Úvod.

Pro přenos digitálních dat se používají tři hlavní druhy digitální modulace:  U všech metod modulace se informace kódují změnami určité charakteristiky nosné vlny (která má obvykle sinusový průběh), podle datového signálu. V případě PSK se pro reprezentaci datového signálu používá změna fáze. Existují dva základní způsoby využití fáze signálu tímto způsobem:  Obvyklým způsobem znázornění jednotlivých metod PSK je použití konstelačního diagramu, který znázorňuje jednotlivé fáze jako body v komplexní rovině, kde reálná osa se nazývá soufázová, imaginární osa pak kvadraturní pro jejich úhlové posunutí o 90°. Tuto reprezentaci pomocí dvou vzájemně ortogonálních složek lze přímo použít i pro vytváření PSK signálu: složka v jedné ose udává amplitudu pro modulaci kosinové vlny a složka v druhé ose amplitudu pro modulaci sinové vlny. Sečtením obou amplitudově modulovaných vln vznikne modulovaný signál s požadovanou fází a s konstantní amplitudou (pokud neuvažujeme doby okolo změn fáze).  Počet konstelačních bodů může být libovolný, ale protože se PSK zpravidla používá pro přenos binárních dat, počet konstelačních bodů bývá mocnina čísla 2. Nejobvyklejšími příklady PSK jsou „binární klíčování fázovým posuvem“ (BPSK), které používá dvě fáze, a „kvadraturní klíčování fázovým posuvem“ (QPSK), které používá čtyři fáze. Umístění bodů na kružnici se středem v počátku znamená, že jsou vysílány se stejnou energií a tedy i amplitudou, protože absolutní hodnoty komplexních čísel, které reprezentují jednotlivé body, jsou stejné. U PSK se konstelační body zpravidla vybírají tak, aby byly rozmístěny se stejnými úhlovými roztečemi po obvodu kruhu. To zaručuje maximální fázové oddělení sousedních bodů a tím i nejlepší odolnost vůči rušení.

Definice.

Pro matematické stanovení chybovosti potřebujeme následující definice:  formula_9 udává pravděpodobnost, že vzorek odebraný z náhodného procesu s nulovou střední hodnotou a jednotkovým rozptylem hustoty pravděpodobnosti Gaussovy funkce bude větší nebo roven formula_10. Je to škálovaná forma doplňkové Gaussovy chybové funkce:  Chybovosti zde uváděné platí pro aditivní bílý gaussovský šum (). Tyto chybovosti jsou nižší než chybovosti kanálu s únikem, a proto je lze považovat za dobré teoretické měřítko pro porovnávání.

Aplikace.

Díky své jednoduchosti se PSK používá mnoha stávajícími technologiemi, zejména při porovnání s kvadraturní amplitudovou modulací.  Wi-Fi standard IEEE 802.11b-1999, používá různé varianty PSK podle požadované datové rychlosti. Při základní rychlosti 1 Mbit/s se používá DBPSK (diferenciální BPSK), při rychlosti 2 Mbit/s DQPSK. Pro rychlosti 5,5 Mbit/s a 11 Mbit/s se používá QPSK v kombinaci s klíčováním doplňkovým kódem (). Standard Wi-Fi IEEE 802.11g-2003 používá osm přenosových rychlostí: 6, 9, 12, 18, 24, 36, 48 a 54 Mbit/s. Při rychlostech 6 a 9 Mbit/s se používá modulace OFDM, přičemž každá subnosná používá modulaci BPSK. Při rychlostech 12 a 18 Mbit/s se používá OFDM s QPSK. Nejrychlejší čtyři režimy používají OFDM s různými variantami kvadraturní amplitudové modulace.  Vzhledem ke své jednoduchosti je BPSK vhodná pro laciné pasivní vysílače: používá se v RFID standardech jako ISO/IEC 14443, který byl přijat pro biometrické pasy, kreditní karty jako je ExpressPay firmy American Express a mnoho dalších aplikací.  Bluetooth 1 používá binární modulaci GMSK, Bluetooth 2 bude používat formula_12-QPSK pro nižší rychlost (2 Mbit/s) a 8-DPSK pro vyšší rychlost (3 Mbit/s), pokud spojení mezi dvěma zařízeními je dostatečně robustní. takže přechod na verzi 2 přinese vyšší přenosovou rychlost. Podobné technologie, IEEE 802.15.4 (bezdrátový standard používající ZigBee), se rovněž opírá o PSK. IEEE 802.15.4 používá dvě modulační metody v závislosti na použitém frekvenčním pásmu: BPSK v pásmu 868-915 MHz a OQPSK v pásmu 2,4 GHz.  Modulace 8-PSK se používá pouze v nemnoha systémech, protože její chybovost je jen o 0,5 dB lepší než u 16-QAM, ale přenosová rychlost je jen 3/4 rychlosti 16-QAM. Proto se 8-PSK často vynechává ze standardů a zařízení často přechází z QPSK rovnou na 16-QAM (modulace 8-QAM existuje, ale těžko se implementuje). K výjimkám patří satelitní ISP HughesNet, jehož modemy, např. model HN7000S (pracující v Ku-pásmu SATCOM) používá modulaci 8-PSK.

Binární klíčování fázovým posuvem (BPSK).

BPSK (nazývané také PRK (), klíčování obracením fáze nebo 2PSK) je nejjednodušší forma klíčování fázovým posuvem (PSK). Používá dvě fáze, které se liší o 180°, takže by se mohla nazývat také 2-PSK. Není důležité, kde přesně jsou konstelační body umístěny, na obrázku jsou zobrazeny na reálné ose, s úhly 0° a 180°. BPSK je nejrobustnější ze všech PSK, protože vyžaduje nejvyšší úroveň šumu nebo zkreslení, aby demodulátor nesprávně rozhodl. Je však schopné modulovat pouze 1 bit/symbol (jak je vidět na obrázku), takže není vhodné pro vysoké přenosové rychlosti aplikací.  Pokud komunikační kanál vnáší do signálu fázové posunutí, demodulátor není schopen správně rozpoznat konstelační body. Proto jsou data často před modulací diferenciálně kódována.  BPSK je funkčně ekvivalentní s modulací 2-QAM.

Implementace.

Obecná forma pro BPSK lze popsat rovnicí: Používá dvě fáze, 0 a π. V konkrétním formě, jsou binární data často vyjadřována následujícími signály: kde formula_16 je frekvence nosné vlny.  Odtud prostor signálů zastupuje jednoho bázových funkcí kde jednička je reprezentována formula_18 a nula je reprezentována formula_19. Toto přiřazení je, samozřejmě, libovolný.  Toto použití těchto bázových funkcí je uvedeno na konci další části v diagramu časování signálu. Signál nahoře je kosinová vlna s BPSK modulací vytvářenou BPSK modulátorem. Proud bitů, který způsobuje tento výstup, je uveden nad signálem (ostatní části tohoto obrázku se týkají pouze QPSK).

Bitová chybovost.

Bitovou chybovost () BPSK při rušení AWGN lze vypočítat jako:  Vzhledem k tomu, že je pouze jeden bit na symbol, je to zároveň i symbolová chybovost.

Kvadraturní klíčování fázovým posuvem (QPSK).

Někdy nazývaná kvartérní PSK, PSK kvadrifáze, 4-PSK, nebo 4-QAM (čtyřstavová kvadraturní amplitudová modulace je identická s 4-PSK). QPSK používá čtyři body na konstelačním diagramu, rozmístěné na kružnici ve stejných rozestupech. QPSK díky použití čtyř různých fázových posuvů může kódovat dva bity na symbol. které jsou uvedeny v diagramu s Grayovým kódováním, aby se minimalizovala bitová chybovost (BER) – někdy se chybně chápe jako dvojnásobek chybovosti BPSK.  Matematická analýza ukazuje, že při použití QPSK místo BPSK lze buď zdvojnásobit rychlost přenosu dat při zachování stejné šířky pásma signálu, nebo snížit potřebnou šířku pásma na polovinu při zachování datové rychlosti BPSK. Ve druhém případě je bitová chybovost QPSK stejná jako u BPSK, přestože často je chybně uváděna vyšší.  Vzhledem k tomu, že rádiové kanály jsou přidělovány úřady jako je FCC (Federální komunikační komise), které předepisují maximální šířku pásma, je výhoda QPSK proti BPSK zřejmá: při stejné šířce pásma je přenosová rychlost QPSK dvakrát vyšší než přenosová rychlost BPSK při stejné chybovosti. Nevýhodou může být, že vysílače a přijímače pro QPSK jsou složitější než pro BPSK. Při současném stavu vývoje elektroniky je však rozdíl v nákladech velmi malý.  QPSK má stejně jako BPSK potíže se správným určením počáteční fáze na přijímací straně, takže v praxi se často používá QPSK s diferenciálním kódováním.

Implementace.

Popis QPSK lze získat malým rozšířením popisu BPSK a lze z něj odvodit i jak fungují PSK vyšších řádů. Vyjádření symbolů v konstelačním diagramu pomocí sinové a kosinové vlny používané při vysílání je:  Což dává čtyři potřebné fázové posuvy: π/4, 3π/4, 5π/4 a 7π/4.  Výsledkem je dvojrozměrný signálový prostor s jednotkovými bázovými funkcemi  První bázová funkce reprezentuje soufázovou složku signálu, druhá kvadraturní složku.  Signálová konstelace tvoří signálový prostor se 4 body  Faktory 1/2 ukazují, že celkový výkon je rovnoměrně rozdělen mezi obě nosné.  Porovnání těchto bázových funkcí s funkcí pro BPSK jasně ukazuje, že QPSK lze považovat za dva nezávislé BPSK signály. Všimněte si, že signálový prostor bodů pro BPSK nemusí rozdělit symbolovou (bitovou) energii mezi dvě nosné v systému uvedeném ve schématu BPSK konstelací.  QPSK modulátory a demodulátory mohou být realizovány mnoha způsoby. Ilustrační bloková schémata vysílače a přijímače jsou uvedena níže.

Bitová chybovost.

Přestože QPSK je čtyřstavová modulace, můžeme ji považovat za dvě nezávisle modulované kvadraturní nosné. Při této interpretaci sudé bity modulují soufázovou složku nosné vlny, liché bity kvadraturní složku, v obou případech modulací BPSK. Obě nosné mohou být demodulovány nezávisle na sobě.  V důsledku toho je pravděpodobnost bitové chyby u QPSK stejná jako u BPSK:  Aby se však dosáhlo stejné pravděpodobnosti bitových chyb jako u BPSK, musí QPSK používat dvojnásobný výkon (protože jsou přenášeny dva bity současně).  Symbolová chybovost je dána vztahem:  Pro velký odstup signálu od šum (což je pro praktické systémy QPSK nezbytné), platí pro pravděpodobnost symbolové chyby přibližný vztah:

QPSK signál v časové oblasti.

Na obrázku níže je znázorněn modulovaný signál pro krátký úsek náhodného binárního datového proudu. Nahoře a uprostřed jsou dvě nosné vlny (kosinusová a sinusová), jak je uvedeno výše. Liché bity jsou reprezentovány soufázovou složkou, sudé kvadraturní složkou (přičemž první bit má číslo 1). Výsledný signál – součet obou složek – je znázorněn dole. Skoky ve fázi jsou změny fáze obou složek PSK na začátku každého bitového intervalu. Průběh úplně nahoře odpovídá popisu uvedenému výše u BPSK.  Binární data, která jsou přenášena touto křivkou jsou: 1 1 0 0 0 1 1 0.

Varianty.

Offset QPSK (OQPSK).

Offsetové kvadraturní klíčování fázovým posuvem () je varianta klíčování fázovým posuvem se 4 různými fázovými posuvy. Někdy se používá název "Odstupňované kvadraturní klíčování fázovým posuvem" ().  Vezmeme čtyři hodnoty z fáze (dva bity) v době, k postavení symbolu QPSK může dovolit fáze signálu na skok až o 180° a v čase. Je-li signál filtrován dolní propustí (jak je obvyklé ve vysílači), tyto fázové posuvy způsobují velké výkyvy amplitudy, což je vlastnost v komunikačních systémech nežádoucí. Vzájemným posunutím lichých a sudých bitů o časový interval odpovídající polovině symbolu (to jest o trvání jednoho bitu) se soufázová a kvadraturní složka nikdy nemění současně. Z konstelačního diagramu vpravo je vidět, že tím se fázový posuv v každém okamžiku omezí na nejvýše 90°. To vede k mnohem nižšímu kolísání amplitudy než neofsetový QPSK a je někdy v praxi preferován.  Obrázek vpravo ukazuje rozdíly v chování fáze mezi běžnou QPSK a OQPSK. Je vidět, že v prvním grafu se fáze může měnit skokem o 180°, zatímco v OQPSK nejsou změny nikdy větší než 90°.  Na obrázku níže je znázorněn modulovaný signál pro krátký úsek náhodného binárního datového proudu. Všimněte si polovina doby trvání symbolu vzájemně kompenzují mezi dvou složek vln. Ke změnám fáze dochází přibližně dvakrát častěji než u QPSK (protože se signály nemění současně), ale nejsou tak velké. Jinými slovy velikost skoků je u OQPSK menší než u QPSK.

π/4-QPSK.

