Náhrady.

Původní žárovky měly běžně účinnost výkonové přeměny příkon-výkon 13,5 lm/W (lepší u žárovek vyšších výkonů), což např. pro 100 W znamená 1 350 lm světelného výkonu. Běžnou praxí výrobců kompaktních zářivek (jakožto náhrad za žárovky) je uvádění popisu, že „tato úsporná zářivka svítí jako 100 wattová žárovka“. Takový popis spotřebitel vítá, protože laická veřejnost běžně nemá měřítko porovnání. Ovšem výrobci takto označují i trubice, na které i sami zároveň uvádějí hodnoty běžně pod 1 000 lm, čímž se ale sami usvědčují z klamání zákazníků. V rámci zamezení tomuto klamání spotřebitele vydala Evropská Unie v Nařízení komise ES 244/2009 tabulku, která určuje, jaký světelný výkon mohou výrobci prohlašovat jako náhradu klasické žárovky: Pro orientační přepočet příkonu mezi klasickou žárovkou a úspornou zářivkou lze použít následující tabulku:  Nyní se ovšem na trhu objevují světelné zdroje na bázi vysoce svítivých LED diod – ty mají oproti kompaktním zářivkám mnohem delší životnost, větší mechanickou odolnost a přinejmenším srovnatelnou energetickou účinnost.

Kanada, Austrálie, Kuba.

V dubnu 2007 kanadská vláda oznámila, že do roku 2012 hodlá zakázat klasické žárovky a tím přispět k snížení emisí oxidu uhličitého. První krok pak v tomto směru učinila Austrálie, když v květnu 2007 schválila zákaz prodeje žárovek, který vstoupil v platnost v roce 2009. Prvním státem, kde byly žárovky skutečně zakázány, je však Kuba, kde se od roku 2007 už nesmí používat.

Evropská unie.

V Evropské unii bylo schváleno nařízení EK (založené na směrnici Evropského parlamentu o ekodesignu výrobků), která zakáže žárovky (přesněji světelné zdroje s horší než definovanou energetickou třídou) ve schváleném časovém harmonogramu, začínajícím v září 2009 - v prosinci 2008 se na tom shodli národní experti Evropské komise a proti návrhu se nepostavil ani Evropský parlament, který na to měl lhůtu do 15. března 2009. Dne 17. února 2009 bylo hlasováno ve Výboru pro životní prostředí o pozastavení návrhu, to nebylo výborem schváleno (14 hlasů pro, 44 proti). Nařízení se týká pouze všesměrových žárovek pro běžné použití; na žárovky směrové (reflektorové apod.) se má vztahovat samostatný předpis, žárovky pro speciální účely zatím zakázány nebudou. Eurokomisař Andris Piebalgs, v té době zodpovídající za energetickou politiku EU, proslul výrokem na adresu zákazu žárovky: „Evropským domácnostem zůstane stejná kvalita osvětlení, přitom ale ušetří energii, oxid uhličitý i peníze.“ Jeho mluvčí Ferran Tarradellas situaci okolo zákazu žárovek komentoval německým novinářům tak, že při svých cestách s komisařem po Evropě nikde žádné demonstrace za původní žárovky neviděl: „Kameny po nás taky ještě nikdo neházel. Evropané stojí za námi.“.

Časový harmonogram.

Nařízení definuje následující časový harmonogram zákazu prodeje:

Ústup od žárovek.

V březnu 2009 přijala Evropská komise doporučení o regulaci světelných zdrojů, které se používají v domácnostech. Od roku 2009 do roku 2012 budou postupně staženy klasické žárovky a budou nahrazovány efektivnějšími halogenovými žárovkami a kompaktními zářivkami. Byť je technologie nových světelných zdrojů již plně vyvinuta a prozkoušena, v nezávislém testu nejlepší kompaktní zářivka získala známku pouze chvalitebně (2,1) a plného svitu dosáhla po 6 minutách.  V září 2009 byla zahájena regulace světelných zdrojů, které se používají v domácnostech. Začne tak postupná výměna, která se nejvíce dotkne klasických žárovek.  Od tohoto data není již možné v EU vyrábět či do EU dovážet žádné matné (neprůhledné) světelné zdroje s horší energetickou třídou než A. Dovoz menšího množství žárovek pro osobní potřebu z Ruska či Ukrajiny zůstává nezakázán. Zákazník si jinak může vybrat ze široké řady nabízených kompaktních zářivek (laicky označovaných jako úsporné žárovky/zářivky)jež jsou efektivnější než klasické žárovky. Kompaktní zářivky se vyrábějí v mnoha provedeních: klasické trubicové, s matnou baňkou či svíčkové (tzv. miňonkové se závitem E14).  Také halogenových žárovek se týká směrnice o ekodesignu a související nařízení Evropské komise. Od září 2009 má být zakázán prodej halogenových žárovek s příkonem nad 80 W, pokud nebudou mít energetickou třídu alespoň C. U dnes prodávaných halogenových žárovek je běžně energetická třída D.  Nicméně i v roce 2016 jsou žárovky s čirým sklem v českých obchodech zcela běžně dostupné, pouze jsou označené jako otřesuvzdorné, pro průmyslové použití, nebo nedokonalá topná tělesa (část příkonu se přeměňuje na světlo).

V řadě států byla schválena určitá podoba zákazu prodeje běžných žárovek. Jeho cílem je nahradit žárovky účinnějším zdroji světla, například zářivkami a zdroji využívajícími LED. Brazílie a Venezuela začaly s odstraňováním žárovek z trhu v roce 2005, Evropská unie, Švýcarsko a Austrálie v roce 2009; zákaz plánují i další státy: Argentina, Rusko a Kanada v roce 2012, USA mezi roky 2012 a 2014.

Governments around the world have passed measures to phase out incandescent light bulbs for general lighting in favor of more energy-efficient lighting alternatives. Phase-out regulations effectively ban the manufacture, importation, or sale of incandescent light bulbs for general lighting. Use of existing bulbs, which have a relatively short lifespan, is usually unregulated. The regulations are based on efficiency, rather than use of incandescent technology.  Brazil and Venezuela started the phase-out in 2005, and the European Union, Switzerland, and Australia began to phase them out in 2009. Likewise, other nations are implementing new energy standards or have scheduled phase-outs: Argentina, and Russia in 2012, and Canada, Mexico, Malaysia, and South Korea in 2014. Changes in the United States that began in 2007 were suspended in 2019 by the Trump administration.  Objections to replacement of incandescent lamps for general lighting mainly include the higher purchasing expense of alternative light bulbs. To mitigate the cost effects of these concerns, various programs have been put into place, ranging from subsidies for lamps, to improved standards for measurement of performance and for labeling of products. Manufacturers developed fluorescent lamps with reduced mercury content compared to original designs, and recycling programs are intended to prevent mercury release. New lamp types offer improved starting characteristics, and dimmable types are available.


Struktura počítače.

Základní strukturu počítače lze dobře popsat na příkladu von Neumannovy architektury.

Von Neumannova architektura.

Podle von Neumannova schématu se počítač skládá z řadiče, aritmeticko-logické jednotky, (vnitřní) paměti, vstupních a výstupních zařízení a vnější paměti. Ve vnitřní paměti jsou uložena data i program. Program se skládá z jednotlivých strojových instrukcí. Činnost von Neumannova počítače je přísně sekvenční a je řízena řadičem. Řadič načítá jednu instrukci po druhé, dekóduje je a postupně je provádí. Každou instrukci lze rozdělit na jednodušší operace. Způsob, jak je instrukční sada implementována nazýváme mikroarchitektura.

Sběrnice.

Sběrnice () je sada vodičů propojujících jednotlivé části počítače. Sběrnici lze rozdělit na tři části:

Jednotka přístupu k paměti.

Jednotku přístupu k paměti () používají vyspělejší procesory pro převod logické (virtuální) adresy na adresu fyzickou. MMU umožňuje používat pokročilé metody správy paměti jako je stránkování, segmentace a stránkování na žádost. Někdy se jedná o samostatný obvod, v některých procesorech je vestavěna.

Aritmeticko-logická jednotka.

Aritmeticko-logická jednotka je schopna zpracovávat data omezené velikosti – tak zvané slovo. Moderní počítače pracují s daty ve dvojkové soustavě o velikosti od několika bitů po desítky bitů, některé starší počítače pracovaly v desítkové soustavě a rychlost práce s desítkovými daty závisela na počtu desítkových řádů operandů.

Centrální procesorová jednotka.

Řadič, aritmeticko-logická jednotka a velmi rychlá paměť malého rozsahu (několik bytů až stovky bytů) někdy nazývaná zápisníková paměť, častěji sada registrů, zpravidla tvoří jeden celek nazývaný centrální procesorová jednotka (), krátce procesor. Architektura procesoru je významně ovlivňuje architekturu celého počítače. Jedná se především o následující parametry:

Harvardská architektura.

Současné počítače se od von Neumannovy architektury v mnoha směrech odchylují. Jednou z odchylek je harvardská architektura, která používá oddělenou paměť pro program a pro data. Tím se jednak odstraní úzké místo, které tvoří přístup procesoru k paměti, jednak zabrání přepsání a přečtení programu. Harvardská architektura se často používá u jednočipových mikropočítačů.

Přímý přístup k paměti.

Přímý přístup k paměti (, též ) je metoda urychlení přenosu dat mezi pamětí a vstupně/výstupními zařízeními, kdy přenos neřídí procesor, ale jiná část počítače. Mohou ji používat řadiče disků (příp. magnetických pásek), síťové adaptéry, videoadaptéry a zvukové karty. Při přímém přístupu k paměti buď řadič na určitou dobu převezme řízení sběrnice od procesoru nebo využívá hodinové cykly, při kterých procesor nepřistupuje k paměti (tzv. kradení cyklů, , díky pipeliningu není použitelné na moderních procesorech).

Víceprocesorové architektury.

Pro zvýšení výkonu počítače se používají počítače s více procesory. Může se jednat o univerzální (CPU) nebo specializované procesory (např. numerický procesor, vstupně/výstupní procesor, grafický procesor apod.).

Instrukční sada.

Řadič načítá instrukci po instrukci, každou instrukci dekóduje a poté vykoná.  Instrukce lze rozdělit do několika skupin:

Architektura počítačů je technický obor zaměřený na návrh a konstrukci zařízení na zpracování dat. Zahrnuje stanovení vnitřní reprezentace dat, operací, které se s nimi budou provádět, specifikaci funkčních bloků počítače a jejich propojení, formát strojových instrukcí. Přitom se zabývá především způsobem, jak pracuje CPU a jakým způsobem přistupuje k paměti.  Architektura počítače je konkrétní způsob realizace počítače.  Za referenční architekturu lze považovat Von Neumannovo schéma počítače publikované v roce 1945, které definuje základní strukturu a principy počítače řízeného programem uloženým v paměti. Moderní počítače z tohoto schématu vycházejí, ale v různých detailech se od něj odchylují.

In computer engineering, computer architecture is a set of rules and methods that describe the functionality, organization, and implementation of computer systems. Some definitions of architecture define it as describing the capabilities and programming model of a computer but not a particular implementation. In other definitions computer architecture involves instruction set architecture design, microarchitecture design, logic design, and implementation.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 76 metrů v pobřežní nížině, v regionu Šefela. Západně od osady protéká vodní tok Lachiš, do kterého tu zprava ústí vádí Nachal Komem.  Obec se nachází 14 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 46 kilometrů jižně od centra Tel Avivu, cca 49 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 7 kilometrů jižně od města Kirjat Mal'achi. Komemijut obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské.  Komemijut je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 3533, která pak dál na východ od vesnice ústí do dálnice číslo 40.

Dějiny.

Komemijut byl založen v roce 1950. Novověké židovské osidlování tohoto regionu začalo po válce za nezávislost tedy po roce 1948, kdy oblast ovládla izraelská armáda.  Zakladatelem mošavu byli ultraortodoxní Židé chasidského směru. Místní ekonomika je založena na zemědělství (rostlinná výroba, chov drůbeže a dobytka, produkce macesů). Obec prochází stavební expanzí (60 nových bytových jednotek). Pojmenována je podle biblického citátu z Knihy Leviticus 26,13: „"Já jsem Hospodin, váš Bůh, já jsem vás vyvedl z egyptské země, abyste tam nebyli otroky. Rozlámal jsem břevna vašeho jha, abyste mohli chodit zpříma"“  V květnu roku 1962 byl zatčen Binjamin Mendelson, rabín z vesnice Komemijut. Byl podezřelý z toho, že pomáhal při únosu Joseleho Schumachera - chlapce, který se stal předmětem ostré kontroverze mezi ultraortodoxními a sekulárními Izraelci.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Komemijut Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě klesající populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 511 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 22,2 %.

Komemijut ( קוֹמְמִיּוּת, v oficiálním přepisu do angličtiny Qomemiyyut, přepisováno též Komemiyut) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Šafir.

Komemiyut () is an Hasidic moshav in south-central Israel. Located in the southern Shephelah near Kiryat Gat, it falls under the jurisdiction of Shafir Regional Council. In it had a population of .


Hudební kariéra.

So Far Gone (2009).

