Využití.

Transpoziční šifrování.

Mřížka umožňuje přepsat tajnou zprávu do čtvercové tabulky. Po přiložení mřížky na tabulku a vyplnění všech okének se mřížka otoči o 90°. Mřížka musí tedy být navržena tak, aby po otočení bylo ve všech okénkách prázdné místo. Obvyklý způsob použití předpokládá, že mřížka je takto otočena celkem třikrát (postupně tedy vystřídá čtyři pozice). Má-li zpráva více znaků, než kolik se vejde do tabulky, je nutné ji rozdělit do více tabulek. Není-li délka zprávy dělitelná počtem polí tabulky, doplňují se zpravidla na konec zprávy náhodné znaky. (Obecně lze použít i jiné tvary tabulky než čtverec – například šestiúhelník se šestiúhelníkovými políčky, který se otáčí vždy o 60°.)

Další využití.

Mřížku lze rovněž využít pro transformaci zadaného textu na pseudonáhodný text.

Historie.

Nejstarší známý popis šifrovací mřížky pochází od italského matematika a filosofa Gerolama Cardana. Podobnou šifru využíval anglický státník Francis Walsingham, tajemník královny Alžběty. Jeho mřížka měla podobu šachovnice a otáčela se pouze jednou.  V 19. století šifrovací mřížku zpopularizoval Jules Verne, když ji použil ve svém románu "Matyáš Sandorf" (1885).  Šifrovací mřížku ve svých dílech zmiňuje též německý publicista Johann Ludwig Klüber ("Kryptographik – Lehrbuch der Geheimschreibekunst", 1809) a rakouský důstojník Edouard Fleissner von Wostrowitz ("Handbuch der Kryptographie", 1881). Fleissnerovu variantu pak použila německá armáda za první světové války. Italský generál Luigi Sacco ve své knize "Nozzioni di crittografia" (1925) poznamenává, že síla šifrovací mřížky by mohla být umocněna kombinací s dalším šifrovacím systémem, např. digrafovou šifrou "Four Square".  "American Cryptogram Association" vydala v roce 1939 knihu "Elementary Cryptanalysis", která se mj. zabývá postupy luštění zprávy bez znalosti použité mřížky. Knihu sestavila Helen Fouché Gainesová (píšící pod jménem "PICCOLA").

Šifrovací mřížka (též transpoziční mřížka) je kryptografická pomůcka určená pro steganografii či transpoziční šifrování. Nejčastěji je tvořena papírovou kartou, do níž jsou proraženy otvory (okénka). Po přiložení mřížky na list papíru se do těchto okének zapisuje text zprávy, a to po písmenech, slabikách či celých slovech.

In the history of cryptography, a grille cipher was a technique for encrypting a plaintext by writing it onto a sheet of paper through a pierced sheet (of paper or cardboard or similar). The earliest known description is due to the polymath Girolamo Cardano in 1550. His proposal was for a rectangular stencil allowing single letters, syllables, or words to be written, then later read, through its various apertures. The written fragments of the plaintext could be further disguised by filling the gaps between the fragments with anodyne words or letters. This variant is also an example of steganography, as are many of the grille ciphers.


Malba.

V porovnání s předchozím obrazem "Filosof předvádí tellurium" (anglicky "A Philosopher giving a Lecture on the Orrery"), dnes vystaveným v Derbském muzeu, má Experiment na ptáku ve vývěvě značný emocionální náboj. Malba, vysoká 183 a široká 244 centimetrů, ukazuje bílého kakadua, který se chvěje v panice, jak je vzduch z nádoby postupně odsáván. Přihlížející představují různé emoce: jedna z dívek úzkostně sleduje smrt ptáka, zatímco druhá se ani nedívá a je uklidňována svým otcem; dva muži (z nichž jeden měří čas) a chlapec sledují pokus se zájmem, zatímco dva milenci nalevo si ho ani nevšímají. Sám učenec se dívá z obrazu a vypadá, jako by se diváka ptal, zda má pokračovat a zabít ptáka nebo má vzduch napustit zpět a zachránit jej. Kromě dětí ptákovi nikdo sympatie nevěnuje. David Solkin předpokládá, že předmětem malby je ukázat věcný odstup vyvíjející se vědecké společnosti. Úzkost kakadua ve vývěvě vyvolává jen pečlivé prostudování. Byla objevena také skica od Josepha Wrighta, kde je scéna poněkud odlišná: učenec uklidňuje dívky a je zřejmé, že pták přežije. Kompozice zde postrádá sílu finální verze obrazu.  Kakadu byl v časech Josepha Wrighta vzácným druhem a „jeho život by ve skutečnosti nikdo pro takový experiment neriskoval“. Výběrem tohoto vzácného druhu jako vědecké oběti Wright nejen vytvořil dramatičtější subjekt, ale také chtěl možná vypovědět o hodnotách v tehdejší osvícenské společnosti. Kakaduovo bílé opeření navíc v tmavé místnosti vyniká.  Na stole je k vidění i další vybavení, které učenec pro pokus využil: teploměr, nástroj na zhasnutí svíčky, zátka a dvě Magdeburské polokoule. Samotná vývěva je vykreslená do jemných detailů a je tak věrným záznamem toho, jak tento nástroj vypadal ve Wrightově době.  Silný centrální zdroj světla vytváří šerosvit. Osvětlení scény je popisováno jako „tak zářivé, že může jít pouze o světlo odhalení“. Zdroj světla je skryt za nádobou na stole, vedle níž je k vidění náznak lampového skla, ale David Hockney předpokládá, že samotná nádoba může obsahovat síru a být tak silnějším zdrojem světla než svíčka či plynová lampa, i když v dřívější Wrightově studii obrazu je viditelný svícen a plamen zrcadlící se v nádobě. Zajímavé na malbě je i to, že jsou na ní zobrazené archetypy lidí, nikoliv specifické osoby.

Experiment na ptáku ve vývěvě (anglicky: "An Experiment on a Bird in the Air Pump") je olejomalba Josepha Wrighta z roku 1768. Je jedním z řady Wrightových obrazů, kde je scéna nasvícena jediným malý zdrojem světla v centru obrazu (tento efekt se nazývá šerosvit). Malba se od tehdejších zvyklostí liší tím, že zobrazuje vědecký objekt namísto obvyklé scény historického či duchovního významu. Wright zobrazoval průmyslovou revoluci a vědecké pokroky osvícenství a i když jeho současníci označovali obrazy za mimořádné, jeho provinční status a výběr tématu zajistily, že tento styl malby nebyl nikdy rozsáhle napodobován. Od roku 1863 se obraz nachází v londýnské Národní galerii a stále je považován za mistrovské dílo britského umění.

An Experiment on a Bird in the Air Pump is a 1768 oil-on-canvas painting by Joseph Wright of Derby, one of a number of candlelit scenes that Wright painted during the 1760s. The painting departed from convention of the time by depicting a scientific subject in the reverential manner formerly reserved for scenes of historical or religious significance. Wright was intimately involved in depicting the Industrial Revolution and the scientific advances of the Enlightenment. While his paintings were recognized as exceptional by his contemporaries, his provincial status and choice of subjects meant the style was never widely imitated. The picture has been owned by the National Gallery, London, since 1863 and is still regarded as a masterpiece of British art.


Postup analýzy.

Příklad.

Slovo "aabbcc" odvozené v gramatice s pravidly:  Použijeme levou derivaci:  Začínáme startovacím symbolem S (pravidlo 1), kde se na pravé straně vyskytují neterminály AB. Podle levé derivace a přepisovacího pravidla 2 přepíšeme na aAbB. Dále aplikujeme pravidlo 3, přičemž se výstup změní na aabbB a dále pokračujeme s aplikací pravidel až do doby, kdy zbudou jen terminální symboly.  Tento příklad můžeme také popsat pomocí levého rozkladu věty v gramatice, což je posloupnost čísel pravidel použitých v levé derivaci této věty v gramatice. Pro výstupní slovo aabbcc z příkladu vypadá následovně:

Uvedení levého rozkladu na pravou míru.

Je vhodné podotknout, že LL analýza se týká bezkontextových jazyků. Pro regulární jazyky jde o zbytečně komplikované řešení. Pro obecnější jazyky (kontextové a pod.) nemáme derivační strom, ale něco obecnějšího.  Konkurenční způsob je syntaktická analýza zdola nahoru, zvaná taky LR. Ke stromu vydává pravý rozklad pozpátku. Je dobré si uvědomit, že ve skutečnosti z výsledků analýzy, tj. posloupnosti, stavíme derivační strom.

Výstup.

Co se týče výstupu, tak nejen "příklad uvedený výše" se dá popsat pomocí levého rozkladu, ale každá věta z jazyka. Je to standardní způsob výstupu.

Nedeterminismus a programovací jazyky.

Je vhodné rozlišit přirozené jazyky a umělé počítačové jazyky. Ve skutečnosti se v přirozených jazycích vyskytují jevy, které nelze popsat bezkontextovou gramatikou. Když se omezíme na bezkontextovou gramatiku, tak se v ní vyskytuje nedeterminismus. Proto potřebujeme při zpracování obecně "pokusy a omyly", jak bylo vzpomenuto výše.  Počítačové jazyky jsou navrženy člověkem a tak je může navrhnout a navrhuje deterministicky. To má kromě rychlejší a jednodušší analýzy tu "nezanedbatelnou" výhodu, že jedné syntaktické větě (přesněji jejímu stromu) odpovídá jeden sémanticky význam - jinak by stejný program mohl počítat více věcí.  Pro deterministické rozhodování, které pravidlo použít, se používá výhled na "k" symbolů dopředu, pak se mluví o LL(k) analyzátorech. Při dobrém návrhu jazyka stačí LL(1).

Syntaktická analýza shora dolů je jednou z metod syntaktické analýzy. Syntaktická analýza se snaží zkonstruovat derivační strom pro danou větu (vstup syntaktického analyzátoru, posloupnost symbolů). Metoda shora dolů (Top-Down) se nejprve zabývá nejvyšší úrovní derivačního stromu a postupně prochází derivační strom dolů s využitím formálních pravidel gramatiky. To znamená, že derivační strom věty konstruujeme od kořene (je ohodnocen startovacím symbolem gramatiky) směrem dolů k listům, zleva doprava, podle levé derivace. Syntaktickou analýzu shora dolů používají pro svou práci LL syntaktické analyzátory.