Tato varianta QPSK používá dvě identické konstelace, které jsou vůči sobě pootočené o 45° (formula_12 radiánů, odtud název). Obvykle jsou buď sudé nebo liché symboly používané pro výběr bodů z jedné konstelace a další symboly pro výběr bodů z druhé konstelace. Tím se zmenší maximální posuvy fáze ze 180° na 135°, což zmenší i fluktuace amplitudy, která u formula_12-QPSK jsou mezi OQPSK a neofsetovým QPSK.  Jednou z vlastností tohoto modulačního schématu je, že v případě, kdy modulovaný signál je reprezentován v komplexním oboru, žádné změny neprochází počátkem souřadného systému, tedy ani signál neprochází počátkem. To snižuje dynamický rozsah kolísání signálu, což je v praxi žádoucí.  Přitom demodulace formula_12-QPSK je poměrně snadná, díky čemuž se tato metoda modulace používá například v systému mobilních telefonů TDMA.  Modulovaný signál je uvedený níže pro krátký úsek náhodného binárního datového proudu. Konstrukce je stejná jako u výše uvedené obyčejné QPSK. Postupné symboly jsou převzaty z těchto dvou konstelací uvedených níže v nákresu. Tím je první symbol (1 1) převzaty z „modré“ konstelace a druhý symbol (0 0) je převzat ze „zelené“ konstelace. Všimněte si, že magnitudy obou složek vln se mění, zatímco se přepíná mezi konstelacemi, ale velikost výsledného signálu zůstává konstantní (konstantní obálka). Každý posuv fáze je mezi dvěma uvedenými diagramy časování.

SOQPSK.

Nepatentovaný tvarovaný offset QPSK (SOQPSK) je interoperabilní s patentovaným Feherovým QPSK (FQPSK), v tom smyslu, že ofsetový QPSK detektor integrate-and-dump produkuje stejný výstup bez ohledu na to, jaký druh vysílače se používá.  U těchto modulací se křivky I a Q opatrně formují tak, že se mění velmi hladce, a signál má konstantní amplitudu i během signálových přechodů. Místo okamžitých změn z jednoho symbolu na druhý, se mění plynule po kruhu konstantní amplitudy z jednoho symbolu na druhý.  Standardní popis SOQPSK-TG obsahuje třísložkové symboly.

DPQPSK.

Kvadraturní klíčování fázovým posuvem s dvojí polarizací () používá přepínání polarizace dvou různých QPSK signálů, čímž se dvojnásobně zlepší spektrální účinnost. Používání 16-PSK místo QPSK je cenově efektivní alternativou pro zdvojnásobení spektrální účinnosti.

PSK vyšších řádů.

Pro vytvoření konstelace PSK lze použít libovolný počet fází, ale 8-PSK je zpravidla PSK s nejvyšším používaným počtem fází. Při použití více než 8 fází je chybovost příliš vysoká a existují lepší i když složitější modulace jako je kvadraturní amplitudová modulace (QAM). Přestože počet fází může být libovolný, díky tomu, že se PSK používá pro přenos binárních dat, počet fází (a symbolů) je obvykle mocninou čísla 2, což umožňuje používat stejný počet bitů na symbol.

Bitová chybovost.

Pro obecné M-PSK neexistuje jednoduchý výraz pro pravděpodobnost symbolové chyby, pro formula_31. Pravděpodobnost lze získat ze vztahu:  kde  Pro velké formula_39 a formula_40 lze použít přibližný vztahem  Bitové pravděpodobnosti chyby pro M-PSK mohou být určeny přesně, pokud je známé bitové mapování. Pokud se používá Grayovo kódování, nejpravděpodobnější chyba při přechodu z jednoho symbolu na další produkuje pouze jednobitové chyby a  Graf na levé straně porovnává bitovou chybovost BPSK, QPSK (které je stejná, jak bylo uvedeno výše), 8-PSK a 16-PSK. Je vidět, že modulace vyšších řádů vykazují vyšší chybovost, ale poskytují vyšší surovou přenosovou rychlost.  Meze chybovosti různých digitálních modulačních schémat lze počítat uplatněním Booleovy nerovnosti na konstelace signálu.

Diferenciální klíčování fázovým posuvem (DPSK).

Diferenciální kódování.

Diferenciální klíčování fázovým posuvem (DPSK) je rozšířená metoda fázové modulace, která data kóduje změnami fáze nosné vlny. Jak již bylo zmíněno, u BPSK a QPSK existují nejednoznačnosti fáze, pokud je konstelace pootočena určitým vlivem na komunikační kanál, kterým prochází signál. Tento problém lze vyřešit tak, že datům neodpovídá určitá fáze, ale data způsobují určitou změnu fáze.  Například diferenciálně kódovaná binární '1' v BPSK může být přenášena změnou fáze o 180° a binární '0' nulovou změnou fáze. Další variantou DPSK je symetrické diferenciální klíčování fázovým posuvem (), kde '1' je kódována změnou fáze o 90° a '0' změnou fáze o -90°.  V diferenciálně kódovaném QPSK (DQPSK) se používají posuvy o 0°, 90°, 180°, -90°, které odpovídají hodnotám '00 ', '01', '11 ', '10'. Tento druh kódování může být demodulován stejným způsobem jako v případě nediferenciální PSK, ale fázovou nejednoznačnost lze ignorovat. Takto každý přijatý symbol je demodulován na jeden z formula_39 bodů v konstelaci a komparátor pak počítá fázový rozdíl mezi právě přijímaným a předchozím signálem. Rozdíl kóduje data jak je popsáno výše. Symetrické diferenciální kvadraturní klíčování fázovým posuvem (SDQPSK) se podobá DQPSK, ale kódování je symetrické a používá hodnot fázového posuvu -135°, -45°, 45° a 135°.  Níže je znázorněn modulovaný signál jak pro DBPSK tak pro DQPSK, jak je popsáno výše. Na obrázku se předpokládá, že signál začíná s nulovou fází, takže v čase formula_44 dochází u obou signálů k fázovému posuvu.  Analýza ukazuje, že diferenciální kódování přibližně zdvojnásobuje chybovost ve srovnání s běžným M-PSK, což lze ale překonat malým zvýšením formula_40. Tato analýza (a grafické výsledky níže) navíc uvažují pouze rušení aditivním bílým gaussovským šumem (AWGN). Ve skutečnosti bude mezi vysílačem a přijímačem v komunikačním systému fyzický kanál, který působí určitý fázový posuv PSK signálu. Proti zkreslení tohoto charakteru jsou diferenciální systémy odolnější než systémy, které jsou založeny na informaci o aktuální fázi.

Demodulace.

Pro signál, který byl diferenciálně kódovaný, existuje zřejmá alternativní metoda demodulace. Místo obvyklé demodulace a ignorování nejednoznačnost fáze nosné, se zjišťuje změna fáze mezi dvěma přijatými po sobě jdoucími symboly, a tato změna slouží k určení přenášených symbolů. Tímto způsobem použité diferenciální kódování se nazývá diferenciální klíčování fázovým posuvem (DPSK). DPSK se mírně liší od diferenciálně kódovaného PSK, protože při příjmu se přijaté symboly nedekódují jeden po druhém na konstelační body, ale místo toho se přímo porovnávají jeden s druhým.  Označme symbol přijatý v k-tém časovém slotu formula_46 a označme jeho fázi formula_47. Předpokládejme bez újmy na obecnosti, že fáze nosné vlny je nula. Složku aditivního bílého gaussovského šumu (AWGN) formula_48. Potom  Rozhodovací proměnná pro formula_50-tý symbol a formula_51-tý symbol je fázový rozdíl mezi formula_46 a formula_53. To znamená, že pokud formula_46 se promítá na formula_53, rozhoduje se podle fáze výsledného komplexního čísla:  kde horní index * označuje číslo komplexně sdružené. Za nepřítomnosti šumu je fáze formula_57, fázový posuv mezi dvěma přijatými signály, což může být použito k určení přenášených dat.  Pravděpodobnost chyby pro DPSK je obtížné určit obecně, ale pro DBPSK platí:  což je po numerickém vyčíslení jen o něco horší než běžné BPSK, zejména při vyšších hodnotách formula_40.  Použití DPSK odstraňuje potřebu složitých metod obnovení nosné, jejichž cílem je získat přesný odhad fáze, a může být atraktivní alternativou k běžné PSK.  Při optické komunikaci mohou být data diferenciálně modulována na fázi laseru různými způsoby. Modulátor je laser, který vysílá nepřerušovanou vlnu, a Mach-Zehnderův modulátor, který přijímá elektrická binární data. Například v případě BPSK laser vysílá sérii beze změn pro binární '1', a obrácení polarity pro '0'. Demodulátor se skládá z interferometru zpožďovací linky, které vytváří zpoždění jednoho bitu, takže lze porovnávat dva po sobě jdoucí bity. Při dalším zpracování se používá fotodioda k transformaci optického signálu na elektrický proud, takže se informace mění zpět do původního stavu.  Porovnání bitové chybovosti DBPSK, DQPSK a jejich nediferenciálních protějšků je znázorněno v grafu vpravo nahoře. Zvýšení chybovosti při použití DBPSK je poměrně malé ve srovnání se snížením složitosti, proto se DBPSK často používá v komunikačních systémech, které by jinak používaly BPSK. U DQPSK je však zvýšení chybovosti ve srovnání s běžným QPSK větší a návrhář systému musí hledat kompromis mezi zvýšením chybovosti a zvýšením složitosti.

Příklad: diferenciálně kódovaný BPSK.

V formula_51-tém časovém slotu volání je bit modulován formula_61, diferenciálně kódovaný bit formula_62 a výsledný modulovaný signál formula_63. Předpokládejme pozice symbolů v konstelačním diagramu ± 1 (což je BPSK). Diferenciální dekodér produkuje:  kde formula_65 označuje binární doplněk (doplněk modulo-2). formula_62 mění stav (z binární '0 'na binární '1' nebo z binární '1 'na binární '0'), pouze pokud formula_61 je binární '1'. Jinak zůstane v předchozím stavu. Toto je popis diferenciálně kódovaného BPSK uvedený výše.  Přijatý signál je demodulován, čímž se získá formula_68±1 a diferenciální dekodér opačným postupem vyprodukuje:  Proto formula_70 jestliže formula_62 a formula_72 se liší a formula_73 pokud jsou stejné. Proto pokud oba formula_62 a formula_72 jsou obrácené, formula_61 bude stále dekódován správně. Díky tomu nejednoznačnost fáze o 180° nevadí.  Diferenciální metody pro jiné PSK modulace mohou být navrženy podobně. Křivky pro DPSK jsou stejné jako pro diferenciálně kódovaný PSK uvedený výše, protože jediný rozdíl mezi oběma systémy je v přijímači.

Kapacita kanálu.

Křivka bitové chybovosti pro tento příklad v porovnání s obyčejným BPSK je vpravo. Jak bylo uvedeno výše, zatímco chybovost je přibližně dvojnásobná, potřebný přírůstek formula_40 k překonání je jen malý. Zvýšení formula_40 nutné k překonání diferenciální modulace v kódových systémech, nicméně, je větší – typicky asi 3 dB. Snížení výkonu je výsledkem nekoherentnosti přenosu – v tomto případě se vztahuje na skutečnost, že sledování fáze se úplně ignoruje.  Podobně jako všechny M-ární režimy modulace s M = 2 symboly, pokud je podáván exkluzivní přístup k pevné šířky pásma, kapacita kanálu jakéhokoli klíčování fázovým posuvem se zvyšuje až k b bitům na symbol, jak se zvyšuje odstup signál/šum.

Klíčování fázovým posuvem () je metoda digitální modulace, která pro přenos informací používá změny fáze referenčního signálu (nosné vlny). PSK se používá pro nižší rychlosti komunikace u Bluetooth, Wi-Fi a pro RFID.  Digitální modulace používají pro reprezentaci digitálních dat konečný počet signálů. U PSK se tyto signály liší různými posuvy fáze, z nichž každý reprezentuje určitou hodnotu jednoho nebo několika bitů. U většiny metod každá fáze kóduje stejný počet bitů. Každý bitový vzor tvoří tak zvaný symbol, který je reprezentován určitým fázovým posuvem. Demodulátor, který je navržen pro konkrétní sadu symbolů, určuje fázi přijímaného signálu a mapuje ji zpět na původní symboly. Jestliže demodulátor porovnává fázi přijímaného signálu s referenčním signálem, mluvíme o koherentním detektoru ().  Druhou možností je, že demodulátor neporovnává aktuální signál s referenční vlnou, ale s předchozím průběhem přijímaného signálu, neboli řídí se změnou fáze přijímaného signálu. Tato metoda se nazývá diferenciální klíčování fázovým posuvem (). DPSK může být výrazně jednodušší než běžné PSK, protože demodulátor nemusí udržovat kopii referenčního signálu pro určení přesné fáze přijímaného signálu (jedná se o nekoherentní metodu). Nevýhodou je, že častěji dochází k chybné demodulaci.

Phase-shift keying (PSK) is a digital modulation process which conveys data by changing (modulating) the phase of a constant frequency reference signal (the carrier wave). The modulation is accomplished by varying the sine and cosine inputs at a precise time. It is widely used for wireless LANs, RFID and Bluetooth communication.  Any digital modulation scheme uses a finite number of distinct signals to represent digital data. PSK uses a finite number of phases, each assigned a unique pattern of binary digits. Usually, each phase encodes an equal number of bits. Each pattern of bits forms the symbol that is represented by the particular phase. The demodulator, which is designed specifically for the symbol-set used by the modulator, determines the phase of the received signal and maps it back to the symbol it represents, thus recovering the original data. This requires the receiver to be able to compare the phase of the received signal to a reference signal such a system is termed coherent (and referred to as CPSK).  CPSK requires a complicated demodulator, because it must extract the reference wave from the received signal and keep track of it, to compare each sample to. Alternatively, the phase shift of each symbol sent can be measured with respect to the phase of the previous symbol sent. Because the symbols are encoded in the difference in phase between successive samples, this is called differential phase-shift keying (DPSK). DPSK can be significantly simpler to implement than ordinary PSK, as it is a 'non-coherent' scheme, i.e. there is no need for the demodulator to keep track of a reference wave. A trade-off is that it has more demodulation errors.