13. února 2009 vydal svůj mixtape nazvaný "So Far Gone", který obsahoval úspěšné písně "Best I Ever Had" a "Successful" (ft. Trey Songz & Lil Wayne). Tento mixtape ho proslavil i v USA, kde ho pod svůj label Young Money Entertainment upsal rapper Lil Wayne. V září 2009 byl mixtape s drobnými úpravami vydán jako krátké EP. To debutovalo na šesté pozici žebříčku Billboard 200 s 73 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. Celkem se v USA EP prodalo okolo 500 000 kusů a získalo certifikaci zlatá deska. Po úspěchu EP začal Drake nahrávat své debutové album.  V prosinci 2009 bylo vydáno první kompilační album vydavatelství Young Money Entertainment s názvem "We Are Young Money"; v USA se ho prodalo okolo 500 000 kusů, a tím se stalo zlatým. Drake byl přítomen na obou singlech: "Every Girl" a "BedRock"; ale i na dalších písních "Pass the Dutch", "Fuck da Bullshit" a "Finale".

Thank Me Later (2010).

Album "Thank Me Later" bylo vydáno v červnu 2010. Debutovalo na prvním místě žebříčku Billboard 200 s 447 000 prodanými kusy v první týden prodeje. V Kanadě také obsadilo první pozici s 31 000 prodanými kusy. Celkem se v USA prodalo 1 551 000 kusů alba, v Kanadě 80 000 kusů. Album se tak stalo platinovým v USA i v Kanadě. Prvním singlem byla píseň "Over", která se umístila na 14. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a na 17. v Kanadě. Druhý singl "Find Your Love" se umístil na 5. příčce v USA a na 10. v Kanadě. Třetí singl "Miss Me" (ft. Lil Wayne) obsadil 15. příčku v USA a 73. v Kanadě. Čtvrtý a poslední singl "Fancy" (ft. T.I. a Swizz Beatz) se vyšplhal na 25. příčku v USA a na 54. v Kanadě. Po vydání se v hitparádě Billboard Hot 100 umístily ještě tři písně z alba, a to "Up All Night" (ft. Nicki Minaj) (49. příčka), "9AM in Dallas" (57. příčka) a "Fireworks" (ft. Alicia Keys) (71. příčka).

Take Care (2011–2012).

Druhé studiové album nazvané "Take Care" bylo vydáno v listopadu 2011. Album debutovalo na první příčce v Billboard 200 s 631 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. V prosinci 2011 se prodej v USA přehoupl přes milion kusů. Na první místo dosáhlo i v Kanadě. V USA se celkem prodalo 2 003 000 kusů alba. Tím album získalo certifikaci 2× platinová deska v USA. V Kanadě se prodalo 160 000 kusů alba (2× platinová deska) a ve Spojeném království 100 000 kusů (zlatá deska). Prvním singlem k albu byla píseň "Headlines", která se umístila na 13. pozici v Billboard Hot 100 a na 18. v Kanadě. Druhým singlem byla píseň "Make Me Proud" (ft. Nicki Minaj) ta se umístila na 9. pozici v USA a na 25. v Kanadě. Třetí singl "The Motto" (ft. Lil Wayne) se umístil na 18. příčce. Čtvrtý singl "Take Care" (ft. Rihanna) dosáhl 9. příčky. Mimo singly se v hitparádách umístily i další písně z alba: "Marvins Room" (21. příčka), "Hate Sleeping Alone" (67. příčka), "We'll Be Fine" (89. příčka), "HYFR" (ft. Lil Wayne) (92. příčka) a "Shot for Me" (100. příčka). Na 55. předávání cen Grammy v únoru 2013 za toto album získal svou první cenu Grammy, a to v kategorii nejlepší rapové album roku. V únoru 2016 RIAA změnila pravidla udělování certifikací a nově do celkového prodeje započítávala i audio a video streamy. Díky tomu album získalo certifikaci 4x platinová deska.

Nothing Was The Same (2013).

V únoru 2013 oznámil název svého třetího alba "Nothing Was The Same". Také vydal první singl s názvem "Started From The Bottom", který se vyšplhal na 6. příčku. Druhý singl "Hold On, We're Going Home" (ft. Majid Jordan) se umístil na 4. příčce. Album mělo být vydáno 17. září 2013, ale v srpnu bylo odloženo o týden na 24. září. V první týden prodeje se v USA prodalo 659 000 kusů alba, a tím album debutovalo na první příčce amerického žebříčku. V listopadu 2013 album získalo certifikaci platinová deska za překročení prodeje milionu kusů. Celkem se v USA prodalo 1 624 000 kusů. Toto album získalo díky změnám pravidel RIAA z února 2016 certifikaci 3× platinová deska.  Po vydání alba byly vydány další dva singly, a to písně "All Me" (ft. Big Sean a 2 Chainz) (20. příčka v Billboard Hot 100) a "Pound Cake" (ft. Jay-Z) (65. příčka). Mimo nich se v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo ještě deset písní z alba: "Wu-Tang Forever" (52. příčka), "The Language" (51. příčka), "Furthest Thing" (56. příčka), "Too Much" (64. příčka), "Paris Morton Music 2" (65. příčka), "From Time" (67. příčka), "Own It" (78. příčka), "Tuscan Leather" (81. příčka), "Come Thru" (87. příčka) a "Worst Behavior" (89. příčka). V žebříčku tím nezabodovaly jen dvě písně z alba.

Rise of an Empire a plán čtvrtého alba (2014).

V roce 2014 přispěl písní "Trophies" na kompilační album nahrávací společnosti Young Money Entertainment s názvem "". Zmíněná píseň byla jeho jediným příspěvkem na albu. Píseň byla vydána i jako singl a umístila se na 50. příčce v žebříčku Billboard Hot 100.  Od začátku srpna do konce září 2014 vystupoval s rapperem Lil Waynem na společném turné s názvem Drake vs. Lil Wayne Tour. Během turné zahráli ve 31 městech po celých USA. Dvojice poté přislíbila budoucí opakování společného turné.  Již v červenci 2014 oznámil název svého čtvrtého alba, a to "Views from the 6", současně však přiznal, že na albu ještě nezačal pracoval.  V červenci 2014 také vydal promo singl s názvem "0 to 100 / The Catch Up". Píseň se umístila 35. příčce. V říjnu 2014 vydal tři nové písně, a to "6 God", "Heat Of The Moment" a "How Bout Now". Drake uvedl, že tyto písně předčasně vydal zdarma kvůli tomu, že se k nim dostali hackeři, kteří je plánovali zveřejnit.

If You’re Reading This It’s Too Late (2015).

Dne 12. února 2015 zveřejnil krátkometrážní film s názvem "Jungle", ve kterém se objevily části nových písní. Téhož dne v noci překvapivě vydal na iTunes svou novou mixtape s názvem "If You’re Reading This It’s Too Late", tím že ji dal k prodeji místo zdarma ke streamu, je původně plánovaná mixtape počítána jako čtvrté studiové album. Spekuluje se, že tak učinil, aby splnil smlouvu na čtyři alba se společností Cash Money Records. Z mixtape/alba byly předem známy jen dvě písně, a to "6 God" a "Used To" (ft. Lil Wayne). Vydáním alba ustanovil nové dva rekordy ve streamování na placené službě Spotify: za první týden album zaznamenalo rekordních 17 milionů streamů a navíc v nejúspěšnější den zaznamenalo rekordních 6,8 milionů streamů. Současně, první odhady mluvily o 500 000 prodaných kusech za první týden. Nakonec se bez jakékoli dřívější marketingové propagace v první týden v USA prodalo 494 746 kusů. Album tím získalo certifikaci zlatá deska. Ve druhý týden se prodalo dalších 129 118 kusů, ve třetí týden dalších 58 640 kusů; a celkový prodej v USA se tak vyhoupl na 682 504 kusů. Do dubna 2015 se v USA prodalo 793 000 kusů alba. Dne 21. 4. 2015 začaly být prodávány i fyzické kopie alba na CD, do té doby šlo pouze o digitální release. V srpnu 2015 se stalo platinovým. Do začátku listopadu 2015 se v USA prodalo 1 055 000 kusů alba. Toto album získalo díky změnám pravidel RIAA z února 2016 certifikaci 2× platinová deska.  Ačkoliv do vydání alba nebyl vydán žádný singl, po uvedení do prodeje se v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo celkem pět písní, a to "Energy" (26. příčka), "Preach" (ft. PartyNextDoor) (82.), "Legend" (52.), "10 Bands" (58.) a "Used To" (ft. Lil Wayne) (84.). Po vydání alba, v únoru 2015, také vyrovnal rekord v počtu současně umístěných písní v žebříčku Hot R&B/Hip-Hop Songs, bylo jich 14. V druhý týden vstoupilo do žebříčku Billboard Hot 100 dalších pět písní, a to "Know Yourself" (70. příčka), "No Tellin'" (81.), "6 God" (83.), "Now & Forever" (95.) a "6 Man" (97.). Také stanovil nový rekord v počtu současně umístěných písní v žebříčku Hot R&B/Hip-Hop Songs, když jich tam měl 21, tj. 42 % žebříčku tvořil on sám. Na začátku března vyrovnal rekord The Beatles z roku 1964 v počtu současně místěných písní v žebříčku Billboard Hot 100, a to 14.

Spor s Meek Millem.

V červenci 2015 vypukl spor (beef) mezi Drakem a rapperem Meek Millem. Ten na Twitteru napsal, že si Drake nepíše vlastní texty. Jedním z tzv. ghostwriterů by měl být Quentin Miller. Brzy poté Drake nahrál píseň (disstrack) s názvem "Charged Up", ve které se vysmíval rapperům, jímž pomáhal k proslavení se skrze společné písně. Drake v minulosti hostoval na dvou Meek Millových singlech - "Amen" a "R.I.C.O.", což jsou jeho dvě ze tří nejúspěšnějších písní. Meek Mill na disstrack reagoval znovu pouze na Twitteru. Drake poté nahrál druhý diss s názvem "Back to Back". Tím vyprovokoval Meek Milla k vydání vlastního disstracku s názvem "Wanna Know". Drakeovy písně se dostaly i do žebříčku Billboard Hot 100. "Charged Up" se umístila na 78. příčce a "Back to Back" na 21.

What A Time To Be Alive (2015).

V září 2015 vydal společný projekt s rapperem Future s názvem "What A Time To Be Alive". Album opět nemělo příliš propagace a Drake ho podobně, jako svůj předchozí sólo projekt "If You’re Reading This It’s Too Late" označil za mixtape. I přesto ji umístil na iTunes a Apple Music k prodeji. Projekt obsahuje jedenáct písní, z nichž je devět společných a poté dvě sólové. Projektu se za prvních pět dní prodeje v USA prodalo 334 000 kusů, čím debutoval na první příčce žebříčku Billboard 200, současně byl 35 milionkrát streamován. Před vydáním projektu nebyl vydán žádný singl. V první týden po vydání se přesto v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo osm písní z projektu. V žebříčku Billboard Hot R&B/Hip-Hop Songs dokonce všech jedenáct. Nejúspěšní byla píseň "Jumpman" (12. příčka). V druhý týden do žebříčku Billboard Hot 100 vstoupily i zbylé tři písně z projektu. Do začátku listopadu 2015 se v USA prodalo 459 000 kusů projektu. Toto album získalo díky změnám pravidel RIAA z února 2016 certifikaci platinová deska.  Drake na konci září 2015 teprve jako čtvrtý umělec v historii překonal hranici sta písní (sólových i jako hostující umělec) umístěných v americkém žebříčku Billboard Hot 100. Milníku dosáhl za pouhých šest let tvorby. Dopomohly k tomu i dvě nezařazené písně "Hotline Bling" a "Right Hand", které se obě umístily v žebříčku. "Hotline Bling" se umístila na druhé příčce a získala zlatou certifikaci. V roce 2015 byl nejvíce streamovaným umělcem na službě Spotify, kde dosáhl 1,8 miliardy streamů od 46 milionů uživatelů.

Views (2016).