Top-down parsing in computer science is a parsing strategy where one first looks at the highest level of the parse tree and works down the parse tree by using the rewriting rules of a formal grammar. LL parsers are a type of parser that uses a top-down parsing strategy.


Biografie.

Narodil se v Tel Avivu ještě za dob britské mandátní Palestiny a do rodiny rumunských Židů, kteří v zemi izraelské žili již třetí generací. Jeho otec Me'ir Arison byl multimilionářský magnát, vlastnící největší lodní společnost v mandátní Palestině. V šestnácti letech nastoupil ke studiu inženýrství na Americké univerzitě v Bejrútu, avšak během druhé světové války studium přerušil a bojoval v řadách Židovské brigády v britské armádě, a to v Itálii a Německu, přičemž dosáhl hodnosti podpraporčíka. Po válce převzal po smrti otce rodinnou rejdařskou společnost "M. Dizengoff and Co.", kde působil v letech 1946 až 1951. Během izraelské války za nezávislost sloužil jako komunikační důstojník 7. brigády izraelské armády. V roce 1948 se oženil s Minou Wassermanovou a o rok později se jim narodil syn Micky. V roce 1952 ukončil své podnikatelské aktivity v Izraeli a přestěhoval se do Spojených států. Důvodem imigrace bylo dle jeho slov bránění svobodného podnikání ze strany izraelské vlády. Po svém příjezdu se věnoval zkraje lodní nákladní přepravě, ale prodělal v důsledku Korejské války. V roce 1957 s mu narodila dcera Šari a dva roky na to založil nákladní leteckou společnost "Tran-Air". Tu však nakonec roku 1966 prodal a přestěhoval se z New Yorku do Miami. Rozvedl se s manželkou a v roce 1968 se oženil s Marylin B. Hersh Linovou, se kterou měl syna Michaela.  Po příchodu na Floridu založil společnost "Arison Shipping Company" a v roce 1972 pak společně s Mešulamem Riklisem společnost Carnival Cruise Lines, která se specializovala na výletní plavby. Z počátku však příliš úspěšný nebyl. V roce 1974 odkoupil Riklisův podíl ve firmě a počátkem 80. let vykazoval již zisky v milionech dolarů. Tehdy začal diverzifikovat své portfolio a vedení ve firmě předal roku 1980 nejstaršímu synovi Mickymu. Mimo jiné začal provozovat kasíno a hotely na Bahamách, ve Spojeném království založil společnost specializující se na přepravu těžkých nákladů a začal podnikat i v oblasti bankovnictví. Koupil newyorskou bankovní instituci Ensign Bank s cílem jejího sloučení s dalšími menšími bankovními instituty. V této oblasti se mu však nedařilo, a nakonec v září 1990 byla americká federální vláda nucena převzít kontrolu nad bankou v důsledku velkých finančních ztrát.  V roce 1988 stál u založení basketbalového klubu Miami Heat, který dnes vlastní jeho syn Micky. V roce 1991 odešel z Carnivalu a vedení společnosti předal Mickymu. Začal se věnovat filantropii; v Izraeli a Spojených státech založil nadaci Arison Foundation a věnoval finanční prostředky na výzkum, vzdělání, kulturu a zdravotnictví.  V roce 1990 zažádal o izraelské občanství a po návratu do Izraele založil společnost Arison Investments a zaměřoval se na skupování a zakládání společností v oblasti hi-tech průmyslu, komunikací, nemovitostí a stavebního průmyslu. V roce 1992 časopis "Forbes" odhadl jeho majetek na 6 až 10 miliard dolarů a zařadil jej mezi 400 nejbohatších lidí světa. V následujících letech se již do žebříčku nezařadil, neboť své jmění rozdělil mezi své děti. V roce 1994 zakoupil v privatizaci od Histadrutu většinový podíl ve stavební společnosti Šikun Ufitua. V roce 1997 vedl konsorcium, které v privatizaci zakoupilo kontrolní podíl v největší izraelské bance ha-Po'alim za 1,1 miliardu dolarů.  Dlouhá léta bojoval s rakovinou krku. Zemřel ve svém domě v Tel Avivu ve věku 75 let na infarkt myokardu.

Theodor „Ted“ Arison (: תאודור "תד" אריסון, žil 24. února 1924 – 1. října 1999) byl izraelsko-americký podnikatel a filantrop. Podnikat začal ve Spojených státech v oblasti provozovatele zámořských a výletních lodí a postupně přebudoval svoji společnost Carnival Cruise Lines na Carnival Corporation & plc, která je dnes největším světovým provozovatelem zámořských lodí. Kromě toho byl předsedou Arison Holdings, který je majoritním vlastníkem největší izraelské banky ha-Po'alim, a majoritním vlastníkem či investorem desítek dalších společností.

Ted Arison (; 24 February 1924 – 1 October 1999) was an Israeli businessman who co-founded Norwegian Cruise Lines in 1966 with Knut Kloster and soon left to form Carnival Cruise Lines in 1972.


Položení.

Město Brwinów leží v gmině Brwinów. Do roku 1954 patřil Brwinów do gminy Helenów a v letech 1927–1949 také do gminy Letnisko-Brwinów. V letech 1975-1998 město administrativně náleželo do Varšavského vojvodství.  Město leží na Łowiczsko-błoňské planině.  Podle informací k 31. lednu 2008 zde žije 12 131 obyvatel.

Historie.

Na místě současného Brwinówa žili lidé již okolo roku 8000 př. n. l. Byly zde nalezeny stopy jednoho z největších center hutnictví v tehdejší Evropě, opírající se o značné zásoby rudy.  Název „Brwinów“ se vyskytuje již v 15. století. V roce 1406 se objevuje jako „Brwinowo“, v roce 1429 jako „Brwynowo“. Podle historiků se za jménem města skrývá staropolské slovo „birzwo“ – prkno, laťka, trám, dřevo, lávka. Podle etymologie opřené o místní tradici by se měl název odvozovat od vyjádření „borowy nów“.  Nejstarší zmínka o Brwinówě pochází z roku 1406. Poznaňský biskup, zvolený téhož roku, připomíná mezi jinými vesnici „Brwinowo“. V 18. a 19. století se tu křížily dvě cesty: tzv. královská cesta vedoucí z Varšavy do Piotrkówa Tribunalského, místa shromáždění šlechticů, a místní cesta z hlavního města do Grodziska Mazowieckého.  Dne 14. června 1845 projel Brwinówem první vlak Varšavsko-vídeňské dráhy. Rozvoj železnice se stal mezníkem v dějinách Brwinówa jak ekonomicky tak společensky. V letech před 1. světovou válkou měl Brwinów více než 2000 obyvatel. V roce 1927 získal Brwinów status letoviska. Vytvořila se místní správa a byl jmenován zástupce starosty (wójt). V roce 1929 hostil Brwinów polského prezidenta Ignacy Moścického. Městečko se rozvíjelo, stavěly se vily a rezidence. Usadili se tu mj. Jarosław Iwaszkiewicz, Zygmunt Bartkiewicz, Stefan Kiedrzyński.  V září roku 1939 se u Brwinówa odehrála bitva 36. pluku pěchoty Akademické legie s německými vojsky. Díky této bitvě byl pozdržen postup Němců na Varšavu.  Městská práva získal Brwinów v roce 1950.

Památky.

Charakteristickým rysem města Brwinów je vilová a palácová zástavba pocházející z přelomu 19. a 20. století a meziválečných let.  Zde je seznam nejdůležitějších památek:  Na hřbitově v Brwinówě se nacházejí mj. hroby Anny a Jarosława Iwaszkiewiczů, herce Wacława Kowalskeho, archeologa a egyptologa Kazimierza Michałowskeho a historika Jaremy Maciszewskeho.

Náboženství.

Mezi církevní památky patří kaplička na brwinówském hřbitově z poloviny 19. století.  V Brwinówě sídlí farnost sv. Floriana. Na náměstí se nachází kostel sv. Floriana, jehož stavba začala v roce 1927 a který zůstal vysvěcen 13. června 1967 primasem Stefanem Wyszyńským. Kostel byl postaven na místě předchozího dřevěného kostela. První zmínka o farnosti sv. Floriana pochází z roku 1423. Od roku 1993 je Brwinów sídlem brwinówského děkanství. V Brwinówě je činná skupina Adventistů sedmého dne.

Osoby spojené s Brwinówem.

Od roku 2006 je v Brwinówě uchováván literární archiv spisovatele, novináře a reportéra Lucjana Wolanowského (1920-2006).

Družební obce.

Okres Brwinów od roku 2003 udržuje přátelské vztahy s italskou obcí Torre Cajetani, a od roku 2008 také z obcí Trzebiatów v Západopomořanském vojvodství.

Brwinów je město v Mazovském vojvodství, v okrese Pruszków, 25 km od centra Varšavy. Město je součástí varšavské aglomerace. Místní obchodní středisko; drobný průmysl mj. nábytkářský. Fakulta zootechniky Vysoké školy zemědělské ve Varšavě byla v roce 2002 přenesena zpět do Varšavy. Zrušené bylo Sdružení zemědělsko-ekonomických škol. Městem vede železniční trať Varšava – Katovice a dvě vojvodské silnice: vojvodská silnice č. 720 (Błonie – Nadarzyn) a vojvodská silnice č. 719 (Varšava – Żyrardów).

Brwinów is a town in Pruszków County, Masovian Voivodeship, Poland, about 25 km from the centre of Warsaw; according to the 2014 records Brwinów has approximately 13,178 inhabitants.


Synonyma.

dřínovec květnatý, "Cynoxylon floridum", "Benthamia florida", "Benthamidia florida"

Popis.