Význam marketingového komunikačního mixu.

Marketingová komunikace je vedle produktu, ceny a distribuce základním nástrojem marketingu. Firmy musí se svými současnými i potenciálními zákazníky komunikovat a obsah jejich sdělení musí být důkladně promyšlen. Často jsou pro zajištění kvalitní komunikace najímány externí reklamní agentury, jejichž odborníci připravují jednotlivé složky reklamní kampaně. Pro oblast služeb je komunikační mix nezbytný proto, že ve většině případů přibližuje nehmotný produkt spotřebiteli a tím snižuje jeho nejistotu při výběru a nákupu služby.

Úlohy marketingové komunikace.

Mezi základní úlohy marketingové komunikace patří:

Dělení marketingové komunikace.

Marketingovou komunikace lze rozdělit na základě různých faktorů.  1. podle prostředí, ve kterém probíhá: 2. podle časově významového kontextu: 3. podle zúčastněných komunikačních subjektů:

Postup při integraci nástrojů marketingové komunikace.

Zásadními úkoly při integraci nástrojů marketingové komunikace jsou:

Faktory ovlivňující marketingovou komunikaci.

Výběr konkrétních nástrojů marketingové komunikace ovlivňuje celá řada faktorů. Před výběrem konkrétních nástrojů a jejich vzájemnou integrací je nutné si položit základní otázky:

Složení komunikačního mixu.

Součástí marketingové komunikace jsou osobní a neosobní formy komunikace. Osobní forma je zastoupena osobním prodejem, neosobní forma zahrnuje reklamu, podporu prodeje, přímý marketing, public relations, sponzoring. Specifickou formou marketingové komunikace jsou veletrhy a výstavy, které jsou kombinací osobní a neosobní formy (viz Interní komunikace).

Osobní komunikační kanály.

Osobní prodej.

Osobní prodej je pěstováním obchodních vztahů mezi dvěma nebo několika osobami s cílem prodat výrobek nebo službu a zároveň vytváří dlouhodobé pozitivní vztahy. Je typický pro některé druhy zboží dlouhodobé spotřeby a služeb (pojišťovny). Velmi rozšířený je při prodeji mezi výrobci a distributory průmyslového zboží (business-to-business), kde každý produkt je komplexem, často vzniklým na zakázku. Podobně jako další nástroje propagace i forma osobního prodeje využívá prvky jiných nástrojů, především podpory prodeje, reklamu či publicitu. Výjimečnost spočívá v těsném kontaktu se zákazníkem, efektivnější komunikaci mezi partnery. Prodávající může bezprostředně sledovat reakce zákazníka, získává okamžitou zpětnou vazbu. Za nevýhodu oproti reklamě lze považovat podstatně menší dosah a vyšší nákladovost (viz Přímý prodej)  Dříve se osobní prodej snažil spíše o velice tvrdé a nevybíravé přesvědčování zákazníků ke koupi něčeho, co nepotřebují. Dnes se již aktivita a způsob osobního prodeje přenáší spíše k udržování kvalitních a dlouhodobých vztahů. Firma využívající osobního prodeje tak zákazníky do koupě nenutí, ale snaží se jim zajistit veškerý servis k tomu, aby byl nákup co nejpohodlnější, zákazník byl spokojen a neměl potřebu nákupu u konkurence.

Event marketing.

Pojem event marketing je poměrně novým pojmem. Jedná se snahu firmy zinscenovat zákazníkovi zážitek pořádáním různých akcí. Tento zážitek si zákazník spojí s danou firmou. Cílem je v takovém případě vyvolat v psychické a emocionální podněty. Event marketing podporuje image firmy.  Tvorba konkrétního eventu má tři fáze: Zde je třeba vymyslet a připravit samotnou akci. Je také třeba informovat potenciální zákazníky o pořádání eventu, pomocí ostatních marketingových metod. Zde dochází k přímé komunikaci firmy se zákazníky na konkrétním eventu. Je třeba využít všech možných interaktivních a multimediálních technik k zaujmutí zákazníka. Po skončení eventu je třeba vyhodnotit jeho úspěšnost a také vhodně upozornit zákazníky, že event pořádala ta konkrétní firma, aby nezapomněli, s kým měli tu čest.

Komunikace v prodejním, nebo nákupním místě.

Komunikace v místě prodejce je mocným nástrojem. V momentě kdy se zákazník rozhoduje o nákupu a vypraví se do obchodu, totiž má prodejce úžasnou příležitost k získání zákazníka na svou stranu. S tím úzce souvisí podpora prodeje. Jedná se o skupinu prostředků umístěných v obchodě a vně obchodu. Celková image obchodu pak velmi výrazně ovlivňuje zákazníka.

Výstavy a veletrhy.

Výstava, či veletrh je místo, kde se prodejci schází za účelem prezentace svého zboží. Veletrhy v oblasti produktu firmy se prakticky nekonají, nebo o ně není zájem, tudíž tuto položku není třeba důkladněji rozebírat.

Neosobní komunikační kanály.

Neosobní komunikační kanály jsou média, která přenášejí sdělení bez osobního kontaktu či zpětné vazby. Patří sem hlavní média, atmosféra a akce. Mezi důležitá média patří tištěná média (noviny, časopisy, direct mailing), vysílaná média (rádio, televize), obrazová média (billboardy, tabule, plakáty) a on-line a elektronická média (on-line služby, webové stránky, CD, DVD). Atmosféra je uměle vytvořené prostředí, které vytváří či posiluje u kupujícího inklinaci koupit si produkt. Proto jsou advokátní kanceláře a banky navrhovány tak, aby dávaly najevo sebedůvěru a další hodnoty, jichž si mohou klienti cenit. Akce jsou události inscenované tak, aby k cílovému publiku nějak promlouvaly. Například oddělení public relations pořádá tiskové konference, gala večery, výstavy a expozice, exkurze a další akce určené pro komunikaci s konkrétním publikem.  Metody neosobních kanálů jsou:

Reklama.

Reklama jako taková je jedním z nejstarších, nejdůležitějších a nejviditelnějších nástrojů marketingu. Používá se jako masový druh komunikace, tedy může působit na velký okruh lidí, ovšem její účinnost je diskutabilní. Je třeba velice důkladně zvážit jaká je naše cílová skupina a tedy i v jakém médiu budeme svou reklamu prezentovat. Nejmasovějším médiem pro zveřejnění reklamy je televize, které zdatně sekunduje internet. Následuje rádio, tisk a další.

Podpora prodeje.

Podpora prodeje je marketingovým nástrojem, který se zaměřuje na krátkodobé zvýšení prodeje. Jedná se o akci omezenou v čase i prostoru, která láká nové zákazníky a generuje dodatečný prodej u zákazníků stávajících. Časově omezenou slevou, či jinou výhodou se obchodník snaží stimulovat zákazníka k nákupu.  Snahou je, aby si zákazník na využívání daného zboží zvykl a následně byl ochoten nakoupit ho i za plnou cenu.

Přímý marketing.

Přímý marketing nevyžaduje tak vysoké náklady jako například televizní spoty a proto je mnohem dostupnější. Firma využívající přímý marketing kontaktuje stávající a potenciální zákazníky s cílem vyvolat okamžitou a měřitelnou reakci.  Slovo „přímý“ v tomto případě znamená, že firma využívá médií, která umožňují přímý kontakt. Přímou marketingovou komunikaci dělíme na:  Nástroje přímého marketingu jsou pak tyto:  Ke kvalitnímu přímému marketingu je také třeba vytvářet kvalitní databázi klientů a to jak stávajících, tak potenciálních. Každý kontakt je pro nás důležitý a také je důležité mít o lidech co největší počet informací, třídit je do různých skupin, aby marketing mohl být co nejpřímější.

Sponzoring.

Sponzorování je proces, ve kterém firma finančně podporuje jinou firmu, organizaci, člověka či aktivitu a veřejně se k tomu hlásí. Snahou firmy je v tomto případě ztotožnění zákazníka s podporovanou věcí. Firma tak může zvyšovat svou prestiž podporou prestižních záležitostí, může vzbuzovat citový dojem podporou charity, případně oslovovat sportovní fanoušky podporou jejich oblíbeného klubu, či sportovce. Dle De Pelsmackera je to nástroj komunikace, kdy sponzor pomáhá sponzorovanému uskutečnit jeho konkrétní cíl, či projekt a sponzorovaný napomáhá sponzorovi naplnit jeho komunikační cíle. Pokud tato podmínka není splněna, stane se ze sponzorství dárcovství, kde profituje víceméně jedna strana ze sympatií strany druhé.

Interaktivní (internetový) marketing.

Jednou z nejmocnějších marketingových zbraní dnešní doby je bezesporu internet. Je však třeba ho umět správně využívat. První velkou nutností každé firmy je mít vlastní webové stránky. Firma bez webových stránek jakoby dnes neexistovala. Stránky by měly být přehledné, intuitivní a lehce dohledatelné. Zákazník by se měl k nákupu dostat co nejpohodlněji. Další možností je reklama na internetu, na různých stránkách např. na stránkách o fotbalovém klubu reklama na obchod s fotbalovým vybavením.  V dnešní době nejefektivnější a postupně více a více využívanou marketingovou strategií na internetu, je posouvání odkazu na stránky firmy v prohlížečích, případně placená reklama na nich. Samostatnou kapitolou pak je placená reklama na sociální síti Facebook. Vyhledávač Google se může stát mocnou zbraní v rukou firmy. Firma se musí snažit dostat svoje webové stránky na vrchní pozice v přirozeném vyhledávání a také přemýšlet o vyhledávání placeném. Velmi oblíbeným komunikačním kanálem je všeobecně video. 20 % lidí si přečte text na stránkách, ale 80 % se podívá na video. Dále návštěvníci, kteří se podívají na video, zůstávají na webu v průměru o 2 minuty déle a pravděpodobnost nákupu vzroste o cca 64 %. Navíc web obsahující video má přibližně 50× větší šanci zařadit se mezi odkazy na první stránce Googlu. Tato sociální síť nabízí možnost placené reklamy, která se uživatelům jednak zobrazuje mezi příspěvky jejich přátel a také se zobrazuje v pravém sloupci, kde je pro reklamu místo. Uživatelé jsou jistým způsobem sledování v jejich činnosti na internetu, takže je Facebook schopen nabídnout jim co nejrelevantnější obsah.  Firma by se měla nejen snažit být na internetu vidět, ale také naopak využívat internet k průzkumům. Je to totiž ideální nástroj, kterým může zjistit, co zákazníci chtějí a také jim to následně nabídnout. Existují statistiky vyhledávačů, firma může pořádat různé ankety, dotazníky apod.

Public Relations.

Úkolem Public Relations (PR) ve firmě je udržování dobrého jména společnosti a komunikace se zákazníky. Oddělení vztahů s veřejností se stará o zlepšení pozice firmy v očích veřejnosti, udržování dobrých vztahů s médii a celkově by mělo vytvářet a udržovat v chodu marketingovou strategii firmy. Pro tyto účely se mi ale jeví více než vhodné rozšíření PR o CRM.

Customer Relationship Management.

CRM, management vztahů se zákazníky klade důraz na tvorbu vztahů se zákazníky a jejich udržení. Dle CRM je třeba vztahy se zákazníky dlouhodobě budovat abychom dosáhly jejich důvěry a loajality. Dle Wesslinga existují tři hlavní prvky CRM a doplňuje je čtvrtý.  Konkrétně jsou to:  Wessling a také Lehtinen důrazně upozorňují na fakt, že je třeba klást důraz na všechny tyto prvky pohromadě a varují před jednostranným pohledem na problematiku CRM.  Základní myšlenkou CRM tedy je, že podnik by měl vyznávat jasné hodnoty a řídit vnímání těchto hodnot zákazníky. K tomu je třeba vyvinout značné úsilí. Cílem je vytvořit se zákazníky takové vztahy, které jsou prospěšné i pro podnik. Jinými slovy, dobré vztahy se zákazníkem, který podniku nepřináší zisk, jsou zbytečné.  Jako každý jiný marketingový prvek, je třeba i úspěšnost CRM nějakým způsobem hodnotit. Wessling Nabízí tři měřitelné hodnoty. Jsou to:  Dle Weeslinga je dalším důležitým aspektem CRM odměna, kterou zákazník dostane. Tato odměna může být zákazníkovi poskytnuta, jak před nákupem, tak při nákupu, případně po něm. Zákazník si navíc na odměnu zvyká, tudíž je třeba neustále odměny měnit, vylepšovat a upravovat tak, aby plnily co nejlépe zákazníkovo přání. Je důležité, aby zákazníkova emoce v souvislosti s nákupem byla pozitivní.

Marketingový komunikační mix je součástí marketingového mixu. Jedná se o soubor prvků a médií, kterými se podnik snaží komunikovat relevantní informace se svými stávajícími a potenciálními zákazníky a tímto způsoben ovlivnit jejich rozhodování.

In marketing, the promotional mix describe a blend of promotional variables chosen by marketers to help a firm reach its goals. It has been identified as a subset of the marketing mix. It is believed that there is an optimal way of allocating budgets for the different elements within the promotional mix to achieve best marketing results, and the challenge for marketers is to find the right "mix" of them. Activities identified as elements of the promotional mix vary, but typically include the following:


Historie.

