Historie.

Keltové a Římané.

Archeologické nálezy dokazují, že římské lázně byly postaveny na místě, kde se nacházela keltská svatyně zasvěcená bohyni "Sulis". Římané zřejmě obsadili Bath krátce po invazi do Británie v roce 43. Město označovali "Aquae Sulis" (doslova "voda bohyně Sulis"), kterou ztotožnili s bohyní "Minervou". V době vlády Římanů uctívání bohyně Sulis pokračovalo a poselství pro ni, vyrytá do kovu, byla objevena při archeologických vykopávkách u "Sacred Springs". Jde o takzvané "tabulky kleteb". Jsou psané v latině a proklínají lidi, jimž autor textu nepřál. Například pokud byly někomu ukradeny šaty, nechal vyrýt kletbu, kterou si bohyně Sulis měla přečíst, a v textu bylo zmíněno i jméno podezřelého z krádeže.  V době vlády Římanů byly v této oblasti postaveny velké chrámy a lázeňské komplexy, včetně Velkých lázní. Jejich pozůstatky, postupně odhalované od 18. století, se staly jednou z největších turistických atrakcí. Asi ve 3. století byly okolo města vybudovány obranné hradby. Od 4. století vliv Římanů klesal, ale některé horké prameny byly využívány i nadále.

Sasové.

Předpokládá se, že Bath by mohl být místem bitvy u "Mons Badonicus" (asi v roce 500 n.l.), kde král Artur porazil saské vojsko, ale tato informace není potvrzena.  Anglosaská kronika zmiňuje, že Bath byl roku 577 po bitvě u "Deorhamu" obsazen Sasy. Ti ho nazývali "Baðum" (doslova "u lázní") a odtud pochází dnešní název města. Roku 675 "Osric", král "Hwicce", založil v Bathu klášterní dům. Roku 781 převzal správu tohoto kláštera král Mercie Offa a přestavěl ho na kostel zasvěcený Svatému Petru. Bath se stal královským majetkem. Silnice vybudované Římany byly zničeny a král Alfréd Veliký nechal město postavit znova, přičemž jihovýchodní část ponechal ve vlastnictví kláštera.

Středověk.

Král Vilém II. město věnoval královskému lékaři "Johnu z Tours", který se roku 1088 stal velšským biskupem a opatem Bathu a dostal právo přemístit své sídlo Somersetu z Walesu do Bathu. Biskup John se tak stal prvním bathským biskupem. Naplánoval a započal výstavbu velkého chrámu - katedrály biskupství, u níž měl stát jeho palác. Okolo tří pramenů byly vybudovány nové lázně.  Později biskup upřednostnil Wales. V 15. století se katedrála v Bathu nacházela v zuboženém stavu. Roku 1500 se Oliver King, biskup bathský a velšský, rozhodl přebudovat ji alespoň do skromnější podoby. Nová katedrála byla dostavěna roku 1539, krátce poté, co bylo zrušeno bathské převorství. Jindřich VIII. považoval katedrálu za nadbytečnou a nechal ji vyklidit, potom byla využívána jako městský farní kostel. V alžbětinské době město znovu získalo popularitu jako lázeňské středisko, lázeňská zařízení byla obnovována a Bath se stal oblíbeným místem pobytu bohaté šlechty. Status města obdržel roku 1590.

17. a 18. století.

V době Anglické občanské války se na předměstí Bathu 5. července odehrála bitva u Lansdowne.  V době vlády Stuartovců započala v Bathu rozsáhlá výstavba, která vyvrcholila v georgiánské době. Nově přestavěna byla i stará část města uvnitř hradeb. To bylo vyvoláno potřebou elegantního ubytování pro velké množství lázeňských hostů, které také lákala dostupnost moře. John Wood starší a jeho syn John Wood mladší vytvořili plány pro výstavbu nových ulic a náměstí. Základem jejich návrhu byly domy s identickým průčelím v působícím dojmem paláců. Smetanově zlatý vápenec vtiskl Bathu jeho současný charakter.  Beau Nash, který udával v 18. století ráz společenského života Bathu vytvořil kodex společenského chování a zábavy. Nicméně v 19. století město jako módní lázeňské středisko postupně ztrácelo svůj význam.

20. století.

V období mezi večerem 25. dubna a ránem 27. dubna 1942 se stal Bath terčem německého letectva v odvetu za útok RAF na Lübeck a Rostock. Bylo poškozeno nebo zničeno asi 19 000 budov a zabito asi 400 lidí. Velké škody byly zaznamenány na mnoha historických stavbách mimo jiné na "Royal Crescent", "Circus", "Pragon", lázeňských domech a v oblasti "Queens Square". Všechny historické památky byly později obnoveny.

Geografie a podnebí.

Bath se nachází v centru údolí řeky Avon, na jižním okraji "Cotswolds", hřebenu vápencových pahorků, vyčleněných jako přírodní rezervace. Kopce které obklopují město dosahují maximální výšky 238 m. Rozprostírá se na ploše 29 km2.  Středem města protéká řeka Avon. V minulosti měla řeka při průtoku městem charakter úzkých nesplavných pramenů protékajících bažinami a rybníky, což působilo časté záplavy. Pomocí hrází byla řeka regulována do jednoho koryta. Přesto se záplavy až do stavby rozsáhlých protipovodňových zábran v 70. letech 19. století, kterým padly za oběť mnohé domy v nižší části města, opakovaly.  V Bathu se nachází nejteplejší geotermální prameny ve Velké Británii. Jsou jedinými prameny v zemi s teplotou nad 40 °C. Tři z nich jsou využívány v termálních lázních.

Podnebí.

Podnebí v Bathu je mírné, i když znatelně teplejší než v některých místech nacházejících se na stejné zeměpisné šířce, což je ovlivněno teplým Golfským proudem. Je zde v průměru sušší a teplejší klima než v severnějších částech Velké Británie. Převládající směr větru je jihozápadní.  V roce 2003 byla průměrná teplota 10,3 °C, s výkyvy denního průměru 14,2 °C a 6,5 °C. Délka slunečního svitu byla 1645 hodin a úhrn srážek dosáhl hodnoty 957 milimetrů. Průměrná teplota, délka slunečního svitu a úhrn srážek je vyšší než průměrné hodnoty ve Velké Británii (9,5 °C, 1587 hodin a 901,5 mm).

Obyvatelstvo.

Podle výsledků sčítání obyvatel z roku 2001 má Bath a jeho bezprostřední okolí 169 040 obyvatel, v průměrném věku 39,9 let (průměr Velké Británie je 38,6 let). Podle stejného pramene je pro tuto oblast charakteristické velké procento bělochů – 97,2%, znatelně více než je národní průměr – 90,9 %. Další etnické skupiny podle procenta zastoupení – multietnické (1%), Asiaté (0,5%) a černoši (0,5%).  Město má velké procento křesťanů (71%) zatímco další náboženství nepřesahují 0,5%. Tato čísla víceméně odpovídají průměru Velké Británie ačkoli procento obyvatel bez vyznání (19,5%) je výrazně vyšší než národní průměr (14,8%).

Ekonomika.

Město se rozkládá na křižovatce "Kennet a Avon Canal" a řeky Avon. Nachází se zde železniční stanice na hlavní trati z Londýna do Bristolu, postavené společností Great Western Railway.  V současnosti je, kdysi důležitý, průmyslový sektor spíše méně významný i když zde existují významné softwarové, publikační společnosti a důležité organizace orientované na poskytování služeb a turistiku. Jedním z největších zaměstnavatelů v Bathu je Future Publishing. Tato společnost vydává více než 100 časopisů, včetně počítačových. Dalšími významnými zaměstnavateli je Ministerstvo obrany, ačkoli bylo mnoho jejích kanceláři přemístěno do Bristolu, National Health Service, "Helphire Group Plc" a "Accident Management Company". V Bathu se nachází mnoho malých soukromých obchodů a restaurací, které prosperují díky turistickému ruchu.

Správa města.

Historicky patřil Bath do hrabství Somerset. Poté co bylo roku 1974 vytvořeno nemetropolitní hrabství Avon byl do něho začleněn i Bath. Poté co bylo hrabství Avon roku 1996 zrušeno stalo se město hlavním centrem samostatné správní jednotky ("unitary authority") "Bath a North East Somerset" (B&NES). Městská rada Bathu byla zrušena roku 1996. Výzvy pro vytvoření obecní rady zůstaly nevyslyšeny i proto, že by se jednalo o obecní radu pro nezvykle velké město (největší město s obecní radou má asi 70 000 obyvatel) a také proto, že se to jevilo jako nepraktické.

Doprava.

Hlavní železniční stanicí ve městě je "Bath Spa", která má pravidelné spojení s Londýnem, Bristolem, Cardiffem, Swansea, Exeterem, Plymouthem a Penzance (Great Western Main Line) a také s Westbury, Warminsterem, Salisbury, Southamptonem, Portsmouthem a Brightonem (Wessex Main Line). Spojení zajišťuje společnost First Great Western. Na hlavní trati na předměstí se nachází další stanice "Oldfield Park", na které zastavují některé spoje do Bristolu.  Vzhledem k tomu,že se v Bathu nenachází letiště je využíváno Letiště Bristol International dosažitelné automobilem, autobusem nebo taxi nebo vlakovým spojem přes "Bristol Temple Meads" nebo "Nailsea & Backwell".  Dálková autobusová doprava je realizována společností National Express do mnoha anglických měst. Hustou příměstskou síť autobusové dopravy provozuje "First Group". Dvě další společnosti zajišťují vyhlídkové turistické vyjížďky autobusy "doubledecker" s otevřenou střechou.

Kultura.

V 18. století bylo město významným kulturním centrem, přitahujícím aristokracii a nižší šlechtu z celé země. To poskytlo městu významné finanční prostředky pro rozvoj kultury. V té době bylo postaveno Theatre Royal a stejně tak i další architektonické dominanty – Lansdown Crescent, Royal Crescent, Circus a Pulteney Bridge.  V současnosti se v Bathu nachází čtyři divadla - Theatre Royal, Ustinov Studio, "Egg" a Rondo Theatre, ve kterých vystupují mezinárodně uznávané divadelní soubory a režiséři. Město má také dlouhou tradici muzikálů. V Bathském opatství se nacházejí Klaisovy varhany a je největším koncertním sálem ve městě, kde je pořádáno asi 20 koncertů a 26 varhanních recitálů ročně. Ve městě se také každý rok koná Bath International Music Festival a "Mozartfest". Dalšími festivaly jsou "Bath Film Festival", "Bath Fringe Festival" a "Bath Beer Festival".  V Bathu se mimo jiné nacházejí tyto kulturní zařízení – Victoria Art Gallery, Museum of East Asian Art, Holburne Museum of Art, Bath Postal Museum, Museum of Costume, Jane Austen Centre a Římské lázně.  Nejznámějším z mnoha kostelů v Bathu je "Manvers Gospel Hall", nacházející se v centru města.

Média.

V Bathu jsou vydávány dvoje noviny – "Bath Chronicle" a "Bath Times". Oba listy jsou vydávány společností "Bath Newspapers" s týdenním (společným) nákladem cca 178 000 výtisků. "Bath Chronicle" je deník, vydávaný od roku 1760. Jedná se o bulvární list s nákladem asi 14 600 výtisků a s počtem čtenářů asi 40 200. "Bath Times" jsou distribuovány zdarma a obsahují souhrn hlavních zpráv za předchozí týden z "Chronicle" a množství inzerátů. "Univerzity of Bath" vydává své vlastní noviny "Impact" distribuované zdarma jako večerník. Jeho redaktory jsou studenti univerzity. Náklad tohoto listu představuje asi 3 000 výtisků.  Mezi rozhlasové stanice vysílající ve městě je možno zařadit "GWR Bath", lokálně zaměřené "Bath FM", univerzitní "1449AM URB", vysílající program určený studentům a komerční "Classic Gold 1260".

Vzdělání.

V Bathu sídlí dvě univerzity – University of Bath a Bath Spa University. První z nich byla založena roku 1966 a vyrostla do pozice jedné z nejvýznamnějších vysokých škol Velké Británie. Ve vědeckých kruzích je uznávána především pro výzkumy v oborech fyzikálních věd, managementu a technologie. Je také známá svými sportovními aktivitami. "Team Bath FC", byl prvním univerzitním fotbalovým klubem od roku 1880, který se v sezóně 2002/2003 probojoval do prvního kola anglického poháru. V národním žebříčku nejlepších britských vysokých škol je University of Bath umístěna na pátém místě (Guardian 2017). V roce 2014 byla vyhodnocena jako nejlepší britská kampusová univerzita (The Times, The Sunday Times Good University Guide). V roce 2012 pak obdržela ocenění ‘Univerzita roku 2011/12" (The Sunday Times).  Bath Spa University bylo umožněno jako univerzitní fakultě vydávat potvrzení o absolvování studia od roku 1992. Status univerzity obdržela roku 2005. Tato univerzita je zaměřena na tyto obory – umění a design, vzdělávaní, angličtina a tvůrčí aktivity, historie a kultura, hudba a sociální obory.

Sport.