Na konci ledna 2016 vydal nový singl s názvem „Summer Sixteen“, píseň debutovala na 6. příčce v žebříčku Billboard Hot 100, když se jí za první týden prodeje prodalo přes 200 000 kusů. Současně oznámil, že album "Views from the 6" vyjde v dubnu 2016 na jeho labelu OVO Sound. Na začátku dubna 2016 vydal další dva singly „One Dance“ (ft. Wizkid a Kyla) (jeho první 1. příčka) a „Pop Style“ (ft. Jay-Z a Kanye West) (16. příčka). Datum vydání alba bylo stanoveno na 29. dubna. Těsně před vydáním se název alba zkrátil na "Views". Bylo vydáno 29. dubna nejdříve na iTunes a Apple Music ke streamingu a digitálnímu prodeji. Finální verze alba neobsahovala singl „Summer Sixteen“, ale naopak zahrnula dřívější velmi úspěšný singl „Hotline Bling“ (2. příčka). Za první týden prodeje se v USA prodalo 851 000 kusů alba. Jednalo se o Drakeův dosud nejúspěšnější startovací týden a největší prodej mezi zpěváky od roku 2013. Po započítání 245 milionů streamů se konečná suma za první týden ustálila na milionu prodaných kusů.  V prvním týdnu po vydání alba stanovil nový rekord, když v žebříčku Billboard Hot 100 měl současně 20 písní, čímž sám tvořil pětinu žebříčku. Z alba "Views" se v žebříčku umístilo 18 písní. V žebříčku se tak z alba neumístila pouze minutová skladba "Summers Over Interlude". Do června 2016 obsah alba zaznamenal 1 miliardu streamů. Album se na první příčce žebříčku Billboard 200 udrželo dvanáct týdnů, čehož naposledy dosáhl zpěvák Billy Ray Cyrus v roce 1992. Singl „One Dance“ se v USA udržel na první příčce deset týdnů a ve Spojeném království dokonce patnáct týdnů. K 30. červnu 2016 se v USA prodalo 1 313 000 ks alba (po započítání streamů 2 609 000 ks) a 1 442 000 ks singlu „One Dance“ (po započítání streamů 3 351 000 ks). V prosinci 2016 se album, díky streamům, stalo v USA 4× platinovým. Za rok 2016 obhájil titul nejvíce streamovaného umělce na službě Spotify, když zaznamenal 4,7 miliardy streamů. V prosinci 2016 singl "One Dance" dosáhl na Spotify miliardy streamů, tím se Drake stal prvním umělcem, který toho dosáhl. V prosinci rovněž vyrovnal rekord svého kolegy z nahrávacích společností Cash Money Rec. / Young Money Ent. Lil Waynea, když zaznamenal svůj 132. singl v žebříčku Billboard Hot 100, přičemž 62 % z nich tvořily jeho vlastní singly, zbytek byly singly, na kterých Drake hostoval.  V únoru 2016 mu starosta John Tory předal symbolický klíč od města Toronto. Drake rovněž trénoval tým Kanady v Celebrity All-Star Game v rámci NBA's 2016 All-Star Game Weekend.

Spor s Joem Buddenem.

V dubnu 2016 rapper Joe Budden ze skupiny Slaughterhouse o albu "Views" prohlásil, že se jedná o průměrné album, na kterém Drake zní naprosto bez inspirace. Drake následně odpověděl v písni „4PM in Calabasas“. Budden následně nahrál disstracky „Making A Murderer (Part 1)“ a „Wake“. Drake mu odpověděl až v písni rappera Frenche Montany „No Shopping“, na které hostoval. Budden okamžitě zareagoval písní „Afraid“, která využívá beat Drakeovy písně „The Resistance“ z alba "Thank Me Later". Na konci července Drake Buddena urážel během svého turné Summer Sixteen Tour; na koncertu v Dallasu. Do 24 hodin mu Budden odpověděl dalším disstrackem „Just Because“.

More Life (2017).

V říjnu 2016 vydal singl "Fake Love", který se umístil na 8. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Při příležitosti vydání singlu oznámil, že do konce roku vydá projekt s názvem "More Life". Projekt je označen jako „playlist původních skladeb“ a nikoli jako album či mixtape. Playlist "More Life" měl být původně vydán v listopadu a poté v prosinci 2016, následně byl odložen na leden 2017, nicméně byl vydán až 18. března 2017. Před vydáním byly zveřejněny další dvě písně "Sneakin'" (ft. 21 Savage) (28. příčka) a "Two Birds, One Stone" (73. příčka), ty se ovšem na konečné verzi projektu neobjevily. Projekt zaznamenal několik rekordů. Během prvního dne vydání byl obsah projektu streamován na Spotify 61,3 milionkrát a na Apple Music dokonce 89,9 milionkrát, obě hodnoty jsou rekordní. V první týden prodeje se v USA prodalo 505 000 ks alba (226 000 ks v přímém prodeji a 380 milionů streamů), album tím debutovalo na první příčce žebříčku Billboard 200. Z alba byly postupně vydány tři singly: "Passionfruit" (8. příčka), "Free Smoke" (18. příčka) a "Portland" (featuring Quavo a Travis Scott) (9. příčka). K červenci 2016 se playlistu prodalo 1 693 000 ks (po započítání streamů). Album je velmi inspirováno britskou kulturou a hudbou a žánrem zvaný grime.  Na konci roku 2017 se umístilo na 4. místě nejprodávanějších alb roku. Celkem se ho prodalo 363 000 ks (2 227 000 ks po započítání streamů).

Scary Hours, Scorpion a Care Package (2018 a 2019).

V lednu 2018 vydal mini-EP s názvem "Scary Hours". Sedmiminutové mini-EP tvoří pouze dva singly - "God's Plan" a "Diplomatic Immunity". Singl "God's Plan" debutoval na první příčce žebříčku Billboard Hot 100, jako Drakeův první singl a jako teprve 29. singl v historii žebříčku. Singl po svém zveřejnění zlomil dva rekordy streamovacích služeb Spotify a Apple Music, v obou případech počet streamů během prvních 24 hodin. Na Apple Music byl singl během prvního dne streamován 14milionkrát. Druhý singl "Diplomatic Immunity" se umístil na 7. příčce žebříčku. Drake tak je teprve druhým umělcem historie, jehož dva singly najednou debutovaly v Top 10 písních žebříčku Billboard Hot 100.  V dubnu 2018 oznámil červnové vydání svého dalšího studiová alba s názvem "Scorpion". Oznámení doprovázelo vydání singlu "Nice for What", který debutoval na 1. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Singl na prvním místě žebříčku vystřídal Drakeův předchozí singl "God's Plan", který se na špici žebříčku držel 11 týdnů. Album bylo vydáno 29. června 2018 jako dvojalbum o 25 písních s celkovou délkou téměř 90 minut. Drake albem překonal vlastní rekordy v počtu streamů během prvního dne. Album na hudební službě Apple Music během prvního dne zaznamenalo 170 milionů streamů, na Spotify dalších 132 milionů streamů. Album zlomilo rekord v počtu celosvětových streamů za první týden, který poprvé v historii překročil hranici miliardy streamů. V USA debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 se 731 000 prodanými kusy během prvního týdne (159 000 ks v čistém prodeji + 746 milionů streamů). Po zveřejěnní alba se v Top 10 písních žebříčku Billboard Hot 100 umístilo sedm písní, čímž Drake vytvořil nový rekord, když překonal padesát let starý rekord skupiny The Beatles. Těmito písněmi byly: "Nice for What", která se vrátila na první příčku, dále "Nonstop" (2. příčka), "God's Plan" (4. příčka), "In My Feelings" (6. příčka), "I'm Upset" (7. příčka), "Emotionless" (8. příčka) a "Don't Matter to Me" (ft. Michael Jackson) (9. příčka). V žebříčku Billboard Hot 100 se také umístily i všechny ostatní písně z alba, a to všechny v Top 60 písních. Drake tedy sám tvořil 25 z Top 60 písní. Se dvěma dalšími spoluprácemi měl Drake v žebříčku současně 27 písní, čímž překonal svůj dřívější rekord. Ve druhém týdnu po vydání alba se píseň "In My Feelings" virálně vyhoupla na 1. příčku žebříčku, jako již třetí z alba. Písně "God's Plan", "Nice For What" a "In My Feelings" přinesly Drakeovy za pouhých sedm měsíců tři number-one hity. Celkově jich za svou kariéru zaznamenal již šest, kdy první dva získal na spolupracích s Rihannou a třetí v roce 2016 svým singlem "One Dance". Mezi hip-hopovými umělci je prvním, kdo získal šest number-one hitů a zlomil tak předchozí rekord. Do konce roku 2018 se alba prodalo celkem 3 380 000 ks (276 000 ks v přímém prodeji + 4,2 miliardy streamů). Drake v roce 2018 překonal další rekord skupiny Beatles, když se mu během jednoho roku podařilo mít 12 Top 10 hitů v žebříčku Billboard Hot 100.  V červenci 2018 se stal prvním hudebním umělcem, který překonal hranici deseti miliard streamů na streamovací službě Apple Music.  V červnu 2019 hostoval na singlu Chrise Browna s názvem "No Guidance" (9. příčka). Brzy poté vydal dva nové singly "Omertà" (35. příčka) a "Money in the Grave" (ft. Rick Ross) (7. příčka). Písně tvořily krátké EP "The Best in the World Pack". V srpnu 2019 vydal své první kompilační album, které sestávalo z dříve nahraných ale nedostupných písní. Kompilační album debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 se 109 000 prodanými kusy (po započítání streamů). Jednalo se už o jeho deváté number-one album. Z alba se umístilo sedm písní v žebříčku Billboard Hot 100, nejlépe: "Trust Issues" (58. příčka), "How Bout Now" (60. příčka) a "The Motion" (61. příčka). Drake tím jako první zpěvák v historii překročil milník 200 písní umístěných v žebříčku Billboard Hot 100.

Dark Lane Demo Tapes (2020).

V lednu 2020 vydal společný singl s rapperem Futurem „Life Is Good“, který se umístil na 2. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a vedl ke spekulacím o pokračování jejich spolčeného projektu z roku 2015 "What a Time to Be Alive". Nakonec ale skladba skončila na dalším Futureho sólo projektu.  V dubnu 2020 vydal nový singl „Toosie Slide“, který doprovodil videoklipem, ve kterém nosí ochranné pomůcky z důvodu pandemie covidu-19 a představil nový „Toosie Slide“ taneček. Píseň i díky virálnímu potenciálu debutovala na první příčce žebříčku Billboard Hot 100. Drakeovi se to podařilo již potřetí v kariéře, což zatím žádný jiný hudební umělec nedokázal. O několik dní později vydal bez předchozí propagace prodejní mixtape "Dark Lane Demo Tapes". Mixtape debutoval na 2. příčce žebříčku Billboard 200 s 223 000 poradnými kusy (po započítání streamů) v prvním týdnu prodeje. Bylo to poprvé po deseti letech, kdy Drakeúv projekt nedebutoval na první příčce hitparády prodejnosti alb. Po vydání se v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo všech čtrnáct písní z mixtapu. Nejlépe se umístila píseň „Pain 1993“ (s Playboi Carti) a to na 7. příčce. Šlo už o jeho 38. počin v top desítce písní žebříčku. Drake tím vyrovnal rekord Madonny, která ho držela od roku 2002, kdy překonala The Beatles. Vedle této se dále nejvýše umístily „Chicago Freestyle“ (ft. Giveon) (14. příčka) a „D4L“ (s Future a Young Thug) (19. příčka).

Aubrey Drake Graham (* 24. října 1986, Toronto, Kanada), spíše známý jako Drake, je kanadský herec, zpěvák a rapper, v současnosti nahrávající v USA pod labelem Young Money Entertainment. Původně proslul jako herec v seriálu "Degrassi: The Next Generation", v kterém účinkoval osm let od roku 2001. V USA se stal slavným až se svou hudební kariérou, a to díky Lil Wayneovi a jeho labelu Young Money Ent. V roce 2010 vydal svůj platinový debut "Thank Me Later", který dosáhl na první místo v amerických, kanadských a britských hitparádách. Alba se prodalo přes 1,4 milionu kusů v USA. Je držitelem několika hudebních rekordů (počet současně umístěných písní, počet streamů alba apod.). Jako první zpěvák v historii překročil milník 200 písní umístěných v žebříčku Billboard Hot 100.

Aubrey Drake Graham (born October 24, 1986) is a Canadian rapper, singer, songwriter, executive producer, actor, and entrepreneur. A prominent figure in popular music, Drake is widely credited for popularizing the to the music industry and leading the "Canadian Invasion" of the American music industry. He initially gained recognition as an actor on the teen drama television series "" in the 2000s; intent on pursuing a career in music, he left the series in 2007 after releasing his debut mixtape "Room for Improvement". He released two further independent projects, "Comeback Season" and "So Far Gone", before signing to Young Money Entertainment in June 2009.  Drake released his debut studio album "Thank Me Later" in 2010, which debuted at number one on the US "Billboard" 200. He achieved back-to-back widespread critical successes with his next two albums "Take Care" (2011) and "Nothing Was the Same" (2013). Drake's first commercial mixtape "If You're Reading This It's Too Late" (2015) earned a platinum certification in the US. His fourth album "Views" (2016) sat atop the "Billboard" 200 for 13 nonconsecutive weeks, becoming the first album by a male solo artist to do so in over a decade. Marketed as a playlist, Drake's third commercial mixtape "More Life" (2017) set multiple streaming records. A year later, he released the double album "Scorpion", which produced three number-one singles on the "Billboard" Hot 100. Drake's fourth commercial mixtape "Dark Lane Demo Tapes" (2020) featured the Hot 100 number-one lead single "Toosie Slide".  As an entrepreneur, Drake founded the OVO Sound record label with longtime collaborator 40 in 2012. In 2016, Drake was announced as the new "global ambassador" for the Toronto Raptors, thereby joining the executive committee of the NBA franchise. In the same year, Drake announced his development with American entrepreneur Brent Hocking of the bourbon whiskey Virginia Black; it eventually broke sale records in Canada. In 2018, Drake was reportedly responsible for 5% ($440 million) of Toronto's $8.8 billion total annual tourism income.


Začátek kariéry.