Ministerstvo vzniklo v říši Suej jako jeden ze šesti funkčních oddílů kanceláře "šang-šu", součástí kanceláře "šang-šu" bylo i za pěti dynastií a v říši Sung. Po splynutí „tří kanceláří“ "san-šeng" ("čung-šu šeng", "men-sia šeng" a "šang-šu šeng") bylo říši Jüan a zprvu i v říši Ming částí kanceláře "čung-šu". Roku 1380 byla kancelář "čung-šu" zrušena a ministerstva, včetně ministerstva obřadů, se osamostatnila a nadále byla přímo podřízena císaři.  Zodpovídalo za provádění obřadů a rituálů, organizaci návštěv zahraničních vyslanců, dozíralo nad státními školami, vedlo registry buddhistických a taoistických mnichů. Od roku 736 řídilo úřednické zkoušky. Podléhaly mu různé související agentury, např. v mingské době úřady poslů, rytců pečetí a hudební úřad, též dvůr císařských zábav a dvůr státních obřadů.  Obvykle se dělilo na čtyři odbory "s’" ():  V čele stál ministr "šang-šu" (), který měl za Tchangů hlavní třetí hodnost (v systému devíti hodností), vedlejší druhou za Sungů, hlavní třetí za Ťinů, Jüan a do 1380 Mingů, hlavní druhou po 1380 za Mingů a Čchingů, vedlejší první za Čchingů po 1730. Pomáhali mu dva náměstci ministra "š'-lang" (). Odbory vedl ředitel "lang-čung" ().  Za dynastie Jüan bylo slučováno s jinými ministerstvy, v letech 1260–1264 a 1266–68 bylo částí sjednoceného ministerstva státní správy, obřadů a daní "li-hu-li-pu" (), definitivně získalo samostatnost roku 1294.  Za Mingů a Čchingů bylo těsně spojeno s velkým sekretariátem, mnozí sekretáři měli titul ministra nebo náměstka ministra obřadů, případně přišli do sekretariátu z ministerstva.  Kromě ministerstva v hlavním městě říše (Nankingu, od roku 1421 Pekingu), existovalo v mingské době i paralelní ministerstvo obřadů ve vedlejším hlavním městě (v letech 1402–1421 Pekingu, od 1421 v Nankingu). Ministerstvo ve vedlejší metropoli mělo stejnou strukturu, avšak méně úředníků, Jeho pravomoc se vztahovala na vedlejší metropoli a metropolitní oblast.

Ministerstvo obřadů () či ministerstvo rituálu byl v Číně od 6. do 19. století jeden z ústředních úřadů státní správy čínských států, jmenovitě říší Suej a Tchang, států období pěti dynastií, říší Sung, Ťin, Jüan, Ming a Čching.  Zodpovídalo za provádění rituálů, organizaci návštěv zahraničních vyslanců, vedlo registry buddhistických a taoistických mnichů, organizovalo úřednické zkoušky. Původně bylo částí kanceláře "šang-šu", v říši Jüan a rané Ming (ve 13. a 14. století) náleželo pod kancelář "čung-šu". Od roku 1380 se osamostatnilo a přímo podléhalo císaři.

The Ministry or Board of Rites was one of the Six Ministries of government in late imperial China. It existed from the Tang (7th century) until the 1911 Xinhai Revolution. Along with religious rituals and court ceremonial, the Ministry of Rites also oversaw the imperial examination and China's foreign relations.  A Ministry of Rites also existed in imperial Vietnam, one of its tasks was enforcing the naming taboo.


Život.

Narodil se do početné rodiny žijící v Dakaru. Byl oddaným muslimem. Po té, co vystudoval místní univerzitu, nastoupil do armády v pozici důstojníka. V roce 1993 byl přidělen k UNAMIR, mírové misi OSN ve Rwandě. 6. dubna 1994 bylo sestřeleno letadlo s rwandským prezidentem Juvénalem Habyarimanou a burundským prezidentem Cyprienem Ntaryamirou poblíž Kigali. Během následujících dnů začali radikálové uskutečňovat svůj genocidní plán. Odhaduje se, že při ní bylo zabito 800 tisíc až jeden milion Tutsiů a politicky umírněných Hutuů. Mezi prvními oběťmi genocidy byla rwandská premiérka Agathe Uwilingiyimana a 10 belgických vojáků operace UNAMIR, kteří ji měli chránit. Další den ráno se Diagne od uprchlíků v "Hôtel des Mille Collines" dozvěděl o vraždě a neozbrojen se vydal situaci prověřit. V komplexu OSN objevil skrývající se děti zavražděné premiérky Agathe Uwilingiyimana. Později ráno mu generál Roméo Dallaire přikázal vyčkat na příjezd obrněného transportéru a dopravit děti do bezpečí. Transportér však nedorazil a tak se rozhodl posadit děti na zadní sedadlo svého vozidla, zakrýt je dekou a odvézt je do hotelu.  Ačkoliv pravidla OSN zakazují pozorovatelům zachraňovat civilisty, podle výpovědí ostatního personálu UNAMIR pokračoval ve svých záchranných operacích. Přesné počty zachráněných jsou neznámé, odhady se pohybují od několika desítek ke stovkám. Jelikož na každém výjezdu musel překonat desítky kontrolních stanovišť, mohl při každém výjezdu převézt maximálně pět lidí. Využíval své rozsáhlé sítě kontaktů, vybudované v průběhu mise ve rwandské armádě a také ve vražedné milici. Situaci často zachraňoval vtipy a úplatky v podobě peněz a cigaret.  31. května se vracel sám ve svém džípu na velitelství OSN v Kigali se zprávou pro Dallaira od velitele rwandské armády, když za jeho vozidlo dopadl granát, odpálený Rwandskou vlasteneckou frontou, jehož střepina ho zasáhla do hlavy a okamžitě usmrtila.  Generál Roméo Dallaire ho ve své knize "Shake Hands with the Devil" nazval "nejstatečnějším ze všech" a zároveň podotkl, že upadne v zapomnění, protože je Afričan.  Byl pohřben v rodném Senegalu s vojenskými poctami. Zanechal po sobě manželku a dvě děti.

Mbaye Diagne (18. března 1958, Dakar, Senegal – 31. května 1994, Rwanda) byl kapitán a vojenský důstojník senegalské armády, pozorovatel Spojených národů během Rwandské genocidy v roce 1994. Během svého působení ve Rwandě zachránil mnoho životů, když poté, co bylo vojákům OSN nařízeno nezasahovat, pokračoval v této činnosti na vlastní odpovědnost.

Mbaye Diagne (18 March 195831 May 1994) was a Senegalese military officer who served in Rwanda as a United Nations military observer from 1993 to 1994. During the Rwandan genocide he undertook many missions on his own initiative to save the lives of civilians.  Diagne was born in Senegal. After graduating from the University of Dakar he enrolled in the Senegalese Army's École Nationale des Officiers d'Active. He completed his schooling the following year and eventually attained the rank of Captain. He was given command of the 3rd Company of the 6th Infantry Battalion and fought in the Casamance conflict from 1989 to 1993.  That year Diagne was sent to Rwanda as part of an Organisation of African Unity military observer team tasked with monitoring the Rwandan Civil War, a conflict fought between the Hutu-dominated government and the Tutsi-led Rwanda Patriotic Front (RPF). Later he was assigned to the United Nations Assistance Mission for Rwanda (UNAMIR), a UN peacekeeping force meant to oversee the implementation of the Arusha Accords—a peace agreement designed to end the war. In April 1994 the President of Rwanda was killed. Hutu extremists initiated the Rwandan genocide, targeting members of the Tutsi ethnic minority. They murdered moderate Hutu Prime Minister Agathe Uwilingiyimana, and Diagne rescued her children and secured them safe passage out of the country. He then undertook numerous missions on his own around Kigali in violation of the UN's rules of engagement, hiding Tutsis in his car and evacuating them to UN installations. He also protected some Hutus and worked to safeguard the Senegalese expatriate community. Various estimates exist for the number of lives Diagne saved, ranging as high as over 1,000.  On 31 May 1994 Diagne was killed when a mortar shell launched by RPF forces exploded near his car while he was stopped at a government checkpoint. His death led the UN to suspend relief operations in Kigali. His body was repatriated to Senegal and buried with full military honours. In 2005 Diagne was posthumously awarded the rank of Knight in Senegal's National Order of the Lion. The UN Security Council created the Captain Mbaye Diagne Medal for Exceptional Courage in 2014 in his honour.


Definice vraku.

Definice vraku podle Námořní prefektury Atlantiku (La préfecture maritime de l'Atlantique):  Nicméně, tato definice ignoruje kritéria jako umístění nebo stáří vraku. Ochrana podvodního kulturního dědictví je poskytována "Úmluvou UNESCO o ochraně podvodního kulturního dědictví", která od roku 2012 chrání např. i vrak lodi Titanic.

Lodní vraky a ekologie.

Vraky jsou často zdrojem znečištění, zejména při potopení (ztráta paliva, náklad tvořený toxickými látkami nebo látkami znečišťujícími prostředí).  Na druhé straně se potopené lodní vraky stávají, (pokud jsou pokryty korály a jinými mořskými organismy), alternativním prostředím pro mnoho živočišných druhů. Potom se mohou stát bohatými místy pro jejich biodiverzitu. Některé vraky jsou předmětem vědeckých studií. Mnoho lodí a dalších zařízení bylo záměrně potopeno, aby vznikly umělé útesy. Někdy vraky působí jako zařízení lákající ryby, které potom rybáři chytají do sítí.

Největší vraky.

Největším vrakem byla po mnoho let sesterská loď Titanicu nazvaná Britannic (1914–1916). V roce 1916 najela na minu v Egejském moři. Loď se potopila za 55 minut, tedy mnohem rychleji než její dvojče Titanic. Loď objevil Jacques-Yves Cousteau roku 1975 v hloubce cca 120 metrů pod hladinou. Dne 13. ledna 2012 se stala největším vrakem 290 metrů dlouhá a 35 metrů široká loď Costa Concordia. Ta byla ale později z mělčiny vyzvednuta, odtažena a sešrotována.

Vraky a potápění.

Vraky jsou cílem průzkumu potápěčů, ale ne bez rizika. Nejčastější problém představuje možnost poškození přívodu vzduchu. Rezavé kovové trosky mohou způsobit potápěči řezné zranění. Vraky ponořené více než sto let jsou součástí světového kulturního dědictví a jsou chráněny "Úmluvou o ochraně kulturního dědictví pod vodou". Sekretariát "Úmluvy UNESCO o ochraně podvodního kulturního dědictví" se snaží působit na smluvní státy, aby lépe chránily své podvodní dědictví prostřednictvím mezinárodního právního rámce.

Známé československé a české lodní vraky.

Československá námořní nákladní loď Pionýr uvízla roku 1969 na korálových útesech u ostrova Mayaguana v souostroví Bahamy. Posádku se podařilo zachránit, ale loď se stala vrakem.  Loď Dyje, která vozila pasažéry na Vranovské přehradě, shořela roku 2012. Požár vypukl, když byla loď ukotvena u hráze. Později byl vrak lodi rozřezán na kusy a odvezen do šrotu.  Výletní loď Bulgaria, která byla roku 1955 vyrobena v bývalém Československu, se potopila roku 2012 na řece Volze. Tato katastrofa si vyžádala celkem 122 obětí.  Roku 1988 ztroskotala v důsledku chyby posádky na řece Labe výletní loď Poděbradka. Nehoda se stala nedaleko někdejší poděbradské letní restaurace Na Střelnici mezi zámkem a soutokem s Cidlinou.

Lodní vrak je to, co zbylo z lodi na hladině moře (plovoucí trosky), na pobřeží nebo na dně moře poté, co byla loď opuštěna, selhala nebo se potopila po incidentu (poškození, kolize, chyba navigace, atd.) nebo byla potopena. UNESCO odhaduje celkový počet vraků na 3 miliony, ale sotva tisíc jich má význam z hospodářského hlediska. Pojem vrak lodi se používá nejen ve vztahu k moři, ale např. též i v souvislosti s řekami či jezery.

A shipwreck is the remains of a ship that has wrecked, which are found either beached on land or sunken to the bottom of a body of water. Shipwrecking may be deliberate or accidental. In January 1999, Angela Croome estimated that there have been about three million shipwrecks worldwide (an estimate rapidly endorsed by UNESCO and other organizations).


Život.

Barrie Gilbert se narodil a vyrůstal ve městě Bournemouth ve Spojeném království. Jeho otec byl zabit během druhé světové války. Ve věku kolem devíti let se začal zajímat o radiotechniku. V sedmnácti letech nastoupil do britského vojenského výzkumného ústavu SRDE (Signals Research and Development Establishment), kde se podílel na vývoji A/D převodníků a experimentoval se zabezpečenými komunikačními systémy. V ústavu si uvědomil, že tento „progresivní“ institut pracuje výhradně pro vojensko-průmyslový komplex. Protože byl pacifista, tak z ústavu odešel. Byla na něj podána žaloba pro odmítnutí vojenské služby. Soud rozhodl, že bude muset vykonávat po dobu dvou let alternativní službu ve zdravotnictví.  V roce 1958 nastoupil jako technik-elektronik ve společnosti Vickers-Armstrongs. Roku 1959 odešel do společnosti Mullard, zaměřené především na výrobu elektronických součástek. V letech 1959–1961 se Gilbert zaměřil na paměťové osciloskopy. Šlo o paměťové osciloskopy Mullard L362, vyráběné v letech 1959–1960, které byly značně poruchové kvůli tehdejším nekvalitním germaniovým tranzistorům.  Od roku 1961 Gilbert publikoval v odborných časopisech. V roce 1964 odešel do Spojených států amerických a začal pracovat ve výzkumném centru společnosti Tektronix v Beavertonu ve státu Oregon. Pracoval ve skupině vývojářů tehdejší nové generace měřicích přístrojů (budoucí rodina přístrojů Tektronix 7000). Ve volném čase Gilbert experimentoval s kaskádami přímo propojených tranzistorů (super-integrované tranzistory). Tyto pokusy vedly k článku publikovanému roku 1968, v němž byl poprvé popsán Gilbertův translineární násobič (známý jako tzv. Gilbert cell). Od roku 2007 je tento článek pátý v seznamu nejčastěji citovaných prací publikovaných ve věstníku IEEE "Journal of Solid-State Circuits" v jeho celé historii.  V roce 1970 se Gilbert vrátil načas do Evropy a zabýval se vývojem paměťových integrovaných obvodů a zařízení na rozpoznávání znaků (OCR) pro britskou společnost Plessey. Roku 1972 odešel do americké společnosti Analog Devices.  Od roku 1979 vedl laboratoř společnosti Analog Devices v Beavertonu ve Spojených státech amerických. V roce 1997 se vrátil zpět do společnosti Tektronix. Po roce 2000 pokračoval ve vývoji obvodů pro společnost Analog Devices. Podílel se např. na vývoji integrovaného obvodu AD8367 (zesilovač s regulovatelným ziskem) a obvodu AD8304 (logaritmický zesilovač s dynamickým rozsahem 160 dB, určený pro optoelektronické systémy).