Nejznámějším sportovním klubem je ragbyový Bath Rugby, který v současnosti hraje v Guinness Premiership. Klub, založený roku 1865, hraje od konce 19. století na hřišti "Recreation Ground". V 80. letech 19. století vyrostl v jeden z nejlepších ragbyových klubů země.  Fotbalové kluby "Bath City FC" a "Team Bath FC" (přidružený k "University of Bath") hrají v "Southern Football League". Roku 2002 se "Team Bath" stal prvním univerzitním klubem za 120 let, který postoupil z kvalifikace Anglického poháru až do prvního kola. Na rozdíl od ragbyového klubu, "Bath City" nikdy nedosáhl tak výrazných úspěchů. Univerzitní tým byl založen roku 1999, zatímco městský klub existuje od roku 1908.  Utkání v kriketu se odehrávají v "Bath Cricket Clubu", nacházejícím se na východ od řeky poblíž "Pulteney Bridge". Hřiště je místem pořádání pravidelného "Bath Cricket Festival". V této oblasti také sídlí "Bath Croquet Club", který byl roku 1976 obnoven a je členem Jihozápadní federace croquetových klubů.  "TeamBath" je zastřešujícím pojmem pro všechny sportovní kluby "University of Bath", včetně fotbalového. Dalšími sportovními odvětvími, které jsou v této organizaci zastoupené jsou atletika, basketbal, skeleton, lední hokej, moderní pětiboj, volejbal, ragby, plavání, tenis a triatlon.

Turistické atrakce.

Základním zdrojem příjmů města je turistika. Bath je po Londýně nejnavštěvovanějším městem Velké Británie. Ve městě se nalézají známky všech významných etap anglické historie – od Římských lázní (včetně známek původních keltských lázní) po Bathské opatství a "Royal Crescent" a Thermae Bath Spa založených roku 2000.  Význam turistického odvětví se odráží i v počtu asi 300 ubytovacích zařízení, včetně více než 80 hotelů a více než 180 zařízení Bed and Breakfast, z nichž mnohé se nacházejí v budovách postavených v Georgiánském slohu. Ve městě se také nachází asi 100 restaurací a barů. Některé společnosti poskytují dokonce i projížďky městem v autobusech s otevřenou střechou.

Parky.

Ve městě se nachází několik veřejně přístupných parků, z nichž největším je Royal Victoria Park, nedaleko od centra města. Byl otevřen roku 1830 a jeho rozloha je 150 000 m2. Každý rok jsou zde pořádány různé akce jako například "Bath International Music Festival" (v roce 2003 byl jeho součástí koncert Tří tenorů) nebo předvádění horkovzdušných balónů. Park obsahuje botanickou zahradu, velké dětské hřiště a několik sportovních zařízení.  Dalšími parky v rámci města jsou "Alexandra Park", nacházející se v okolí pahorku, z něhož je nádherný výhled na město; "Parade Gardens", rozkládající se podél řeky nedaleko od centra města, založený v 18. století; "Henrietta Park"; "Hedgemead Park" a "Alice Park".

Lázně.

V roce 2006 byly otevřeny "Thermae Bath Spa" a město tak získalo zpět historickou pozici jediného města Velké Británie s přírodními horkými prameny.

Architektura.

Jednou z dominant města je Bathské opatství. Ačkoli jeho budova vypadá starobyle, je ve srovnání s jinými britskými opatstvími a katedrálami relativně nová. Původně normanský kostel byl rekonstruován v gotickém slohu v první polovině 16. století. Použitý styl je také často označován jako pozdně perpendikulární styl. Chrámová a příčná loď má nádhernou vějířovou klenbu, vytvořenou Robertem a Williamem Vertuovými, kteří pracovali i na klenbách v "King's College Chapel" v Cambridge a Westminsterském opatství. Konečná podoba chrámové lodi vznikla v 19. století.  Převažujícím architektonickým stylem ve městě je Georgiánský sloh, který začal být populární počátkem 18. století. Mnoho významných architektů té doby se účastnilo při výstavbě města a tak se Bath pyšní mnoha terasovitě uskupenými domy. Mnoho budov postavených v té době mělo užitkový charakter a bylo postaveno především jako ubytovací zařízení.  Circus je jedním ze skvostů městské výstavby. Tři dlouhé zaoblené terasovité bloky budov, navržené Johnem Woodem starším vytvářejí kruhové prostranství určené pro veřejnost a dětské hry. Vzorem pro tuto výstavbu bylo římské Koloseum. Podobně jako Koloseum je v jednotlivých patrech použit různý architektonický styl – dórský na úrovni přízemí, iónský na prvním poschodí a hlavní část a korintský na horní část. Wood nikdy nespatřil výsledek svého návrhu, protože zemřel 5 dní poté co 18. května 1754 osobně položil základní kámen.  Nejznámější terasovitě uspořádanou stavbou ve svahu je Royal Crescent, vybudovaná v období let 1767 až 1774. Autorem návrhu byl John Wood mladší. Sám navrhl velké obloukovité průčelí, pro asi 30 domů s Iónskými sloupy na přízemí. Každý z vlastníků koupil určitou délku průčelí a pak zaměstnal svého vlastního architekta, který uplatnil svůj vlastní návrh a tak to co se občas jeví jako dva domy je ve skutečnosti jeden. V důsledku tak průčelí má jednotný uniformní vzhled, zadní část budovy je směsicí různých stylů. Tato architektura jednotného průčelí ale rozmanité zadní části je pro Bath typická.  Okolo roku 1770 významný neoklasicistní architekt Robert Adam navrhl Pulteney Bridge. Inspirací pro tento most byl most Rialto v Benátkách. Tak se tento most stal nejenom spojnicí břehů, ale také obchodním centrem a je spolu s mostem Rialto jedním z mála mostů, které plní tyto dvě funkce. Byl pojmenován po Frances a Williamu Johnstonovi Pulteneym, vlastníku pozemků pro jejichž spojení s druhým břehem byl vybudován.

Bath je město v jihozápadní Anglii, nejznámější svými lázněmi napájenými třemi horkými prameny. Nachází se 159 km západně od Londýna a 21 km na jihovýchod od Bristolu.

Bath is the largest city in the county of Somerset, England, known for and named after its Roman-built baths. In 2011, the population was 88,859. Bath is in the valley of the River Avon, west of London and southeast of Bristol. The city became a World Heritage site in 1987.


Volba pořadatele.

O tom, které město uspořádá olympijské hry v roce 2008 se rozhodlo 13. července 2001 na zasedání MOV v Moskvě. Spolu s Pekingem usilovaly o pořádání také Toronto, Paříž, Istanbul a Ósaka. Již v 1. kole hlasování dostal Peking nejvíce hlasů, ale protože nedosáhl absolutní většiny, hlasovalo se ještě jednou, tentokrát již bez vyřazené Ósaky. Ve 2. kole již 56 ze 105 pověřených členů MOV dalo svůj hlas čínské metropoli. Mohly tak vypuknout mohutné oslavy jak přímo v Moskvě, tak i v Číně. Peking tak na druhý pokus uspěl – při první kandidatuře roku 1993 dali delegáti přednost australskému Sydney. Vrcholní představitelé čínského státu rovněž dali slib, že se již nebudou opakovat potíže při stavbě olympijských sportovišť jako v Aténách a svůj slib dodrželi. Všechna sportoviště byla dokončena rok před zahájením soutěží a předána do užívání sportovcům. Na drtivé většině z nich také proběhly testovací předolympijské závody.

Kontroverze.

Mnohé organizace vyzývají k bojkotu Olympijských her v Pekingu. Organizace jako Studenti pro svobodný Tibet požadují bojkotovat hry z důvodu čínské okupace Tibetu. Organizace Amnesty International poukazuje na čínskou angažovanost v Dárfúrské krizi. Čína také bojuje se silným znečištěním v Pekingu a okolí, které doufá organizační výbor odstranit před začátkem olympiády.  Mezinárodní olympijský výbor zaujímal zdrženlivý postoj v diskusích o lidských právech v Číně. V Pekingu došlo k několika zatčením po pokusech protestovat proti čínské politice v Tibetu.

Cesta olympijské pochodně.

Oheň, který vzplane na olympijském stadiónu při slavnostním zahájení pekingských her, byl zapálen 24. března krátce po 11 hodině SEČ na tradičním místě, ve starořecké Olympii. Čest zapálit oheň dostala řecká herečka Marie Nafpliotu. Díky dobrému počasí mohl být olympijský oheň zapálen v rozvalinách chrámu bohyně Héry tradičním způsobem, tedy pomocí parabolických zrcadel. Než se oheň vydal na nejdelší pouť v historii (přibližně 137 000 km), putoval týden po území Řecka a prvním členem štafety byl řecký taekwondista Alexandros Nikolaidis.  Akt zapálení ohně byl narušen několika demonstranty, kteří protestovali proti potlačování lidských práv v Tibetu. Jeden z demonstrantů se dostal až téměř k vedoucímu organizačního výboru Liou Čchi, který právě vedl u řečnického pultu svůj proslov. Demonstranta však dokázala chytit ochranka. Liou Čchi ale svou řeč nepřerušil a zůstal klidný. Do celého světa hlásal: "Olympijský oheň bude šířit světlo a štěstí, mír a přátelství, naději a sny všech Číňanů i lidí celého světa." K incidentu se vzápětí přihlásila pařížská organizace Reportéři bez hranic. Podle zahraničních agentur byl přímý přenos z Olympie v čínské televizi v době incidentu přerušen a nahrazen předtočenými záběry. Žádný z komentátorů neinformoval o tom, co se přímo na místě událo. O několik desítek minut později došlo k dalšímu protestnímu aktu, když si tibetská žena zahalená do červené látky lehla na cestu před běžce s pochodní poblíž Olympie. Předseda Mezinárodního olympijského výboru Jacques Rogge, který se obřadu též zúčastnil, se snažil držet napjatou situaci v mantinelech klidu. "Olympijské hry se musí odehrát v mírovém prostředí. Vysíláme dnes poselství olympijského příměří," prohlásil. Zástupci organizačního výboru pak pochodeň převzali v řecké metropoli, aby ji dopravili do Pekingu, kde se pochodeň rozdělila. Jedna pochodeň se vydala na cestu kolem světa a druhá zamířila na nejvyšší horu světa Mount Everest, na jejíž vrchol ji horolezci vynesli ve čtvrtek 8. května v devět hodin ráno místního času.

Účastnické země.

Her se zúčastnilo 205 zemí. První účast zaznamenaly následující země: Černá Hora, Marshallovy ostrovy a Tuvalu.  Čísla v závorkách udávají počty sportovců zastupujících zemi.

Hry XXIX. olympiády se konaly v čínském Pekingu od 8. srpna 2008 do 24. srpna 2008. Zástupci několika desítek zemí bojovali celkem o 302 sady medailí ve 28 sportech. Mezi nově zařazené disciplíny patřila například cyklistická disciplína BMX nebo takzvaný plavecký maratón. Některé nevládní organizace protestovaly proti olympijským hrám kvůli porušování lidských práv v Číně. Hlavním stadiónem her je "Pekingský národní stadion" (; "Běijīng guójiā tǐyùchǎng"; "Pej-ťing kuo-ťia tchi-jü-čchang"), běžně označovaný dle své podoby jako „"Ptačí hnízdo"“ (; "Niǎocháo"; "Niao-čchao"). Mottem pekingské olympiády je: „Jeden svět, jeden sen“ (; "Tóng yīge shìjiè, tóng yīge mèngxiǎng"; "Tchung i-ke š'-ťie, tchung i-ke meng-siang"). Pekingské olympijské hry mají rekordní počet maskotů, pět postav nesoucích bohatou symboliku, jmenují se „Šťastné děti“ (; Fúwá): Tyto figurky jsou implikovány stykem s mořem, lesem, ohněm, zemí a oblohou, což naráží na harmonii člověka s přírodou a odpovídá myšlence „Zelené olympiády“. Kromě toho jsou do figurek Fuwa integrovány mnohé prvky čínské kultury. Zajímavé je rovněž to, že jména těchto pěti postaviček sestavená za sebou připomínají čínskou větu „Peking tě vítá“ (; Běijīng huānyíng nǐ). Pět olympijských postaviček v neposlední řadě barevně reprezentuje pět olympijských kruhů.

The 2008 Summer Olympics (), officially known as the Games of the XXIX Olympiad (), and commonly known as Beijing 2008 (), was an international multi-sport event that was held from 8 to 24 August 2008 in Beijing, China.


Povstání proti Římanům.

Vercingetorix zahájil budování svého vojska v zimě roku 52 př. n. l., zatímco Caesar pobýval v Předalpské Galii. Nejprve se musel vypořádat s opozicí arvernské šlechty, včetně svého strýce Gobanita. Poté co přemohl své oponenty a pozvedl vojsko, byl prohlášen za vládce. Vytvořil spojenectví s ostatními kmeny, načež mu bylo svěřeno velení Galů. Loajalitu opozice si zajistil tvrdou disciplínou a prostřednictvím rukojmích, které mu museli odevzdat. Jeho strategie byla založena na obraně silných pevností. Zároveň uplatňoval taktiku spálené země, v rámci čehož nechal vyklidit a spálit všechny vesnice, pole a města v okolí pochodujících římských legií tak, aby římským legiím ztížil zásobování potravinami a dalšími prostředky, čímž jim branil v rychlém postupu.  Caesar a jeho velitel Titus Labienus sice nejprve dočasně ztratili iniciativu, avšak brzy dobyli Avaricum (dnešní Bourges) a povraždili veškeré jeho obyvatelstvo (40 000 lidí). Další velká bitva u Gergovie (poblíž dnešního Clermont-Ferrand v departementu Auvergne), hlavního města Arvernů, skončila Vercingetorigovým vítězstvím, neboť Caesar zvolil útok, místo obléhání, jež bylo standardní římskou metodou u dobře opevněných měst. Vercingetorix se domníval, že Caesar chce odtáhnout, což neměl v úmyslu, protože neúspěch v Galii by zřejmě ukončil jeho kariéru. Když Caesara opustili galští spojenci Haeduové, napadl Vercingetorix Římany znovu, ale protože opustil svoji rozvážnou strategii byl jeho útok odražen. Se ztrátami se stáhl do pevnosti Alesie, kde byl později římskými legiemi oblehán.