Před startem v NBA hrál za LSU ("Louisiana State University"). Draftován byl v roce 1992 týmem Orlando Magic jako celkově první volba draftu. Prakticky okamžitě se stal jedním z nejlepších pivotů v lize a tak si na konci sezóny odnesl trofej pro nováčka roku. V sezóně 1994–1995 prokázal své schopnosti a dovedl svůj tým do finále, kde však jeho tým podlehl Houstonu.

Cesta k vrcholu.

Po čtyřech sezónách v Orlandu podepsal jako volný hráč smlouvu s Los Angeles Lakers. V tomto týmu vznikla jedna z nejlepší souher své doby. Kobe Bryant a Shaquille O´Neal (Kobe a Shaq) vytvořili neporazitelnou dvojici, která dovedla Lakers ke třem titulům v řadě v letech 2000-2002. V roce 2000 O´Neal získal MVP award (cena pro nejužitečnějšího hráče sezony) a v mistrovských letech byl pokaždé vyhlášen Finals MVP (nejužitečnější hráč ve finálové sérii). Po této úspěšné éře se O´Neal rozhodl odejít z Lakers a přestoupil do týmu Miami Heat. S tímto týmem získal v roce 2006 prsten pro vítěze NBA, jeho už čtvrtý.

Zpět k normálu.

Od mistrovského titulu v roce 2006 už O´Neal nehrál jako dřív a tak byl rok a půl po titulu s Miami vyměněn do Phoenixu Suns. Po roce a půl u Suns byl O´Neal znovu vyměněn do Clevelandu Cavaliers k Lebronu Jamesovi. Tito dva měli Cavaliers dotáhnout k titulu, ale to se jim nepodařilo, a tak vedení Cavs neprojevilo o O´Neala zájem, a tak s ním podepsali jako s volným hráčem Boston Celtics, se kterými chtěl konečně získat svůj pátý prsten. Ani v Bostonu se však nevrátil do bývalé formy a po nepříliš podařené sezóně, sužován mnoha zraněními, se Shaquille rozhodl 2. června 2011 ukončit profesionální kariéru. Tímto dnem neskončila jen obrovská sportovní hvězda, ale také člověk, který NBA posunul na úplně jinou úroveň a díky svému osobitému vystupování přitahoval fanoušky jako magnet.

Rekordy a ocenění.

Shaquillova dlouhá kariéra zahrnuje 99-00 MVP award, 92-93 rookie award (nováček roku), 15 účastí v All-Star game, 3 All-Star game MVP award (nejlepší hráč All-Star game) 00-02 finals MVP award (nejlepší hráč ve finále). O´Neal je mezi třemi hráči, kteří kdy dokázali v jedné sezoně získat MVP, Finals MVP a All-Star game MVP. Dalšími dvěma byli Michael Jordan a Willis Reed.

Shaquille Rashaun O’Neal (* 6. března 1972, Newark, New Jersey, USA) přezdívaný Shaq nebo Diesel je bývalý americký basketbalista. Měří 216 cm a váží 147 kg. S touto váhou byl jedním z nejtěžších hráčů celé NBA. Za celou svou kariéru své dispozice využíval při hře pod košem. Po odchodu Linsdeyho Huntera (5. května 2010) se stal nejstarším aktivním hráčem v NBA. 2. června 2011 oznámil ukončení své 19leté profesionální kariéry v NBA.

Shaquille Rashaun "Shaq" O'Neal ( ; ; born March 6, 1972) is an American former professional basketball player who is a sports analyst on the television program "Inside the NBA" on TNT. He is considered one of the greatest players in National Basketball Association (NBA) history. At tall and , he was one of the tallest and heaviest players ever. O'Neal played for six teams over his 19-year career.  Following his time at Louisiana State University, O'Neal was drafted by the Orlando Magic with the first overall pick in the 1992 NBA draft. He quickly became one of the best centers in the league, winning Rookie of the Year in 1992–93 and leading his team to the 1995 NBA Finals. After four years with the Magic, O'Neal signed as a free agent with the Los Angeles Lakers. They won three consecutive championships in 2000, 2001, and 2002. Amid tension between O'Neal and Kobe Bryant, O'Neal was traded to the Miami Heat in 2004, and his fourth NBA championship followed in 2006. Midway through the 2007–2008 season he was traded to the Phoenix Suns. After a season-and-a-half with the Suns, O'Neal was traded to the Cleveland Cavaliers in the 2009–10 season. O'Neal played for the Boston Celtics in the 2010–11 season before retiring.  O'Neal's individual accolades include the 1999–2000 MVP award, the 1992–93 NBA Rookie of the Year award, 15 All-Star game selections, three All-Star Game MVP awards, three Finals MVP awards, two scoring titles, 14 All-NBA team selections, and three NBA All-Defensive Team selections. He is one of only three players to win NBA MVP, All-Star game MVP and Finals MVP awards in the same year (2000); the other players are Willis Reed in 1970 and Michael Jordan in 1996 and 1998. He ranks 8th all-time in points scored, 6th in field goals, 15th in rebounds, and 8th in blocks. Largely due to his ability to dunk the basketball, O'Neal also ranks third all-time in field goal percentage (58.2%). O'Neal was elected into the Naismith Memorial Basketball Hall of Fame in 2016. He was elected to the FIBA Hall of Fame in 2017.


Děj.

Jane Adlerová je samostatná rozvedená žena, která vlastní úspěšné pekařství v Santa Barbaře. Po 10 letech oddělení a poté, co její 3 děti dospějí, má konečně dobrý vztah se svým exmanželem Jakem, úspěšným právníkem, jenž se znovu oženil s o mnoho let mladší Agness.  Jane a Jake navštíví promoci svého syna Lukea v New Yorku. Společná večeře vyústí v poměr, který z Jane dělá "tu druhou ženu". Část Jane ví, že je to špatné, protože Jake je stále ženatý s Agness, s níž se pokouší o dítě, druhá část si ale postavení "druhé ženy" užívá a pokračuje v poměru s Jakem i v Santa Barbaře. Jake si pouze užívá tajný sex, ale zároveň cítí nostalgii po životě, který žil s Jane – její vaření a to, že byl nablízku svým dětem. Přemýšlí, zda by nebylo lepší zestárnout s Jane a ne zakládat novou rodinu s Agness.  Místo jedné z pravidelných návštěv kliniky kvůli vyšetření své plodnosti, které mu naplánovala Agness, jde Jake raději na oběd s Jane. Jdou společně do hotelu a tam je spatří Harley, snoubenec jejich dcery Lauren. Ten zůstane diskrétní, a tak se Janiny a Jakeovy děti nic o jejich vztahu nedozví. Nic neví také Agness, protože Jake s ní má stále sex, pokud o něj sama požádá, její pětiletý syn Pedro ale Jakea podezírá poté, co ho přistihne, jak telefonuje z koupelny.  Komplikací pro Jakea, aby znovu získal Jane, je Adam Schaffer, architekt, kterého Jane najala, aby přestavil její dům, a který se rovněž do Jane zamiloval. Jane Adama pozve na Lukeovu party na oslavu promoce poté, co Jake nepřijde na domluvenou večeři. Než ji vyzvedne, začne Jane kouřit jointa, kterého předtím dostala od Jakea. Na party ho kouří i Adam. Jake začne žárlit, když je vidí v dobré náladě, ale pak kouří marihuanu taky. Agness potom vidí Jane a Jakea, jak spolu tancují a začne být podezíravá. Když z party odcházejí, Adam má hlad, a tak jedou do Janiny pekárny, kde upečou čokoládové croissanty.  Jake v noci opustí Agness a přijede k Jane. Ta ho odmítá, ale na naléhání dětí jej nechá chvíli přebývat ve svém domě. Shodou náhod zjistí Adam přes webovou kameru pravdu o vztahu Jane a Jakea a raději se s Jane rozejde, aby si nezlomil srdce. Vše zjistí také děti Jane a Jakea. Nejsou z toho šťastné, protože se stále vzpamatovávají z jejich rozvodu. Jane jim ale řekne, že se k sobě nevracejí. Jake potom odjede, stejně jako děti, ty odjedou do domu Harleyho a Lauren. Jane se s nimi potom usmíří. Když se Jane vrátí domů, je tam Jake. Promluví si spolu a přátelsky se rozejdou.  Film končí, když se Adam vrací do Janina domu kvůli jeho přestavbě. Na úplném konci společně se smíchem vcházejí do Janina domu.

Výroba.

V květnu 2008 Nancy Meyersová souhlasila s projektem Universal Studios, který napíše, zrežíruje a spolu se Scottem Rudinem bude produkovat. Obsazování rolí začalo v roce 2008, jednání s Meryl Streep a Alecem Baldwinem začalo v srpnu, Steve Martin se přidal v říjnu. Další herci byli do snímku obsazeni během roku 2009.  Natáčení snímku probíhalo od dubna do srpna 2009.

Ohlas.

Snímek se od filmové kritiky dočkal smíšených reakcí. Server "Rotten Tomatoes" na základě 164 kritických hodnocení uvedl, že 57 % z nich je kladných. Server "Metacritic" na základě 30 hodnocení uvádí rovněž 57 %.  Snímek získal tři nominace na Zlatý glóbus a to v kategoriích nejlepší herečka ve filmovém muzikálu nebo komedii (Meryl Streep), nejlepší filmový muzikál nebo komedie a nejlepší scénář. Alec Baldwin byl zase nominován v kategorii Nejlepší mužský herecký výkon ve vedlejší roli na cenu BAFTA.

Nějak se to komplikuje (v anglickém originále It's Complicated) je americká filmová romantická komedie napsaná a režírovaná Nancy Meyersovou v hlavních rolích s Meryl Streepovou, Alecem Baldwinem a Stevem Martinem.

It's Complicated is a 2009 American romantic comedy film written and directed by Nancy Meyers. It stars Meryl Streep as a successful bakery owner and single mother of three who starts a secret affair with her ex-husband, played by Alec Baldwin, ten years after their divorce – only to find herself drawn to another man: her architect Adam (portrayed by Steve Martin). The film also features supporting performances by Lake Bell, Hunter Parrish, Zoe Kazan, John Krasinski, Mary Kay Place, Robert Curtis Brown and Rita Wilson, among others.  The film was met with average reviews from critics, who praised the acting of its ensemble cast but declared its story rather predictable. It became another commercial hit for Meyers, however, upon its Christmas Day 2009 opening release in the United States and Canada. It played well through the holidays and in to January 2010, ultimately closing on April 1 with $112.7 million. Worldwide, "It's Complicated" eventually grossed $219.1 million, and surpassed "The Holiday" (2006) to become Meyer's third-highest-grossing project to date.  For their performances, the cast was awarded a National Board of Review of Motion Pictures Award for Best Ensemble Cast the same year. In addition, the film was nominated at both the Critics' Choice Awards and the Satellite Awards and garnered Meyers two Golden Globe nominations, including Best Motion Picture – Musical or Comedy and Best Screenplay. Streep and Baldwin each were individually recognized with Best Actress and Best Supporting Actor nominations at the Golden Globe and BAFTA award ceremonies, respectively.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 363 metrů v zalesněné krajině na pomezí pahorkatiny Šefela a Judských hor. Severně od obce protéká vodní tok Nachal Lachiš. Jižně od vesnice je to vádí Nachal Adorajim.  Obec se nachází 37 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 62 kilometrů jihojihovýchodně od centra Tel Avivu, cca 41 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 16 kilometrů jihovýchodně od města Kirjat Gat. Amacji obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Vesnice leží ovšem jen necelé 3 kilometry od Zelené linie, která odděluje Izrael v jeho mezinárodně uznávaných hranicích od Západního břehu Jordánu s převážně arabskou (palestinskou populací). Počátkem 21. století byly ovšem tyto arabské oblasti fyzicky odděleny pomocí bezpečnostní bariéry.  Amacja je na dopravní síť napojena pomocí lokální silnice číslo 3415.

Dějiny.

Vesnice je pojmenována podle biblické postavy Amasjáše zmiňovaného například v Druhé knize kronik 25,1 Ten měl podle Bible zemřít právě v regionu Lachiš.  Byla založena v roce 1955. Šlo o součást jednotně koncipované sídelní sítě budované v regionu Chevel Lachiš po vzniku státu Izrael. Zakladateli mošavu byli členové polovojenských osadnických oddílů Nachal, kteří se zde usadili nedaleko místa, kde do roku 1948 stávala vesnice al-Davajima, která byla během války za nezávislost vysídlena. Roku 1957 se osada proměnila na ryze civilní sídlo, jehož rozvoj zajišťovala organizace Miškej Cherut Betar. Do roku 1967 šlo o pohraniční osadu, jejímž úkolem bylo posílit židovské osídlení poblíž Zelené linie a zamezit arabské přeshraniční infiltraci z prostoru města Hebron. Součástí obce je provizorní tábor pro ubytování židovských rodin evakuovaných v rámci plánu jednostranného stažení roku 2005 z pásma Gazy. Tábořiště má kapacitu 65 bytových jednotek. Obec plánuje stavební expanzi o 140 domů. Příslušné plány ještě ale nebyly definitivně schváleny. Místní ekonomika je založena na zemědělství (pěstování polních plodin a révy, chov dobytka) a turistickém ruchu. V osadě funguje společenské středisko a sportovní areály.  Počátkem roku 2012 začalo na severozápadním okraji vesnice budování zcela nové obce Karmej Katif, do které se mají přestěhovat vysídlenci z Gazy, pobývající dosud v provizorní čtvrti v Amacji. Zároveň byla uzavřena dohoda mezi státem a představiteli Amacji, na jejíchž pozemcích Karmej Katif vyrůstá. Příslušná lokalita byla obcí Amacja vrácena státu, který jí za to poskytl jiné pozemky a zároveň umazal část obecních dluhů.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Amacji Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s populací, která po dlouhodobé stagnaci začala po roce 2005 v souvislosti s příchodem rodin vysídlených z Gazy prudce narůstat. K 31. prosinci 2014 zde žilo 536 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 1,7 %.