Gilbertova buňka.

Barrie Gilbert a společnost Tektronix si patentovali zapojení, které Gilbert vyvinul během působení ve společnosti a publikoval v roce 1968. Zapojení je známo pod názvem Gilbert cell (Gilbertova buňka) a ještě v roce 2010 bylo součástí mnoha radiopřijímačů, mobilních telefonů a dalších zařízení.  Gilbertova buňka se používá jako základ směšovačů, modulátorů, zesilovačů apod. Směšovač je součástí radiopřijímačů pracujících na principu superhetu. Gilbertovu buňku lze použít jako tzv. dvojitě vyvážený směšovač, jehož výhodou je mj. schopnost účinně potlačit nežádoucí směšovací produkty.

Barrie Gilbert (* 1937 v Bournemouthu – 30. ledna 2020) je anglický vynálezce v oboru elektroniky, který žil řadu let ve Spojených státech amerických. Byl autorem více než čtyřiceti vynálezů včetně tzv. Gilbertovy buňky. Roku 1975 zformuloval translineární princip.

Barrie Gilbert (5 June 1937 – 30 January 2020) was an English-American inventor. He was well known for his invention of numerous analog circuit concepts, holding over 100 patents worldwide, and for the discovery of the Translinear Principle. His name is attributed to a class of related topologies loosely referred to as the Gilbert cell, one of which is a mixer - a key frequency translation device - used in every modern wireless communication device. A similar topology, for use as a synchronous demodulator, was invented by Howard Jones in 1963.  Gilbert was born in Bournemouth, England. During the 1950s he pursued an interest in solid-state devices while at Mullard, working on the development of early transistors, and later, the first-generation planar ICs. After some pioneering development of sampling oscillography he emigrated to the United States in 1964 to pursue this interest at Tektronix, Beaverton, Oregon, where he developed the first electronic knob-readout system and other advances in instrumentation. He returned to England in 1970, where he was Group Leader at Plessey Research Laboratories, managing a team developing OCR systems and integrated circuits (ICs) for communications applications. From 1972-1977 he consulted for Analog Devices Inc., Beaverton, OR, designing several ICs embodying novel nonlinear concepts. He returned to the USA and Tektronix in 1977 to pursue HF ICs and process development.  In 1979, Analog Devices allowed Gilbert to create the first remote design center for the Company, in Oregon, to persuade him to rejoin the company as their first Fellow. This center developed into the Northwest Labs.  On February 4, 2020, Analog Devices announced that Barrie Gilbert had died.


Příznaky.

Nejčastějším příznakem plísňové infekce nehtů je ztluštělý nehet, změna zbarvení, popř. deformace nehtu. Barva postiženého nehtu bývá bílá, černá, žlutá nebo zelená. S postupem infekce se nehet může stát křehkým a některé jeho části se mohou ulomit. Pokud se infekce neléčí, může se kůže pod nehtem a kolem nehtu bolestivě zanítit. Mohou také vzniknout bílé nebo žluté skvrny nebo šupinatá kůže u nehtu. Lidé s onychomykózou mohou mít významné psychosociální problémy způsobené vzhledem nehtů, zvláště když jsou postiženy prsty na rukou, které jsou prakticky vždy viditelné.

Původci.

Onychomykóza je způsoba dermatofyty, kvasinkami, popř. nedermatofytickými původci. Dermatofyty jsou nejčastěji odpovědné za onychomykózu v mírném pásmu, zatímco kvasinky a nedermatofytické formy často v tropech a subtropech s horkým a vlhkým klimatem. Nejčastější původce onychomykózy je "Trichophyton rubrum". Další dermatofyty, které mohou být původci jsou "T. interdigitale", "Epidermophyton floccosum", "T. violaceum", "Microsporum gypseum", "T. tonsurans", "T. soudanense" a "T. verrucosum".  Mezi další kauzativní patogeny patří oportunní mikromycety, jako např. "Scopulariopsis", "Aspergillus" a "Scytalidium" ("Neoscytalidium"). "Scytalidium" postihuje především osoby v tropech, ačkoli onemocnění přetrvává, i pokud se později přesunou do oblasti mírného klimatu. "Candida spp." způsobuje onychomykózu u lidí, jejichž ruce jsou často ponořeny do vody.

Rizikové faktory.

Nejčastější rizikový faktor pro onychomykózu je stárnutí, a to kvůli možnému snížení periferní vaskulární cirkulace, pomalejšímu růstu nehtů a zvýšené náchylnosti k infekcím. Mezi další rizikové faktory patří pocení, vlhké prostředí, lupénka, ponožky a boty, které brání větrání a neabsorbují pot, chůze naboso na vlhkých veřejných místech, jako jsou bazény, tělocvičny a sprchy, menší kožní poranění, traumatické poškození nehtu, diabetes mellitus, problémy s krevním oběhem, které mohou také vést ke snížení teploty na rukou a nohou, popř. oslabený imunitní systém. Onychomykóza postihuje častěji muže než ženy a je spojena s rodinnou anamnézou.

Diagnóza.

Aby se předešlo chybným diagnózám jako jsou např. psoriáza nehtů, lichen planus, kontaktní dermatitida, trauma, tumor nehtového lůžka nebo syndrom žlutých nehtů, je nutné laboratorní vyšetření.  Tři hlavní metody jsou KOH-test, kultivace a histologie. To zahrnuje mikroskopické vyšetření částí nehtů a kultivaci stěrů. Poznatky ukazují, že nejlepší je přímý stěr v kombinaci s biopsií nehtové ploténky a histologickým vyšetřením preparátu připraveného pomocí PAS reakce.

Terapie.

Léčba onychomykózy je náročná, protože plíseň bývá obtížně přístupná. Příznaky odeznívají velmi pomalu, třeba rok i déle, poněvadž nový nehet musí zcela nahradit starý, infikovaný.  Nejčastěji používané jsou buď systémové antimykotické léčivé přípravky, jako je "Terbinafin" a Itrakonazol, popř. lokální, jako například přípravky obsahující "Ciclopirox" nebo "Amorolfin". Existují důkazy, že kombinace systémové a lokální léčby dává lepší klinické výsledky. V případě diagnostikované superficiální bílé onychomykózy se doporučují spíše systémové než lokální antimykotické přípravky.  V červenci roku 2007 byla zveřejněna studie, věnovaná léčení infekcí nehtů. Hlavní závěry říkají, že "Ciclopiroxolamin" a "Butenafin" jsou účinné, ale musí být aplikovány denně po delší dobu. "Amorolfin" může být podstatně účinnější. Studie z roku 2002 srovnávala účinnost a bezpečnost "Terbinafinu" ve srovnání s placebem, "Itrakonazolem" a "Griseofulvinem" v léčbě plísňových infekcí nehtů. Mezi hlavní zjištění patří, že "Terbinafin" byl výrazně lepší než "Itrakonazol" a "Griseofulvin". "Terbinafin" byl lépe snášen než "Itrakonazol". V roce 2007 klinická studie zahrnující 249 pacientů ukázala, že kombinace lokálního použití "Amorolfinu" a ústního podávání "Terbinafinu" má lepší klinickou účinnost než samotný "Terbinafin".  Výzkum naznačuje, že plísně jsou citlivé na teplo. Základem laserového ošetření je nahřát nehtové lůžko na teplotu 40 až 60 °C, aby se narušil růst plísní.

Komplikace.

Plísňové onemocnění může být bolestivé a způsobit trvalé poškození nehtů. To může vést k jiným závažným infekcím, pokud je imunitní systém potlačen léky, diabetem nebo jinými příčinami. Riziko je nejzávažnější pro pacienty s diabetem a imunitním systémem oslabených leukémií nebo AIDS, popř. léky po transplantaci orgánů. Diabetici mají cévní a nervové postižení a jsou ohroženi celulitidou, popř. závažnou bakteriální infekcí. Relativně malé poranění nohy včetně onychomykózy, může vést k vážným komplikacím. Další vzácná, ale možná komplikace je Osteomyelitida (zánět kostní dřeně).

Epidemiologie.

Průzkumem onemocnění nohou v 16 evropských zemích bylo zjištěno, že onychomykóza je nejčastější plísňová infekce a odhaduje se její výskyt na 27 %. Prevalence se prohlubuje s rostoucím věkem. V Kanadě se prevalence odhaduje na 6,48 %. Onychomykóza postihuje přibližně jednu třetinu diabetiků a je o 56 % častější u lidí trpících psoriázou.

Onychomykóza (lat. "onychomycosis"), také známá jako "dermatofytická onychomykóza", popř. "tinea unguium" je mykotické postižení nehtových plotének, popř. nehtových lůžek. Je to nejčastější onemocnění nehtů a tvoří asi polovinu všech nehtových abnormalit. Prevalence onychomykózy je asi 6 až 8 % dospělé populace.

Onychomycosis, also known as tinea unguium, is a fungal infection of the nail. Symptoms may include white or yellow nail discoloration, thickening of the nail, and separation of the nail from the nail bed. Toenails or fingernails may be affected, but it is more common for toenails to be affected. Complications may include cellulitis of the lower leg.  A number of different types of fungus can cause onychomycosis including dermatophytes and "Fusarium". Risk factors include athlete's foot, other nail diseases, exposure to someone with the condition, peripheral vascular disease, and poor immune function. The diagnosis is generally suspected based on the appearance and confirmed by laboratory testing. Onychomycosis does not necessarily require treatment. The antifungal medication, terbinafine, taken by mouth appears to be the most effective but is associated with liver problems. Trimming the affected nails when on treatment also appears useful. There is a ciclopirox-containing nail polish, but it does not work as well. The condition returns in up to half of cases following treatment. Not using old shoes after treatment may decrease the risk of recurrence. It occurs in about 10 percent of the adult population. Older people are more frequently affected. Males are affected more often than females. Onychomycosis represents about half of nail disease. It was first determined to be the result of a fungal infection in 1853 by Georg Meissner.


Vznik a premiéra opery.

Gian Carlo Menotti získal vyšší hudební vzdělání v letech 1928–33 na Curtis Institute of Music v americké Filadelfii. Tam se rovněž seznámil se svým životním partnerem, skladatelem Samuelem Barberem, a společně strávili roku 1933 jistý čas v Rakousku. Inspirací pro první zralou operu se Menottimu staly právě zážitky z Vídně, bizarní osoby, se kterými se setkával na tamějších večírcích, a zejména postava jisté české baronky, v jejímž domě mladíci bydleli. Ta s nimi často večeřela a vyprávěla jim nadšeně o společenském životě ve staré Vídni, a zejména o plesech ve vídeňské opeře. Menotti napsal "Amélii" na vlastní italské libreto ještě v době evropského pobytu a po návratu do Spojených států s dílem seznámil dědičku významného vydavatelství a zakladatelku Curtis Institute Mary Louise Curtisovou Bokovou. Ta prosadila její uvedení na jevišti jako podmínku, pod níž financovala uvedení americké premiéry opery Daria Milhauda "Ubohý námořník", které připravoval dirigent a učitel na Curtis Institute Fritz Reiner. Reiner se nejprve zdráhal, ale nakonec byly obě opery uvedeny 1. dubna 1937 a "Amélie" se stala hitem večera.  Povzbuzena úspěchem opery financovala Curtisová Boková i představení v newyorské Metropolitní opeře 3. března 1938 (ten večer spojené se Straussovou pochmurnou "Elektrou"). Dílo mělo velmi příznivý ohlas u obecenstva i u kritiky – i díky energickému dirigování Ettoreho Panizzy, následovalo bezprostředně šest repríz a další pak v pozdějších sezónách. Současně položilo základ popularity teprve 23letého skladatele, který díky tomu získal nové zakázky ("Stará panna a zloděj" pro rozhlasovou společnost NBC a "Bůh ostrova" pro MET).  Menotti později o své první inscenované opeře řekl: „"Amélie" byla věnována paní Bokové, jíž jsem za tolik vděčil. Mám pro ni [=operu] velikou slabost. Nejen že to byla moje první opera, a můj první úspěch, ale byla to také jediná z mých oper, kterou kdy slyšela má matka.“ (Paní Curtisová Bokoová totiž zaplatila Menottiho již churavějící matce cestu z Jižní Afriky, kde tehdy žila.)

Charakteristika opery.