Bitva u Alesie.

V bitvě u Alesie Caesar nezaútočil, ale zvolil tradiční taktiku obléhání. Celé oppidum nechal obklopit souvislou linií příkopů, palisád a opevnění. Když Vercingetorigovi dorazily posily vedené Commiem a Eporedorigem, nechal Caesar vybudovat další, vnější linii opevnění proti očekávanému náporu těchto galských posil, čímž se ocitli mezi dvěma hradbami v obklíčeni. Galové přišli v obrovském počtu (odhaduje se asi 100 000 vojáků, ačkoli Caesar tvrdil, že jich bylo až 250 000). Galové podnikli několik útoků z vnější i vnitřní strany opevnění, ale byli neúspěšní. Během galských útoků se podařilo Galům odhalit slabé místo římského opevnění, kde se snažili koordinovat hlavní úder zevnitř i zvenčí. Když Julius Caesar vstoupil osobně do bitvy, vyburcoval ostatní legionáře k urputnému boji, tak byli Galové poraženi. Vercingetorix poznal svou beznadějnou situaci a vzdal se.

Kapitulace a smrt.

Vzhledem k vysokým ztrátám způsobeným římským obléháním a nedostatkem potravin, radil Vercingetorix svým vojákům, aby ho živého nebo mrtvého vydali vítězům a zajistili si tak lepší podmínky pro vyjednávání o kapitulaci. Podle legendy se Vercingetorix vzdal velkolepým způsobem. Údajně vyjel na koni z Alesie a objel římský tábor předtím, než složil zbraně k Caesarovým nohám. Přitom se měl svléknout a vkleče mávat na Caesara. Caesar ve svých Zápiscích o válce galské však v rozporu s touto legendou popisuje samotný akt Vercingetorigovy kapitulace mnohem střídměji. Vercingetorix byl poté pět let vězněn v Tullianu v Římě. V roce 46 př. n. l. byl veden v Caesarově triumfu v Římě a krátce poté byl popraven patrně zardoušením.  V roce 48 př. n. l. dal Lucius Hostilius Saserna vyrazit denár na oslavu Caesarových činů v Galii. Portrét barbara na denáru je podle všeho pravděpodobným portrétem Vercingetoriga. O Vercingetorigově datu narození panují značné pochybnosti. Některé údaje připouštějí skutečnost, že v době sjednocení Galů k boji proti Římanům mu bylo pouhých 17 roků.

Film.

V roce 2001 režisér Jacques Dorfmann natočil francouzský film "Vercingétorix: la légende du druide roi" (v Česku pod názvem „Král Galů“). Hlavní roli Vercingetoriga hrál Christopher Lambert. Vercingetorix se mihnul i v několika dílech seriálu "Řím" (2005-2007).

Vercingetorix (asi 82 př. n. l. – 46 př. n. l. Řím) byl vůdcem a válečníkem galského kmene Arvernů. V roce 52 př. n. l. sjednotil obyvatelstvo Galie k poslednímu velkému pokusu vybojovat si svobodu a nezávislost na římské republice, proti prokonzulovi a pozdějšímu diktátorovi Juliu Caesarovi. Dodnes je považován za prvního francouzského hrdinu.

Vercingetorix (, ; – 46 BC) was a king and chieftain of the Arverni tribe who united the Gauls in a revolt against Roman forces during the last phase of Julius Caesar's Gallic Wars. Vercingetorix was the son of Celtillus the Arvernian, leader of the Gallic tribes. Vercingetorix came to power after his formal designation as chieftain of the Arverni at the oppidum Gergovia in 52 BC. He immediately established an alliance with other Gallic tribes, took command and combined all forces, and led them in the Celts' most significant revolt against Roman power. He won the Battle of Gergovia against Julius Caesar in which several thousand Romans and their allies died and Caesar's Roman legions withdrew. However, Caesar had been able to exploit Gaulish internal division to easily subjugate the country, and Vercingetorix's attempt to unite the Gauls against Roman invasion came too late. At the Battle of Alesia, the Romans besieged and defeated his forces. In order to save as many of his men as possible, he gave himself to the Romans. He was held prisoner for five years. In 46 BC, as part of Caesar's triumph, Vercingetorix was paraded through the streets of Rome and then executed by strangulation. Vercingetorix is primarily known through Caesar's "Commentaries on the Gallic War". To this day, he is considered a folk hero in Auvergne, his native region.


Historie.

Harrington, vyrůstající ve městě Seattle ve státě Washington, byl fascinován smyčcovými kvartety i energií populární hudby. Když mu hrozil odvod na vojnu, přihlásil se do orchestru v Kanadě. Po svém návratu do Seattlu uslyšel v rádiu protiválečnou píseň Black Angels od George Crumba, o které později prohlásil: „Po poslechu Black Angels jsem věděl jakou muziku chci hrát.“  V roce 1973 Harrington založil smyčcové kvarteto, do jehož repertoáru patřily skladby autorů 20. století (Bély Bartóka, Dmitrije Šostakoviče, Antona Weberna ad.), současných skladatelů vážné hudby (Sofie Gubajduliny, Arvo Pärta, Alfreda Schnittkeho), jazzových hudebníků (Ornetta Colemana, Charlese Minguse, Theleniouse Monka), ale i rockového kytaristy Jimiho Hendrixe, pákistánského zpěváka Pandita Prana Natha nebo avantgardního saxofonisty Johna Zorna.  První koncert se konal v North Seattle Community College a brzy poté zahráli začínající Kronos Quartet premiérově skladbu Black Angels společně s prvním provedením Travelling Music od skladatele Kena Benshoofa, příjemného, osmnáctiminutového kusu, obsahujícího odkazy k bluesové a lidové hudbě.  Mezi některými posluchači vyvolaly koncerty souboru rozpačité reakce. Mark Swed o tom v časopise Musical America napsal: „Sleduji Kronos od roku 1978, kdy se objevili jako kvarteto z Miles College v Oaklandu. V těchto raných letech nikdo z nás nevěděl, co si o této čtveřici myslet. Nebylo pochyb o energii a ohni v jejich hraní, ani zjevném nadšení ve vztahu k novému. Jejich programy obsahovaly náročnou hudbu mainstreamové klasiky (pozdní Beethoven), klasiky 20. století (Šostakovič, Berg, Bartók, Ives) a k tomu pokaždé něco nového. Tématem ohnivé debaty se stalo, zda jejich aranžmá skladby Purple Haze od Jimiho Hendrixe bylo znakem nedostatku nebo obrody smyčcových kvartetů.“  Postupem času se Kronos Quartet stal jedním z nejvlivnějších, nejoceňovanějších a nejžádanějších souborů současné vážné hudby, který koncertuje po celém světě, nahrál stovky skladeb a jeho diskografie čítá více než čtyřicet alb.

Biografie členů souboru.

David Herrington (1. housle).

Narodil se v Seattlu, stát Washington. Na housle začal hrát v 10 letech a učila ho jistá paní Cosby. V dokumentu Harrington řekl: „Kvartet je pro mě něco jako mikrosvět. Celý svět v malém.“ Dále dodává: "Primarius je jako silové pole, které se nachází uprostřed veškerého dění."

John Sherba (2. housle).

John Sherba se narodil ve Wisconsinu, kde i absolvoval universitu. Hrát začal ve čtyřech letech. V mládí hrál dua se svým starším bratrem, který hraje také na housle. Johna vždy zajímala práce se současnými skladateli.

Hank Dutt (viola).

Hank Dutt pochází z Quincy ve státě Illinois. Studoval na Indiana University, kde se seznámil s Joan. V deseti letech začal hrát na housle a v posledním ročníku střední školy přešel na violu. V Kronos Quartet začal hrát o rok dříve než Joan, které do ansámblu pomohl. „Hrát hudbu v kvartetu je pro mě něco naprosto zvláštního. Jako violista mám příležitost hodně ovlivňovat způsob její interpretace. Kdybych byl hráčem nějakého orchestru, nemohl bych se na interpretačním procesu příliš podílet. Když jsem jedním ze čtyř hráčů v kvartetu, mám v tomto ohledu hodně co říct,“ vyjádřil na videu Dutt svůj vztah ke skupině.

Joan Jeanrenaudová (violoncello).

První violoncellistka Kronos Quartet pochází z malého městečka blízko Memphisu ve státě Tennessee, kde také začala hrát na violoncello. Hudbu studovala na Indiana University a zde po čtyřech letech získala diplom. Své zkušenosti dále obohatila hraním spousty komorních skladeb a studentských kompozic. Ve škole byl také obor zaměřený na novou hudbu, studenti zde mohli navštěvovat kurzy elektronické hudby. Dále si praxi ve hře na nástroj obohatila studiem v Ženevě ve Švýcarsku a ihned poté nastoupila do Kronos Quartet. Soubor opustila po neskutečných 26 letech ze zdravotních důvodů. Některé prameny tvrdí, že Joan opustila Kronos Quartet, protože se chtěla vydat vlastní cestou. V televizním dokumentu o Kronos Quartet Joan řekla: „Snažím se o neustále zdokonalování usilovným cvičením. Hra na viloloncello mi přináší velké potěšení. Čím déle spolu hrajeme ve stejném složení, tím více můžeme proniknout do nitra druhé osoby.“  Joan Jeanrenaudová v rozhovoru v magazínu His Voice podotkla: „Víte, strašně ráda jsem hrála v Kronosu, ale po dvaceti letech jsem zjistila, že chci zkoušet jiné věci, do nichž se ostatní nechtěli pouštět. Začala jsem pociťovat stagnaci. Potřebovala jsem nové výzvy a proto jsem se rozhodla odejít. Ráda spolupracuji s mnoha lidmi, ale nechci se nikde uvázat. Ačkoliv — nikdy jsem si nemyslela, že odejdu z Kronosu, takže jednoho dne si třeba najdu jiný soubor, ve kterém zůstanu.“  Nyní se Joan věnuje skládání, sólovým koncertům a učení. V tomtéž časopisu Joan mimo jiné sdělila: „Nikdy jsem neskládala, dokud jsem hrála s Kronosem. Během studií jsem chodila na hodiny skladby, ale jen jeden semestr. Měla jsem tehdy pocit, že to pro mě není to pravé. Ale po dvaceti letech v Kronosu, kdy jsem slyšela a hrála tolik různé hudby, jsem se rozhodla odejít a věnovat se improvizaci.“

Jeniffer Culpová (violoncello).

S Kronos Quartet hrála v období 1999 do května 2005.

Jeffrey Zeigler (violoncello).

Členem Kronos Quartet byla od roku 2005 do června 2013.

Sunny Yang (violoncello).

S Kronos Quartet hraje od června 2013 doposud.

Ceny.

Soubor získal mnoho ocenění, mezi nimi několik cen Grammy, cenu za nejlepší koncert komorní hudby (1994), Hudebníky roku (2003) od Musical America nebo The Recording Academy President's Merit Award od National Academy of Recording Arts and Sciences (2005).

Kronos Quartet je smyčcové kvarteto založené roku 1973 americkým houslistou Davidem Harringtonem, které se více než třicet let systematicky věnuje především interpretaci nové hudby. V letech 1978 – 1999 měl soubor stálé obsazení: David Harrington a John Sherba - housle, Hank Dutt - viola a Joan Jeanrenaudová - violoncello. Od roku 1999 hrála na violoncello Jennifer Culpová, od roku 2005 Jeffrey Zeigler a od roku 2013 Sunny Yang. Od roku 1978 sídlí Kronos Quartet v San Franciscu v Kalifornii.

The Kronos Quartet is an American string quartet based in San Francisco. They have been in existence with a rotating membership of musicians for over forty years. The quartet covers a very broad range of musical genres, including contemporary classical music. More than 900 works have been written for them.


Hudební styl a texty písní.