Dřín květnatý je rozkladitý keř nebo nevelký strom dorůstající výšky až 12 metrů. Borka na starších kmenech je tmavě šedohnědá a drobně kostkovitě rozpukaná. Listy jsou jednoduché, vstřícně postavené, na okraji nezřetelně oddáleně vroubkované. Čepel je eliptická, široce vejčitá nebo obvejčitá, obvykle 5 až 10 cm dlouhá a 2 až 6 cm široká, obvykle s 5 až 7 páry postranních žilek. Na líci jsou listy sytě zelené a roztroušeně chlupaté, na rubu bělavé a roztroušeně přitiskle chlupaté. Květenství se rozvíjejí v době rašení listů, mají 10 až 15 mm v průměru a jsou podepřena velkými listeny. Listeny jsou bílé nebo narůžovělé, podlouhle obsrdčité, na vrcholu vykrojené až uťaté, až 6 cm dlouhé. Plodem jsou červené přisedlé elipsoidní peckovice. Z jednoho květenství se vyvíjí obvykle jen 3 až 4 plody.  Dřín květnatý je přirozeně rozšířen ve východních oblastech USA a zasahuje i do jihovýchodní Kanady. V severovýchodním Mexiku roste izolovaný poddruh "Cornus florida" ssp. "urbiniana".

Využití.

Je to jeden z nejkrásnějších dřínů. Do kultury byl zaveden již v roce 1730. V Čechách byl poprvé vysazen roku 1835 v pražské Královské oboře. Okrasných kultivarů je dnes již velké množství.  Dřevo dřínu květnatého je velmi pevné a tvrdé a je používáno na soustružnické práce. Kůra kořenů a větví má stimulující a povzbuzující účinky a je v Americe používána jako náhražka chininu.

Pěstování.

Dřín květnatý vyžaduje výživné humózní půdy s přídavkem rašeliny. Kultivary se množí vegetativně očkováním na mladé semenáče stejného druhu. Semenáčky rostou pomalu a jsou choulostivé. Nejlépe klíčí osivo získané z nepřezrálých plodů a ihned vyseté. Přesušené osivo je nutno dlouze stratifikovat.

Dřín květnatý ("Cornus florida") opadavý keř s jednoduchými vstřícnými listy, pocházející ze Severní Ameriky. V České republice je pěstován jako v době květu velmi dekorativní okrasný keř.

Cornus florida, the flowering dogwood, is a species of flowering tree in the family Cornaceae native to eastern North America and northern Mexico. An endemic population once spanned from southernmost coastal Maine south to northern Florida and west to the Mississippi River. The tree is commonly planted as an ornamental in residential and public areas because of its showy bracts and interesting bark structure.


O Albu.

Materiál pro album vznikal od roku 2008, kdy bylo vydáno velmi úspěšné album "Tha Carter III". Prvním plánovaným termínem vydání byl konec roku 2010, ale po odkladech se termín posunul na srpen 2011. Odklad proběhl i kvůli Wayneovu pobytu ve vězení v roce 2010, kdy vydal alba "Rebirth" a "I Am Not a Human Being".  O produkci se postarali odborníci jako Polow da Don, Cool & Dre, Bangladesh a Detail. Avšak album obsahuje i méně známé producenty jako je Willy Will, Young Fyre, Young Ladd, T-Minus nebo StreetRunner.  Základní verze alba má dvanáct hostů, mezi nimiž ční jména jako John Legend, Drake, Rick Ross, Nas, Busta Rhymes, Jadakiss nebo T-Pain.

Singly.

Prvním singlem byla píseň "6 Foot 7 Foot" (ft. Cory Gunz), která se umístila na 9. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a získala certifikaci 2x platinový singl od společnosti RIAA za prolomení dvou milionového prodeje singlu.  Druhý singl "John" (ft. Rick Ross) obsadil 22. příčku žebříčku, prodalo se ho v USA přes 500 000 kusů, a tak získal certifikaci zlatý singl. Následoval třetí singl popovější píseň "How to Love". Ta se vyšplhala na 5. příčku žebříčku a získala platinovou certifikaci.  Čtvrtým singlem je píseň "She Will" (ft. Drake). Debutovala na 3. příčce žebříčku, jako nejúspěšnější singl z alba.  Pátý singl byl vydán 13. září 2011. Šlo o píseň "Mirror", ten se umístil na 16. pozici.

Po vydání.

Album debutovalo na první příčce žebříčků Billboard 200, US Top R&B/Hip-Hop Albums, US Top Rap Albums a Canadian Albums Chart. V první týden prodeje v USA se prodalo 965 000 kusů. Z toho se 300 000 kusů prodalo digitálně, což zlomilo rekord v prodejnosti alb na iTunes v první týden prodeje, který předtím drželo album "Watch the Throne". O druhý týden se v USA prodalo 219 000 kusů, což albu přineslo certifikaci platinová deska již v druhém prodejním týdnu. V Kanadě se o první týden prodalo 31 000 kusů, čímž album obsadilo první místo žebříčku Canadian Albums Chart. Po vydání alba bylo v žebříčku Billboard Hot 100 současně jedenáct písní z alba, více již měli jen The Beatles v roce 1964. Celkem se v USA prodalo 2 144 000 kusů alba. Album obdrželo certifikaci 2x platinová deska od společnosti RIAA. K únoru 2012 se alba celosvětově prodalo 3,5 milionů kusů.

Tha Carter IV je deváté studiové album amerického rappera Lil Waynea. Album je pokračováním série "Tha Carter". Bylo vydáno 29. srpna 2011 společnostmi Young Money Entertainment, Cash Money Records a Universal Republic Records.

Tha Carter IV is the ninth studio album by American rapper Lil Wayne, released on August 29, 2011, through Young Money Entertainment, Cash Money Records and Universal Republic Records. Recording sessions for the album began in late 2008, shortly after Lil Wayne's sixth studio album, "Tha Carter III" (2008) was released to strong sales and critical acclaim: however, the sessions were put on hold, as Lil Wayne claimed he did not want to follow an album he held in high regard so quickly with another, potentially inferior release. In the interim, Lil Wayne released his two other albums in 2010: the largely rock-themed "Rebirth", and "I Am Not a Human Being". The latter was reportedly composed from unreleased material from the original "Tha Carter IV" sessions, as the album was released whilst Wayne served a prison sentence at Rikers Island prison for illegal possession of a weapon, and was thus unable to record any new material: this also meant "Tha Carter IV"'s recording sessions were once more put on hold.


Biografie.

Původ a mládí.

Erik se narodil jako syn dánského krále Kryštofa I. a jeho manželky Markéty Sambiria.  V roce 1259, když bylo Erikovi deset let, zemřel nečekaně jeho otec (patrně byl zavražděn) a Erik vstoupit na dánský trůn; kvůli jeho nízkému věku za něj fakticky do roku 1264 vládla jeho matka.

Boj o trůn.

Dо roku 1264 vládl pod poručnictvím své matky. V roce 1261 byla králova armáda rozbita spojenými silami Šlesvicka a Holštýnska pod velením biskupa" Jakoba Erlandsena", s nímž bojoval již jeho otec. Erik a jeho matka byli zajati a v letech 1261–1262 byli vězněni v Holštýnsku, posléze pak byli převezeni do Braniborska. V roce 1264 byl Erik po intervenci papeže Urbana IV. a německých knížat osvobozen.  Neustálý boj mezi Erikem a jeho stoupenci na jedné straně a rodinou předešlého krále Аbela na straně druhé přiměla královnu Markétu napsat papeži Urbanovi IV. dopis (kolem 1262/1263) s prosbou o svolení k tomu, aby i žena mohla být dědičkou dánského trůnu, a tedy dát šanci některé ze sester Erikových stát se vládnoucí královnou Dánska v případě smrti mladého krále (v té době neměl ještě děti). Papež souhlasil, ale tento scénář nebyl realizován, neboť nakonec na trůn nastoupil Erikův syn jako Erik VI. Dánský.  Svou vládu započal zapojením se do politiky Švédska, kde o trůn válčili Magnus Birgersson a Valdemar I. Švédský. Erik stál střídavě na straně jednoho i druhého; nakonec se v roce 1277 se svými vojsky pustil hlouběji do Švédska. Byla to nákladná politika a aby ji Erik ufinancoval, devalvoval dánskou měnu (ve středověku byl běžný způsob vládce vylepšit své finance ten, že se zmenšovaly – osekávaly – mince z drahých kovů; jedna z verzí původu jeho přízviska "Klipping" – dánsky "at klippe" = "osekat" – vychází právě z této skutečnosti). Kromě toho se Erik silně zadlužil u církve.  Tato finanční politika vyvolala nespokojenost dánských velmožů a církve, Erik se také pokoušel ovládnout církev i šlechtu; konflikt s nimi skončil Erikovým úspěchem. Po smrti svého bratrance, šlesvického vévody, v roce 1272 získal Erik kontrolu nad Šlesvickem a v roce 1276 vzdor stanovisku šlechty určil svým následníkem svého syna Erika. V roce však 1282 přinutili krále ke každoročnímu jednání (tzv. "danehoffer"), na nichž se společně rozhodovalo o příští politice Dánska. Král také musel podepsat zákon, v důsledku kterého se zřekl části své moci ve prospěch "danehofu"; tento zákon zvaný "Håndfæstning" lze považovat za první formu dánské ústavy.

Erikova smrt.

22. listopadu roku 1286 byl Erik v malé vesničce Finderup u Viborgu zavražděn a poté pohřben v katedrále ve Viborgu. Jeho smrt – byl proboden ve spánku – náleží k záhadám dánského středověku, nikdy nebyla objasněna. Mnozí mocní dvořané v čele s maršálem "Stigem Andersenem Hvidem" byli postaveni mimo zákon, dodnes však není jasné, zda skutečně měli k vraždě nějaký vztah či se na ní nějakým způsobem podíleli. Smrt krále však znamenala, že ztratili téměř všechnu moc a vliv, kterou jim poskytl zákon z roku 1282, neboť nový král tímto zákonem vázán nebyl. Někteří historici uvažovali o vévodovi jižního Jutska jako o možném vrahovi, ale prokázat tuto verzi se nepodařilo.

Manželství a potomci.