Amacja ( אֲמַצְיָה, v oficiálním přepisu do angličtiny Amazya, přepisováno též Amatzia) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Lachiš.

Amatzia () is a moshav in south-central Israel. Located around 8 km southeast of Lakhish, it falls under the jurisdiction of Lakhish Regional Council. The population is a mix of religious and secular Israelis, and was in .


Pozadí.

V třetí den jomkipurské války, 8. října, zahájila izraelská armáda protiútok na Sinajském poloostrově, při pokusu zatlačit egyptskou armádu zpět za Suezský průplav. Velení izraelského námořnictva očekávalo, že pozemní tlak na přístav Port Said způsobí stažení egyptských námořních aktivit z místních přístavů do Alexandrie, která se nachází zhruba 177 kilometrů západně. Flotile izraelských raketových člunů proto bylo nařízeno plout k přístavu Port Said. Lodě, které se zrovna vrátily do Haify po bitvě u Latakie, však ještě nebyly kompletně natankované. Navzdory tomu plulo již po dvaceti pěti minutách osm lodí rychlostí 30 uzlů jižním směrem. O pět hodin později dorazily k Port Saidu, kde se setkaly s velitelem Michaelem Barkajem, který již na místě vyčkával se dvěma čluny. Mezi tím se však izraelský protiútok na Sinaji nezdařil a egyptské lodě přístav neopustily.  Barkaj a velitel námořnictva, admirál Benjamin Telem, se rozhodli vylákat Egypťany ostřelováním cílů na pobřeží nilské delty. Když v 21.00 začali s ostřelováním, detekovali cíle západním směrem. Izraelské čluny proto zvýšily rychlost na 40 uzlů, avšak po zhruba třiceti minutách se ukázalo, že pronásledují elektronické stíny. Barkaj pozastavil přeskupení a dotázal se svých lodí na stav paliva a munice. Loď, na které se nacházel, INS "Miznak" a další tři lodě měly velmi malé zásoby paliva. Zvažoval návrat do Haify, ale nakonec se rozhodl poslat zpět čtyři lodě potýkající se s nedostatkem paliva a sám zůstal se zbylými. Když se přemisťoval z "Miznaku" na INS "Herev", izraelské lodě detekovaly čtyři moderní sovětské raketové čluny "Osa I" vyplouvající z Alexandrie směrem na východ. Poté, co se Barkaj nalodil na "Herev", nařídil flotile šesti lodí plout směrem k Alexandrii.

Začátek.

Barkajova flotila čítala dva raketové čluny třídy "Sa'ar 4" (INS "Rešef" a INS "Kešet"), dva raketové čluny třídy "Sa'ar 3" (INS "Soufa" a INS "Herev"), jeden raketový člun třídy "Sa'ar 2" (INS "Ejlat", pojmenovaný po lodi INS "Ejlat" potopené před šesti lety) a jeden raketový člun třídy "Sa'ar 1" (INS "Misgav"), který však nenesl žádné střely. Ve 23.00 Barkaj zformoval flotilu do tří dvojic, které pluly vedle sebe přes širokou frontu. Severní dvojici tvořili "Rešef" a "Kešet", prostřední dvojici "Ejlat" a "Misgav" a jižní dvojici "Herev" a "Soufa". V tomto okamžiku se egyptské raketové čluny nezobrazovaly na radaru nebo dálkových elektronických senzorech a nebylo tak jasné, zda se pohybují směrem k izraelským lodím. Když se blížila půlnoc, nařídil Barkaj jižní dvojici ostřelovat cíle v Damiettě na pobřeží. Když se lodě chystaly ke střelbě, jejich elektronické podpůrné opatření (ESM) detekovalo něco západně od Baltimu. Barkaj nařídil severní dvojici rozptýlit dálkové klamné cíle severně od její pozice, aby zjistil, zda zpozorovaný objekt zahájí palbu. Po chvíli byl oblak klamných cílů zasažen střelou letící ze západního směru. Čluny tříd "Sa'ar" spustily svá elektronická protiopatření a vyrazily plnou rychlostí směrem k egyptským lodím, zatímco Barkaj se rozhodl nevolat na pomoc izraelské letectvo.

Bitva.

Izraelská bitevní linie měla banánovitý tvar a severní dvojice lodí se nacházela více vpředu než zbytek lodí. Dvě dvojice egyptských raketových člunů "Osa I" pluly směrem k izraelské flotile, ale byly stále mimo 45kilometrový dostřel egyptských střel Styx. Dostřel izraelských střel Gabriel byl 25 kilometrů, což představovalo 20kilometrovou mezeru, kterou Izraelci chtěli bezpečně překlenout díky systémům elektronického boje, které střelám Styx nabídly mnohem více cílů, než doopravdy bylo. V 00.15 zaznamenaly senzory odpálení egyptských střel ze vzdálenosti 48 kilometrů. Po dvou minutách střely explodovaly na moři, aniž by způsobily jakékoliv škody. Egypťané pokračovali dále v kurzu a po deseti minutách vypálili další tři salvy. Jejich střely směřovaly převážně na oblak klamných cílů, rozptýlený severní dvojicí izraelských lodí. Po vypálení posledních střel ze vzdálenosti 30 kilometrů se egyptské čluny otočily a rychle se vracely zpět do Alexandrie. Izraelské čluny je pronásledovaly a jejich velitelé byli Barkajem upozorněni, aby nestříleli ze vzdálenosti větší než 17 kilometrů. Podle jeho výpočtů měli Izraelci dostihnout pomalejší egyptské čluny ještě před přístavem.  Po 25minutovém pronásledování se INS "Kešet" dostal do 17kilometrové zóny a vypálil střelu, která zasáhla egyptský člun. V té chvíli začala strojovna "Kešetu" nabírat vodu z prasklé trubky. Po odpálení další střely se "Kešet" zastavil dva kilometry od zničeného egyptského člunu, zatímco INS "Misgav" se k přiblížil a zasáhl člun palbou z děla. Mezitím INS "Rešef" vypálil a zasáhl druhý egyptský člun a INS "Ejlat" rovněž vypálil střelu. "Rešef" se poté přiblížil k zničenému egyptskému člunu a potopil jej výstřelem z děla. Jižní dvojice egyptských člunů se rozdělila a jeden z nich byl zasažen a zůstal stát, ale nepotopil se. "Herev" a "Soufa" na člun vypálily desítky granátů, než zjistily, že ve skutečnosti najel na mělčinu. Poslední zbývající egyptský člun plul západně k Alexandrii a dostal se mimo dostřel. Nejblíže byl "Rešef", který se pustil do pronásledování. Zbraňový důstojník ale nahlásil elektrickou poruchu, která bránila odpálení střel. "Rešef" i navzdory tomu egyptský člun sledoval v naději, že se dostane na dostřel lodního kanónu, avšak Barkaj si všiml, že se izraelský člun odděluje od zbytku flotily, a že se dostává nebezpečně blízko pobřeží. V obavě ze zranitelnosti při případném leteckém útoku se nařídil stáhnout. Velitel "Rešefu" požádal o několik dalších minut, ale nakonec se připojil zpět k flotile.

Závěr.

Když Telem zaznamenal, že se jedna z lodní příliš blíží k Alexandrii, nařídil Barkajovi zastavit pronásledování. V 01.30 se již izraelská flotila vracela do Haify. Čtvrtý egyptský člun dorazil do Alexandrie. Egypt tvrdil, že potopil čtyři izraelské „cíle,“ z čehož tři měly být motorové torpédové čluny a jeden měl být raketový člun. Roky po proběhlé bitvě se setkal velitel "Rešefu" s egyptským námořním důstojníkem, jenž velel jednomu z egyptských člunů, na americké Naval War College. Egypťan uvedl, že on a dva nebo tři členové posádky přežili explozi a povedlo se jim doplavat na pobřeží.

Bitva u Baltimu, někdy též uváděna jako bitva u Damietty, byla námořní bitva mezi izraelským a egyptským námořnictvem, ve dnech 8. až 9. října 1973, během jomkipurské války. Odehrála se v deltě Nilu, mezi městy Baltim a Damietta. Bitva vypukla, když šest izraelských raketových člunů tříd "Sa'ar" plujících směrem k Port Saidu narazilo na čtyři egyptské raketové čluny projektu 205 (kódové označení NATO: "Osa I"), plujících z Alexandrie. Celá potyčka trvala zhruba čtyřicet minut. Čluny třídy Osa vypálily střely Styx, minuly a začaly se stahovat do Alexandrie, pronásledovány Izraelci. Dva egyptské čluny byly potopeny střelami Gabriel během deseti minut a třetí člun byl potopen o dvacet pět minut později. Čtvrtému se podařilo vrátit se na základnu.

The Battle of Baltim (also Battle of Damietta, Battle of Baltim–Damietta, Battle of Damietta–Baltim or Battle of Damietta – El Burelos) was fought between the Israeli Navy and the Egyptian Navy on October 8–9, 1973, during the Yom Kippur War. It took place off the Nile delta, between Baltim and Damietta. The battle erupted when six Israeli Sa'ar class missile boats heading toward Port Said were engaged by four Egyptian Osa class missile boats coming from Alexandria. It lasted about forty minutes. The Osas fired Styx missiles, missed, and begun withdrawing back to Alexandria when the Israelis began to give chase. Two Osas were sunk by Gabriel missiles within a span of 10 minutes, and a third was sunk twenty-five minutes later. The fourth made it back to base.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 55 metrů v pobřežní nížině, v regionu Šefela. Východně od obce teče vádí Nachal Ge'a, jež jihovýchodně od mošavu ústí do vádí Nachal Oved.  Obec se nachází 5 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 53 kilometrů jihojihozápadně od centra Tel Avivu, cca 64 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 5 kilometrů jihovýchodně od města Aškelon. Mavki'im obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské.  Mavki'im je na dopravní síť napojen pomocí dálnice číslo 4. Podél východní strany vesnice jsou dochovány zbytky železničního tělesa z dob mandátní Palestiny, kdy tudy vedla mezinárodní trať z Haify do Egypta. Používá se jako průmyslová vlečka s odbočkou k jihozápadu do elektrárny Rutenberg. K východu tu odbočuje železniční trať Kirjat Gat-Aškelon rovněž využívána pouze jako průmyslová vlečka. Ve výstavbě je ovšem železniční trať Aškelon-Beerševa pro osobní přepravu, která by měla navázat jižním směrem na zbytky britské železnice.

Dějiny.

Mavki'im byl založen v roce 1949. Novověké židovské osidlování tohoto regionu začalo po válce za nezávislost tedy po roce 1948, kdy oblast ovládla izraelská armáda. Zakladateli mošavu byli Židé z Maďarska, kteří se předtím v řadách izraelské armády účastnili bojů. Na vzniku osady se podíleli členové mládežnického hnutí ha-No'ar ha-cijoni.  Funguje tu obchod se smíšeným zbožím, zdravotní středisko a sportovní areály. Do vesnice se přistěhovalo 25 židovských rodin evakuovaných v rámci plánu jednostranného stažení roku 2005 z osady Pe'at Sade z pásma Gazy.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Mavki'im Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 378 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 2,6 %.

Mavki'im ( מַבְקִיעִים, v oficiálním přepisu do angličtiny Mavqi'im) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Chof Aškelon.

Mavki'im (, "lit." Breakthroughs) is a moshav in southern Israel. Located near Ashkelon, it falls under the jurisdiction of Hof Ashkelon Regional Council. In it had a population of .


Děj.