Steve Huey ze serveru Allmusic uvádí, že „Nine Inch Nails jsou nejpopulárnější industriální skupinou všech dob a jsou do značné míry zodpovědní za zprostředkování tohoto žánru širokému okruhu posluchačů.“ Reznor sice svou tvorbu nikdy nenazýval industriální hudbou, ale přiznal, že si některé techniky vypůjčil například od skupin Throbbing Gristle nebo Test Dept., tedy jedněch z prvních uskupení industriálního žánru. V praxi se toto označení pro Reznorovu tvorbu ujalo i navzdory odlišnostem od skupin, které se k žánru opravdu hlásily. V rozhovoru pro časopis Spin Reznor přiznal, že jeho píseň „Down In It“ byla výrazně ovlivněna ranou tvorbou skupiny Skinny Puppy, především pak skladbou „Dig It“; v tomtéž rozhovoru označil některé skladby z alba "Pretty Hate Machine" jako synthpop. Kritik Steve Cooper ve své recenzi "The Fragile" poznamenal, že se na tomto albu vedle sebe objevují velice rozličné žánry jako například klavírní sólo ve skladbě „The Frail“ nebo prvky drum and bass ve „Starfuckers, Inc.“  Některé hudební prvky a techniky můžeme nalézt napříč celou tvorbou Nine Inch Nails. Skladby jako např. „Wish“ a „The Day the World Went Away“ využívají terasovité dynamiky. Reznorův zpěv vykazuje podobné znaky a nezřídka přechází z šepotu do křiku. Často také bývá pozměněn pomocí software, což je zjevné např. ve „Starfuckers, Inc.“ a „Burn“. V hudební tvorbě skupiny můžeme také občas narazit na komplexní rytmické kombinace, především v písních „The Collector“ z alba "With Teeth" a koncertní stálici „March of the Pigs“. Reznor ve svých skladbách pravidelně využívá šum a zkreslení a nezřídka v nich najdeme disonanci a chromatické melodie a/nebo harmonie. Všechny tyto techniky můžeme slyšet ve skladbě „Hurt“, v jejíchž verších hraje kytara vysoce disharmonický tritón. „Closer“ končí chromatickým hlavním motivem alba "The Downward Spiral". Ten se na albu objeví vícekrát v několika variacích. Nejprve zazní hraný na varhany v druhém verši písně „Piggy“, poté v refrénech „Heresy“ v podobě kytarou hraných power akordů, obrácená (vzestupná) verze je použita několikrát napříč „A Warm Place“ a nakonec se opět objeví chromatické podobě v „The Downward Spiral“. Na albu "The Fragile" Reznor opět využil techniku hudebního motivu, který se na albu objevuje opakovaně v různých podobách – například hraný na odlišný hudební nástroj, s transponovanou harmonií nebo v různých tempech. Mnoho písní na albu "Year Zero" má delší, čistě instrumentální konec (například u skladby „The Great Destroyer“ zabírá tato část prakticky polovinu z celkové 3minutové stopáže). Server Allmusic se ve své recenzi tohoto alba, které vznikalo převážně na noteboocích, vyjádřil následovně: „kytary kvílí v obklopení zvukových záseků, pípnutí a puchýřů rozostřených sonických úderů. Perkuse zní obrovsky, zkresleně, organicky, smyčkovitě, pošlapaně a zničeně.“  Motivy textů skladeb Nine Inch Nails se nejčastěji týkají rozkrývání temných lidských stránek, ať už se jedná o osobní problémy, společnost, náboženství, existencialismus, dekonstruktivismus nebo příležitostně politiku. Posledně jmenované téma je kriticky prozkoumáno na "Year Zero". Tři alba Nine Inch Nails jsou tzv. konceptuání alba. "The Downward Spiral", navazující "The Fragile" a výše zmiňované "Year Zero". "With Teeth" (tehdy stále ještě pod pracovním názvem "Bleedthrough") mělo původně být také konceptuální album o nikdy nekončícím snu odehrávajícím se v realitě, ale Reznor tuto myšlenku nakonec z alba odstranil.

Vliv a hudební odkaz.

Nine Inch Nails ovlivnili celou řadu nových umělců. O některých z nich se Trent Reznor vyjádřil jako o „nevýrazných napodobeninách“ (převážně kapely navazující na Reznorovu popularitu v první polovině 90. let), ale u některých mladších kapel ocenil jejich „upřímnější, méně imitující“ styl. Po vydání "The Downward Spiral" si začali vlivu Nine Inch Nails všímat i umělci z tradičního proudu: například David Bowie přirovnal vliv Reznora ke kapele The Velvet Underground. Bob Ezrin, producent umělců jako Pink Floyd, Kiss, Alice Cooper nebo Peter Gabriel v roce 2007 popsal Reznora jako „nefalšovaného vizionáře“ a poradil začínajícím umělcům, ať se inspiují jeho nekompromisním přístupem k umělecké tvorbě.  Při spolupráci Reznora a Dave Grohla (frontman Foo Fighters a bubeník rozpadlé Nirvany) na albu "Sound City: Real to Reel" Grohl prohlásil, že Trent je jeden z nejgeniálnějších lidí, jaké kdy potkal.  NIN obdrželi 4 ocenění z celkového počtu 25 nominací. Patří mezi ně dvě Ceny Grammy za skladby „Wish“ a „Happiness in Slavery“ z let 1993 a 1995 a dvě ocenění časopisu "Kerrang!", přičemž jedno z nich je ocenění s názvem "Kerrang!" Icon z roku 2006, které kapela získala za celkový přínos od roku 1988 a dlouhotrvající vliv na rockovou hudbu. Skupina také obdržela devět nominací na ocenění MTV Video Music Awards za řadu svých videoklipů: patří mezi ně dvě nominace za klip ke skladbě „Closer“ a pět nominací za klip ke skladbě „The Perfect Drug“ včetně ocenění Video of the Year (Videoklip roku).  V roce 1997 se Reznor dostal na seznam nejvlivnějších osobností časopisu "Time" a magazín "Spin" jej označil jako „nejdůležitějšího hudebního umělce“ (tehdejší doby). Podle organizace Recording Industry Association of America se ve Spojených státech prodalo 10,5 milionu kopií alb skupiny, což odpovídalo asi polovině z celkového tehdejšího množství prodaných alb skupiny. V roce 2003 umístil magazín "Rolling Stone" album "The Downward Spiral" na 200. příčku žebříčku "500 nejlepších alb všech dob" z roku 2003 a v následujícím roce se Nine Inch Nails umístili na 94. příčce v žebříčku "100 nejlepších umělců všech dob".

European Tour 2007 a European Summer Tour 2007.

Nine Inch Nails vyrazili 10. února 2007 na své evropské turné. Dvouměsíční koncertní turné obsahovalo kolem čtyřiceti koncertů po celé západní a severní Evropě (města jako Mnichov, Lisabon...). Sestava kapely byla stejná, jako při předchozím With_Teeth tour (tj. Aaron North, Jeordie Osbourne White aka Twiggy Ramirez, Josh Freese a Alessandro Cortini). Při prvním koncertu v Lisabonu byla představena poprvé v historii NIN skladba „Last“, která si svou živou premiéru odbyla po patnácti letech od vydání na EP "Broken". Později se premiéry dočkaly skladby z nového alba "Year Zero", jako např. „Survivalism“, „The Great Destroyer“, „Me, I'm Not“ atd.  Během letního evropského turné, které začalo 1. srpna 2007, zavítala kapela do východní Evropy a Asie. Nine Inch Nails hráli premiérově v Rusku, Číně, Izraeli, Maďarsku a na Slovensku. Po třinácti letech také zavítali do České republiky (13. srpna 2007, zimní stadion Slavia), den předtím hráli v Bratislavské Incheba Expo Aréně. Turné ukončili v australském Sydney. V ČR opět vystoupili 24.6.2009 v pražské O2 Areně.

Nine Inch Nails, známí také pod zkratkami NIN či NIИ, je Industrial rocková kapela založená v Clevelandu v roce 1988 frontmanem a stálým členem Trentem Reznorem. Sám Reznor, zpěvák, producent a multiinstrumentalista, je při živých vystoupeních doprovázen regulérní kapelou.

Nine Inch Nails, commonly abbreviated as NIN (stylized as NIИ), is an American industrial rock band formed in 1988 in Cleveland, Ohio. Singer, songwriter, multi-instrumentalist, and producer Trent Reznor was the only permanent member of the band until the official addition of English musician Atticus Ross in 2016.


Dětství.

Narodila se v newyorském Bronxu portorikánským rodičům Guadalupe Rodrigezové a Davidu Lopezovi. Má dvě sestry, Lyndu a Leslie. Jelikož rodiče neměli mnoho finančních prostředků, musela si na taneční lekce sama vydělat. V 16 letech se dostala do Manhattanského tanečního klubu, díky němuž hostovala v několika videoklipech a zúčastnila se American Music Awards. Roku 1991 se objevila v roli tanečnice v televizní komedii "In Living Color".

Kariéra.

Herectví.

Herectví se jí zalíbilo, a tak začala působit v seriálech "South Central" nebo "Hotel Malibu". Propracovala se až k filmovým rolím, k jejím prvním patří role ve filmu "Pád letadla 7" a role ve videoklipu Janet Jackson k písni "That's The Way Love Goes" z roku 1993. Toto byly vesměs všechno malé role, do většího povědomí diváků se dostala až rolí v americkém dramatu "Moje rodina", kde si zahrála s Wesleym Snipesem, nebo díky filmu "Vlak plný peněz". V roce 1996 získala roli v komedii s Robinem Williamsem "Jack" a v thrilleru s Jackem Nicholsonem "Krev a víno".  Největšího úspěchu se dočkala v roce 1998, kde za roli ve filmu Selena obdržela nominaci na Zlatý glóbus. Za tento film si mimo jiné vydělala 1 milion dolarů. Ve stejném roce získala roli v hororovém filmu "Anakonda", který získal komerční úspěch a vydělal přes 137 milionů dolarů. S Seanem Pennem a Billy Bob Thorntonem si zahrála v krimi filmu "U-Turn", který je založený na základě novely Johna Ridleyho "Stray Dogs". S Georgem Clooneym si zahrála ve filmu "Zakázané ovoce".  V roce 2000 se objevila ve filmu "Cela. "Film získal přes 104 milionů dolarů ve světě a obdržel mix kritiky. S Matthewem McConaugheym si zahrála ve filmu "Svatby podle Mary". V roce 2002 si zahrála ve filmu "Dost", kde hrála ženu, kterou zneužívá vlastní manžel. V prosinci roku 2002 se objevila ve filmu po boku Ralpha Fiennese "Krásná pokojská. "Film vydělal přes 155 milionů dolarů ve světě.  V roce 2003 naprosto propadl film "Láska s rizikem". Rozpočet na film činilo 54 milionů dolarů a film vydělal pouze 7 milionů ve světě. Kritikové film nazvali jedním z nejhorších filmů všech dob. V roce 2004 se objevila v malá roli ve filmu "Táta na plný úvazek". Film také nezaznamenal úspěch. V říjnu si zahrála po boku Richarda Gereho v dramatickém filmu "Smím prosit?"  V roce 2005 si zahrála po boku Jane Fondy v romantické komedii "Příšerná tchyně". S Robertem Redfordem a Morganem Freemanem si zahrála ve filmu "Žít po svém".  V roce 2010 získala hlavní roli ve filmu "Záložní plán. "V červnu 2010 bylo oznámeno, že Jennifer Lopez získala post porotce v talentové soutěži American Idol (Amerika hledá superstar). Na filmová plátna se vrátila v roce 2012 s hvězdně obsazeným filmem "Jak porodit a nezbláznit se. "Svůj hlas propůjčila do filmu "".  Dne 3. června 2013 měl na stanici ABC Family premiéru seriál "The Fosters", ve kterém sloužila jako exkluzivní producentka.  V roce 2015 hrála a produkovala film "Kluk od vedle. "Stanice NBC objednala dramatický seriál "Špinaví poldové", ve kterém slouží jako exkluzivní producentka, ale také hraje postavu svobodné matky a policejní detektivky. Seriál se vysílal tři řady, poslední díl byl odvysílán v srpnu 2018. V roce 2016 bylo ohlášeno, že bude porotkyní nové taneční soutěže "World of Dance".  V roce 2018 bude mít premiéru film "Znovu ve hře", ve kterém hraje hlavní roli a film také produkuje. Roli Griseldy Blanco si zahraje v televizním filmu stanice HBO. V roce 2019 bude produkovat televizní produkci muzikálu "Bye Bye Birdie Live!" a film "The Hustlers at Scores", ve kterém by si měla i zahrát.

Hudba.

Hudební debut "On the 6" vyšel 1. července 1999 a název byl inspirován číslem metra, kterým jezdila každý den z práce a kde údajně napsala všechny své songy. Album dlouho vedlo různé světové žebříčky stejně jako pilotní singl „"If" You Had My Love“. Další velice úspěšné singly se jmenovaly „Waiting For Tonight"“" nebo „Let's Get Loud“, za ten obdržela i nominaci na cenu Grammy v kategorii nejlepší taneční singl.  Druhé album, "J. Lo" vydala v lednu 2001. Album ihned zahájilo na čísle jedna stejně jako nový singl s názvem „Love Don't Cost A Thing“, se kterým poprvé dobyla britský singlový žebříček. Na dalších vydaných singlech spolupracovala s řadou známých osobností jako jsou Ja Rule, Caddillac Tah nebo 50 Cent, kteří ji pomohli hlavně s remixovou podobou alba "J. Lo" nazvanou "".  Čtvrté album vyšlo v listopadu 2002 a jmenovalo se "This Is Me... Then", kde hlavní pozornost vzbudily dva velice úspěšné singly "Jenny From The Block", kterou zpívá společně s Jadakissem, a song "All I Have", se kterým jí pomohl LL Cool J.  Až po třech letech, v roce 2005 vydala další album s názvem "Rebirth", ze kterého vydala jen jeden úspěšný singl a ten se jmenoval "Get Right". V roce 2006 dobyla americký singlový žebříček píseň "Control Myself" od LL Cool J, na kterém hostuje i Jennifer Lopez.  V roce 2007 vydala dvě alba. Album "Como Ama Una Mujer" je nazpívané celé ve španělštině a vyšlo začátkem roku, druhé album "Brave" vyšlo na konci roku a je nazpívané v angličtině. Jennifer vyjela také poprvé na celosvětové turné společně se svým manželem Marcem Anthonym.  Na podzim roku 2007 vydala prozatím poslední studiové album nazvané "Brave", které je nazpíváno opět v angličtině. Album se umístilo na 31. místě amerického žebříčku Billboard Hot 100.  V roce 2009 podepsala smlouvu s nahrávací společností Island Records. Její combackový singl „On the Floor“ se stal jednou z nejúspěšnější písničkou roku. Od 14. června 2012 se konalo turné nazvané "Dance Again World Tour. "24. července 2012 vydala první album s nejlepšími hity "Dance Again...the Hits". Její písničky „Dance Again“ a „Goin' In“ se stali součástí soundtracku k filmu "."  V dubnu 2014 byla vydána oficiální písnička Mistrovství světa ve fotbale „We Are One (Ole Ola)“ V červnu vydala skrz nahrávací společnost Capitol Records album "A.K.A.". Na albu se objevují umělci jako Iggy Azalea, French Montana nebo Pitbull.  V roce 2017 začala pracovat na svém dalším španělském albu "Por Primera Vaz." Hlavní singl „Ni Tú Ni Yo“ vydala v červenci 2017. Další singl „Amor, Amor, Amor“ vydala v listopadu 2017. V dubnu 2018 vydala španělský singl „El Anillo“ a následující měsíc „Dinero“, na kterým spolupracovala s DJ Khaledem a Cardi B.