1. listopadu roku 1273 se ve Šlesviku oženil s Anežkou Braniborskou, dcerou braniborského markraběte Jana I. (1213–1266) a jeho třetí manželky Juty Saské (oba náleželi askánské dynastii). Novomanželé se znali odedávna, neboť Erik byl v dětství více než tři roky rukojmím na dvoře jejího otce. Jedním z podmínek osvobození mladého krále byl závazek pojmout za manželku - podle tradice bez věna – právě Anežku.  Jejím druhým manželem se v roce 1293 stal holštýnský hrabě "Gerhard II. Slepý" (1252/54-1312).  Z manželství Erika a Anežky se narodili následující potomci:

Erik V. Dánský, zvaný "Klipping (Glipping)" (1249 – 22. listopadu 1286, Finderup u Viborgu) byl dánský král v letech 1259 – 1286.

Eric V Klipping (1249 – 22 November 1286) was King of Denmark (1259–1286) and son of King Christopher I of Denmark. From 1259-1266, he ruled under the auspices of his competent mother, Margaret Sambiria (1230-1282). Between 1261 and 1262, the young King Eric was a prisoner in Holstein following a military defeat. Afterwards, he lived in Brandenburg, where he was initially held captive by John I, Margrave of Brandenburg (c. 1213-1266).


Klubová kariéra.

Svoji fotbalovou kariéru začal ve Zličíně, odkud v žákovském věku přestoupil do AC Sparta Praha. Ze Sparty hostoval v SK Motorlet Praha (podzim 2002), FK Meteor Praha VIII (podzim 2003), SK Kladno (2005/06).

AC Sparta Praha.

V roce 2008 se propracoval do prvního mužstva Sparty. Po hostování v FK Bohemians Praha a FK Senica se začal prosazovat do A-týmu, kde odehrál v ročníku 2010/11 v základní sestavě celou skupinu Evropské ligy, kdy se Sparta kvalifikovala do jarní fáze Evropské ligy. V osmifinále nakonec vypadla s celkem Liverpool FC po výsledcích 0:0 a 0:1. Na jaře 2012 hostoval v Olomouci, v průběhu sezony 2012/13 odešel na hostování do Teplic a v ročníku 2013/14 hostoval v AEL Kallonis. Po konci indické Superligy se v lednu 2015 zapojil do přípravy svého mateřského klubu AC Sparta Praha. Ve Spartě na jaře 2015 zůstal, ale po skončení ročníku klub definitivně opustil.

FK Bohemians Praha (hostování).

V létě 2009 odešel na hostování do střížkovských Bohemians Praha, kde působil půl roku a během této doby nastoupil k pěti zápasům, v nichž se střelecky neprosadil.

FK Senica (hostování).

Před jarní částí sezony 2009/10 odešel hostovat do slovenského klubu FK Senica, která se pro hráče stala prvním zahraničním angažmá. Za slovenské mužstvo odehrál dohromady devět střetnutí, ve kterých gól nevstřelil.

SK Sigma Olomouc (hostování).

V lednu 2012 odešel na hostování do Sigmy Olomouc, stal se součástí výměny za trenéra Václava Jílka. V Olomouci vyhrál český fotbalový pohár, když ve finále porazili Spartu 1:0. Během svého angažmá vsítil dvě branky v 11 utkáních.

FK Teplice (hostování).

V srpnu 2012 odešel na další hostování do konce ročníku 2012/13 do klubu FK Teplice, za které během celého svého angažmá ve 20 zápasech vstřelil dvě branky.

AEL Kallonis (hostování).

V létě 2013 zamířil opět hostovat, tentokrát do Řecka, do mužstva nováčka řecké nejvyšší ligy AEL Kallonis. Nastoupil k 34 zápasům, ve kterých dal jeden gól. V celé sezoně nechyběl v základní sestavě ani jeden zápas a stal se nejvytíženějším hráčem soutěže.

Atlético de Kolkata (hostování).

V srpnu 2014 Spartu opustil a odešel na hostování do nově zformované indické ligy Indian Super League (ISL), kde byl draftován klubem Atlético de Kolkata. Stal se prvním českým hráčem v ISL, který skóroval, událo se to 16. října 2014 v zápase proti NorthEast United FC, kde v nastaveném čase zvyšoval na konečných 2:0. S Kalkatou slavil 20. prosince 2014 historicky první titul v ISL.

ŠK Slovan Bratislava.

Před ročníkem 2015/16 zamířil do slovenského týmu ŠK Slovan Bratislava, kde podepsal dvouletý kontrakt. V létě 2016 uplatnil klauzuli o uvolnění ze smlouvy a ze Slovanu odešel.

FK Dukla Praha.

V červenci 2016 se vrátil do České republiky, kde se domluvil na smlouvě na dva roky s Duklou Praha.

Jakub Podaný (* 15. června 1987, Přerov) je český ofenzivní levý fotbalový záložník či obránce, od července 2016 působící v týmu FK Dukla Praha. Mimo ČR hrál na klubové úrovni na Slovensku, v Řecku a v Indii. Jeho strýc Petr Podaný byl rovněž prvoligovým fotbalistou.

Jakub Podaný (born 15 June 1987) is a Czech football player who currently plays for Bohemians 1905 on loan from Dukla Prague. In 2014, he was signed by Indian Super League team Atlético de Kolkata. He played 11 matches and scored two goals.


Dětství.

Robin se narodila 23. července 1980 Robinovi Charlesovi Scherbatsky seniorovi, který chtěl mít syna; proto byla Robin vychovávána jako chlapec. Skončilo to v jejích čtrnácti letech, když ji její otec nachytal, jak se líbá s klukem z hokejového týmu a uvědomil si, že má vlastně dceru. Poté se Robin přestěhovala za svou matkou a stala se kanadskou teenagerskou popstar a pod pseudonymem "Robin Sparkles" nahrála kanadský hit ""Let's Go To The Mall"" (česky „Pojďme do obchoďáku!“). Po nahrání videoklipu a ročním turné po obchodních domech je Robin začne nenávidět. Na "Let's Go To The Mall" navázala písničkou ""Sandcastles in the Sand"" (česky Hrady v písku). V tomto videoklipu se objeví s kanadským hercem Alanem Thickem, jejím přítelem (hrál ho James Van Der Beek) a zpěvačkou Tifanny. Tady se také neúspěšně pokusila o založení show s Thickem. Sparkles se také objevila spolu se svou tehdy nejlepší kamarádkou Jessicou Glitter v kanadském naučném pořadu pro děti, "Space Teens", kde dvě dívky cestují vesmírem a řeší matematické problémy. V tomto pořadu také zazněl Robinin třetí hit, který zpívala s Jessicou, "„Two Beavers Are Better Than One“" (Dva bobři jsou lepší než jeden).  Jako dospělá se Robin za svou teenagerskou popovou kariéru stydí a připadá jí trapná a přestože odsuzuje metody, kterými ji vychovával otec, má ráda cigarety, frisbee, hokej, skotskou, zbraně a často říká 'eh'.

Historie postavy.