Larita, okouzlující americká vdova a úspěšná automobilová závodnice, potká v Monaku mladého Angličana Johna Whittakera. Vezmou se a John ji odveze s sebou domů, aby potkala jeho rodinu a seznámila se s jejich panstvím, kde hospodařilo sedm generací rodiny Whittakerů. Tam Larita potká svou ledově chladnou tchyni Veronicu a rozcuchaného tchána se smutnýma očima Jima.  Veronica, předem rozhodnutá nemít ráda svoji snachu, je ještě více rozčílená, když zjistí, že se jedná o drzou Američanku, která, stejně jako Jim, mluví plynně francouzsky. Larita se rovněž seznámí s Johnovou bývalou přítelkyní Sarah Hurstovou, která má k Johnovu manželství dobrý vztah. Larita zůstává i přes pohrdání své tchyně klidná a dokonce prozradí, že již byla vdaná. Veronica cítí, že se John brzy svou manželkou unaví a manželství skončí rozvodem. Snaží se, aby byla Larita nešťastná, zatímco John souhlasil s tím, že zůstane doma.  John se k Laritině znechucení nehodlá opustit rodinné panství. Larita se na venkově nudí a odmítá se účastnit krvavých sportů jako lovení. Čte román Hledání ztraceného času od Marcela Prousta, což šokuje ženské příbuzné jejího manžela. Odmítá hrát tenis a nelíbí se jí Veroničino staré zařízení domu, prudérní přátelé i jídlo. Navíc trpí sennou rýmou. Pokouší se s Veronicou vyjít, ale ta veškeré pokusy odmítá.  Larita udělá několik neúmyslných faux pas. Omylem zabije rodinnou čivavu, když si na ni sedne, a dává různé rady manželově mladší sestře Hildě, které vyústí v to, že jí nenávidí i manželovy sestry. Veronica se svými hosty na lovu pak objeví Laritu a Johna při souloži v domku na poli. Veronica tak nenávidí Laritu ještě víc. Ta je izolovaná a jejími jedinými přáteli jsou Jim a služebnictvo, se kterým nakládá mnohem lépe než Veronica. Larita pomůže Jimovi pracovat na jeho motocyklu. Ten se stále cítí špatně kvůli tomu, že všichni jeho spolubojovníci z války zemřeli, a ztratil zájem o dění doma, mezi ním a manželkou již není žádná láska.  Když John zjistí, že finanční situace jeho rodiny je velmi špatná, začne se více přiklánět k rodině a, k Veroničině radosti, začnou jeho city k Laritě ochabovat. Hilda pak získá novinový článek odhalující Laritino skandální tajemství. Larita pomohla svému prvnímu manželi zemřít, když trpěl na nevyléčitelnou rakovinu. Dala mu na jeho přání smrtelnou injekci. Byla kvůli tomu souzena, ale soud skončil jejím osvobozením. John Laritu odmítá, zatímco Jim obviňuje své dcery z krutosti. Na další Veroničině party odmítá John s Laritou tančit, a tak s ní tančí Jim. Larita je rozhodnuta své manželství opustit a při odchodu z domu se omlouvá Saře, že přerušila její vztah s Johnem. Když Larita odjíždí, Jim se k ní přidá.

Lekce neslušného chování (orig. "Easy Virtue") je britsko-kanadská filmová komedie založená na hře Noëla Cowarda "Easy Virtue". Režie se ujal Stephan Elliott a v hlavních rolích se objevují Jessica Biel, Colin Firth, Kristin Scott Thomas a Ben Barnes. Příběh pojednává o americké vdově Laritě, která se zbrkle vdala za mladého Angličana Johna Whittakera. Když se společně objeví u něj doma, jeho matka ji začne nenávidět, zatímco otci je sympatická.

Easy Virtue is a 2008 British romantic comedy film based on Noël Coward's play of the same name. The play was previously made into the silent movie "Easy Virtue" (1928) by Alfred Hitchcock. This adaptation is directed by Stephan Elliott, written by Elliott and Sheridan Jobbins, and stars Jessica Biel, Ben Barnes, Colin Firth and Kristin Scott Thomas. The score contains many Coward and jazz-age songs, some of which are sung or partially sung by the cast.  "Easy Virtue" is a social comedy in which a glamorous American widow, Larita, meets and impetuously marries a young Englishman, John Whittaker, at the Monaco Grand Prix. When they return to England, his mother takes an immediate and strong dislike to her daughter-in-law, while his father finds a kindred spirit. Family tensions escalate.  The film was screened at the Toronto International Film Festival and London Film Festival prior to its 7 November release by Pathé in the UK. Subsequently, the film was also screened at the Rio International Film Festival, Middle East International Film Festival in Abu Dhabi, and the Rome Film Festival. It closed the Adelaide Film Festival prior to the Australian theatrical release on 12 March 2009.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 60 metrů v pobřežní nížině, v regionu Šefela, nedaleko severního okraje pouště Negev. Severně od vesnice se nachází soutok potoků Nachal Bror a Nachal Šikma. Jihovýchodně od obce dále do Nachal Šikma přitéká vádí Nachal Hoga s přítokem Nachal Nir'am. Západně od kibucu do Nachal Šikma od jihu ještě ústí u pahorku Tel Ma'arat Aza krátká vádí Nachal Ner a Nachal Mardim. Od severu sem přitéká Nachal Sumsum.  Obec se nachází 11 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 60 kilometrů jihojihozápadně od centra Tel Avivu, cca 65 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 4 kilometry severně od města Sderot. Or ha-Ner obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. 4 kilometry jihozápadním směrem ale začíná pásmo Gazy s početnou arabskou (palestinskou) populací.  Or ha-Ner je na dopravní síť napojen na východní straně pomocí lokální silnice číslo 232, na západní straně pak pomocí dálnice číslo 34.

Dějiny.

Or ha-Ner byl založen v roce 1957. Zakladateli kibucu byla skupina Židů z jižní Ameriky (Argentina a Uruguay) napojená na sionistické hnutí ha-Bonim Dror. Do Izraele se přistěhovali v roce 1952 a několik let pak provizorně pobývali v Giv'ot Zaid (poblíž dnešního Kirjat Tiv'on) v severním Izraeli. Připojila se k nim i skupina Židů původem z Turecka, kteří v Izraeli žili od roku 1949. V nynější lokalitě se usadili krátce po Suezské krizi, na základě výzvy tehdejšího izraelského předsedy vlády Davida Ben Guriona. Na místě se k nim přidalo dalších 30 židovských přistěhovalců z Argentiny. Kibuc Or ha-Ner zbudovali na svátky sukot roku 1957.  Během války za nezávislost v roce 1948 zanikla arabská vesnice Nadžd, jež do té doby stála nedaleko dnešního kibucu. Jméno kibucu odkazuje na tradici zapalování světel zmiňovanou v Talmudu.  Zpočátku byla místní ekonomika orientována zcela na zemědělství. Od 70. let 20. století přibyl průmyslový podnik Orinet na zpracování kovů, který je nyní hlavním zdrojem příjmů kibucu. Zemědělství nadále zůstává významným odvětvím místního hospodářství (pěstování brambor, polních plodin či bavlny, produkce mléka). V kibucu funguje zařízení předškolní péče o děti. Dále je tu k dispozici plavecký bazén a sportovní areály.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Or ha-Ner Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 687 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 3,6 %.

Or ha-Ner ( אוֹר הַנֵּר, doslova „"Světlo svíčky"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Or HaNer) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Ša'ar ha-Negev.

Or HaNer (, "lit." Light of the Candle) is a kibbutz in southern Israel. Located near Sderot, it fall under the jurisdiction of Sha'ar HaNegev Regional Council. In it had a population of .


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 105 metrů na pomezí severního okraje pouště Negev a jižního okraje zemědělsky obdělávané pobřežní nížiny (Šefela). Západně od vesnice probíhá vádí Nachal Hoga, do kterého podél východní a severní strany vesnice ústí Nachal Dorot s přítoky Nachal Dov a Nachal Ruchama. Východně od kibucu se nachází pahorek Tel Šega. Jihozápadně od vesnice leží uměle vysázený les Ja'ar Dorot.  Obec se nachází 18 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 64 kilometrů jihojihozápadně od centra Tel Avivu, cca 64 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 4 kilometry východně od města Sderot. Dorot obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. 9 kilometrů západním směrem ale začíná pásmo Gazy s početnou arabskou (palestinskou) populací.  Dorot je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 334.

Dějiny.

Dorot byl založen v roce 1941. Šlo o jednu z pěti nových židovských osad, jež během toho roku vznikly v tehdejší mandátní Palestině. Jméno kibucu je akronymem jmen Dov, Rivka a Tirca. Dov Hoz, sionistický aktivista angažovaný v odborovém hnutí Histadrut, zemřel roku 1940 při dopravní nehodě spolu s ženou Rivkou a dcerou Tircou. Zakladateli kibucu byla skupina Židů z Německa, ke které se připojili Židé z Československa a Lotyšska. Usadili se zde 2. prosince 1941 během svátků chanuka. Roku 1942 proběhlo navrtání studny, které osadě zajistilo přívod pitné vody. V roce 1944 proběhla výstavba zemědělských objektů a také věžovitého vodojemu.  28. srpna 1947 provedla britská armáda rozsáhlou pětidenní razii v kibucech Dorot a Ruchama. Jejím cílem byly nelegální židovské sklady zbraní využívané v ozbrojených akcích proti britské správě. Během války za nezávislost v roce 1948 byl kibuc vystaven útokům egyptské armády. Děti a ženy musely být evakuovány. Koncem 40. let měl kibuc rozlohu katastrálního území 5 715 dunamů (5,715 kilometrů čtverečních).  Místní ekonomika je založena na zemědělství (polní plodiny, brambory, česnek, sadovnictví, produkce mléka) a průmyslu (zejména potravinářský průmysl). V roce 1978 zde bylo otevřeno kulturní středisko, roku 1985 přibyl plavecký bazén. Od roku 2000 v obci funguje malé muzeum s expozicí regionálních archeologických nálezů . V kibucu jsou k dispozici zařízení předškolní péče o děti.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Dorot Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací, která ale od roku 2008 narůstá. K 31. prosinci 2014 zde žilo 725 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 0,5 %.

Dorot ( דּוֹרוֹת, doslova „"Pokolení"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Dorot) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Ša'ar ha-Negev.

Dorot (, "lit." Generations) is a kibbutz in southern Israel. Located on Route 334 near Sderot, it falls under the municipal jurisdiction of the Sha'ar HaNegev Regional Council. In it had a population of .


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 122 metrů na pomezí severního okraje pouště Negev a jižního okraje zemědělsky obdělávané pobřežní nížiny (Šefela). Východně od vesnice míří k severu vádí Nachal Azur, podél západní strany kibucu je to vádí Nachal Nir'am. Na jižní straně protéká Nachal Mefalsim.  Obec se nachází 14 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 65 kilometrů jihojihozápadně od centra Tel Avivu, cca 67 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 2 kilometry jižně od města Sderot. Gevim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. 5 kilometrů západním směrem ale začíná pásmo Gazy s početnou arabskou (palestinskou) populací.  Gevim je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 232, jež severozápadně od vesnice ústí do dálnice číslo 34.

Dějiny.

Gevim byl založen v roce 1947. Zakladateli kibucu byla skupina členů jednotek Palmach, kteří se zde usadili 28. srpna 1947. Šlo o krok, který měl posílit židovské pozice na severním okraji Negevu před klíčovým rozhodnutím OSN o rozdělení tehdejší mandátní Palestiny na židovský a arabský stát. Během války za nezávislost v roce 1948 nebyl kibuc na rozdíl od jiných židovských osad v tomto regionu vystaven útokům egyptské armády. Coby vesnice vzniklá jen nedlouho předtím totiž nefigurovala na egyptských vojenských mapách.  Koncem 40. let měl kibuc rozlohu katastrálního území 1 000 dunamů (1 kilometr čtvereční). V současnosti dosahuje správní území vesnice 10 000 dunamů (10 kilometrů čtverečních). V 50. letech 20. století kibuc procházel sociální a ekonomickou krizí a mnoho jeho zakládajících členů jej opustilo. Populace musela být opakovaně posilována příchodem nových osadnických skupin.  Místní ekonomika byla zpočátku založena na zemědělství. V současnosti je většina příjmů kibucu vytvářena podnikem Poleg, který zpracovává plasty. Zemědělská výroba se orientuje na pěstování avokáda, sadovnictví a chov drůbeže). Poblíž kibucu funguje vysoká škola Sapir Academic College. V obci je k dispozici společná jídelna a zdravotní středisko. K dispozici je tu i plavecký bazén.  Jméno vesnice je odvozeno od proláklin ve skále, ve kterých se shromažďuje dešťová voda. Zpočátku se ale kibuc nazýval Sde Akiva (שדה עקיבא), podle zemědělského odborníka Akivy Ettingera.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Gevim Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 464 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 15,4 %.

Gevim ( גֵּבִים, doslova „"Nádrže"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Gevim) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Ša'ar ha-Negev.

Gevim (, "lit." Cisterns) is a kibbutz in southern Israel. Located in the northwestern Negev desert near Sderot, it falls under the jurisdiction of Sha'ar HaNegev Regional Council. In it had a population of .


Uvedení do děje a světa The Spoils.

Jak samotní autoři hry uvádějí, The Spoils je mj. také unikátní pohled na fantastický svět, který se odebírá příšerně špatným směrem. Stavebním kamenem hry je někdy komický, ve větší míře bizarní, černý až ošklivý humor, který hru dělá půvabnou, zábavnou a nezapomenutelnou. Hra se odehrává ve fantastickém světě, který se s tím naším příliš nepodobá. První edice hry je zasazena do období "150 let po pádu impéria Marmothoan". Následné rozšíření hry edicí nazvanou Seed Cycle se odehrává 150 let před první edicí. Pravděpodobně tedy do období průběhu pádu impéria. Další plánované herní rozšíření se mají vrátit do časového úseku první edice The Spoils. Hra The Spoils je mj. známa svými vtipnými popisky karet a originálním stylem zpracování obrázků karet.