Móda.

Působí ve světě módy pod značkou "JLo by Jennifer Lopez". Navrhuje módu pro mladé dívky hlavně džíny, trika, kabáty, pásky, peněženky a spodní prádlo. V roce 2003 nafotila mnoho snímků pro kampaň výrobce kabelek a tašek značky Louis Vuitton.  Vytvořila i svůj vlastní parfém. Její parfémový debut se jmenoval "Glow by JLo", které ho se prodaly rekordní počty. Proto vydala ještě další parfémy s názvy "Still" nebo "Miami by JLo". V roce 2006 vydala i svůj první pánský pafrém s názvem "Sweetface".  V září 2011 vydala novou kolekci nazvanou Jennifer Lopez Collection a řadu oblečení a doplňků pro Kohl's a Tommyho Hilfingera. Na konci roku 2012 vydala nový parfém "Glowing by JLo".  V lednu 2017 se začala prodávat kolekce Giuseppe Zanottiho, který spolupracoval s Lopez na kolekci bot a šperků. V dubnu 2018 vydala limitovanou edici kosmetiky pro firmu Inglot Cosmetics.

Osobní život.

Vdala se třikrát, poprvé za číšníka Ojani Nou. Její druhý manžel byl známý tanečník Chris Judd, se kterým se seznámila při natáčení videoklipu "Love Don't Cost a Thing". Vzali se v září 2001 a rozvedli se v červnu 2002.  Poté se zasnoubila s hercem Benem Affleckem. Jejich vztah byl velmi medializován. Média jim přiřkla přezdívku "Bennifer". Svatbu měli naplánovánu na září 2003, ta se ale neuskutečnila, pár se nakonec rozešel.  Krátce po rozchodu s Benem Affleckem potkala zpěváka Marca Anthonyho a po čase si ho tajně v roce 2004 vzala. Na konci roku 2007 oznámila, že spolu očekávají narození dvojčat. Dne 22. února 2008 porodila chlapečka Maximiliana Davida a holčičku Emmu Maribel Koncem roku 2006 se objevila informace, že společně se svým manželem chodí na sezení pořádané scientologickou církví v Hollywoodu. Ona sama ale tuto informaci popřela s tím, že je vychována jako katolička. Roku 2012 se rozvedli.  Od října 2011 do srpna 2016 chodila se svým tanečníkem Casperem Smartem. Od února 2018 chodí s bývalým baseballistou Alexem Rodriguezem. V březnu 2019 se dvojice zasnoubila.

Spory.

Několikrát byla nařčena několika zpěváky, že kopíruje jejich písničky. Například do své písně "Get Right" použila samply ze skladby "1 Thing" od Amerie. Spor se dostal až k soudu, ten prohrála.  Dále je tvrdě kritizována kvůli své módě. Její kolekce oblečení totiž obsahují pravé kožešiny, a to ve velkém množství. Ona sama je nosí. Mnohé například šokovala tím, když se ukázala na předávání cen v kožichu z tuleně. Další šok přišel, když jí v jednom televizním pořadu pustili záběry mučených zvířat a ona pouze pokrčila rameny.

Jennifer Lynn Lopez, přechýleně Jennifer Lopezová (* 24. července 1969 New York) je americká herečka, zpěvačka, módní návrhářka a tanečnice známá také pod přezdívkou JLo. Na filmovém poli se proslavila s rolemi ve filmech "Selena" (1997), "Svatby podle Mary" (2001), "Krásná pokojská" (2002), "Smím prosit?" (2004) nebo "Příšerná tchyně" (2005).

Jennifer Lynn Lopez (born July 24, 1969), also known by her nickname J.Lo, is an American actress, singer, dancer, fashion designer, producer, and businesswoman. In 1991, Lopez began appearing as a Fly Girl dancer on "In Living Color", where she remained a regular until she decided to pursue an acting career in 1993. For her first leading role in the 1997 Selena biopic of the same name, Lopez received a Golden Globe nomination and became the first Latin actress to earn over US$1 million for a film. She went on to star in "Anaconda" (1997) and "Out of Sight" (1998), later establishing herself as the highest-paid Latin actress in Hollywood.


Dětství.

Narodil se v Memphisu rodičům Randallovi Timberlakovi a Lynn Bommarové, ale dětství prožil v malém městě ve státě Tennessee Millingtonu. Jeho děda byl baptistický kazatel. Jeho rodiče se rozvedli. Matka později založila firmu s názvem JustinTime Entertainment. Otec, dříve bankovní úředník, se stal ředitelem sboru v baptistickém kostele.

Hudební kariéra.

'N SYNC (1996-2002).

Ve svých jedenácti letech soutěžil v televizní show Star Search, kde pod jménem Justin Randall zpíval country písně. V letech 1993 a 1994 účinkoval v pořadu The Mickey Mouse Club, ve kterém se seznámil se svým budoucím kolegou, jímž byl Joshua Scott "JC" Chasez, se svojí budoucí láskou a zpěvačkou Britney Spears, hercem a kamarádem Ryan Goslingem a zpěvačkou Christinou Aguilerou.  Od roku 1996 byl členem později známé chlapecké skupiny vystupující v 90. letech 20. století pod jménem 'N Sync, v ní se stal idolem teenagerů. V letech 1996 až 1997 se skupinou vystupovali především v Evropě. Roku 1998 vydali album "*NSYNC", kterého se prodalo 11 milionů kusů. Druhé album vydali v roce 2000 a "No Strings Attached" se stalo nejrychleji se prodávaným albem historie (se 2,4 miliony prodaných kusů za první týden prodeje). Obdobně úspěšné bylo i jejich třetí album "Celebrity". Skupina zanikla v roce 2002, rozpad využil k vydání sólového alba.

Justified (2002-2005).

Debutový singl se jmenoval "Like I Love You", poprvé jej zazpíval na udílení cen MTV Video Music Awards v srpnu 2002, kde si již získal řadu příznivců. Singl se umístil na 11. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a zaznamenal i mezinárodní úspěch. V listopadu téhož roku vydal u vydavatelství Jive a Zomba debutové album nazvané "Justified". Album bylo vřele přijato u kritiků a dosáhlo velkého komerčního úspěchu. V prvním týdnu prodeje v USA debutovalo na čísle dvě a prodalo se jej 439 000 kopií. Nakonec se jen v USA tohoto alba prodalo více než 3,8 milionu kusů, celosvětový prodej přesahoval 7 milionovou hranici. Dalšími singly byly písně "Cry Me a River" (3. příčka), "Rock Your Body" (5. příčka) a "Señorita" (27. příčka). Album produkovali The Neptunes a Timbaland.  Mezi lety 2003 až 2005 spolupracoval s mnoha známými interprety. Nejvýraznější je spolupráce s The Black Eyed Peas, na jejichž druhém albu "Monkey Business" nazpíval píseň „My Style“, a podílel se i na veleúspěšném singlu z prvního alba "Elephunk" "Where Is the Love?". Dále vydal singl i s rapperem Nellym "Work It" a se Snoop Doggem "Signs". V červenci 2003 s Christinou Aguilerou vydal EP "Justin & Christina", které obsahovalo remixy jejich největších hitů.

FutureSex/LoveSounds (2006-2012).

V září 2006 vydal svou druhou sólovou desku "FutureSex/LoveSounds". Pilotní singl "SexyBack" zaznamenal celosvětový úspěch (1. příčka v USA, Kanadě, Spojeném království a v dalších). Výborně si vedly z alba i singly "My Love" (ft. T.I.) a "What Goes Around...Comes Around", oba dosáhly 1. příčky v USA a TOP 10 v dalších státech. Další singly byly také úspěšné: "Summer Love" (6. příčka), "LoveStoned" (17. příčka) a "Until the End of Time" s Beyoncé (17. příčka). Hudbu produkovali Timberlake s Timbalandem. O první týden prodeje se v USA prodalo 684 000 kusů, a tím album debutovalo na 1. příčce Billboard 200. Celkem se v USA prodalo okolo 4,4 milionu kusů. Celosvětově poté 10 milionů kusů.  V létě 2007 založil svou vlastní nahrávací společnost "Tennman Records". S Timbalandem a s Nelly Furtado spolupracoval na hitu "Give It to Me", který se umístil na 1. příčce v USA. Také s Madonnou nazpíval píseň "4 Minutes", která pochází z jejího alba "Hard Candy" a umístila se na 3. příčce. Roku 2009 spolupracoval na úspěšných singlech "Dead and Gone" od rappera T.I., "Love Sex Magic" zpěvačky Ciara a "Carry Out" Timbalanda. Roku 2010 hostoval na singlu zpěváka Jamie Foxx "Winner". Také se přidal k charitativnímu albu "Hope for Haiti", kde se podílel na písni "Hallelujah".

The 20/20 Experience 1 a 2 (2013 - dodnes).

V březnu 2013 vydal, po téměř sedmi letech, své třetí studiové album s názvem "The 20/20 Experience". Vydal ho u vydavatelství Wright Entertainment Group a RCA Records, jako svou první spolupráci s těmito společnostmi. Všechny skladby produkoval společně s producenty Timbalandem a Jeromem "J-Roc" Harmonem. Z alba pochází úspěšné singly "Suit & Tie" (ft. Jay-Z) a "Mirrors", oba se umístily na 3. příčce žebříčku Billboard Hot 100. O první týden prodeje se v USA prodalo 968 000 kusů, což je jeho osobní rekord. Ve Spojeném království se o první týden prodalo 106 000 kusů. Celosvětově si o první týden koupilo album v digitální podobě z iTunes svého času rekordních 580 000 lidí. Album debutovalo na prvních příčkách žebříčků v USA, Kanadě, Spojeném království, Austrálii či v Německu. Celkem se alba v USA prodalo 2 427 000 kusů.  Po vydání svého třetího alba ihned oznámil, že ještě v roce 2013 i své čtvrté album nazvané "". Album bude vydáno 30. září 2013. Pochází z něj singly "Take Back the Night" (29. příčka v Billboard Hot 100) a "TKO" (36. příčka). Stejně jako předchozí album i toto produkovala trojice Timberlake, Timbaland a Jerome Harmon. Na albu hostují Drake a Jay-Z. V první týden prodeje se v USA prodalo 350 000 kusů alba, které tím debutovalo na první příčce. Celkem se v USA prodalo 781 000 kusů alba.  Na 56. předávání hudebních cen Grammy, konaném v lednu 2014, získal tři ocenění, a to za nejlepší rap/zpěv píseň ("Holy Grail" (od Jay-Z)), nejlepší R&B píseň ("Pusher Love Girl") a nejlepší videoklip ("Suit & Tie"). V roce 2014 se produkčně i zpěvem podílel na úspěšném posmrtně vydaném singlu Michaela Jacksona "Love Never Felt So Good" z alba "Xscape".

Herecká kariéra.

Kromě hudební produkce se podílel (např. dabing) na výrobě více než desítky filmů. Do hlavní role byl obsazen ve filmu "Edison Force" z roku 2005, kde ztělesnil pisálka z komunitních novin, postupně se dostávajícího k odhalení organizovaného zločinu zvláštní policejní jednotky.  Svůj herecký debut si odbyl roku 2000 ve filmu "Longshot" (Přesný zásah). Téhož roku hrál i v komedii "Model Behavior" (Změna je život). Další role přišly až po pěti letech. Například hrál v thrilleru "Edison" (Mimo zákon), "Southland Tales" (Apokalypsa), "Alpha Dog", "The Love Guru" (Guru lásky) či "The Open Road".  Mezi komerčně nejúspěšnější filmy ve kterých hrál patří snímky "The Social Network", "Bad Teacher" (Zkažená úča), "Friends with Benefits" (Kamarád taky rád) a "In Time" (Vyměřený čas). Úspěšnými byly i animované snímky jejichž postávám propůjčil hlas, jako ve filmech "Shrek the Third" (Shrek Třetí) a "Yogi Bear" (Méďa Béďa).  Od roku 2012 si zahrál ve filmech "Trouble with the Curve" (Zpátky ve hře), "Runner, Runner" (Hra na hraně) a "Inside Llewyn Davis".

Osobní život.