Robin je zpravodajkou pro newyorskou kabelovou televizi Metro News 1 a stala se moderátorkou její vlastní ranní talkshow, která se vysílá ve čtyři ráno. Dříve bydlela v areálu Park Slope v Brooklynu, až jí její tehdejší nezaměstnanost donutila přestěhovat se ke svému expříteli a hlavní postavě seriálu, Tedovi. Pouze na chvíli bydlela u Dona, jejího bývalého spolupracovníka a později i přítele (vrátila se k Tedovi, když se s Donem rozešli a Don se přestěhoval do Chicaga). Stejně jako Smulders, tak i Robin pochází z Vancouveru a má mladší dospívající sestru Katie, která se objevila v epizodě "First Time in New York". Pracovala jak reportérka pro stanici Metro News 1, na chvíli také vzala práci ve zpravodajství v Japonsku, pak se vrátila zpět do New Yorku a s pomocí Barneyho Stinsona uvádí vlastní talk show.  V televizi také předvedla několik ponižujících sázek za peníze od Barneyho: ve vysílání řekla slovo „bradavky“, sama se bouchala a houkala na svá vlastní prsa. V epizodě "Mary the Paralegal", získala cenu LAMA (česky Místní Mediální Ceny) za její reportáž o zpívajícím psovi Pickles. Na vyhlášení, kam šla celá parta, přišla Robin s reportérem Sandy Riversem, aby přinutila Teda žárlit.  Původně byla Robin myšlena jako jediná postava, která kouří cigarety za střízliva (když Marshall přiznal Lily, že kouřil a k tomu pil v jejich svatební den), ale v epizodě "Last Cigarette Ever" bylo ukázáno, že z party kouřil každý, ale všichni toho nechali. V epizodě "Moving Day" se Ted Robin ptá, jestli kouří a Robin mu odpoví, že ne, ale později je v epizodě ukázáno, jak kouří v horké vaně ve svém bytě. Robin má hluboké znalosti o cigaretách a doutnících, předvedla to v epizodách "Zip, Zip, Zip s Barneym a se skleničkou whisky v cigaretovém baru, v Marshallově autě s Lily v epizodě "Arrivederci, Fiero", ve flashbacku v noci předtím, co měl Marshall právnickou zkoušku v epizodě "Dowisetrepla" a s Barneym v Tedově novém autě v epizodě "The Chain of Screaming".  Robin někdy ukazuje svou přitažlivost k mužům, kteří přišli ke zraněním ve rvačkách, zvláště k modřinám a jizvám, které získali z rvaček nebo sportu. V epizodě "The Fight" ukazuje dočasný velký zájem o Barneyho, když uvěří, že byl ve rvačce. Má ve velké oblibě zbraně a je majitelkou Desert Eagle (i přes to, že jen pár občanů z New Yorku má povolení jí vlastnit), také má předplatné časopisu Guns & Ammo a po Marshallově rozchodu s Lily se ho snažila pomocí zbraní přivést na jiné myšlenky, což se jí povedlo. Říká až příliš často slovo „Literally“ (česky doslovně), jak upozornil Ted v epizodě "Spoiler Alert". Má také tendenci často říkat během rozhovorů "but um" (česky ale ehm) s hosty její talk show, čehož využijí Tedovi studenti v alkoholové hře v epizodě "Jenkins". Podle Teda nemůže říct pravdu bez zachichotání, ale mnohokrát bylo během seriálu ukázáno, jak Robin lže s vážnou tváří.  V epizodě "The Goat" je ukázáno, že v době Tedových 31. narozenin bude žít v jeho bytě. To se stane v epizodě "Not a Father's Day", když se Robin přestěhuje do Tedova bytu, když se vrátí z Japonska a v epizodě "Doppelgangers", když Robin, která žila se svým tehdejším přítelem Donem ho opustí. Budoucí Ted prozradil, že Robin cestovala po světě a navštívila mnoho různých zemí.  Robin chodila s Tedem Mosbym a Barneym Stinsonem. S oběma má přátelský vztah, a protože má s Tedem silné přátelství, z toho vyplývá, že nikdy nenechala Barneyho odejít. Přestože v epizodě "Challenge Accepted" strávila většinu času s Barneym, aby mu společně vysvětlili, aby se nevracel k Zoey, tak si Robin uvědomila, že k Barneymu pořád něco cítí. Když si spolu povídají, najednou potkají Noru, Barneyho bývalou přítelkyni. Když Barney pozve Noru na kávu, Robin se ze začátku usmívá, poté však vidíme, že vypadá smutně.  V první epizodě sedmé série "The Best Man" ji Lily konfrontuje ohledně jejích citů k Barneymu a radí ji, aby si s ním promluvila a přiznala mu to. Během tance s Barneym se na to už chystá, ale později ji přeruší Norin telefonát Barneymu. Barney žádá Robin o pomoc, co říct Noře do telefonu, Robin mu tedy řekne, co by měl říct, ale to byly její skutečné pocity k Barneymu. V "The Stinson Missile Crisis" ji vidíme jako útočnou ženu, která chce zničit Barneyho vztah s Norou. Je poslána na terapii a s terapeutem Kevinem (Kal Penn) začne po krátké době chodit, ale pořád nepřestane myslet na Barneyho. V epizodě "Disaster Avarted" je ukázáno, že se s Barneym téměř políbili po hurikánu Irene. Na konci epizody o tom spolu mluví a najednou se začnou líbat v taxíku. Po společné noci se v následující epizodě "Tick Tick Tick" rozhodnou rozejít se se svými nynějšími partnery, aby se dali opět dohromady. Barney se s Norou rozejde, ale když Robin mluví s Kevinem, nemůže se s ním rozejít a tak zůstanou prozatím spolu.  Epizoda "Symphony of Illumination" představuje Robin, která má syna a dceru (podobně jako Budoucí Ted), která jim vypráví příběh, jak řekla "jejich otci", že je těhotná. Později v epizodě Robin zjistí nejenom, že není těhotná, ale také, že nemůže mít děti. Děti, kterým příběh vyprávěla, byly imaginární a ve skutečnosti mluvila sama se sebou. Přestože nikdy neplánovala mít děti, je zdrcená, že děti mít nemůže, vzlyká a Ted ji uklidňuje. Tedovi ani ostatním přátelům pravý důvod svého smutku neřekne, místo toho použije výmluvu, že kanadský olympijský výbor ji shledal příliš vysokou, aby se mohla stát skokankou o tyči, což jí všichni uvěří.  V epizodě "Tailgate" je Robin dána důvěra, aby moderovala odpočet do Nového roku. Sandy Rivers je původní moderátor, ale před vysíláním se zhroutí, protože se s ním rozešla jeho přítelkyně. Živě ve vysílání se opije a Robin je donucena nahradit ho těsně před půlnocí a říká: "Když dopadne koule, my všichni zažijeme nový začátek a já nevím jak vy, ale já bych ho opravdu potřebovala". (To odkazuje na všechny události, které se dříve v sérii staly, jako podvádění Kevina a zjištění, že je neplodná).  V epizodě "The Drunk Train" jedou Robin a Kevin s Marshallem a Lily jako páry na chatu na den sv. Valentýna. Tady ji Kevin požádá o ruku a ona neví, co říct. Odhalí Marshallovi a Lily, že nemůže mít děti a zeptá se je na to, co by si mohl Kevin myslet. Řeknou ji, že pokud ji Kevin opravdu miluje, nebude mu to vadit. Když mu to Robin řekne, požádá ji Kevin znovu o ruku a ona to šťastně přijímá. Ale jakmile se vrátí z pobytu, Kevin diskutuje o možnosti založit rodinu, na což Robin odpoví, že nejen, že nemůže mít děti, ale že děti také nechce. To jí zavede k tomu opět se zeptat Kevina, zda mu nebude vadit, když nebude mít žádné děti a ne, že se "vzbudí za dva, deset nebo padesát let a bude litovat svého rozhodnutí". Kevin se poté rozhodne, že má Robin pravdu, zruší své zasnoubení a rozejdou se. Brzo poté ji Ted najde, když sama kouří na střeše bytového domu a vysvětlí mu, co se stalo. Ted si poté uvědomí, že se ve vztahu s Robin nepohnuli do žádného vážnějšího vztahu, od té doby, co spolu chodili a tak ji sdělí, že ji miluje. Nicméně, Robin je nejistá o tom, co si má myslet a po tom, co se vrátí z pracovní cesty z Moskvy, Tedovi řekne, že ho nemiluje a že se stěhuje z jeho bytu, aby žila v bytě z jednou ze svých kolegyň. Barneyho přítelkyně, Quinn se nastěhuje k Barneymu a nechá Teda a Robin zápasit o její byt. Ted žil v univerzitním bydlení a Robin zase se svou "přehnaně mateřskou" spolupracovnicí. Povýší ji jako spolumoderátorku a zvýší ji plat, takže byt přenechá Tedovi. Ve finálové epizodě je prozrazeno, že právě ona bude nevěstou na Barneyho svatbě.  V poslední epizodě Ted dovypráví dětem příběh a tím zjistí, že Robin miluje, proto se za ní vypraví i s modrým lesním rohem. Tím naráží na jednu z již odvysílaných epizod.

Robin Charles Scherbatská junior je fiktivní postava z amerického seriálu "Jak jsem poznal vaši matku", kterou vytvořili Carter Bays a Craig Thomas. Robin hraje kanadská herečka Cobie Smulders.

Robin Charles Scherbatsky Jr. is a fictional character created by Carter Bays and Craig Thomas for the CBS television series "How I Met Your Mother", portrayed by actress Cobie Smulders. Robin is the on-again, off-again love interest of Barney Stinson (Neil Patrick Harris) and Ted Mosby (Josh Radnor), and a close friend to Lily Aldrin (Alyson Hannigan) and Marshall Eriksen (Jason Segel).


Historie.

Vesnice Żółwin existovala již na konci 18. století (zaznačená na mapě z roku 1794 pod názvem Zulwin). Přibližně v polovině 19. století byl postaven venkovský panský dvůr pro hraběnku Michalinu z Radziwiłłů Rzyszczewskou. Tento dvůr velmi často měnil majitele. Patřil Eustachu Marylskému, potom rodině Zielińských, a později Szellerům. Od roku 1930 byl majitelem Michał Natanson. V roce 1940 jej koupil Henryk Witaczek, spojený s Centrální experimentální stanicí hedvábí v Milanówku. V oblasti se začal pěstovat morušovník, a nakonec vznikly velké plantáže, sloužící dlouho výzkumným a experimentálním účelům. Dvůr se stal útočištěm mnoha utečenců z východních částí II. Polské republiky. Po potlačení Varšavského povstání se stal útočištěm pro obyvatele Varšavy. Mezi hosty rodiny Witaczků patřilo mnoho známých osobností mj. Maria Dąbrowska, Ewa Szelburg-Zarembina, Ferdynand Ossendowski. Po válce dvůr patřil Institutu přírodních vláken v Poznani – Výzkumný ústav přírodního hedvábí v Żółwině. Dvůr a jeho okolí byly ale během let stále více zanedbávány. V současné době patří dvůr rodině Prokopowiczů a restauruje se.

Současnost.

Vesnice Żółwin má v současnosti více než 1000 obyvatel a je jedním z 15 starostenství patřících do gminy Brwinów.  Vesnice ztrácí vesnický charakter, velká část obyvatel pracuje v továrnách a firmách na území Varšavy a Mazovského vojvodství. Na území vesnice funguje několik desítek obchodních firem, které se věnují převážně službám.  Na území vesnice se nachází oblasti zástavby a rekreační oblasti - pozemky pro rodinné domy, chalupy a hospodářskou činnost. Postupně se buduje infrastruktura – kanalizační síť, vodovod, plynovod, telefony, a také síť silnic gminy. Ve vesnici se nachází první a druhý stupeň základní školy tvořící sdružení škol a také Lidový sportovní klub, „Wolta”, který nabízí jízdu na koni pro začátečníky i pokročilé. Kromě toho existuje ve vesnici Sbor dobrovolných hasičů.

Żółwin je vesnice v Polsku nacházející se v Mazovském vojvodství, v okrese Pruszków, v gmině Brwinów. V letech 1975-1998 vesnice náležela administrativně do Varšavského vojvodství.

Żółwin is a village in the administrative district of Gmina Brwinów, within Pruszków County, Masovian Voivodeship, in east-central Poland. It lies approximately south of Brwinów, south-west of Pruszków, and south-west of Warsaw.


Historie.

Období meziválečné a válečné.

Území, na kterém leží Podkowa Leśna náleželo kdysi do Stanisława Lilpopa, předválečného průmyslníka a myslivce. Za počátek města se počítá rok 1925, kdy členové správní rady Město Zahrada "Podkowa Leśna" (J. Redziński, T. Baniewicz a právě Lilpop) podepsali smlouvu dávající pokyn k prodeji území Podkowy. Vytvoření města je svázáno bezprostředně s tzv. "Elektrickou příjezdovou železnicí" (pl. Elektryczna Kolej Dojazdowa) (obecně Warszawska Kolej Dojazdowa), postavenou v 20. letech 20. století. Díky tomu vznikl specifický urbanistický plán postavený na koncentraci ulic - alejí kolem železničního nádraží (projekt A. Jawornického). V roce 1981 byla Podkowa Leśna zapsána do rejstříku památek.  Během druhé světové války zde našlo pomoc i úkryt (mj. na Stawisku) mnoho Židů, kteří se odmítli ubytovat ve Varšavském ghettu (mezi nimi např. rodina známého varšavského advokáta Henryka Kona, který se ukrýval v Podkowě Leśné se svým synem, pozdějším novinářem a cestovatelem Lucjanem Wolanowským). Po Varšavském povstání osady ležící na linii železnice EKD, mezi nimi také Podkowa Leśna, přijaly deseti tisíce utečenců z Varšavy. Poněvadž se tam nalézala také značná část vedení AK, byla Podkowa nazývána "Malým Londýnem". V Podkowě byla umístěna mj. jediná radiostanice, kterou se podařilo zachránit z povstání ve Varšavě, operovaná přes Zofii a Stefana Korbońských.