Podle Jana Trojana se jedná o „parodii staré buffy v moderním hávu“; P. G. Davis ji charakterizuje jako „jednoaktovou italskou operu buffu, která čestně a chytře recykluje všechny konvence žánru, jak byl praktikován od Pergolesiho do Wolfa-Ferrariho“. Formát opery odpovídá žánru buffy svým jasným rozdělením na rychle plynoucí svižný recitativ a uzavřená zpěvní čísla označovaná tradičními názvy jako "duettino", "romanza" atd. Na tradici svérázně a vynalézavě odkazují i jednotlivé okamžiky, například romanticky vášnivá, v dané situaci však parodicky působící árie milence nebo tázavý madrigal, ve kterém se herci náhle obracejí přímo k obecenstvu se svým morálním dilematem, anebo malé fugato po „vraždě“ manžela. Rovněž postavy (manžel, manželka, milenec, policista…) jsou známé typy italské komedie. Kapriciózní námět však připomíná i operní komedie evropské avantgardy meziválečného období (Milhaud, Hindemith, Martinů…).  Monottiho hudební jazyk je (v porovnání se soudobou hudební avantgardou) konzervativní svou jasnou tonalitou následující vzory Rossiniho, Verdiho a Pucciniho, ale též Musorgského. Kritik The New York Times Harold Taubman po premiéře napsal: „Jehu hudba má styl a třpyt operních skladatelů jeho vlasti. Ten či onen obrat nese otisk zasloužilých italských předků, ale základní vitalita, důmysl a humor jsou skladatelovy vlastní … Pan Menotti ví, jak nadhodit ladnou melodii. Umí psát pro hlas.“ Podle P. G. Davise jsou „libreto i partitura "Amélie" [...] prosty jakékoli přetvářky a dosahují přesně toho, co si kladou cza cíl“ a „melodie nejsou zvlášť zapamatovatelné, ale převážně dobré, a orchestr vesele bublá a popohání svižný děj s neutuchajícím vtipem a půvabem“. Piotr Kaminski hovoří o skladatelově „divadelní virtuozitě, eleganci a pikantní nápaditosti“ a operu nazývá „malým mistrovským dílem dobré nálady, rozkošným a starosvětským“.  Málokteré pozdější Menotiho dílo se dočkalo tak jednoznačného přijetí obecenstvem i kritikou. Samuel Barber – jak Menotti vzpomínal – „aby mě pozlobil, trval celý život na tom že "Amélie" je pořád moje nejlepší opera!“. I kritik P. G. Davis poznamenává, že „Menotti nikdy více nenapsal vědomě operu tak rozkošně triviální jako "Amélie jde na ples", a to je věčná škoda“. Podle úsudku kritika Cecila Smitha (z roku 1950) je "Amélie" Menottiho nejlepší opera, „protože když ji psal, ještě chtěl být hudebníkem více než chtěl být úspěšným“.  Menotti se k žánru komické opeře ještě několikrát vrátil, nejblíže "Amélii" je operní hříčka z roku 1947 "Telefon aneb Láska ve třech".

Inscenační historie.

Brzy po americkém úspěchu se připravovala italská premiéra, která se konala 4. dubna 1938 v Teatro del Casinò Municipale di Sanremo. Předtím byl Menotti pozván do Říma italským ministrem kultury Dinem Alfierim a byla mu přislíbena oficiální podpora, pokud vstoupí do Fašistické strany. To Menotti odmítl a režim naopak zajistil špatné kritiky, což skladatele přesvědčilo, aby zůstal přes válku ve Spojených státech a soustředil svou aktivitu tam. Italskou kariéru opery pak skutečně odstartovala až inscenace v La Scale v březnu 1945. Vedle Spojených států amerických pak Itálie zůstala zemí, kde se "Amélie" hrála nejčastěji.  Mezitím však pronikla i do dalších zemí, nejprve do Švédska (1939) a do Německa (Reussisches Staatsheater, Gera, 4. května 1940 v překladu Georga C. Winklera). Až po válce následovaly např. premiéry belgická (11. března 1955 Brusel, Théâtre de la Monnaie), britská (19. listopadu 1956 Liverpool), japonská (1957 Tokio), francouzská (9. prosince 1967 Mety).  "Amélie jde na ples" se dosud hraje, i když ne příliš často, a protože se jedná o jednoaktovku, zpravidla v kombinací s jinou klasickou nebo moderní buffou. Mezi inscenacemi z 21. století lze zmínit inscenaci v newyorské Manhattan School of Music Opera Theater (2001), ve francouzské Opéra de Vichy (2008), v Teatro Municipal de São Paulo (2008), v Teatro Avenida v Buenos Aires (2009), v Grand Théâtre de Tours (2010), nebo na festivalu ve Spoletu roku 2011. V lednu 2013 zažila "Amélie" rumunskou premiéru. 19. dubna 2013 se konala premiéra slovenská (na Vysoké škole múzických umění v Bartislavě). V říjnu 2014 uvedl "Amélii" (spolu s "Telefonem") v Monte Carlu jakožto dirigent Plácido Domingo.

Děj opery.

Luxusní budoár. Amálie, manželka zámožného občana, se za pomoci dvou služebných strojí na ples. Stále něco chybí a její přítelkyně, která s netrpělivostí Améliiny přípravy sleduje, ji popohání, aby ještě nakonec nepřišly pozdě. Společně se obě dámy shodnou na tom, že když jde žena tančit, mohou láska i čest snadno doznat úhony (duetino "La notte, la notte è troppo breve"). Už už by mohly vyrazit, když se Améliin manžel vrací s tím, že se na žádný ples nejde. Důvod jí však může sdělit jen v soukromí. Služky jsou tedy propuštěny a i přítelkyně s jízlivou poznámkou odchází.  Amélie se vyptává na možné příčiny náhlé změny plánu: Kočí se opil? Dědeček umírá? Má její choť zažívací potíže? Nikoli, manžel zachytil mezi Améliinými papíry vášnivý dopis podepsaný Bubi. Dáma popírá, že by bylo něco takového možné, ale její choť čte dopis jednoznačného obsahu (romance "Amelia cara"). Amélie se tedy k aféře přiznává, totožnost milence však nechce prozradit a naléhá, aby se vyrazilo na ples, což manžela dále rozdurdí (duettino "No, no, no! Al ballo non andremo!").  Amélie nakone svoluje: prozradí manželovi, kdo je „Bubi“, pokud jí za to slíbí, že půjdou na ples. Manžel se nad nesmyslnou podmínkou zprvu rozčiluje, pak jí ale dá své čestné slovo. Amélie označí za svého milence kníratého souseda ze třetího patra jejich domu; vídají se v noci, když Améliin manžel spí. Manžel s nabitou pistolí vybíhá o opatro výš a slibuje Amélii, že na ples vyrazí, jen co sousedovi prostřelí hlavu. Zamkne za sebou, takže Amélie nemůže ven, běží tedy k oknu, aby milence varovala, protože duel by jistě její plány na dnešní večer narušil. Přitom si povzdechne: muži chtějí vždy vlastnit, zatímco ženy chtějí jen nevinnou zábavu. Bože, kéž se dostane na ples, je nejvyšší čas (romance "Vola intanto l'ora insonne")!  Améliin milenec se spustí na její balkón po laně. Zahrne Amélii vášnivým vyznáním a polibky a slibuje, že si to s jejím tyranským manželem vyřídí. Amélie jej varuje, že manžel je ozbrojen, a milenec tedy navrhuje společný útěk. Dáma však má za to, že na vyřizování respektive útěk bude dost času po plese, a podaří se jí milence přesvědčit, že by se měl vzdálit. Jenže lano je přetrženo, a tak nezbývá než ho ukrýt v komoře. Manžel se vrací, souseda doma nezastihl a už to vypadá, že rezignovaně splní slib a odvede svou choť na ples. Vtom si všimne lana na balkóně, a netrvá dlouho a vypátrá i milencovu skrýš. Sotva mu stane tváří v tvář, vystřelí po něm. Jenže kulka se vzpříčí v hlavni. Milenec se chystá pustit se do pěstního souboje, ale nakonec se oba dohodnou vše prodiskutovat u stolu jako civilizovaní lidé.  Amélie však naléhá, že na žádné diskuse přece není čas, a chce, aby ji jeden z přítomných odvedl na ples, jenže oba ji okřiknou a ignorují. Na manželovu otázku milenec vypráví, jak se s Amélií poprvé setkal: idylická romantika jeho vyprávění ostře kontrastuje s Améliiným narůstajícím zoufalstvím (romance "Fu di notte, come in sogno"). – Všechny tři postavy na chvíli vystupují z rolí a obracejí se k publiku se zpěvem o nevyzpytatelnosti lásky: nikdo neví, jak vzniká a jak odchází, co je v lásce dobré a co špatné (tercet "Chi può saper").  Amélie se naposledy ptá manžela, zda ji vezme na ples, a když ten kategoricky odmítne, rozbije mu v záchvatu zlosti o hlavu vázu. Manžel se skácí v bezvědomí, a zatímco se jej milenec snaží křísit, volá Amélie ohromená vlastním činem o pomoc. Sbíhají se služebné i zvědaví sousedé, kteří mají Amélii za vražedkyni. Vzápětí se dostaví i policie v podobě policejního komisaře, který nejprve milence považuje za manžela, sousedé jej ale vyvedou z omylu. Amélie uhlídá jedinou možnost, jak dosáhnout svého primárního cíle: vezme komisaře stranou a podá mu vlastní vysvětlení. Přítomný cizí muž se prý vloupal do její ložnice a manžela, který jí přispěchal na pomoc, omráčil vázou. Milenec přirozeně proti tomuto popisu událostí vehementně protestuje, nic mu to však není platné. Odvádí ho policie a manžela odváží ambulance.  Komisař plačící Amélii utěšuje, vždyť zranění jejího muže není tak vážné. To je však teď poslední z jejích starostí – s kým ale půjde na ples? Policista jí dvorně nabízí rámě a odvádí ji k tanci. Radostný sbor vyslovuje ponaučení z příběhu: Když si žena usmyslí jí na ples, na ples také půjde (sbor "Gioite, gioite, Amelia al ballo andrà").

Amélie jde na ples (v italském originále , v anglickém znění ) je jednoaktová opera buffa italsko-amerického skladatele Giana Carla Menottiho na vlastní libreto z roku 1936. Je to skladatelova první zralá opera. Premiéru uvedla 1. dubna 1937 American Academy of Music v budově Metropolitan Opera House ve Filadelfii, brzy poté byla převzata do programu newyorské Metropolitní opery a založila Menottiho reputaci jako zručného operního skladatele v italské novoromantické tradici.

Amelia al ballo ("Amelia Goes to the Ball") is a one-act "opera buffa" by Gian Carlo Menotti, who set his own Italian libretto. Composed during 1936 when Menotti was in his mid-twenties, it was the composer's first mature opera and first critical success. The opera recounts a series of farcical events as a young Italian socialite overcomes obstacles to her attendance at the first ball of the season.


Mistrovství Evropy v basketbalu žen 1962

Výsledky a tabulky.

Skupina A.

ČSSR - Itálie 86:37 (42:8)  22. září 1962 (16:30) – Paříž  22. září 1962 (20:30) – Paříž  23. září 1962 (15:00) – Paříž  23. září 1962 (16:30) – Paříž  24. září 1962 (15:00) – Paříž  24. září 1962 (16:30) – Paříž  25. září 1962 (15:00) – Paříž  25. září 1962 (20:30) – Paříž  26. září 1962 (16:30) – Paříž  26. září 1962 (22:00) – Paříž

Skupina B.

Polsko - Belgie 52:25 (26:18)  22. září 1962 (15:00) – Paříž  22. září 1962 (22:00) – Paříž  23. září 1962 (20:30) – Paříž  23. září 1962 (22:00) – Paříž  24. září 1962 (20:30) – Paříž  24. září 1962 (22:00) – Paříž  25. září 1962 (16:30) – Paříž  25. září 1962 (22:00) – Paříž  26. září 1962 (15:00) – Paříž  26. září 1962 (20:30) – Paříž

Semifinále.

ČSSR - Bulharsko 54:51 (24:26)  28. září 1962 (19:00) – Paříž  28. září 1962 (20:30) – Paříž

Finále.

SSSR - ČSSR 63:46 (39:20)  29. září 1962 (20:30) – Paříž

O 3. místo.

Bulharsko - Rumunsko 48:36 (29:8)  29. září 1962 (16:30) – Paříž

O 5. místo.

Jugoslávie - Polsko 52:44 (29:23)  28. září 1962 (15:00) – Paříž

O 7. místo.

Maďarsko - Francie 66:60 (34:24)  28. září 1962 (16:30) – Paříž

O 9. místo.

Itálie - Belgie 32:27 (20:13)  28. září 1962 (15:00) – Paříž

Soupisky.

1. SSSR 2. ČSSR  3. Bulharsko

8. mistrovství Evropy v basketbalu žen proběhlo v dnech 22. – 29. 9. v Mylhúzách ve Francii.  Turnaje se zúčastnilo 10 týmů, rozdělených do dvou pětičlenných skupin, z nichž první dva týmy postoupili do bojů o medaile. Týmy, které v základních skupinách skončily na třetím až šestém místě hrály o umístění. Mistrem Evropy se stalo družstvo Sovětského svazu.

The 1962 European Women's Basketball Championship was the 8th regional championship held by FIBA Europe for women. The competition was held in Mulhouse, France and took place on September 22–29, 1962. The Soviet Union won their sixth gold medal (third in a row) while Czechoslovakia and Bulgaria won silver and bronze, respectively.


Mistrovství Evropy v basketbalu žen 1966

Výsledky a tabulky.

Skupina A.

NDR – Německo 105:51 (37:17)  2. října 1966 (18:30) – Sibiu  2. října 1966 (19:50) – Sibiu  2. října 1966 (21:10) – Sibiu  3. října 1966 (18:00) – Sibiu  3. října 1966 (19:20) – Sibiu  3. října 1966 (20:40) – Sibiu  4. října 1966 (18:00) – Sibiu  4. října 1966 (19:20) – Sibiu  4. října 1966 (20:40) – Sibiu  5. října 1966 (18:00) – Sibiu  5. října 1966 (19:20) – Sibiu  5. října 1966 (20:40) – Sibiu  6. října 1966 (18:00) – Sibiu  6. října 1966 (19:20) – Sibiu  6. října 1966 (20:40) – Sibiu

Skupina B.