V letech 1999 až 2002 měl vztah s popovou zpěvačkou Britney Spears. Znali se už od dětských let z televizního pořadu, ve kterém spolu účinkovali například i s Christinou Aguilerou. Po tvrdém rozchodu (nejspíše nevěra ze strany Britney) napsal píseň Cry Me a River celkem provokujícím klipem vůči Britney. Poté měl čtyři roky trvající vztah s herečkou Cameron Diaz, pár se ale v prosinci 2006 rozešel. Jeho novou partnerkou se stala herečka Jessica Biel, se kterou se 19. října 2012 v jižní Itálii oženil.  Také se čile věnuje charitě, a to již od dob v 'N Sync. Od roku 2001 spravuje nadaci Justin Timberlake Foundation, která původně podporovala hudební výchovu na školách, ale dnes má širší záběr. Roku 2007 věnoval sto tisíc amerických dolarů organizaci Wildlife Warriors, kterou vede Steve Irwin. Stejnou sumu věnoval roku 2008 Memphiskému Rock 'n' Soul muzeu, a také nadaci Memphis Music Foundation.  Roku 2007 asociace PGA Tour oznámila, že je Timberlake profesionálním golfistou s handicapem 6. Poprvé hrál roku 2008 na turnaji v Las Vegas. Ukázalo se, že šlo o charitativní akci a turnaj dostal nové jméno Justin Timberlake Shriners Hospitals for Children Open. Turnaj vynesl devět milionů dolarů.

Justin Randall Timberlake (*31. ledna 1981 Memphis, Tennessee, USA) je americký zpěvák a herec, devítinásobný držitel prestižní Ceny Grammy a čtyřnásobný držitel Emmy Awards.

Justin Randall Timberlake (born January 31, 1981), occasionally known by his initials JT, is an American singer, songwriter, actor, and record producer. Raised in Tennessee, he appeared on the television shows "Star Search" and "The All-New Mickey Mouse Club" as a child. In the late 1990s, Timberlake rose to prominence as one of the two lead vocalists and youngest member of NSYNC, which eventually became one of the best-selling boy bands of all time. Timberlake won two Grammy Awards for his R&B-focused debut solo album "Justified" (2002) and its single "Cry Me a River". Another single from the album, "Rock Your Body", was also successful.


Statue of Saint Wenceslas, Wenceslas Square

Vznik řádu.

Obláti jsou součástí katolické církve, jejichž specialitou jsou mise, působení na místech, kde kněží nejsou. Založil ji po napoleonských válkách francouzský šlechtic Evžen de Mazenod a vytknul jí ideu „šířit poselství Krista mezi těmi, kteří po zvratech doby zůstali bez pastýřů“. Roku 1826 papež Lev XII. kongregaci potvrdil vytvořená pravidla. Roku 1845 vyslali první misie do Kanady, na Cejlon a do Jižní Afriky.

Poslání.

Obláti nejsou specialisty na jeden určitý druh pastorace nebo jednu konkrétní skupinu lidí. Je sice pravda, že se kongregace již od samých počátků věnovala především práci s mládeží, hlásání lidových misií, apoštolátu u chudých a opuštěných a postupem času se z nich stali i misionáři ad gentes, ale v současnosti působí ve světě také jako faráři, správci poutních míst. Angažují se v oblasti spravedlnosti, míru a integrity stvoření, pracují s imigranty a romským etnikem.

Začátky OMI v českých zemích.

Kongregace oblátů Panny Marie Neposkvrněné (OMI) se v Čechách usadila v roce 1911, po vzniku Československa založila samostatnou provincii. Působilo zde, zejména v Sudetech, osm kněží. Jejich centrem byl konvent v Teplé. V Kájově u Českého Krumlova fungoval jejich juniorát a noviciát. Po vyhnání Němců po skončení II.světové války provincie přestala fungovat a formálně zanikla úmrtím P. Jana Václava Straky roku 1970.

Nová historie.

V roce 1991 se vrátil z 43letého působení v Africe pater Zdeněk Čížkovský, aby zde činnost provincie obnovil. Pracoval jako farář v Kroměříži, kde obláti dostali přidělenou farnost Blahoslavané Panny Marie, později i v Klokotech.  V současné době působí v Česku dvě komunity oblátů a to v Plasích a Klokotech.

Mládež.

Součástí oblátské rodiny jsou od samého počátku také společenství mladých. V naší provincii jde především o německé OMI-Jugend a český OMIGang. Společenství mládeže OMIGang se začalo vytvářet kolem oblátské komunity v Plasích (plzeňská diecéze) v r. 2011. Nejprve šlo o nepravidelná setkání několika mladých lidí z oblátských farností kolem Plas a Manětína, brzy se ale přidalo i pár středoškoláků a vysokoškolských studentů z Plzně a postupem času se společenství rozrostlo i o zástupce z Moravy: Brna a Kroměříže. Pořádaly se první OMITreffingy (pravidelná víkendová setkání v Plasích), k nim se záhy přidaly OMILuftingy (víkendová setkání s pracovně-duchovní náplní sloužící k „proluftování“ zanedbaných a opuštěných kostelů a jiných objektů), kterých se dodnes účastní i studenti našeho spřáteleného Stojanova gymnázia na Velehradě. Časem, když se mezi členy OMIGangu upevnily vztahy a vytvořilo se pevnější jádro, se začalo společenství více otevírat navenek, zvát další mladé lidi ke sdílení a vytvářet svůj vlastní apoštolát.

KVS.

Komunita Vtěleného Slova, tedy KVS je odpověď na potřebu silné zkušenosti komunitního evangelního života, kterou někteří čeští obláti zakusili v italském „Centro giovanile“ v Marinu nedaleko Říma. V r. 2012 se tedy po vzoru této italské oblátské zkušenosti vytvořilo společenství mladých mužů, kteří se rozhodli udělat zkušenost společného žití evangelia ve všednosti obyčejného života. Společně s obláty v Plasích bydlí, společně pracují, společně uklízí, vaří, perou, modlí se, společně studují...

Oblátští asociovaní.

Životní cesta a odkaz svatého Evžena neoslovuje jen řeholníky nebo ty, kteří hledají své životní povolání. Evženova láska k Bohu a k církvi má velkou inspirativní sílu i pro lidi, kteří žijí v rodinách a chodí do běžných zaměstnání. Tito lidé vytvářejí společenství tzv. oblátských asociovaných. Spojují se se společenstvím oblátů a oblátek slibem, ve kterém se vyznávají ze svého vztahu k Ježíši Kristu a k jeho církvi a ve kterém vyjadřují svou touhu být živými svědky Boží bezpodmínečné lásky k lidem ve svých rodinách, v církvi i mimo ni, ale zejména vůči lidem, kteří mají největší důvod o této lásce pochybovat, totiž vůči lidem vyloučeným na okraj lidské a církevní společnosti. Tento slib mohou každoročně obnovovat.  Ke společenství asociovaných patří staří i mladí, svobodní i zadaní, lidé z měst i z vesnic, studovaní i nestudovaní. Schází se v regionálních skupinách. Dvakrát ročně pak mají příležitost setkat se se všemi ostatními asociovanými z Česka a z Německa (na tzv. Eugen-Meetingu a podzimním výročním setkání). Základem setkání je lidské společenství, nechybí ani duchovní program.  Prvních 17 laiků složilo slib v únoru roku 2004. Dnes je jich přes osmdesát, regionálních skupin je v současnosti sedm: pět v Německu (sasko-srbská skupina, skupina z Burlo, hünfeldská skupina, jihoněmecká skupina a tzv. mladí asociovaní z celého Německa) a dvě v Česku. K původní skupině českých asociovaných scházejících se již tradičně kolem oblátské komunity v Táboře - Klokotech se čerstvě přidala i skupina sedmi mladých asociovaných navázaná na komunitu plaskou (první asociace: 1. říjen 2016).  Mladí asociovaní, neboli Maso, jak si ve zkratce říkají, se pravidelně scházejí ke společnému sdílení a prohlubování života v charismatu sv. Evžena. Mají na starosti několik evangelizačních projektů a kromě toho se také snaží o mezinárodní propojení s dalšími členy oblátské rodiny po celém světě, především v rámci naší Středoevropské provincie.

Misionáři obláti Panny Marie Neposkvrněné (OMI) jsou misijním řeholním společenstvím kněží a bratří uprostřed katolické církve. Jejich hlavním posláním je hlásat radostnou zvěst lidem, kteří o Ježíši Kristu a jeho evangeliu ještě neslyšeli, nebo těm, ke kterým obvyklá pastorace Církve nedosahuje. Tuto svou misii - poslání uskutečňují v apoštolských komunitách a v úzké spolupráci s laiky, kteří jsou považováni za partnery v evangelizaci.

The Missionary Oblates of Mary Immaculate (OMI) is a missionary religious congregation in the Catholic Church. It was founded on January 25, 1816, by Saint Eugène de Mazenod, a French priest born in Aix-en-Provence in the south of France on August 1, 1782. The congregation was given recognition by Pope Leo XII on February 17, 1826. The congregation is composed of priests and brothers usually living in community; oblate means a person dedicated to God or God’s service. Their traditional salutation is "Laudetur Iesus Christus" ("Praised be Jesus Christ"), to which the response is "Et Maria Immaculata" ("And Mary Immaculate"). In 2016, there were 3,924 members.


Metodiky výpočtu.

Koncept dne daňové svobody vytvořil floridský podnikatel Dallas Hostetler již v roce 1948, avšak metodika jeho výpočtu, zejména používaných vstupních dat, není dnes jednotná.  Rozdíl těchto dvou v ČR používaných způsobů výpočtu tedy je v tom, že Liberální institut porovnává výdaje státu oproti domácímu produktu, kdežto Deloitte naopak příjmy státu oproti národnímu důchodu. Národní důchod nezapočítává příjmy nerezidentních fyzických a právnických osob, tedy zahraničních pracovníků a firem na území ČR. Tak vzniká největší rozdíl mezi oběma metodami.

Konkrétní data.

V roce 2012 byl v Česku den daňové svobody 9. června, náklady veřejných rozpočtů Češi uhradili během 160 dnů – dle výpočtů Liberálního institutu.  V roce 2013 u nás den daňové svobody připadl podle výpočtů Liberálního institutu na 11. června.  V roce 2014 podle podle výpočtů stejnojmenného portálu "Den daňové svobody" (napojeného na Liberální institut a Centrum ekonomických a tržních analýz CETA) nastal o den dříve než rok předešlý: 10. června. Ovšem podle metodiky Patrie se předpokládá až 27. června, takže by občan na stát pracoval bez tří kalendářních dnů celou polovinu roku (přesně se to ukáže až zpětně v roce 2015, podle revize skutečných výdajů státu za rok 2014). Na den daňové svobody podle výpočtů Patrie odkazují například Svobodní rozdáváním novinové přípomínky toho faktu v ulicích obcí po celé ČR. V USA pro rok 2014 spočítali celkový den daňové svobody na 21. duben 2014, ovšem každý dílčí stát má svůj: od 30. března v Louisianě až po 9. května v New Jersey a Connecticutu. Podle tohoto výpočtu na daních američané zaplatí více než utratí za jídlo, oblečení a bydlení dohromady.  V roce 2017 Liberální institut vypočítal den daňové svobody na 29. května.  Pro rok 2018 vypočítal Liberální institut den daňové svobody na 22. května V roce 2019 byl v Česku den daňové svobody 28. května, na zajištění příjmů veřejných rozpočtů resp. na pokrytí jejich výdajů tak Češi museli pracovat 148 dní.  V roce 2020 je v Česku den daňové svobody 24. června, na zajištění příjmů veřejných rozpočtů resp. na pokrytí jejich výdajů tak Češi museli pracovat 175 dní.

Den daňové svobody představuje pomyslnou hranici, která rozděluje kalendářní rok do dvou období. V prvním období vydělávají daňoví poplatníci na pokrytí výdajů vlády a ostatních institucí státu. Teprve až o penězích, které vydělají počínaje dnem daňové svobody (včetně), rozhodují svobodně oni sami.

Tax Freedom Day is the first day of the year in which a nation as a whole has theoretically earned enough income to pay its taxes. Every dollar that is officially considered income by the government is counted, and every payment to the government that is officially considered a tax is counted. Taxes at all levels of government – local, state and federal – are included.


Plnivo.

Plnivo tvoří přibližně 80 % celkového objemu. Používají se přírodní nebo umělé materiály různé zrnitosti. Mezi plnivem a matricí nesmí docházet k žádné chemické reakci. Jako plnivo se používají převážně minerální materiály – žula, křemenec, basalt, živec, čedič, které svými vlastnostmi ovlivňují výsledné materiálové charakteristiky kompozitu. Jako příměsi plniva lze použít moučky (filery)- kameniva, drobné částice kovů a skel, v množství, které nepříznivě neovlivní vlastnosti betonu.  K vytvoření odlitku s dobrými technickými parametry je třeba kompaktní struktura s co možná nejhrubšími zrny. Vzniklé dutiny jsou vyplněny jemnějšími částicemi a pojivem. Maximální velikost zrn plniva je ovlivněna rozměrem a tvarem odlitku.

Matrice.

Matrice bývá dvou komponentní a skládá se z pryskyřice a tvrdidla. Nejčastěji používaná pryskyřice je epoxid. Epoxidová pryskyřice se oproti metacrylátové a nenasycené polyesterové pryskyřici vyznačuje menším objemovým smrštěním a delší dobou zpracovatelnosti. Materiály s těmito pryskyřičnými matricemi nejsou vhodné do provozů s teplotou vyšší než cca 80 °C.

Využití.

První pokusy o využití minerálního kompozitu ve strojírenství se datují od 70. let 20. století. Jako u většiny nových materiálů, i zde panovala počáteční nedůvěra a to i přes nesporné výhody jak technické, tak ekonomické. Vynikající schopnost tlumení, teplotní stabilita, široká konstrukční variabilita a v neposlední řadě snížení nákladů, jsou základní důvody pro stále větší oblibu tohoto materiálu.  Široká paleta výrobků zahrnuje díly o hmotnosti několika kilogramů až několika tun. V současné době jsou z minerálního kompozitu vyráběny převážně podstavce pro obráběcí a měřící stroje, které se využívají ve strojírenském, elektrotechnickém, potravinářském a chemickém průmyslu.