Období poválečné.

V letech 1948 -1954 byla obec sídlem vesnické gminy Podkowa Leśna. 1. ledna 1957 získala Podkowa Leśna práva sídla městského typu, a 31. prosince 1968 městská práva. Po válce byl důležitou postavou v dějinách Podkowy kněz Leon Kantorski, probošt farnosti pw. Sv. Kryštofa v letech 1964 - 1991. V jeho kostele se v roce 1965 odbyla první tzv. mše beatové (rockové). V 80. letech byla farnost významným centrem odporu, iniciující různé společenské aktivity (politické a dobročinné). Např. se zde uskutečnilo několik hladovek na obranu politických vězňů, vypravené byly "mše za vlast", organizováno "setkání s autorem", do kterého byli pozváni významní představitelé opozice, historici apod.

Současnost.

Na území města rostou staré stromy a jsou zde také tři přírodní rezervace (Sojčí úvoz, rezervace Bolesława Hryniewieckého, Zaborów Witolda Tyrakowského) a mnoho přírodních památek. Podkowa byla koncipována jako rezidenční lokalita pro vyšší úředníky a inteligenci. Také dnes v ní bydlí mnoho známých osobností.  V současnosti je Podkowa Leśna cílem výletů a procházek obyvatel Varšavy, vzhledem k lesnímu charakteru a také značnému počtu pěkných předválečných vil. Stojí za to si prohlédnout mj. Lipovou alej, mající téměř 100 lip (přírodní památka), lovecký zámeček „Lilpopa“, vilu „Aida“ a předválečnou vilu „Kasyno Obywatelskie“ (v překladu „Občanské kasino“). Vilu „Kasyno“ se doporučuje navštívit zvláště během každoročního Festivalu otevřené zahrady. Zajímavý je také kostel postavený před válkou v modernistickém slohu, později mnohokrát přestavěný. Nachází se v něm zajímavé příklady předválečného i současného církevního umění (fresky, sochy, vitráže), a kolem kostela je rozlehlá, pečlivě navržená zahrada.  V Podkowě Leśné ve vile „Stawisko“, náležící dříve Jarosławu Iwaszkiewiczovi, se nachází Muzeum Anny a Jarosława Iwaszkiewiczových. V obci se nachází jediná vyšší škola, jmenovitě Vyšší škola teologicko-humanitní, vedená Adventisty sedmého dne.  V roce 2010 se uskutečnily volby na starostu Podkowy Leśné. V druhém kole vyhrála Małgorzata Stępień-Przygoda (dříve zastávala funkci místostarostky), která porazila Marcina Olejnika. V úřadě starosty nahradila Andrzeje Kościelného.

Struktura území.

Podle dat z roku 2002 má Podkowa Leśna rozlohu 10,1 km2, z toho:  Město představuje 2,75% povrchu okresu.

Demografie.

Data z 31. prosince 2007: Podle dat z roku 2002 průměrný plat obyvatele činí 2772,63 zł.

Náboženství.

Na území Podkowy Leśné pastorační činnost provádí následující kostely:

Památky.

Mezi památky zapsané do seznamu památek patří::

Administrace.

Podkowa Leśna je členem sdružení Unie polských městeček.

Podkowa Leśna (užívající titul "Zahradní město") je město a gmina v Polsku nacházející se v Mazovském vojvodství, v okrese Grodzisk. Město je součástí varšavské aglomerace. V letech 1975-1998 město administrativně náleželo do Varšavského vojvodství.

Podkowa Leśna (literal meaning - "Horseshoe Grove", in full: "Miasto-ogród Podkowa Leśna" - "Garden-City Podkowa Leśna") is a town in Grodzisk Mazowiecki County (Masovian Voivodeship) of Poland and located within the territory of the Młochowskie Forests. City status - since January 1, 1969. The city also has the status of gmina, meaning "commune". Population - ca. 4000. Founded in 1925. On September 1, 1939 bombs fell on Podkowa Leśna that the Luftwaffe had intended for Warsaw. On January 17, 1945 the Soviets entered Podkowa Leśna.


Tenisová kariéra.

V rámci hlavních soutěží událostí okruhu Futures debutoval da Silva v listopadu 2001, když na turnaji v Campinasu obdržel divokou kartu. V úvodním kole podlehl svému krajanovi Júliu Silvovi. Premiérový singlový titul v této úrovni vybojoval v červnu 2006 na brazilské události v Chapecu po finálové výhře nad Uruguaycem Martinem Vilarrubim. Na challengerech ATP poprvé triumfoval na říjnovém BH Tennis Open International Cup 2010 v Belo Horizonte, kde v závěrečném duelu zvítězil nad argentinským hráčem Facundem Argüellem.  Premiérové čtvrtfinále na okruhu ATP World Tour si zahrál na červencovém Bet-at-home Cup Kitzbühel 2012 po skreči Jana Hájka a zdolání sedmého nasazeného Lotyše Ernestsa Gulbise. Mezi poslední osmičkou jej zastavil Ital Filippo Volandri. Bodový zisk mu po turnaji poprvé v kariéře zajistil průnik do elitní světové stovky, když 30. července 2011 v žebříčku figuroval na 95. místě.  Ve finále okruhu ATP Tour debutoval na antukovém International German Open 2012, hraném v Hamburku v kategorii ATP 500, kde v závěrečném duelu čtyřhry se Španělem Danielem Muñozem de la Nava nestačili na španělský pár David Marrero a Fernando Verdasco. Na turnaji startovali z pozice náhradníků.  V kvalifikaci Internazionali BNL d'Italia 2013 utrpěl poranění vazů hlezna. S nedoléčenou distorzí odehrál kvalifikační turnaj v Nice a po challengeru v Braunschweigu byl přinucen přerušit sezónu na sedm týdnů. Vrátil se newyorským US Open 2013 bez jediné výhry na okruhu v probíhajícím roce. Po zvládnuté kvalifikaci odehrál 27. srpna první kolo proti Kanaďanu Vasekovi Pospisilovi. V pětisetovém boji odvrátil sedm mečbolů a poprvé v kariéře otočil utkání ze stavu 0–2 na sety. Vítězný tiebreak v páté sadě vyhrál poměrem míčů 12:10. Ve druhé fázi odebral světové dvojce a pozdějšímu vítězi Rafaelu Nadalovi jen tři gamy.  Ve světové klasifikaci se propadl až na 533. místo, které mu patřilo 8. června 2015. Rok poté, v červnu 2016, vystoupal po čtvrtfinále pražského challengeru na dosavadní kariérní maximum, 82. příčku.  Debut v hlavní soutěži nejvyšší grandslamové kategorie zaznamenal v mužské dvouhře US Open 2011, do níž prošel jako šťastný poražený z kvalifikace. V úvodním kole vyřadil irského kvalifikanta Louka Sorensena, jenž ve čtvrté sadě zápas skrečoval. Následně odešel poražen od Američana Alexe Bogomolova.

Rogério Dutra da Silva (* 3. února 1984 São Paulo) je brazilský profesionální tenista. Ve své dosavadní kariéře na okruhu ATP World Tour vyhrál jeden deblový turnaj. Na challengerech ATP a okruhu Futures získal do prosince 2017 devatenáct titulů ve dvouhře a třináct ve čtyřhře.

Rogério Dutra da Silva (; born February 3, 1984) is a Brazilian professional tennis player. Dutra Silva has a career high ATP singles ranking of 63 achieved on July 24, 2017 and a career high ATP doubles ranking of 84 achieved on February 26, 2018. He has won one ATP Doubles Title and 11 ATP Challenger Singles Titles.


Biografie.

Původ, mládí.

Princezna Ingeborg se narodila 2. srpna roku 1878 v paláci Charlottenlund v Kodani, jako páté dítě/druhá dcera dánského tehdy ještě korunního prince, pozdějšího krále Frederika VIII. a jeho manželky, švédské princezny Luisy.

Manželství a potomci.

27. srpna roku 1897, ve věku 21 let, se provdala za švédského prince Karla, vévodu z Västergötlandu, třetího ze čtyř synů švédského krále Oskara II. a jeho manželky Žofie Nassavské. Ingeboržina matka Luisa byla Karlovou sestřenicí.  Na svatební cestu jel novomanželský pár do Německa, poté se usadil ve švédském hlavním městě Stockholmu.  Princezna byla ve Švédsku velmi populární jako vnučka švédského krále Karla XV. Říkalo se o ní, že role švédské královny by slušela nejlépe jí. V letech 1897–1907 se královna Žofie málo ukazovala ve společnosti a korunní princezna Viktorie trávila většinu svého času v zahraničí, takže princezna Ingeborg hrála roli první dámy Švédska. Byla však oblíbená především pro své dobré charakterové vlastnosti, klidnou a veselou povahu. Velmi milovala automobily a sport, především jízdu na koni.  Ze šťastného manželství Ingeborg a Karla vzešly čtyři děti:  Roku 1905 Norské národní shromáždění vybralo prince Karla, Ingeboržina manžela, jako prvního, jemuž byl nabídnut trůn Norska, dříve nezávislé země, jež si po dlouhé době opět zvolila nezávislost na Švédsku. Princ nabídku s ulehčením odmítl kvůli odporu svého otce, krále Oskara II., vůči nezávislosti Norska.  Ingeborg zemřela ve Stockholmu 11. března roku 1958 ve věku 79 let, sedm let poté, co ovdověla. Byla svědkem smrti nejen svého manžela, ale i dvou svých dcer: Astrid zahynula v roce 1935 jako oběť automobilové nehody ve Švýcarsku, Marta pak v roce 1954 na rakovinu. Ingeborg byla pohřbena na Královském hřbitově v Haagském parku ve Stockholmu.  Díky sňatkům svých tří dcer se stala pramáti řady evropských monarchů, mezi něž patří norský král Harald V. či belgičtí králové Baudouin I. a Albert II.