Pět cechů světa The Spoils.

Karty, které tvoří hru, obsahují rozmanitou škálu postav, nastavení a objektů. Každá herní karta patří do jednoho z pěti cechů: Arcanist, Banker, Gearsmith, Rogue nebo Warlord. Jednotlivé cechy mají svůj unikátní vzhled a také strategie.

Arcanist.

Přízračný cech čarodějů (viz Arcanist) věnující se nadrealitě a posedlým rituálům k vyvolání prapůvodních sil k manipulaci reality samotné. Cech čarodějů zdobí největší počet postav, které mají vlastnost utajení (viz Covert). Základním zdrojem pro čaroděje je posedlost (viz Obsession). Dokáží své protivníky donutit zahazovat karty, stejně tak jako dokáží vytvářet tokeny, které lze použít u jistých typů karet k vrácení protivníkových karet do ruky, např. karta Quotidian Ejector. Výsledkem temných rituálů čarodějů může být i manipulace s balíčkem karet pro získání konkrétních typů karet. Příkladem budiž karta Servile Centipede, která umožňuje najít si v balíku karet taktiku a tu si vzít do ruky.

Banker.

Bankéři jsou nelítostný cech drtící své nepřátele zkorumpovaností, podplácením, byrokracií a pomocí soudů skrze najímané hlupáky. Zdrojem pro bankéře je chamtivost (viz Greed). Bankéři jsou cechem, který hodně mění vliv. Díky postavám se schopností utajení jsou ostatními téměř nezpozorováni (např. karta Concealed Goon). Bankéři také rádi lízají mnoho karet a mají karty, které dokážou přímo vyřadit protivníkovu postavu ze hry.

Gearsmith.

Dalším z cechů světa Spoils jsou rozpustilí Gearsmithové, pro které je typické vynalézání různých vychytávek. Své nepřátele lehce překvapí arzenálem svých vynálezů všeho druhu. Základním zdrojem pro Gearsmithy je elitářství (viz Elitism). Ve hře se snaží různými cestičkami redukovat cenu tak, aby získali náskok a připravili si tak cestu k vítězství. V tomto jim napomáhá mnoho karet, příkladem může být taktika 1337! (leet!). Ovládají selektivní učení (lízání konkrétního typu karet), mají nejvyšší počet věcí (viz Item), "Micromagic token" karty s parametry 1/1/3. Vlastní také karty s uzly (Node), které jsou sice zranitelné, ale mohou být i velice silné.

Rogue.

Cech podvodníků, který se díky svým vybroušeným smyslům pro etiku snaží uspět mnohdy i na hraně zákona. Zdrojem pro podvodníky je klamání (viz Deception). Podvodníci se snaží využívat protivníkovi odložené hromádky karet. Příkladem může být postava Pluck, která popadne protivníkovy odložené postavy, věci nebo oblasti, a použije je ve hře jako své karty. Tímto ale vlastnosti tohoto cechu nejsou zdaleka vyčerpány. Podvodníci dokážou ovládat karty, které dosud ovládal protihráč, dalším rysem jsou velice rychlé postavy, ovládání rychlosti, a příkladem krásného podvodu může být kompletní výměna karet s protihráčem pomocí karty Emergency Obfuscation.

Warlord.

Posledním z cechů je cech krvežíznivých a brutálních Válečníků. Tento cech nezůstává svému jménu nic dlužný a své protivníky drtí obrovskou silou a zastrašováním. Základním zdrojem pro válečníky je hněv (viz Rage). Válečníci disponují silou, která ze všech cechů ve hře způsobuje největší poškození protivníkům. Vlastní také jednu z nejsilnějších karet ve hře a tou je Dragon Tank, který dokáže v každém tahu zničit jednu postavu protivníka. O tom, jak je tank silný svědčí i jeho parametry 10/10/4.

The Spoils Tournament Experience.

Od 1. srpna 2006 do října roku 2006 v průběhu uvádění "The Spoils" na trh firmou Tenacious Games podpořila uvedení limitovanou edicí tzv. Open Beta karet. Nástup na trh byl doprovázen více než tisícem otevřených turnajů s cenami za více jak 60 000 dolarů.  V roce 2007 bylo schválené hraní na turnajích oficiálně pojmenováno jako The Spoils Tournament Experience. Celkové ceny překonaly hranici jednoho miliónu amerických dolarů.

Edice a cykly.

Do dnes jsou známé tyto edice a rozšíření hry. Beta byla limitovaná edice která byla předchůdcem pro první edici. První edice a druhá část první edice jsou později označovány jako základní množina karet, nebo také souhrnně druhá edice. Dalším navazujícím rozšířením jsou sety nazývané Seed. První ze "Seedů" má podtitul Children of the Lingamorph. Zatím posledním rozšíření hry je pojmenováno Seed II: Gloamspike's Revenge. Seed II rozšíření bylo uvedeno na trh 20. září 2010.

The Spoils je sběratelská karetní hra vytvořená firmou Tenacious Games. Od ledna 2009 spadá do vlastnicví firmy Arcane Tinmen. Hra byla poprvé vypuštěna jako open beta v srpnu 2006. Oficiální uvedení do prodeje se dočkala v listopadu 2006. "The Spoils" byla vyvíjena od roku 2001 do roku 2006. Tým návrhářů vedl Josh Lytle, který je také známý jako návrhář sběratelské karetní hry Magi-Nation Duel. Výborný hráč hry Jon Finkel byl v roce 2002 přizván do týmu návrhářů hry jako hlavní poradce.

The Spoils is a collectible card game created by Tenacious Games and owned by Arcane Tinmen since January 2009. It launched with a free open beta in August 2006, and officially released for sale in November 2006. "The Spoils" was in development from 2001 to 2006. The design team is headed up by Josh Lytle, who also designed the collectible card game Magi-Nation Duel. Jon Finkel, a prominent player in 's , aided the development team as an advisor since 2002. The Spoils Card Game, while under the design direction of Ken Pilcher, won the Fan Favorite Origins Award for Best Collectible Card Game at the 2015 Origins Game Fair, beating other contenders including Legend of the Five Rings and Magic: The Gathering.


Činnost.

Lichtenštejnské knížectví je podle ústavy „konstituční dědičná monarchie na demokratickém a parlamentárním základě“. Landtag je zastoupení a je „orgánem“ národa a jako takový je povolán, aby jej zastupoval a vnímal jeho práva a zájmy. Sestává z 25 poslanců a je v mezinárodním srovnání poměrně malým parlamentem. Předseda a místopředseda parlamentu pro nastávající rok jsou voleni vždy při zahajovacím zasedání.

Rozložení sil.

Po volbách z února 2001 dosáhly Pokroková občanská strana v Lichtenštejnsku (Fortschrittliche Bürgerpartei in Liechtenstein - FBP) třináct, Vlastenecká unie (Vaterländische Union / VU) jedenáct a strana Freie Liste (FL) jedno křeslo.  Po volbách do zemského sněmu 6. a 8. února 2009 ztratila Pokoroková občanská strana (FBP) svoji většinu a disponuje jen 11 mandáty (dosud 12). Vaterländische Union (VU) naproti tomu získala 13 mandátů (dosud 10) a navrhla tudíž svého nového šéfa vlády. Poraženou voleb byla strana Freie Liste (FL), která ze svých dosavadních 3 poslaneckých křesel získala v Landtagu pouze jediné. FBP a VU tvoří i přes absolutní většinu VU velkou koalici.

Výsledky voleb.

Jednotlivé výsledky voleb  Jako právní podklad slouží články 46 a 36 až 63, LGBI. 1973 č. 50 lichtenštejnské ústavy.  Lichtenštejnský Landtag se během jednoho roku shromažďuje na osm až deset sněmovních zasedání, která podle množství projednávaných bodů trvají jeden až tři dny. Zasedání jsou zpravidla veřejná a jsou přenášena v plné délce (audiopřenos se statický obrazem na státním televizním kanále). Konají se také neveřejná zasedání, při nichž se projednávají interní záležitosti sněmu nebo osobní záležitosti, nebo když zástupci vlády předávají důvěrné informace.  Zákony a finanční předlohy a návrhy musejí být projednávány a uzavírány na veřejných zasedáních. Nejdůležitější funkce Landtagu jsou vymezeny v článku 62 ústavy. Vedle společného projednávání zákonů je to především také kontrola vlády a výše nákladů parlamentu zvláštního významu.

Dějiny.

Lichtenštejnský Landtag vznikl jako instituce na základě absolutistické ústavy z roku 1818. Oba stavy, duchovenstvo a obce, obdržely právo zastoupení skrze „poslance“. Duchovenstvo volilo do sněmu tři faráře. Obce byly zastupovány jedenácti starosty a pokladníky (tzn. strážce obecní pokladny). Stavovský sněm byl jednou do roka knížetem svoláván k zasedání. Stavovský sněm neměl žádnou výkonnou moc, jeho funkce spočívala výhradně v ročním vyjádřit „vděk“ za potřebu daní.

Lichtenštejnský parlament resp. Zemský sněm Lichtenštejnského knížectví (německy Lichtensteinische Landtag, či Landtag des Fürstentums Liechtenstein) je zákonodárný orgán Lichtenštejnské knížectví.

The Landtag of the Principality of Liechtenstein (), commonly referred to as the Landtag of Liechtenstein (), is the legislative branch of the government of Liechtenstein. It has 25 members, elected for a four-year term by open list proportional representation from two constituencies, Oberland with 15 seats and Unterland with 10 seats. The electoral threshold is 8%.  Unterland consists of Eschen, Gamprin, Mauren, Ruggell and Schellenberg; Oberland consists of Balzers, Planken, Schaan, Triesen, Triesenberg and Vaduz.  The current President of the Landtag (Speaker) is Albert Frick, who has held the post since 2013 and the current Vice-President is Gunilla Marxer-Kranz, who assumed the post in 2017.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 126 metrů na severozápadním okraji pouště Negev; v oblasti která byla od 2. poloviny 20. století intenzivně zúrodňována a zavlažována a ztratila charakter pouštní krajiny. Jde o zemědělsky obdělávaný pás přiléhající k pásmu Gazy a navazující na pobřežní nížinu.  Obec se nachází 15 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 91 kilometrů jihojihozápadně od centra Tel Avivu, cca 94 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 36 kilometrů západně od města Beerševa. Magen obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. 5 kilometrů západním směrem ale začíná pásmo Gazy s početnou arabskou (palestinskou) populací.  Magen je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice 2410 a lokální silnice 232, jež se kříží severovýchodně od vesnice.

Dějiny.

Magen byl založen v roce 1949. Jeho zakladateli byli Židé z Rumunska. Šlo o skupinu napojenou na mládežnické sionistické hnutí ha-Šomer ha-Ca'ir. Do Izraele přišli během války za nezávislost v roce 1948 z internačních táborů na Kypru a prodělávali pak výcvik v kibucech Jad Mordechaj a Gat. Pak se 16. srpna 1949 usadili zde, poblíž místa označovaného v arabském místopisu jako Šejk Nuran. Stojí tu dodnes zbytky stavby s hrobkou šejka Nurana z 19. století. Lokalita během války za nezávislost v roce 1948 sloužila jako opěrný bod egyptské armády. Zpočátku se osadníci v novém kibucu potýkali s těžkou situací. Elektřinu zajišťoval generátor, chybělo silniční spojení a voda musela být dovážena v cisterně.  Kibuc stále ještě (podle údajů k roku 2010) operuje podle tradičního modelu, s vysokou mírou kolektivního hospodaření. Místní ekonomika je založena na zemědělství (rostlinná výroba, produkce mléka) a průmyslu (firma Plastic Magen - nový název Star Eco Energy, s cca 90 zaměstnanci). Polnosti kibucu se rozkládají na ploše cca 20 000 dunamů (20 kilometrů čtverečních). Zhruba 60 obyvatel za prací dojíždí mimo obec (například jako učitelé). V obci funguje zařízení předškolní péče o děti, zdravotní středisko, plavecký bazén, sportovní areály, obchod se smíšeným zbožím a společná jídelna. Dále je tu i zoologická zahrada.

Demografie.

Obyvatelstvo kibucu je sekulární. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Magen Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě mírně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 538 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 3,3 %.

Magen ( מָגֵן, doslova „"Štít"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Magen) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Eškol.

Magen (, "lit." Shield) is a kibbutz in southern Israel. Located in the north-western Negev desert and covering 8,500 dunams, it falls under the jurisdiction of Eshkol Regional Council. In it had a population of .


Příběh.