Minerální kompozit je druh polymerbetonu, který se skládá z vytvrditelné organické matrice a anorganického plniva. Zhotovování výrobků z tohoto materiálu se provádí odléváním do rozebiratelných forem, které jsou z důvodů lepší zabíhatelnosti a vyššího zhutnění směsi umístěny na vibračních stolech. Během vytvrzování probíhá exotermická reakce, při níž dochází k ohřevu odlitku maximálně na teplotu 55 °C. Odlévání probíhá za pokojové teploty. Minerální kompozit je označován v zahraniční literatuře jako Mineralguss, Reaktionsharzbeton, mineral casting, či polymer concrete.

Epoxy granite, also known as synthetic granite, is a mixture of epoxy and granite commonly used as an alternative material for machine tool bases. Epoxy granite is used instead of cast iron and steel for better vibration damping, longer tool life, and lower assembly cost.


Životopisná data.

Narodil se muži z Efrajimova kmene, který se jmenoval Nun, a to někdy mezi 18. a 13. stoletím před naším letopočtem. Jeho původní jméno bylo Hóšea (hebrejsky הוֹשֵׁעַ, "„Spasení“"), ale jeho učitel Mojžíš ho přejmenoval na Jozue. Byl nejen Mojžíšovým žákem, ale i pomocníkem, který svého mistra ve všem následoval a všude doprovázel – u hory Sinaj, na níž předal Hospodin Mojžíši kamenné desky s desaterem, byl u svého mistra nejblíže ze všech. Na Mojžíšův rozkaz vedl také izraelské bojovníky do bitvy proti Amálekovi a dovedl ji do vítězného konce. Když byl později mezi dvanácti zvědy, coby zástupce kmene Efrajim, vyslán do Kanaánu, aby společně prozkoumali zemi, prokázal velkou odvahu a hlavně víru v Hospodinovu pomoc.  Mojžíš ještě před svou smrtí v Moábské poušti dostal od Hospodina příkaz, aby svým nástupcem jmenoval Jozua, který dovede Hospodinův lid do Země zaslíbené. Po Mojžíšově smrti Hospodin řekl Jozuovi: "„Mojžíš, můj služebník, zemřel. Nyní tedy vstaň a přejdi s veškerým tímto lidem přes Jordán do země, kterou dávám Izraelcům.“" Podobně jako převedl Mojžíš za pomoci Hospodina izraelský lid suchou nohou přes Rákosové moře, převedl Jozue izraelský lid suchou nohou přes řeku Jordán.  Později uposlechl Hospodina a zázrakem bez boje dobyl město Jericho, jehož obyvatele, až na Rachab a její rodinu, zcela vyhladil. Svedl i mnoho bitev a dobyl další města, například město Aj. Pomohl ubránit Gibeonity, když na ně zaútočila vojska pěti králů. Bojoval statečně mezi svými válečníky a osobně velel útokům. S poraženými nepřáteli jednal tvrdě, jak bylo v jeho době obvyklé a jak to vyžadoval Bůh Izraelitů. Zajatým králům nechal šlapal na šíji a pak je dal "„pobít a usmrtit a pověsit“". Ty, kdo se odmítli vzdát a podvolit dodržování Noachidským přikázáním, nemilosrdně masakroval – dokonce i jejich ženy, děti a někdy i domácí zvířata. Například při dobytí Jericha Izraelité pod vedením Jozua vyhubili ostřím meče jako klaté, až na jednu výjimku, všechno, co bylo ve městě: "„muže i ženy, mladíky i starce, též skot a brav i osly.“" Z kanaánských obyvatel ušetřil pouze obyvatele města Gibeon, kteří s ním uzavřeli mírovou smlouvu pod záminkou, že jsou z daleka. I Když Jozue tuto lest odhalil, smlouvu neporušil. Gibeonští sice upadli do postavení otroků, ale když bylo město Gibeon napadeno nájezdníky, Jozue jej pomohl ochránit. Právě v bitvě u Gibeonu došlo k jednomu ze slavných biblických zázraků, kdy na Jozuovu přímluvu Hospodin zastavil západ Slunce a prodloužil tak den. Tato zmínka v knize Jozue byla ve středověku i později používána církví pro podporu geocentrismu. Citovali ji přitom jak katoličtí inkvizitoři, tak například Martin Luther, když kritizoval Mikuláše Koperníka a jeho astronomickou teorii.  S pomocí brilantní strategie, neústupné zásadovosti a Božího požehnání Jozue postupně porazil a usmrtil třicet jedna králů a obsadil celou zemi Kanaán. Potom společně s knězem Eleazarem rozdělil zemi losem na dědičné podíly podle izraelských kmenů s výjimkou kmene Lévi. Před svou smrtí svolal starší a představitele národa, aby od nich přijal přísahu, že budou věrně sloužit Hospodinu, svému Bohu. Jozue zemřel ve stáří 110 let a byl pohřben ve městě Timnat-serachu v Efrajimském pohoří. Jozue je považován za prvního tzv. starozákonního soudce. Podle Davida Ganse soudil Jozue syny Izraele "„28 let, totiž od roku 2488, ihned po smrti Mojžíše, do roku 2516“", počítáno od stvoření světa, což odpovídá létům 1274–1245 před naším letopočtem. Po jeho smrti začal soudit syny Izraele soudce Otníel.

Jozue ( יְהוֹשֻׁעַ בִּן־נוּן, "Jehošua bin Nun") byl nástupcem Mojžíše a vůdcem, který přivedl syny Izraele do Země zaslíbené. Jeho příběh je popisován v knihách Exodus, Numeri a zvláště v knize Jozue. Jméno Jozue je stejného původu jako jméno Ježíš a znamená v překladu "„Hospodin je vysvobození“", "„Hospodin je spása“" či "„Hospodin je pomoc“".

Joshua () or Jehoshua ( "Yəhôšuaʿ") is the central figure in the Hebrew Bible's Book of Joshua. According to the books of Exodus, Numbers and Joshua, he was Moses' assistant and became the leader of the Israelite tribes after the death of Moses. His name was Hoshea () the son of Nun, of the tribe of Ephraim, but Moses called him Joshua (), the name by which he is commonly known. According to the Bible he was born in Egypt prior to the Exodus.


Historie.

Přesné datum založení obce není známo, první písemná zmínka však pochází z roku 1469, kdy poprvé vystupuje jméno Habendorf. Prvními obyvateli byli nejspíše Němci z Lužice a Slezska. Kvůli pomalému rozvoji obce se další zmínka vyskytuje až v souvislosti s protireformací, kdy nový majitel frýdlantského a libereckého panství Albrecht z Valdštejna začal prosazovat náboženský mandát císaře Ferdinanda v jinak protestantském kraji.  Roku 1599 nechala svobodná paní Kateřina z Redernu postavit v obci nový kostel („dům Páně“), který zřejmě zaujal místo staré dřevěné modlitebny. Roku 1901 se stává farním a v roce 1878 byl hřbitov kolem něj přesunut do nedalekých polí.  Obec zaznamenala rychlý rozvoj v 2. polovině 18. století, kdy byl na východ od původní obce založen Nový Habendorf. Velký význam pro růst obce měl textilní průmysl. V obci se vystřídalo několik průmyslníků, např. Johann Georg Berger, Karl Zimmermann, Heinrich Karrer nebo Ferdinand Zedlitz. Po skončení 2. světové války zastihl početnou část sudetoněmeckých obyvatel odsun, a tak zůstala obec v roce 1946 prakticky prázdná až do nastěhování nových českých obyvatel, jejichž potomci žijí v obci dodnes.  V letech 1976–1990 bývala Stráž součástí Liberce a nesla název Liberec XXVI-Stráž nad Nisou, Svárov byl pak Liberec XXVII-Svárov. Od 1. září 1990 je samostatnou obcí.

Doprava.

Obcí prochází železniční trať 089 z Liberce přes německou Žitavu do Rybniště a také trať 037 z Liberce přes Frýdlant do polského Zawidówa. Na této trati leží železniční zastávka "Stráž nad Nisou".  Do obce zajíždějí i autobusové linky liberecké městské hromadné dopravy a příměstské autobusové linky z Liberce do Chrastavy. Obcí prochází silnice I/13.

Obec Stráž nad Nisou (do roku 1947 "Starý Habendorf", ), zahrnující vesnice Stráž nad Nisou a Svárov, leží na soutoku Lužické Nisy a Černé Nisy. Je obklopena městskými čtvrtěmi Liberce (na severu Krásnou Studánkou, na jihu Ostašovem a Růžodolem, na východě Starými Pavlovicemi a Radčicemi a na západě Machnínem), tvoří tedy enklávu v území města Liberce. Žije zde obyvatel.

Stráž nad Nisou (until 1947 Starý Habendorf () is a village and municipality ("obec") in Liberec District in the Liberec Region of the Czech Republic.


Geografie.

Athos je nejvýchodnější ze tří poloostrůvků – jakoby prstů, které vybíhají do Egejského moře z poloostrova Chalkidiki. Athoský poloostrov má 50 km na délku, jeho šířka se pohybuje mezi 8 a 12 km a jeho plocha je 350 km2. Na jihu poloostrova se od moře zdvihá hora Athos do výše 2033 m (údaje o výšce hory se různí, na různých mapách jsou k vidění nejméně tři různé údaje. Zde je uvedeno číslo nejčastěji publikované v pravoslavných průvodcích).  Na Athosu se nachází pravoslavná „mnišská republika“. Na Athos nemají podle dávné tradice (sahající až k začátkům mnišství na tomto místě) přístup ženy. Jméno Athos je prastaré, v řecké mytologii šlo o jednoho z Gigantů. Zabil jej bůh Poseidón tím, že jej zavalil velkou horou, která získala Gigantovo jméno.  Trvale na Athosu přebývají jenom pravoslavní mniši (a několik osob správního personálu). V současnosti zde žije asi 2000 mnichů (přesné číslo bude větší, ale není přesně známo).  Politicky spadá pod svrchovanost řeckého státu. Z hlediska církevní jurisdikce spadá Svatá Hora přímo pod konstantinopolského patriarchu.  Pro pravoslavné křesťany má Athos jedinečný význam jako jedno z duchovních center pravoslaví. Na Svaté Hoře je přes tisíciletí nepřetržitě pěstována pravoslavná duchovní tradice. Zvláště je Athos spojen s tzv. hésychasmem, což je teologické pojmenování nejhlubší mystické duchovní modlitební praxe. Je zde pěstována i specifická podoba pravoslavné východní liturgické praxe (tzv. svatohorský typikon). Svatá Hora je pro pravoslavné křesťany místem, kde mohou zažít hlubokou duchovnost, kde se každodenně prý dějí zázraky (kvůli nimž sem přicházejí mnozí poutníci s prosbou o uzdravení, otěhotnění manželky, nápravy dítěte atd.), kde jsou divotvorné ikony a nesčíslné množství ostatků svatých a hlavně – žijící svatí – "duchonosní starci".  Z hlediska nepravoslavných návštěvníků je Athos místem podivuhodné starobylé byzantské architektury, kde se dochovalo veliké množství archeologických památek na dávnou Byzanc, památek z oblasti výtvarného umění (ikony), ostatkáře, kalichy apod. i z oblasti písemnictví (v knihovnách jsou střeženy vzácné rukopisy, iluminace apod.). To vše je soustředěno na poměrně malé ploše.  Právem je možné považovat Svatou Horu za duchovně-kulturní klenot světa, neboť ve starobylých monastýrech a poustevnách jsou přechovávány památky nevyčíslitelné hodnoty. Jedná se o práce ikonopisců, řezbářů, kaligrafů a dalších umělců práce s kovem, látkami apod.  Oba typy návštěvníků se mohou při návštěvě Athosu dotknout dávné žijící Byzance – její duchovní i umělecké sféry. A oba typy při návštěvě Athosu jistě ocení jeho výjimečně krásnou přírodu.

Historie.

Základní přehled.

