkou Komise Rady Olomouckého kraje pro prevenci kriminality a členkou správní rady Univerzity Palackého v Olomouci. V krajských volbách v roce 2016 byla lídryní kandidátky TOP 09 v Olomouckém kraji, ale neuspěla a do zastupitelstva se nedostala.  Ve volbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2013 kandidovala v Olomouckém kraji jako lídryně TOP 09 a STAN a byla znovu zvolena poslankyní. Od 31. 10. 2013 je místopředsedkyní poslaneckého klubu TOP 09 a Starostové. Na 4. celostátním sněmu strany v listopadu 2015 v Praze byla zvolena místopředsedkyní strany. Od delegátů obdržela 135 hlasů (tj. 78 %).  Ve volbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2017 již nekandidovala, skončila také jako místopředsedkyně strany. V červnu 2018 z TOP 09 vystoupila, dle jejích slov se strana odklonila od konzervativních hodnot.  Ve volbách do Senátu PČR v roce 2018 kandidovala jako nezávislá (s podporou Konzervativní strany a Koruny České) v obvodu č. 62 – Prostějov. Původně chtěla kandidovat za TOP 09, předsednictvo strany ale její kandidaturu neschválilo (ze strany následně vystoupila). Se ziskem 12,68 % hlasů skončila v prvním kole voleb na 2. místě a ve druhém kole se utkala se sociální demokratkou Boženou Sekaninovou. Tu nakonec porazila poměrem hlasů 59,85 % : 40,14 % a stala se senátorkou. V lednu 2020 vstoupila do Senátorského klubu ODS.

Kauza rodiny Michalákových.

Aktivně se angažuje v kauze rodiny Michalákových, kde dva čeští chlapci byli odebráni matce norským úřadem pro ochranu dětí Barnevernet. V květnu kvůli tomu interpelovala na půdě sněmovny ministry zahraničí, spravedlnosti a práce a sociálních věcí nebo kvůli tomu jednala s norskou velvyslankyní v Česku.

Jitka Chalánková (* 23. března 1957 Bruntál) je česká lékařka a politička, v letech 2015 až 2017 místopředsedkyně TOP 09, od roku 2018 nezávislá senátorka za obvod č. 62 – Prostějov, v letech 2010 až 2017 poslankyně Poslanecké sněmovny PČR, v letech 2004 až 2014 zastupitelka Olomouckého kraje.

Jitka Chalánková (born 23 March 1957 in Bruntál) is a Czech politician, doctor, former member of Chamber of Deputies for Olomouc region and former Chairwoman of TOP 09 party. Since 2018 she is a member of the Senate where as a member of the Civic Democratic Party caucus.


Objevitelské cesty.

Po Kolumbově plavbě se v roce 1499 pod jeho velením vydala flotila čtyř lodí ze Španělska na jih, pátrat po nových zemích v jižním Atlantiku. Přes Kanárské a Kapverské ostrovy plul na jihozápad. Jako první Španěl překročil rovník a 26. ledna 1500 tedy o tři měsíce dříve než Pedro Álvares Cabral, objevil brazilské pobřeží u mysu Augustin na 6° jižní šířky, kde také vystoupil na břeh. Byl prvním Evropanem na půdě jihoamerického kontinentu. Odtud pokračoval na severozápad, kde objevil ústí Amazonky největší řeky světa, které nazval "Mar Dulce (Sladké moře)" a ústí řeky Pará, které je jižním ramenem delty Amazonky. Současně s Alonso de Hojedou objevil ústí řeky Orinoko a na severu ostrov Tobago. Při své cestě se soustředil na hledání zlata, které nenalezl a proto se věnoval lovu otroků. Objevil a zmapoval 3000 kilometrů jihoamerického pobřeží a přes Haiti se vrátil do Španělska.  V roce 1504 se vratil do zemi v Karibském moři a prozkoumal Honduraský záliv. V roce 1508 byl vypraven s Juanem de Solísem, aby pátral po průjezdu na západ. Ze Santa Dominga pluli nejprve do Honduraského zálivu a dále sledovali pobřeží na sever, obepluli Yucatánský poloostrov a podél jižního pobřeží Jamajky se vrátili. Při této plavbě zakreslili do map značnou část pobřeží Střední Ameriky.  V roce 1509 znovu pátrali po průjezdu na západ, tentokrát podél pobřeží Jižní Ameriky. Dospěli až k ústí řeky La Plata a protože jejich úsilí nebylo korunováno úspěchem, upadl Pinsón po návratu do nemilosti a dalších výprav se nezúčastnil.

Vicente Yáñez Pinzón (1462 Palos de la Frontera, Andalusie – 1514 Triana, Sevilla) byl španělský mořeplavec a cestovatel. V roce 1492 se zúčastnil první plavby Kryštofa Kolumba, jako kapitán lodi Niňa.

Vicente Yáñez Pinzón (; Palos de la Frontera, Spain, c. 1462 – after 1514) was a Spanish navigator, explorer, and "conquistador", the youngest of the Pinzón brothers. Along with his older brother, Martín Alonso Pinzón ("c." 1441 – "c." 1493), who captained the "Pinta", he sailed with Christopher Columbus on the first voyage to the New World, in 1492, as captain of the "Niña".  Scholars believe his claims of fortune raised by him fueled the dispossession of many of the people in the Caribbean.