Ingeborg Dánská, plným jménem "Ingeborg Charlotta Carolina Frederikke Louise" (2. srpna 1878, Kodaň – 11. března 1958, Stockholm) byla rodem dánská princezna a sňatkem princezna švédská s titulem vévodkyně z Västergötlandu.

Princess Ingeborg of Denmark (Ingeborg Charlotte Caroline Frederikke Louise; 2 August 1878 – 12 March 1958), was a Princess of Sweden by marriage to Prince Carl, Duke of Västergötland. She was the daughter of Frederick VIII of Denmark, and the maternal grandmother of Harald V of Norway, Baudouin and Albert II of Belgium, the matrilineal great grandmother of Henri, Grand Duke of Luxembourg, and the paternal great-grandaunt of Carl XVI Gustaf of Sweden.


Osobní život.

Narodila se v roce 1965 ve městě St. Catharines v ontarijské provincii, původně italským rodičům, kteří emigrovali do Kanady. Vyrostla v dělnické a tradiční římskokatolicky orientované rodině. V místě narození vystudovala střední školu Denis Morris Catholic High School. Pro svět modelingu ji objevil agent na soutěži krásy "Miss Teen Niagara 1978".

Modelingová kariéra.

Poté, co se přestěhovala do New Yorku, podepsala smlouvu s agenturou Elite Model Management. Část kariéry strávila prací v Paříži, kam se přestěhovala roku 1984. Objevila se také v několika videoklipech hudebníka George Michaela.  Známou se stala citátem z roku 1990, když během rozhovoru s Jonathanem van Meterem pro časopis "Vogue" uvedla: "„Nevzbudíme se za méně než 10 000 dolarů na den.“" Věta je často nesprávně citována jako "„nevylézáme z postele za méně než...,“" či "„nevstávám z postele za méně než....“"  Na konci 80. let si nechala ostříhat vlasy. Krátký chlapecký sestřih pro ni danou sezónu znamenal okamžité vypovězení nasmlouvaných módních přehlídek. Přesto se objevila na mnoha obálkách časopisů a ženy její účes napodobovaly. V následujících letech pak vícekrát prošla výraznou změnou stylu účesu.  V roce 2007 podepsala několikaletou exkluzivní smlouvu s kosmetickou firmou L'Oreal Paris. Další profesionální kontrakty uzavřela s módními agenturami DNA Model Management v New Yorku a Models 1 v Londýně.  V červnu 2010 deník "New York Post" přinesl informaci, že se stane novou tváří maloobchodní společnosti Talbots, zaměřující se na oblečení, obuv a módní doplňky.

Soukromý život.

Ve dvaceti dvou letech se vdala za o řadu let staršího výkonného ředitele agentury Elite Model Management Geralda Marieho.. Manželství trvalo v letech 1987–1993. Po rozvodu navázala šestiletý partnerský vztah s hercem Kylem MacLachlanem.  Od roku 1998 byl jejím přítelem francouzský fotbalový brankář Fabien Barthez, se kterým následující rok otěhotněla. V šestém měsíci gravidity potratila, pár se rozešel a modelka se na další tři roky vzdala profesní kariéry.  11. října 2006 přivedla na svět syna Augustina Jamese, ovšem jméno biologického otce sdělit odmítla. V době těhotenství se objevila v srpnovém vydání magazínu "Vogue".  Poté navázala poměr s Peterem Mortonem. Dvojice se rozešla v druhé polovině roku 2010.  V červenci 2011 periodikum "The New York Post" uvedlo, že otcem jejího dítěte je francouzský miliardář François-Henri Pinault, manžel herečky Salmy Hayekové. O měsíc později, 1. srpna 2011, po něm modelka u newyorského soudu nárokovala měsíční výživné na syna ve výši 46 000 dolarů.

Linda Evangelista (* 10. května 1965, St. Catharines) je kanadská supermodelka, jež se objevila na více než šesti stech titulních stranách časopisů a během modelingové kariéry pracovala pro řadu společností.

Linda Evangelista (; born May 10, 1965) is a Canadian fashion model and one of the top supermodels from the 1990s. She is regarded as one of the most accomplished and influential models of all time, and has been featured on over 700 magazine covers. Evangelista is primarily known for being the longtime "muse" of photographer Steven Meisel, as well as for coining the phrase "We don't wake up for less than $10,000 a day." She holds the record for her multiple appearances on the cover of "Vogue Italia", all of which were photographed by Meisel.


Nomenklatura.

Vlk arabský, trinomickým jménem "Canis lupus arabs", je uznávaným poddruhem vlka obecného, jehož vědecky zařadil Reginald Innes Pocock v roce 1934. V arabštině se nazývá "theeb", hebrejsky pak "ze ́ev Aravi," anglicky se mu někdy říká "desert wolf". Možným problémem statusu této subspecie je předpokládaný genetický mix se psem domácím.

Popis.

Arabský vlk je malý, štíhlý, pouštní vlk. Na délku měří 70 až 80 cm a výšku v kohoutku má 40 až 65 centimetrů. Ocas je 30 až 34 cm dlouhý a má černou špičku. Dospělci váží v průměru 18 až 20 kg. Pohlavní dimorfismus není nijak zásadní. Samci odchycení v Negevské poušti vážili mezi 17,4 a 22,5 kg, samice mezi 15,7 a 18,9 kg. Jeho uši jsou v poměru k velikosti těla ve srovnání s jinými poddruhy větší, přizpůsobené k rozptýlení tělesného tepla. V létě má krátkou, řídkou srst, ale delší chlupy na zádech mu dlouho zůstávají. Pravděpodobně jde o adaptaci zlepšující ochranu před slunečním zářením. Zimní srst je dlouhá, ale je kratší, než u „severních” vlků. Zbarvení srsti kolísá od světle hnědé po šedožlutou. Srst na tvářích má obvykle bílou barvu. Většina jedinců má žluté oči, ale někteří mají oči hnědé, zřejmě v důsledku křížení se zdivočelými psy. Arabští vlci se liší od jiných vlků tím, že prostřední dva prsty jejich tlapek jsou srostlé. V porovnání s vlkem indickým má světlejší srst, je v průměru o něco menší a má úměrně menší hlavu.  Celkově je vlk arabský štíhlé tělesné konstituce, což je dáno teplým prostředím a prakticky neustálým aktivním sháněním potravy, která je v pouštních a polopouštních oblastech poměrně vzácná.  U vlka arabského byl zaznamenán i melanismus. Černí vlci se vyskytují především v západní části Saúdské Arábie, zvláště ve vlhčích oblastech.

Biologie.

Arabští vlci se obvykle nesdružují do velkých smeček. Žijí buď osamoceně, v párech nebo ve skupinách čítajících tři až čtyři zvířata. Do větších smeček se sdružují jen, když je dostatek potravy. Největší zaznamenaná skupina čítala 17 jedinců. Jsou zvláštní tím, že vyjí jen zcela výjimečně. Jsou výrazně teritoriální jen v období, kdy vychovávají mláďata. To si rodičovský pár nárokuje území o velikosti 11 až 33 km. Nedokáží přežít delší období bez příjmu tekutin (na rozdíl od mnoha jiných pouštních zvířat), proto nezacházejí příliš daleko do vyprahlých pouštních oblastí bez zdrojů vody. Jsou aktivní především za soumraku a v noci. Během dne zůstávají v úkrytech, které jim poskytují stín. Hloubí si poměrně hluboká doupata, v nichž přečkávají nejteplejší části dne.

Potrava.

Vlk arabský loví většinou sám a v noci. Jeho kořistí se stávají malá a středně velká zvířata, jako jsou hlodavci, zajíci, lišky, menší antilopy a gazely (gazela dorkas, "Gazella marica", gazela arabská, gazela obecná), divoké druhy koz (například kozorožec horský), plazi, ptáci a hmyz. Živí se také mršinami, v některých částech výskytu může jít o hlavní část jeho potravy. Jídelníček doplňuje ovocem a rostlinami. V některých oblastech, například v jižním Izraeli, tvoří významnou část potravy odpadky.  Útočí též na hospodářská zvířata, může napadnout jakékoliv domácí zvíře až do velikosti kozy. V důsledku toho ho zemědělci bez váhání střílejí, tráví jedem nebo chytají do pastí.

Rozmnožování, vývoj.

Rozmnožování probíhá mezi říjnem a prosincem. Březost trvá 63 až 65 dní, následně samice porodí obvykle 2 až 3 mláďata. Někdy to může být i více a zaznamenaný rekord je 12 vlčat. Mláďata se rodí slepá a jsou matkou kojena 6 až 8 týdnů. Pak přecházejí na tuhou stravu, což je zpočátku rodiči natrávené a vyvržené maso ulovených zvířat. Pohlavně dospělí se mladí jedinci stávají přibližně ve dvou letech. Délka života se pohybuje okolo 10 let.

Populace.

Obecně platí, že populace vlků je vysoká tam, kde je nízká hustota lidského osídlení. V Ománu se populace vlků výrazně zvýšila od té doby, co byl zakázán jejich lov. Je velmi pravděpodobné, že se výskyt na určitých místech regionu v blízké budoucnosti přirozeně obnoví. V Izraeli žije asi 100 až 150 arabských vlků v Negevské poušti a v Aravském údolí. V Jordánsku žije asi 200 jedinců. V Saúdské Arábii se vyskytuje několik stovek vlků, odhady z přelomu tisíciletí hovořily o 500 až 700 kusech. Celková populace dosahuje zřejmě 1000 až 2000 zvířat.

Hrozby, ochrana.

Tento poddruh vlka má neoficiální status (samostatně není hodnocen IUCN) kriticky ohrožený. Hlavní hrozbou pro něj je konflikt s lidmi, kteří šelmy tradičně a dlouhodobě považují za škůdce a snaží se je všemi možnými způsoby zabíjet. Dalším problémem je křížení s potulnými domácími psy. Předpokládá se, že hybridi psů a vlků jsou hůře adaptovaní na pouštní život a můžou vykazovat agresivnější chování vůči dobytku. Ztráta biotopu může být rovněž příčinou úbytku vlčí populace. V Ománu trpí vlci vzteklinou.  V Ománu, Izraeli a některých oblastech Saúdské Arábie je vlk arabský chráněn. V Egyptě a Spojených arabských emirátech existuje chovný program.