Podle církevního podání se Bohorodička po Nanebevstoupení Páně, poté co chtěla navštívit sv. Lazara, který byl biskupem na ostrově Kypru, plavila lodí po moři a byla nepříznivým větrem zanesena k poloostrovu Athos, kde vystoupila z lodi, poloostrov na věčné časy požehnala a spolu s ním i jeho obyvatelům. (O hodnověrnosti tohoto podání se vedou spory.)  Již císař Theodosios Veliký (379–395) dal prý vystavět na Athosu chrám Bohorodice (Vatoped) jako díky za zázračnou záchranu svého syna Arkadia, který se poblíž po pádu z lodě málem utopil, ale byl posléze nalezen živý, ležící právě na athoském pobřeží.  Traduje se pověst o návštěvě císařovny Placidie, dcery Theodosia Velikého (první čtvrtina 5. století), která když chtěla vstoupit na Athosu do chrámu (Vatoped), aby se tam pomodlila, ozval se jí hlas varující: „Stůj, nechoď dále, abys neutrpěla.“ Podle jiných to znělo: „Stůj, nechoď dále, zde není místo pro dvě císařovny.“ U chrámových dveří, kde se to stalo, byl vymalován obraz Matky Boží. Tato pověst je základem známého zákona zakazujícího ženám vstup na Svatou Horu.  První poustevny v pohoří vznikly už v 5. st. Již císařovna Pulcherie (421–452) prý za svého panovaní dala podnět k vystavění prvního kláštera na athoském poloostrově. V té době se mnišství na Athosu již upevnilo.  Nejstarší dochovaný monastýr – Megisti Lávra – byl založen v r. 963 sv. Athanásiem za podpory císaře Nikefora Foky.  Z prvních obyvatel je znám pouze poustevník sv. Petr, který přišel na Athos v r. 683 a žil v jedné jeskyni na jižním úpatí hory, kde strávil 53 let.  V roce 885 byl Athos prohlášen byzantským císařem Basilem I. za sídlo mnichů a poustevníků. Jejich způsob života se začal měnit od roku 963, kdy svatý Athanasios Athoský založil s podporou svého přítele, císaře Nikefora, první monastýr (klášter) Megistis Lavras (Velká Lávra).  Roku 972 podepsal byzantský císař Jan I. Tzimiskes na pergamenu ústavu Svaté hory, zajišťující zachovávání různých podob asketického života.  V 11. století už stála většina z dvaceti velkých monastýrů, stejně jako množství kelií (cel) a pousteven. Výnosem z roku 1045 byzantský císař Konstantin IX. Monomachos vydal pro Svatou Horu zvláštní ústavu (mj. v ní zakázal na Athos přístup osobám a živočichům ženského pohlaví).  Chmurnou kapitolou athoských dějin je vpád křižáků (včetně římského duchovenstva) na Athos v roku 1204 při IV. křížové výpravě. Papež Inocenc III. připojil celý athoský poloostrov ke svým osobním pozemkům. Poslal tam svého zplnomocněnce s příkazem, aby všechny násilím obrátil na římsko-katolickou víru. Nastal krutý teror. Svatou Horu osvobodil bulharský car Jan Asěn II.  V říjnu 1267 se však objevili na Athosu římští katolíci znovu a s nimi byzantinci apostaté (tj. odpadlíci od pravoslaví, kteří přijali unii s papežem) a začalo nové pronásledování. Monastýry Zograf, Iveron a Vatoped zachovaly věrnost pravoslaví. Zografští mniši byli upáleni, vatopedští pověšeni a iverští hozeni do moře. Ruský a srbský monastýr byly vypáleny. Na Západ bylo vyvezeno 400 povozů s athoskými posvátnými předměty a literárními památkami. Roku 1313 byl Athos od latiníků osvobozen. Unie na Athosu, obrázky  Byzantská říše monastýry (kláštery) významným způsobem podporovala. V důsledku toho se Athos ve 14. století stává významným kulturním a náboženským centrem. V té době je založen i poslední z dvacítky velkých klášterů. Avšak v polovině tohoto století začínají Athos sužovat útoky tureckých pirátů (kvůli nim mají některé monastýry na pobřeží podobu nedobytných pevností), po dobytí Byzantské říše se situace ještě zhoršila.  Monastýry od té doby přežívají pouze díky sponzorství křesťanských panovníků z podunajských zemí. Napjatá finanční situace je důvodem k zavedení „idiorhytmického“ života ve většině monastýrů: každý mnich může vlastnit majetek, sám se stará o své živobytí, sám žije. Takové monastýry nemají igumena (opata).  Roku 1783 byla Athosu udělena nová ústava a roku 1794 je založena Athoská škola, v budoucích letech centrum vzdělanosti. Přes vysoké daně se kláštery rozrůstají, přicházejí noví mniši a Athos zažívá svůj zlatý věk, který však končí s protitureckým povstáním na Chalkidiki během řecké revoluce. Mniši i laici jsou zmasakrováni, na monastýry jsou uvaleny výrazně vyšší daně. Athos je obsazen tureckými vojáky; mniši, kteří zůstali, jsou šikanováni a musejí rabujícím vojákům sloužit. Situace se mění až po roce 1826, kdy se vracejí mniši, kteří uprchli před Turky.  Na konci 19. století začíná na Athos proudit velké množství ruských mnichů. Ruští carové až do bolševické revoluce (1917) mnišství na Svaté Hoře štědře podporovali.  5. listopadu 1912 je v malém přístavu Dafni vztyčena řecká vlajka a od roku 1924 uznává Řecko právní svrchovanost athoského území – roku 1926 (v době masakru řeckého obyvatelstva v Turecku) byl Athos připojen k řeckému státu a Řeckem chráněn jako autonomní mnišská republika pod řeckou svrchovaností.  Ve dvacátém století prochází mnišský život prudkými změnami – nejprve velkým úbytkem mnichů, ale od roku 1972 opět počet mnichů v monastýrech narůstá. (Většina nových mnichů na Athosu jsou dnes mladí vzdělaní lidé – často s univerzitními diplomy).

Seznam panovníků, kteří se vyznamenali v dějinách Svaté Hory.

Císaři byzantští:  Panovnící bulharští:  Srbští panovníci vydali slovanské listiny, zachovávané v monastýrech Chilandar a Russikon. Za všechny:  Gramoty (listiny) carů ruských začínají od 16. století. Obsahují povolení udělovaná Athonitům přicházet na Rus za účelem konání sbírek.

Kláštery.

Na poloostrově Svatá Hora je 20 pravoslavných monastýrů (klášterů) a mnoho skitů, kaliv, kelijí, pousteven apod. (Skit, kaliva, kelije jsou různé menší mnišské příbytky; skit malý monastýr, kaliva a kelije bývají příbytky pro jednoho či několik mnichů s domovní kaplí či malým chrámem). Většina monastýrů přináleží Řekům, dále je zde po jednom monastýru bulharském, ruském, srbském a rumunském. Žijí v nich mniši z celého světa, někteří také bydlí mimo monastýry, osaměle, na svazích pohoří či v menších poustevnách.  Níže jsou "monastýry dle tradičního pořadí cti", jak je zachováváno dodnes při každé příležitosti, kdy se sejdou zástupci monastýrů: poradách, společném stolování, při bohoslužbě apod.

Poutníci, turisté.

Přístup na Svatou Horu je pouze po moři (ačkoliv je to poloostrov, není propojen silnicí s pevninou). Loď vyjíždí každý den z vesničky Ouranopolis, kde je nutné vyzvednout diamonitirion (půl roku předem je však třeba žádat o rezervaci a ještě ji 14 dní před vyzvednutím povolení potvrdit). Hlavním přístavištěm pro poutníky na Athos je Dafni. Návštěva správního centra v Karyés v dnešní době již není nutná (září 2013), volný pohyb po Athosu je možný, nicméně ve většině klášterů bývá dlouhodobě plno.  Poutníci musejí mít ke vstupu na Athos zvláštní povolení (diamonitirion). Tím je omezen přístup turistů. Každý si však může v patřičných lhůtách (ještě před vlastní cestou do Řecka) toto povolení opatřit a pak může tři dny na Athosu strávit. Ubytování a stravu bude mít zadarmo v monastýrech, které si sám vybere. Každý den je vydáváno 100 povolení pro ortodoxní věřící a deset povolení pro neortodoxní. O diamonitirion je možné/nutné zažádat před návštěvou, jeho fyzickou podobu obdržíte až v den vlastní návštěvy (správní kancelář v Ouranopoli).

Athos (v pravoslaví většinou „Svatá Hora“ – z řeckého Agion Óros) je jeden ze tří poloostrovů na severořeckém Chalkidiki. Nachází se zde mnišský stát, tvořený dvaceti mužskými kláštery (v pravoslaví se říká monastýry). Legendy praví, že horu Athos navštívila Panna Marie, prohlásila ji za svatou a zakázala na ni vstoupit ženám i živočichům samičího pohlaví (je to jediný poloostrov v Řecku, kam nemají ženy přístup). Tato tradice se udržuje více než 1000 let. Zákaz, který v roce 1045 posvětil byzantský císař Konstantinos Monomachos, je i dnes v mnišském státu úzkostlivě dodržován. Tuto tradici porušily v roce 2008 čtyři mladé ženy z Moldávie, které byly ještě s jedním mužem vysazeny na poloostrově a ponechány svému osudu převaděči, kteří je měli přes Turecko na člunech dopravit do Řecka. Trest za porušení odvěkého zákazu vstupu na horu je dvouleté vězení, avšak vzhledem k dané situaci a omluvě uprchlic jim byl trest odpuštěn.

Mount Athos (;, ) is a mountain and peninsula in northeastern Greece and an important centre of Eastern Orthodox monasticism. It is governed as an autonomous polity within the Greek Republic. Mount Athos is home to 20 monasteries under the direct jurisdiction of the Ecumenical Patriarch of Constantinople.


Typy a tvary orbitalů.

Typy orbitalů jsou dány hlavním a vedlejším kvantovým číslem daného elektronového stavu. Tvarovou formu daného typu určuje také magnetické kvantové číslo.  Typ orbitalu se pro "l" = 0 značí s, pro "l" = 1 p, pro "l" = 2 d, pro "l" = 3 f (značení ze spektroskopických anglických pojmů "sharp", "principal", "diffuse", "fundamental") a pro vyšší "l" (= 4, 5,...) se značí g, h,...(atd. dle abecedy). Nedílnou součástí typu orbitalu je hlavní kvantové číslo "n" příslušné energiové slupky atomového obalu (píše se před písmennou značkou typu).  Hlavní kvantové číslo má vliv především na velikost orbitalu. Čím je kvantové číslo "n" větší, tím větší je jeho energie a tím větší je také oblast pravděpodobného výskytu elektronu od jádra. Hlavní kvantové číslo nemá vliv na směrové rozložení pravděpodobnosti výskytu elektronu, projevuje se však v radiálním směru (tj. podle poloměru od středu atomového obalu, tedy od jádra): Pro vyšší "n" se v radiálním průběhu objevují body, ve kterých vlnová funkce přechází mezi zápornými a kladnými hodnotami, v okolí těchto bodů pravděpodobnost výskytu elektronu klesá a v bodě přechodu je nulová. Takové body nulové pravděpodobnosti výskytu leží na tzv. "nodálních plochách", kterých je ("n" − 1).  Vliv hlavního kvantového čísla na velikost ukazují následující obrázky (orbitaly "n"s pro "n" = 1 až 7, v řezu, odlišná barva značí odlišné znaménko vlnové funkce):  Vliv hlavního kvantového čísla na tvar (přibývání nodálních ploch) na orbitalu složitějšího tvaru (p pro "n" = 2 až 6; rozdílné měřítko, aby obrázky byly stejně veliké):  Tvar orbitalu je určen hlavně vedlejším a magnetickým kvantovým číslem ("l" a "m"):  Orbital s ("l" = 0) je kulově symetrický. Magnetické číslo může být jedině "m" = 0, a proto není degenerovaný (degenerovaný = více možností prostorové orientace při stejné energii).  Tvar orbitalu s ("n" = 1):  Orbital p ("l" = 1) má tvar dvou rotačně symetrických laloků, vzájemně středově symetricky vybíhajících od středu atomu do směru vybrané souřadné osy (v každém laloku má vlnová funkce jiné znaménko). Magnetické číslo může nabývat hodnot "m" = −1,0,1, orbital je tedy 3× degenerovaný. Prostorové formy se dle příslušných sférických harmonických funkcí označují p, p, p v souladu se souřadnou osou, podle které je orbital souměrný; orbital p odpovídá "m" = 0, zbylé dva jsou lineární kombinací stavů s "m" = −1,+1.  Tvary orbitalu p (p, p, p; "n" = 2):  Orbital d ("l" = 2) má tvar složitější, členěný do více laloků, se vzájemně tvarově odlišnými formami. Orbital je 5× degenerovaný, magnetické číslo "m" = −2,−1,0,1,2. Prostorové formy se označují d, d, d, d, d.  Tvary orbitalu d (d, d, d, d, d; "n" = 3):  Orbital f ("l" = 3) je 7× degenerovaný, magnetické číslo "m" = −3,−2,−1,0,1,2,3. Prostorové formy se označují f, f, f, f, f, f, f.  Tvary orbitalu f (f, f, f, f, f, f, f; "n" = 4):  Orbital g ("l" = 4) je 9× degenerovaný, magnetické číslo "m" = −4,−3,−2,−1,0,1,2,3,4; podobně pro vyšší "l". Obecně platí, že orbitaly jsou (2"l"+1)-krát degenerované.  Zaplněnost orbitalů elektrony se označuje podle obecného vzorce  Každý elektronový stav (daný vedle kvantových čísel "n", "l" a "m" ještě spinovým kvantovým číslem "s") může být v souladu s Pauliho vylučovacím principem obsazen pouze jedním elektronem; každý typ orbitalu proto může být obsazen počtem elektronů, daným dvojnásobkem (2 elektrony lišící se svým spinem) jeho degenerace.  Např. jediný plně obsazený orbital atomu helia v základním stavu se označuje 1s2 – obsahuje 2 elektrony na nejnižší energiové úrovni ("n" = 1) a jejich moment hybnosti je "l" = 0.  Zaplnění orbitalů elektrony určuje pro jednotlivé atomy v základním stavu výstavbový princip, vyplývající z minimalizace potenciální energie elektronového obalu.

Atomový orbital (též pouze atomový orbit) je funkce popisující prostorové rozložení možného výskytu elektronu daného kvantového stavu v elektronovém obalu atomu.

In atomic theory and quantum mechanics, an atomic orbital is a mathematical function that describes the wave-like behavior of either one electron or a pair of electrons in an atom. This function can be used to calculate the probability of finding any electron of an atom in any specific region around the atom's nucleus. The term "atomic orbital" may also refer to the physical region or space where the electron can be calculated to be present, as predicted by the particular mathematical form of the orbital.