Polsko – Maďarsko 72:52 (34:25)  2. října 1966 (18:00) – Kluž  2. října 1966 (19:20) – Kluž  2. října 1966 (20:40) – Kluž  3. října 1966 (18:00) – Kluž  3. října 1966 (19:20) – Kluž  3. října 1966 (20:40) – Kluž  4. října 1966 (18:00) – Kluž  4. října 1966 (19:20) – Kluž  4. října 1966 (20:40) – Kluž  5. října 1966 (18:00) – Kluž  5. října 1966 (19:20) – Kluž  5. října 1966 (20:40) – Kluž  6. října 1966 (18:00) – Kluž  6. října 1966 (19:20) – Kluž  6. října 1966 (20:40) – Kluž

Semifinále.

SSSR – NDR 93:69 (47:40)  8. října 1966 (18:20) – Kluž  8. října 1966 (19:40) – Kluž

Finále.

SSSR – ČSSR 74:66 (44:37)  9. října 1966 (20:00) – Kluž

O 3. místo.

Rumunsko – NDR 60:65 (24:29)  9. října 1966 (18:30) – Kluž

O 5. - 8. místo.

Jugoslávie – Polsko 70:67 (29:34)  8. října 1966 (11:40) – Kluž  8. října 1966 (17:00) – Kluž

O 5. místo.

Nizozemsko – Jugoslávie 66:57 (31:16)  9. října 1966 (17:00) – Kluž

O 7. místo.

Bulharsko – Polsko 70:56 (30:25)  9. října 1966 (15:00) – Kluž

O 9. - 12. místo.

Itálie – Německo 63:50 (25:18)  8. října 1966 (9:00) – Kluž  8. října 1966 (10:20) – Kluž

O 9. místo.

Maďarsko – Itálie 65:57 (33:26)  9. října 1966 (10:20) – Kluž

O 11. místo.

Francie – Německo 71:43 (34:21)  9. října 1966 (9:00) – Kluž

Soupisky.

1. SSSR 2. ČSSR  3. NDR

10. mistrovství Evropy v basketbalu žen proběhlo v dnech 2. – 9. října v Rumunských městech Sibiu a Kluž.  Turnaje se zúčastnilo 12 týmů, rozdělených do dvou šestičlenných skupin, z nichž první dva týmy postoupili do bojů o medaile. Týmy, které v základních skupinách skončily na třetím až šestém místě, hrály o umístění. Mistrem Evropy se stalo družstvo Sovětského svazu.

The 1966 European Women Basketball Championship, commonly called EuroBasket Women 1966, was the 10th regional championship held by FIBA Europe. The competition was held in Romania. won the gold medal and the silver medal while won the bronze.


Klubová kariéra.

Bayern Mnichov.

26. dubna 2012 souhlasil s přestupem do Bayernu Mnichov od začátku sezóny 2012/13. Odhadovaná částka transferu byla 5 milionů eur. První gól za Bayern vstřelil 24. listopadu 2012 proti Hannoveru 96, čímž přispěl k výraznému vítězství 5:0. S klubem slavil zisk ligového titulu již 6 kol před koncem soutěže, ve 28. kole německé Bundesligy. V prvním zápase semifinále Ligy mistrů 2012/13 23. dubna 2013 byl u výhry 4:0 nad Barcelonou, která byla dosud velmi suverénní. Dante odehrál stejně jako jeho spoluhráči vynikající utkání a ve 25. minutě hlavou přihrál na první gól Thomasi Müllerovi. Bayern si zajistil výbornou pozici do odvety. Tu ovládl 1. května na Camp Nou poměrem 3:0 a suverénním způsobem postoupil do finále. V něm 25. května ve Wembley proti Borussii Dortmund fauloval ve vlastním pokutovém území Marco Reuse a pokutový kop proměnil İlkay Gündoğan. Bayern přesto zvítězil 2:1 a získal nejprestižnější pohár v evropském fotbalu. S Bayernem vyhrál i DFB-Pokal, 1. června 2013 porazil bavorský klub VfB Stuttgart 3:2 a získal tak treble (tzn. vyhrál dvě hlavní domácí soutěže plus titul v Lize mistrů resp. PMEZ) jako sedmý evropský klub v historii. Dante ve finále nenastoupil, odcestoval do Brazílie na reprezentační sraz.  S Bayernem vyhrál i Mistrovství světa klubů 2013 v Maroku, kde Bayern porazil ve finále domácí tým Raja Casablanca 2:0.

VfL Wolfsburg.

Těsně před uzávěrkou letních přestupů, přestoupil 31. srpna za 4 miliony eur z Bayernu do jiného německého týmu VfL Wolfsburg, kde podepsal smlouvu do roku 2018.

Reprezentační kariéra.

Od roku 2013 je členem národního A-týmu Brazílie. Pod trenérem Luizem Felipe Scolarim debutoval 6. února na stadionu Wembley proti domácí Anglii. Odehrál kompletní střetnutí, které skončilo vítězstvím Anglie 2:1. První branku v dresu seniorského reprezentačního týmu vstřelil během Konfederačního poháru FIFA 2013, který se konal v Brazílii. Dante otevíral v nastaveném čase prvního poločasu skóre utkání s Itálií (22. června 2013), zápas skončil vítězstvím jihoamerického celku 4:2. Brazílie turnaj vyhrála, když porazila ve finále 3:0 Španělsko.  Trenér Luiz Felipe Scolari jej vzal na domácí Mistrovství světa 2014 v Brazílii. Poprvé nastoupil na šampionátu v semifinále proti Německu a byl u historického brazilského debaklu 1:7, v prvním poločase chaotická brazilská obrana dovolila Němcům do 29. minuty pětkrát skórovat. Brazilci obsadili konečné čtvrté místo a zůstali bez medaile.

Dante Bonfim Costa Santos (* 18. října 1983, Salvador, Brazílie) známý také pouze jako Dante, je brazilský fotbalový obránce, který hraje na postu stopera (středního obránce). Dříve si vyzkoušel i pozice krajního obránce a defenzivního záložníka. V současnosti působí ve francouzském klubu OGC Nice.

Dante Bonfim Costa Santos (born 18 October 1983), commonly known as Dante (), is a Brazilian professional footballer who plays for and captains French club Nice. Primarily a central defender, he has previously also been used as a defensive midfielder or a left back.  After emerging at Juventude, Dante went on to play for Lille, Charleroi and Standard Liège, winning the Belgian Pro League with the latter. In January 2009, he was signed by Borussia Mönchengladbach, spending two-and-a-half seasons before making a €4.7 million move to Bayern Munich, where he won nine domestic and international honours.  Dante made his international debut for Brazil in 2013, winning that year's Confederations Cup and representing the nation at the 2014 FIFA World Cup.


Historie firmy.

Charlemagne Mayot se svou ženou v roce 1889 v městečku Croix založil pekárnu, kterou převzal jejich syn Edmond v roce 1908. V roce 1935 si dcera Edmonda Suzanne Mayot a její manžel Julien Holder založili pekárnu v Rue des Sarrazins v Lille. V roce 1958 jejich syn Francis začal pracovat v pekářství a rodina poté převzala pekařství-cukrárnu, která patřila rodině Paulů, na počest které je pojmenována dnešní síť pekáren.  V roce 1958 po smrti Juliena Holdera jeho syn a manželka převzali zodpovědnost za podnik a začali ho rozšiřovat. Nabídli široký výběr pečiva v době, kdy lidé jedli jen bílý chléb a když se v roce 1965 otevřel Nouvelles Galeries, okamžitě nabídl k prodeji svůj chléb. V rámci „Moulin Bleu“ (Modrý Mlýn) Francis Holder poskytoval chléb do Auchan a Monoprix ze svého pekařství v Lambersart. V roce 1970 Francis postavil v La Madeline první továrnu. Dodnes se zde přípravuje chléb a další pečivo. Použití pece na dřevo v roce 1972 se ukázalo tak populární, že když se řetězec Paul rozšířil do francouzských nákupních center v Paříži a dalších velkých městech, byl tento nápad začleněn do celkové koncepce. Od změny uniforem v roce 1993 (na dnešní – typická černá), koncept a vizuální forma obchodů Paul se už nezměnila. V roce 2007 obchod převzala další generace a Maxim Holder se stal prezidentem společnosti Paul. 12. prosince roku 2008 společnost Paul podepsala s Ministerstvem zdravotnictví Francie Chartu dobrovolných závazků výživového postupu v rámci Národního programu pro výživu a zdraví (Programme National Nutrition Santé(PNNS)).

Menu.

Nabídka obsahuje přes 140 druhů tradičních i neobvyklých chutí chleba, bio pečivo, bagety, slané briošky, miniatury, makronky, éclairs, tartaletky, malinovníky, dorty, croisanty, sendviče, polévky, quiche, palačinky, vajíčka. V nabídce je též čaj, víno, pivo, minerální voda, lehký alkohol a nápoje založené na kávě.

Paul ve světě.

První otevření v…  V roce 2012 se stal oficiálním zástupcem společnosti Paul v Rusku "Ginza Project".  V roce 2012 se stala společnost Paul UK finalistou "The Baking Industry Awards".

Paul v ČR.

První pobočka mezinárodní sítě francouzských pekařství ve střední Evropě se otevřela v Praze na podzim roku 2008. Po prvním pekařství PAUL v Paláci Flóra následoval pražský Anděl a na sklonku roku 2010 se otevřela zatím další pobočka v Westfield Chodov.

Paul je francouzský řetězec pekáren/kaváren založený Charlemagnem Mayotem roku 1889 v Rue de la Mackellerie ve městečku Croix poblíž Lille v severní Francii. Boulangeries Paul má svou centrálu v Marcq-en-Barœul v Lille. K srpnu 2011 existuje 436 frenčíz pekáren/kaváren Paul (326 ve Francii a 127 ve 24 dalších zemích) ve Francii, Španělsku, Belgii, Spojeném království, Kataru, Jižní Koreji, Singapuru, Nizozemsku, České republice, Turecku, Řecku, Rumunsku, Maroku, Rusku, Libanonu, Saúdské Arábii, Kuvajtu, Spojených arabských emirátech, Bahrajnu, Japonsku, Tchaj-wanu, Jordánsku, Číně, Egyptě a USA. Specializuje se na nabídku francouzských produktů včetně chlebů, palačinek, sendvičů, makronek, polévek, dortů, pečiva, kávy, vína a piva. Mateřskou společností firmy Paul je Groupe Holder.

Paul is a French chain of bakery/café restaurants established in 1889 in the town of Croix, in Nord of France, by Charlemagne Mayot. It specializes in serving French products including breads, crêpes, sandwiches, macarons, soups, cakes, pastries, coffee, wine, and beer.  Paul belongs to Groupe Holder, which also owns the French luxury bakery Ladurée.  Boulangeries Paul SAS has its global head office in Marcq-en-Barœul, in Greater Lille, in France, and operates in 29 countries.


Popis.

Vytrvalá rostlina s poléhavými nebo plazivými, kořenujícími lodyhami, rostoucí do výšky 3 až 15 cm. Lodyhy se větví monopodiálním způsobem, jsou tedy zakončeny sterilními výhonky, květonosné větve vyrůstají v řadách z lodyhy. Hlavní lodyhy jsou v průřezu čtyřhranné až okrouhlé, stejnoměrně chlupaté, chloupky jsou buď odstáté, nebo obrácené směrem dolů.  Listy jsou tuhé, jednoduché, celokrajné, elipčité, čárkovité nebo kopinatého tvaru. Čepel je vždy lysá, na rubu listu je zpeřená žilnatina s vyniklou hlavní žilkou, boční slabší, na okraji se nespojující. Listy na květonosných lodyhách jsou proměnlivé velikosti, od začátku báze směrem k vrcholu postupně se zvětšující. Největší mají 20 mm na délku a 10 mm na šířku. Spodní, menší lístky mají krátké řapíky, větší, rostoucí výše na rostlině jsou přisedlé ke stonku.  Květy drobné, světle fialové barvy, oboupohlavné, vyrůstající v úžlabí horních listů, uspořádány v lichopřeslenitém květenství. Trubkovitě zvonkovitý kalich, pokrytý chloupky, se třemi zuby horního a dvěma zuby dolního pysku. Velikost koruny se pohybuje v rozmezí 3 až 6 mm. V Květu lze nalézt čtyři tyčinky s prašnými váčky, se svrchním semeníkem. Plodem jsou čtyři tvrdky.  Kvete od dubna do července.

Ekologie.

Roste na písčitých úhorech, skalních výchozech a sutích, na stráních, ve světlých dubových hájích, borových lesích nebo ve stepních lokalitách. Lze ji najít od nížin přes pahorkatiny až po hory jako jsou Alpy. Preferuje vápenité podloží, ale v zásadě je generalistou schopným růst i na kyselém substrátu. Vyžaduje stanoviště s plným osluněním.

Výskyt.

Jde o evropský druh, který lze nalézt od Francie, přes země Beneluxu, Německo, až po jižní Polsko. Její jižní hranicí výskytu je území Kalábrie na jihu Itálie. V Česku jej lze nalézt v teplých oblastech jižní Moravy, středních a severozápadních Čech (povodí Labe, Ohře, dolní Berounky, Praha a okolí).

Použití a účinné látky.

Tak jako jiné mateřídoušky by se dala usušená použít na přípravu čaje, účinného při řadě onemocnění. V Česku jde ale o vzácnější druh zařazený na Červený seznam cévnatých rostlin České republiky, a proto její použití není možné. Obsahuje značné množství silic, cymol, karvakrolu.