Píše se hvězdné datum 5630.3 a USS Enterprise NCC-1701, vlajková loď Spojené federace planet pod vedením kapitána Jamese T. Kirka, doráží na místo, kde stála lidská kolonie Beta XII-A, odkud byl vyslán nouzový signál. Po příletu výsadek nenachází ani stopu po stovce kolonistů. Na orbitě se objevuje klingonská loď, která je ovšem značně poškozená. V tu chvíli je výsadek napaden klingony. Ti berou Kirka a ostatní členy výsadku za rukojmí a obviňují je z poškození klingonského plavidla. Po celou dobu je jakoby pozoruje neznámý blikající objekt.  Kang, vůdce klingonů, donutí Kirka, aby všechny přenesl na "Enterprise", kterou hodlá zabrat. Spock však vyrozumí situaci a zatímco transportuje v pořádku členy "Enterprise", nechává klingony ještě v paměti transportéru. Takto zajmou klingony z povrchu i z jejich rozpadající se lodi, ale rovněž i neznámou bytost. Každá strana podezírá tu druhou z prvního útoku. Navíc mezi členy posádky "Enterprise" se rozmáhá pocit nenávisti vůči klingonům a Pavel Čechov je dokonce přesvědčen, že klingoni mohou za smrt jeho bratra, ačkoliv pan Sulu jej zná natolik dobře, aby věděl, že Čechov je jedináček. Dalším prapodivný jev nastává, když klingonům se najednou objeví v rukou meče a zrovna tak členům "Enterprise", což vede v částečné obsazení "Enterprise" klingony.  Kapitán Kirk už tuší, že něco není v pořádku a opravdu posléze Spock senzory objevuje na palubě lodi ještě jednu neznámou bytost. Situace několikrát vrcholí ve prospěch jedné, či druhé strany, ale náhlý zvrat vždy síly vyrovná. Kirkovi a Spockovi se podaří zaujmout Kangovu ženu, ale při snaze vyjednávat jí Kang je ochoten obětovat. Ačkoliv sama světélkující bytost viděla, stále je přesvědčena, že za vše může Hvězdná flotila. "Enterprise" je unášena nekontrolovatelně hlubokým vesmírem a po čase i Kangova žena chce neustálé boje ukončit. Kirk se s ní transportuje na místo, kde jsou klingoni. Kang však nechce věřit, že jde o nějakou bytost živenou násilnými emocemi. Začíná boj s meči a později se připojuje i zbytek posádky. Teprve když Kang vidí, že opravdu nikdo nemůže zemřít, začíná být zmaten. Kapitán mu objasňuje, že toto nemá mít konce a už vůbec ne vítěze.  Když boje ustanou, je zřejmé, že cizí objekt byl oslaben. Spock doporučuje ještě trochu dobré nálady a tak lidé společně s klingony vyhání neznámého tvora a hlasitě se u toho smějí. Světélkující objekt pak skutečně opouští "Enterprise" a mizí v hlubokém vesmíru.

„Den míru“ (v originále „Day of the Dove“) je jedenáctý díl třetí řady seriálu Star Trek, později známého jako "The Original Series" (česky: "původní série"). Premiéra epizody v USA proběhla 1. listopadu 1968, v České republice 13. června 2003.

"Day of the Dove" is the seventh episode of the of the American science fiction television series "". Written by Jerome Bixby and directed by Marvin Chomsky, it was first broadcast November 1, 1968.  In the episode, an alien force drives the crew of the "Enterprise" into brutal conflict with the Klingons.


Příběh.

Píše se hvězdné datum 5784.2 a USS Enterprise NCC-1701, vlajková loď Spojené federace planet, pod vedením kapitána Jamese T. Kirka doráží na planetu odkud vychází nouzové hlášení, ale která by podle pana Spocka měla být naprosto neobydlená.  Po příletu se kapitán Kirk, pan Spock a Dr. Leonard McCoy setkávají s liliputem Alexandrem, který slouží 36 členné civilizaci platóňanů. Jde o rasu, která unikla ze své planety, když se jejich slunce změnilo v novu. Tehdy přistáli na Zemi do doby antiky, kde po nějaký čas žili. Tuto dobu si zamilovali a proto i po odchodu na novou planetu si okolní svět přizpůsobili ve stejném stylu a právě podle Platóna se nazývají Platónovými dětmi. 35 obyvatel získalo telekinetické schopnosti, až na Alexandra. Ovšem nyní se jejich vůdce Parmen poranil a protože se už po tisíce let jejich tělo nemuselo namáhat, je obyčejné škrábnutí hrozbou smrti. Doktor McCoy Parmena vyléčí, ale při snaze transportovat se zpět na loď Scotty oznamuje, že nic nefunguje a přenos není možný. Parmen se netají s tím, že loď drží na orbitě on a při kapitánových protestech jej nechá si nafackovat. Později si chce kapitána udobřit a všechny členy výsadku nechá obdarovat vzácnými relikviemi, ale požaduje aby s nimi zůstal Dr. McCoy, coby schopný lékař. To všichni samozřejmě odmítají, ale Parmen je svými schopnostmi nechává hrát divadlo a mučí je.  Spock později přemítá, proč zrovna Alexander jako jediný nemá schopnosti telekineze a kde je ostatní vzali. Alexander je znechucený svými lidmi a obdivuje trojici z "Enterprise" pro jejich vzdor vůči platóňanům. Potvrzuje také, že telekinetické schopnosti přišli až na této planetě a to teprve až poté co došly zásoby vlastního jídla. Spock s McCoyem z toho dedukují, že každý jedinec má jiné předlohy pro získání moci a proto Alexander nemá de facto žádné a Parmen naopak nejsilnější. Může za to látka zvaná kironid. McCoy připraví výtažek, který zvýší hladinu této látky v krvi. Spock si ale není jistý, po jaké době získají schopnosti. V ten moment se do místnosti nechtěně transportují Uhura a sestra Christine Chapelová, které jsou myšlenkami platóňanů přinuceny kamsi odejít. Večer se všichni setkávají oblečeni v antických kostýmech a jsou platóňany nuceni hrát divadelní představení při kterém Spock musí políbit Chapelovou a Kirk Uhuru. Situace se stává dramatičtější, když do místnosti přijedou zbraně. Kirk s bičem a Spock s rozžhaveným pohrabáčem se nebezpečně blíží k Uhuře a Christine. Alexander tomu chce zabránit, ale když s nožem přiblíží k Parmenovi, ten jej chce přinutit, aby se sám probodl. Na poslední moment to ale neudělá a Parmen se rozhořčeně ptá, kdo to udělal. Kirk si uvědomuje, že již látka zabrala a díky silnější dávce snadno Parmena přemůže, ale nedovolí Alexanderovi, aby vykonal svou pomstu.  Parmen slibuje, že své chování zlepší a uvítá jakoukoliv výpravu, která jejich planetu navštíví. Kirk ani Spock tomu nevěří a varují Parmena, že rozhlásí po Federaci, kterak silnější schopnosti na planetě získat během několika hodin. Parmen musí souhlasit. Všichni se pak i s Alexandrem transportují zpět na "Enterprise".

„Platónovy nevlastní děti“ (v originále „Plato's Stepchildren“) je dvanáctý díl třetí řady seriálu Star Trek, později známého jako "The Original Series" (česky: "původní série"). Premiéra epizody v USA proběhla 22. listopadu 1968, v České republice 20. června 2003.  Jde o jednu z epizod, která se vepsala do klíčových bodů celého fenoménu Star Trek tím, že v druhé polovině 60. let 20. století se na televizních obrazovkách políbili běloch (William Shatner) s černoškou (Nichelle Nichols), tedy v době, kdy ve Spojených státech stále existovala rasová segregace.

"Plato's Stepchildren" is the tenth episode of the of the American science fiction television series "". Written by Meyer Dolinsky and directed by David Alexander, it was first broadcast November 22, 1968.  In the episode, the crew of the "Enterprise" encounter an ageless and sadistic race of humanoids with the power of telekinesis.  The episode is notable for depicting a passionate inter-racial kiss between a white man (Kirk) and a black woman (Uhura), which was daring for 1960s US television.  It was one of several episodes not screened by the BBC because of their "unpleasant" content, including torture and sadism.


Role menšin.

V kapitole 12 nazvané ""...and of dead white males"" se autor zabývá především rolí těch, kdo nespadají do skupiny bílých mužů (tedy téže skupiny, která vykazuje drtivý podíl nejvýznamnějších osobností). Do této kategorie spadají ženy a Židé a jiné menšiny. Rozebírá se zde jejich role v souvislosti s jejich vynálezy a příspěvky lidstvu.

Ženy.

Autor nejprve analyzuje podíl žen na vědeckých objevech, které přispěly k rozvoji společnosti (""accomplishments""). Podle jeho zjištění mají ženy na takovýchto objevech jen velmi malý podíl. Podle autorova vlastního historiometrického výzkumu tvořily ženy celkem 2.2% všech významných světových osobností mezi 800 př.-1950. Mezi lety 1900 a 1950 ženy tvořily pouze 5% z celkového počtu osobností činných v exaktních vědách (""hard sciences""), 3 procenta v matematice, 7 % v medicíně a 0 % v technologiích. Po roce 1950 se situace příliš nezměnila. Zastoupení žen – laureátek Nobelovy ceny činilo v letech 1900-1950 4 % a v letech 1951-2000 pouze 3 %.Polem, kde jsou ženy nejvíce činné, je literatura, kde se také poslední dobou nejvíce zvyšuje jejich procentuální zastoupení. Nejvíce jsou zastoupeny v japonské literatuře s 8 % významných jmen; nejslavnější spisovatelkou japonské literatury je Murasaki Šikibu (autorka knihy Příběh prince Gendžiho), která se v Murrayově žebříčku japonské litereatury umístila třetí.

Příčiny.

Autor si klade otázku: když Židé po začátku osvícenství a emancipace byli schopni dosáhnout takového úspěchu, proč totéž neudělaly i ženy? Odpovídá si těmito způsoby:

Židé.

Zastoupení Židů ve všech oblastech vědeckého poznání a umění je extrémně disproporční vzhledem k jejich počtu. Před počátkem 19. století však jejich zastoupení bylo mnohem slabší. Murray uvádí citaci Raphaela Pataie: „"Náhlost, se kterou se Židé začali objevovat ... je naprosto ohromující. Vypadalo to, jakoby se velký rezervoár židovského talentu, dosud uvězněný za zdí talmudského učení, náhle rozlil do všech oblastí nežidovské kulturní činnosti."“  Mezi lety 1830 – 1870 se objevilo 16 židovských významných osobností, v letech 1870 – 1910 jich už bylo 40 a v období 1910-1950, které zahrnuje i dobu 2.světové války, se jejich množství téměř ztrojnásobilo na 114.  V letech 1870-1950 byli Židé nadpočetně zastoupeni ve všech oblastech, např. ve filosofii byl poměr zastoupení významných osobností k jejich očekávanému počtu 14:1, v matematice 12:1 a ve fyzice 9:1. Dále, Židé v letech 1901 – 1950 získali 14 % všech Nobelových cen, v letech 1951-2000 to už bylo 29%., 18 ze 46 laureátů Nobelovy ceny za ekonomii (39%) jsou také Židé.

Úpadek Evropy.

V letech 1850 – 1950 měl "accomplishment" tendenci klesat – což je zajímavé, přihlédneme-li k obrovskému rozšíření vzdělání v této době. Snižování množství vědeckých vynálezů se podle knihy postupem času stává nevyhnutelné, protože vzrůstající komplexita vědeckého poznání nedovoluje učinit tolik nových vynálezů, které by nevyžadovaly předchozí znalosti. Murray věří, že v umění ke zpomalení rozvoje došlo v důsledku ztráty víry ve smysl života a důležitost jednotlivce, a to zejména v post-freudovské době.  Murray očekává, že za 200 let si lidé nebudou pamatovat téměř žádné umění z druhé poloviny 20. století. Evropa, vlast géniů, se zhroutila do pohodlné kulturní stáze připomínající Řím v 2. století n.l. Kromě filosofického vysvětlení se nabízí také vysvětlení praktická, jako je genocida Židů v průběhu 2. světové války (Židé byli dlouhodobě nejúspěnější etnickou skupinou, od roku 1870 měli šestkrát větší šanci stát se významnými osobnostmi a tudíž být zahrnuti v Murrayově seznamu), vzestup anti-elitářské ideologie, a úpadek nacionalismu.

Human Accomplishment: The Pursuit of Excellence in the Arts and Sciences, 800 BC to 1950 je kniha vydaná v roce 2003, jejímž autorem je Charles Murray.  Autor v ní analyzuje míru, jakou přispěli jednotlivci a státy k rozvoji věd a umění v období od starověku do poloviny dvacátého století. Snaží se toho docílit pomocí určení množství místa, které je jim věnováno v různých referenčních pracích a odborných publikacích. Toto vědní odvětví se nazývá historiometrie. Z Murrayových výsledků vyplývá, že téměř veškerý vědecký pokrok je dílem Evropanů a jejich potomků (Američanů, Australanů, Kanaďanů a Novozélanďanů). 97 % vědeckého pokroku tedy připadá na Evropany včetně Židů, 2 % na Asiaty a 1 % na Araby.

Human Accomplishment: The Pursuit of Excellence in the Arts and Sciences, 800 B.C. to 1950 is a 2003 book by the political scientist Charles Murray. Surveying outstanding contributions to the arts and sciences from ancient times to the mid-twentieth century, Murray attempts to quantify and explain human accomplishment worldwide in the fields of arts and sciences by calculating the amount of space allocated to them in reference works, an area of research sometimes referred to as historiometry.