Mateřídouška časná ("Thymus praecox") je aromatická bylina z čeledi hluchavkovitých. Kvete záhy z jara. V Česku jde o vzácnější druh (kategorie C4a).

Thymus praecox is a species of thyme. A common name is mother of thyme, but "creeping thyme" and "wild thyme" may be used where "Thymus serpyllum", which also shares these names, is not found. It is native to central, southern, and western Europe.


Koncepce.

Předchůdci zahradních měst byla experimentální osada New Harmony, kterou navrhl Robert Owen. Podobnými myšlenkami se zabývali i další sociální utopisté, například Charles Fourier a Henri de Saint-Simon.  Za autora myšlenky zahradních měst je považován Ebenezer Howard, původním vzděláním stenograf samouk. S problematikou řízení města se seznámil jako stenograf londýnské městské rady. Jeho ústředním motivem bylo spojení výhod venkovského a městského bydlení, jeho specifickým přínosem je myšlenka, že zahrada má být přirozenou součástí bytu. Hlavními inspiračními zdroji byly:  Své myšlenky vtělil do spisku "To-morrow - A Paceful Path To Real Reform", který vydal rok 1898, nové vydání pak pod názvem "Garden Cities Of To-morrow".  Howardem popisovaný vzor okrouhlého zahradního města, určeného pro asi 30 000 obyvatel, má uprostřed kruhový ústřední park, kolem nějž jsou soustředěny veřejné budovy, obklopené sady. Ze středu vychází 6 radiálních tříd (boulevard), které jsou protínány soustavou soustředných prstencových kruhových tříd (avenue), lemovaných stromořadími. Prostřední z nich, Grand Avenue, je pásem veřejné zeleně, v němž jsou další veřejné budovy. Design rodinných domů není unifikován, dbá se pouze na koncepci a linii ulice. Zástavbu obepíná okružní železnice, kolem níž je soustředěn průmysl. Vně železničního okruhu jsou rekreační území a zemědělské pásmo. Náklady města mají být hrazeny z výběru pozemkového nájemného, zahrnujícího i daňovou rentu, přičemž pozemky mají zůstat ve veřejném vlastnictví. Základním sortimentem má být město zásobováno z vlastních zdrojů. Ve výrobní sféře podporoval volnou soutěž podnikatelů. Zahradní město je navrženo jako uzavřený celek, koncepce nepočítá s plynulým rozrůstáním města. Počítá se s tím, že dceřiná města by vznikla zopakováním téhož schématu v sousední oblasti, tedy jako prstenec měst kolem mateřského města. Z těchto zásad byly při realizaci činěny téměř vždy značné ústupky, protože zahradní města byla vždy navrhována do již urbanizovaného prostoru.

Realizace.

Dílo vzbudilo značný ohlas a byl přijato jako praktický návod. Roku 1903 začalo vznikat první zahradní město, Letchworth, a po něm v roce 1905 londýnské zahradní předměstí Hampstead Garden Suburb (realizátorem obou byli Barry Parker a Raymond Unwin), od roku 1920 pak Welwyn City v klasicistním stylu (realizoval Louise de Soissons). Dalšími realizátory jeho myšlenek byli například Rus Vladimir Semjonov (zahradní sídliště Prozorovskaja). V Británii vznikla roku 1899 Asociace zahradních měst, která v roce 1901 měla již 1300 členů.  V českých zemích koncepce zahradních měst nalezla ohlas po vzniku Československa, třebaže šlo pouze o převzetí několika prvků, nikoliv realizaci koncepce jako celku. Přihlásila se k ní Státní regulační komise, vzniklá roku 1920, moderním řešením byl nakloněn její mnohaletý (1923–1938)) předseda Eustach Mölzer. Touto komisí vytvořený regulační plán Velké Prahy vycházel z urbanismu wagnerovské moderny, anglického zahradního města a hnutí za bytovou reformu. Za první a nejznámější pražské zahradní město je považována pražská čtvrť Ořechovka, budovaná od roku 1919 podle projektu Jaroslava Vondráka a Jana Šenkýře. Další zahradní čtvrti vznikaly na Smíchově, v Břevnově, ve Strašnicích a na Vinohradech. Mezi nejkvalitnější je řazena čtvrť Ve Stromkách na Vinohradech, budovaná v letech 1923–1928 pro družstvo městských úředníků, novinářů a spisovatelů podle projektu Tomáše Pražáka, Pavla Moravce a Ladislava Machoně. Mezi poslední pražská zahradní města patří Spořilov (navrhl roku 1924 prof. Josef Barek), začátkem 30. let pak Zahradní Město (původním pravopisem Zahradní město). Havrda s Kučou z pražských zahradních měst jmenují Spořilov, Ořechovku a Hřebenku; v témž období byly založeny i téměř všechny pražské vilové čtvrti. Novější analytický materiál města Prahy uvádí jako příklady zahradních předměstí Ořechovku, Spořilov, Zahradní Město, Hanspaulku a Barrandov, zmiňována bývá též modřanská Baba či Baťův Zlín, z novodobějších realizací pak Dolní Břežany u Prahy.  Ke koncepci zahradních měst se hlásil i zakladatel a propagátor eubiotiky, prof. MUDr. Stanislav Růžička.

Zahradní město je moderní typ plánovitě budované městské sídelní zástavby rodinnými domky, jehož koncepce vznikla v Anglii pod vlivem sociálního utopismu v reakci na průmyslovou revoluci a migraci obyvatelstva z venkova do měst jako alternativa k nekoncepčně vznikajícím a hygienicky i esteticky podřadným chudinským dělnickým koloniím a slumům. Původním záměrem bylo zajistit i nižším vrstvám přijatelné a zdravé bydlení a prostředí, později byly podle podobného vzoru budovány i luxusní zahradní čtvrti pro vyšší střední třídu.

The garden city movement is a method of urban planning in which self-contained communities are surrounded by "greenbelts", containing proportionate areas of residences, industry, and agriculture. The idea was initiated in 1898 by Ebenezer Howard in the United Kingdom and aims to capture the primary benefits of a countryside environment and a city environment while avoiding the disadvantages presented by both. Howard was knighted in 1927. During his lifetime Letchworth, Brentham Garden Suburb and Welwyn Garden City were built in or near London according to Howard’s concept and many other garden cities inspired by his model have since been built all over the world.


Obsah epizody.

Karen Cartwright (Katharine McPhee) a Derek Wills (Jack Davenport) se dostali do Karenina bytu a vypijí pár skleniček vína. Začnou se líbat a Derek se zeptá, jestli Karen chce, aby pokračoval a ona souhlasí.  Jimmy Collins (Jeremy Jordan) zpívá "High and Dry", když prochází ulicemi a je smutný ohledně svého života a toho, že byl vyhozen z "Hit Listu". Shání se po Kylovi, dostane se do jeho bytu, ale tam ho nenalezne. Vyleze tedy nahoru po schodech do Karenina bytu, kde jí řekne, že s ní chce být. V tom okamžiku ji ale z vedlejšího pokoje zavolá Derek a zklamaný Jimmy utíká.  Scott Nichols (Jesse L. Martin) a Julia Houston (Debra Messing) mluví o tom, že Tom Levitt (Christian Borle) rozpouští její a Tomovo partnerství. Scott je naštvaný, protože cítí, že když nebude dělat "Velkého Gatsbyho", tak ztratí práci. Julia mu slibuje, že si s Tomem promluví. Tom a Julia si spolu jdou promluvit ohledně rozdělení jejich partnerství a tom jí řekne, že jí "Velkého Gatsbyho" bez problémů přenechá.  Eileen Rand (Anjelica Huston) se setkává se svou publicistkou Agnes (Daphne Rubin-Vega) a Tom, Ivy Lynn (Megan Hilty) a Ivyinou matkou Leigh Conroy (Bernadette Peters), aby naplánovali strategii pro "Bombshell" pro nadcházející nominace na ceny Tony. Dozvíme se, že Eileen usiluje, aby byla Ivy nominovaná za nejlepší herečku v hlavní roli a Leigh za nejlepší herečku ve vedlejší roli. Dále bude Ivy také nominovaná i za vedlejší roli v "Liaisons". Eileen zjistí, že její bývalý manžel Jerry Rand (Michael Cristofer) vyhradil celou stránku v novinách pro reklamu na "Bombshell". Eileen se s ním schází v restauraci, kde ji Jerry řekne, že reklamu vystavil, aby ji pomohl. Ona mu řekne, aby odešel z jejího života a vychrstne mu skleničku martini do obličeje.  Tomovi zavolá policie, aby ho informovala, že Kyle Bishop (Andy Mientus) byl v noci sražen autem. Vzpomíná si na jedno ráno s Kylem, kdy mu u klavíru zpíval píseň „Vienna“ a oba si vyznali lásku. Tom se před divadlem setkává s Derekem a Karen, kteří to poté sdělí zdevastovaným hercům. Scott Nichols (Jesse L. Martin) si myslí, že ten večer by se mělo odehrát představení, ale Derek ten nápad striktně odmítá.  Držitelé lístků na večerní představení byli informováni, že představení bylo zrušeno, ale do divadla přesto přijdou, protože chtějí vidět představení a složit Kylovi poklonu. Derek tedy řekne hercům, že by představení měli pojmout jako koncert skládající poctu Kylovi a i samotnému představení.  Leigh a mladá herečka hrající malou Marilyn (Sophia Caruso) zpívají "At Your Feet" během jednoho představení "Bombshell", což je změna, kterou Tomovi poradil právě Kyle. Tato změna má u diváků úspěch.  Jimmy se objevuje v divadle, kde se od herců dozví, že je Kyle mrtvý. Naštvaně odchází a Karen odchází, aby ho našla. Najde ho sedícího na mostě, na místě, které s Kylem navštěvovali. Řekne mu, že by se měl vrátit do divadla, ale on jí sdělí, že se na to necítí. Karen mu také oznámí, že se tu noc mezi ní a Derekem nic nestalo, protože je zamilovaná právě do Jimmyho. Během koncertu se ale Jimmy ukáže a zazpívá velice citovou písničku "The Love I Meant to Say" na počest Kyla.  Julia se rozzlobí na Scotta, když jí inspicientka řekne, že Scott nezrušil představení a dal majitelům lístkům vědět, že se představení bude konat na počest Kyla. Julia se obává, že to Scott udělal pouze proto, aby použil jeho smrt pro své vlastní zájmy, když se bál, že si "Hit List" nebude vést moc dobře.  Ivy se setkává se Derekem a ten se jí ptá na to, proč neustále odmítala jeho hovory. Řekne mu, že zjistila, že se dali dohromady právě poté, co byl Derek odmítnut Karen. Řekne ji, že se mezi ním a Karen a ním, včetně minulé noci, kdy spal na jejím gauči. Ivy mu řekne, že mezi nimi bude vždy nějaká "Karen" a že s ním končí.  Eileen narazí na Jerryho, který ji řekne, že již nemá peníze pro pomoc "Bombshell", protože se je rozhodl dát "Hit Listu" a přesune celý muzikál na Broadway. Poznamená, že nyní budou s Eileen konkurenty v nominacích na ceny Tony.  Karen se zeptá Jimmyho, jestli chce jít s ní někam a o všem si promluvit, ale on ji řekne, že potřebuje být sám, aby si ujasnil několik věcí. Také naznačuje, že již nepije.  Julia chce, aby na Broadwayi zhasli světla na počest Kyla, ale Eileen ji řekne, že to není možné, protože tento druh pocty slouží jen pro broadwayské veterány. Ale po koncertu "Hit Listu" se všichni herci s Tomem, Juliou a Eileen shromáždí před divadlem, kde se uvádí "Bombshell" a zde jsou světla ztlumená na počest Kyla.

Natáčení.

Epizodu napsal také výkonný producent a hlavní tvůrce pro druhou sérii, Joshua Safran.  Andy Mientus, představitel Kyla, v rozhovoru pro TVLine.com řekl, že tato epizoda je paralelou k muzikálu "Rent", kdy jeho tvůrce Jonathan Larson zemřel krátce před premiérou a jak to ovlivnilo lidi a divadelní svět.  V epizodě se objevilo celkem pět písní, z toho dvě cover verze ("High and Dry" od Radiohead a "Vienna" od Billyho Joela) a tři původní písně (jedna z toho, "Broadway, Here I Come", již v seriálu několikrát zazněla). "Broadway, Here I Come" napsal Joe Iconis a zbývající "At Your Feet" a "The Love I Meant To Say" napsali dvorní skladatelé seriálu, Marc Shaiman a Scott Wittman. Jeremy Jordan, představitel Jimmyho, řekl, že "The Love I Meant to Say" byla jednou z mála písní, které byly v seriálu nazpívané naživo (ostatní byly předem nahrané a zpívané poté v seriálu na playback).  "High and Dry", "Vienna" a "The Love I Meant to Say" byly vydány jako singly ten samý týden, co byla epizoda vydána. Píseň "Broadway, Here I Come!" byla již předtím vydána jako singl. Skladba "At Your Feet" jako singl vydána nebyla, ale je obsažena na albu "Bombshell".

The Phenomenon je čtrnáctá epizoda druhé série amerického televizního seriálu "Smash" a v celkovém pořadí dvacátá devátá epizoda tohoto seriálu. Napsali ji Jordon Nardino a Joshua Safran a režírovala ji Roxann Dawson. Epizoda se poprvé vysílala ve Spojených státech dne 4. května 2013 na televizním kanálu NBC.

"The Phenomenon" is the twenty ninth episode of the American television series "Smash". It was written by Jordon Nardino and executive producer and showrunner Joshua Safran and directed by Roxann Dawson. The episode premiered on NBC on May 4, 2013, the fourteenth episode of season 2.