Vlk v kultuře.

Vlk je často zmiňován v Bibli jako nepřítel, symbol zrady a dravosti a krvežíznivosti (Sírachovec 13:17 – "Jak může být vlk ve spolku s beránkem?", Matouš 7:15 – "Střezte se lživých proroků, kteří k vám přicházejí v rouchu ovčím, ale uvnitř jsou draví vlci."). Pokolení Benjamín, vzhledem ke svému bojovnému charakteru, bylo často přirovnáváno k vlku.

Vlk arabský ("Canis lupus arabs") je nejmenší poddruh vlka obecného. Dříve obýval celý Arabský poloostrov, ale nyní žije jen v malé části jižního Izraele, v Kuvajtu, Ománu, Jemenu, Jordánsku, Saúdské Arábii a pravděpodobně v některých místech na Sinajském poloostrově v Egyptě. Výskyt v Iráku a Sýrii je nejistý, respektive není zřejmé, zda v případě místních vlků nejde výhradně o poddruh "Canis lupus pallipes." Ve Spojených arabských emirátech nebyl ve volné přírodě spatřen od 80. let 20. století.

The Arabian wolf ("Canis lupus arabs") is a subspecies of gray wolf which lives on the Arabian peninsula. It is the smallest-sized wolf known. It is a desert-adapted wolf that normally lives in small groups and is omnivorous, eating carrion and garbage as well as small to medium-sized prey.


Příběh.

Posádka USS Enterprise D dopravila zdravotnický materiál na planetu Rutia IV, která není součástí Federace, když tu náhle exploduje na veřejném prostranství bomba a zraní mnoho kolemjdoucích. Doktorka Crusherová se snaží pomáhat raněným, a to i přes rozkaz kapitána Picarda, aby se vrátila na loď, ale její snaha je přerušena, když je unesena nějakým mužem za použití neznámé technologie transportu. Kapitán a jeho posádka se dozví od šéfky rutijské policie Alesany Devos, že bomba a únos doktorky Crusherové byly dílem teroristické organizace Ansata, kteří usilují o nezávislost na rutijské vládě, a doktorku zřejmě využijí jako rukojmí. Po zamítnutí vyřešení konfliktu mezi vládou a teroristy za použití zbraní Enterprise Devos přikáže tvrdé výslechy všech, kteří sympatizují s Ansatou. Tento akt shledá posádka Enterprise za nemorální a začne zkoumat jejich transportní technologii. Zjistí, že používají dimenzionální posun, který jim umožňuje překonat silová pole a že pokud budou jejich transport sledovat, podaří se jim určit umístění základny teroristů. Wesley se na této analýze aktivně podílí, aby pomohl zachránit svou matku.  Na základně Ansaty se doktorka Crusherová dozvídá, kdo je jejím únoscem. Jde o vůdce celé organizace jménem Kyril Finn. Crusherová se řídí předpisy Hvězdné flotily a zaujme postoj, kdy odmítá jíst či jakkoliv s Finnem spolupracovat. Po několika hodinách ji přestane omezovat a žádá po ní, aby pomohla s léčbou jejich raněných. Ona přijde na to, že použití jejich transportní technologie způsobuje nezvratné poškození DNA a že mnoho z nich je nemocných právě kvůli jejímu nadměrnému používání. Finn připustí, že tato technologie je jejich jediná zbraň proti rutijské vládě. Po uplynutí dalších několika hodin se Finn domnívá, že Federace spolupracuje s rutijsou vládou, a zahájí útok na Enterprise. A to i přes požadavek Crusherové, aby se nic nestalo jejímu synovi. Ansatě se podaří umístit bombu na warp jádro. Tuto La Forge urychleně transportuje do volného prostoru, ale odvedení pozornosti je dostatečně silné na to, aby se teroristům povedlo proniknout na můstek a unést kapitána Picarda. Později se s kapitánem Finn na Enterprise vrátí, přenese se s ním k poradkyni Troi a přednese své požadavky: Aby Federace vstoupila do rozepře mezi nimi a vládou a působila jako mediátor. Stihne se s kapitánem vrátit na planetu ještě, než dorazí členové bezpečnosti. Doktorka Picardovi objasní svoji situaci a ten jí řekne, aby pokračovala v získávání Finnovy důvěry a že se snad podaří vyřešit tento problém mírovou cestou.  Po Finnově transportu jsou Dat a Wesley schopni lokalizovat, kde má Ansata svou základnu. Riker a Devos shromáždí své síly. Po transportu na základnu jsou schopny tyto spojené jednotky rychle potlačit odpor teroristů. Finn se na poslední chvíli pokusí popravit Picarda, ale Devos jej zabije. Věří, že kdyby zůstal naživu, jeho uvěznění by mohlo zažehnout ještě větší odpor, zatímco smrt v bitvě z něj udělá mučedníka a násilí poklesne. Když se mladý člen Ansaty chce pomstít na Devos, doktorce se podaří jej přesvědčit, aby sklonil zbraň, na což Riker poznamená, že je to náznak, že budoucí diskuse na vyřešení tohoto problému mohou být úspěšnější. Členové posádky Enterprise se vrátí na svou loď a doktorka Crusherová se znovu setká se svým synem, kterému děkuje za snahu při její záchraně.

Cenzura.

Ve své studii o terorismu Dat poznamená, že Irsko bylo sjednoceno po úspěšné teroristické kampani v roce 2024. Výsledkem toho bylo, že tato epizoda nebyla ve Spojeném království řadu let odvysílána žádnou nekódovaně (zdarma) vysílající televizní stanicí. V Irsku byla epizoda odvysílána celá, pouze s upozorněním, že obsah a narážky byly pouze fiktivní. Na satelitním kanále Sky1 byla epizoda v premiérovém vysílání upravena. Neupravená tam byla vysílána v květnu 2006 a konečně na BBC Two během reprízy epizod třetí sezóny po půlnoci v září 2007.

„Ušlechtilé důvody“, v originále „The High Ground“, je v pořadí dvanáctá epizoda třetí sezóny seriálu "". V této epizodě se členka lodi Hvězdné flotily USS Enterprise D stane rukojmím teroristů, kteří doufají, že zapojením Spojené federace planet do svých plánů se jim podaří dosáhnout svých cílů.

"The High Ground" is the 12th episode of the of the American science fiction television series "", the 60th episode of the series. Set in the 24th century, the series follows the adventures of the Starfleet crew of the Federation starship Enterprise-D. In this episode, a crew member of the Federation Starfleet starship USS "Enterprise"-D is taken hostage by terrorists who hope Federation involvement will help them win concessions for their cause.


Příčiny.

Toto onemocnění je způsobeno autotraumatizací, kdy se pacient škrábe, kouše nebo odírá místa v důsledku lokální bolestivosti nebo pocitu svědění. Mezi vyvolávající příčiny těchto nepříjemných pocitů patří alergie na bleší kousnutí, reakce na jiný bodavý hmyz, zevní parazité jako např. klíšťata, problémy s paraanálními váčky, cizí tělesa (trny, osiny, semena...), povrchová poranění (pokousání), zplstnatělá srst, drobné nečistoty, povrchová poranění, zánět zevního zvukovodu, kontaktní dráždivé látky apod. V důsledku až maniakální traumatizace postiženého místa dochází během několika minut až hodin k tvorbě zarudlého, mokvavého ložiska bez srsti, které je silně svědivé. Takové „horké místo“ se nachází zpravidla v blízkosti prvotního problému.  Predisponovaná jsou dlouhosrstá plemena s bohatým a hustým osrstěním jako např. svatobernardský pes, novofundlanský pes, německý ovčák, čau-čau, bernský salašnický pes, zlatý retrívr, ale i některá krátkosrstá (rotvajler). Onemocnění většinou vzniká v teplém a vlhkém letním počasí, kdy nedochází ke správné ventilaci kůže. Komplikujícím faktorem je špatně udržovaná zplstnatělá srst. Pokud není léčba rychle zahájena, proces se rychle šíří a onemocnění se může šířit i do chlupových folikulů, případně ještě hlouběji.

Symptomatologie a diagnostika.

Rychle se rozvíjející změny mají většinou kruhový tvar o průměru několika centimetrů. Jsou silně červeně zabarvené, tvoří se mokvavé eroze a dochází k lokální ztrátě srsti. Postižené místo na sebe upozorní přítomností chlupů, které jsou slepené raným sekretem a nutkavou snahou zvířete o další traumatizaci léze. Nacházíme zpravidla pouze jedno pyotraumatické ložisko s dominantní lokalizací v bederní a křížové krajině, na bocích stehen, v okolí ocasu, na krku a poblíž uší.  Onemocnění diagnostikujeme na základě anamnézy, klinických příznaků a souvislosti s primární příčinou.

Terapie a prevence.

Léčba bývá úspěšná, ale musíme s ní začít včas. Okolí mokvavého procesu odmastíme, ostříháme a lézi vyčistíme jemným dezinfekčním roztokem (chlorhexidin, etyllaktát). Někdy je zapotřebí před vlastním ošetřením pacienta sedovat kvůli enormní bolestivosti. Následující léčba spočívá v aplikaci adstringentních roztoků. V současnosti doporučujeme použití veterinárních šamponů s potřebnými účinky (antiseptický, adstringeční, s lokálními anestetiky...). U vysoce zánětlivých a bolestivých stavů, kdy je nutné přerušit bludný kruh svědivosti (pruritu), bolesti a traumatizace, je možné podávat kortikoidy 5–7 dní. Použití límce zabrání automutilaci. Nejdůležitějším terapeutickým zásahem je odstranění vyvolávající příčiny. Pokud se vyvine stav pyotraumatické folikulitidy je většinou potřeba nasadit celkově i antibiotickou léčbu.  Pro prevenci se doporučuje pravidelná péče o srst, čištění uší, kontrola naplněnosti análních váčků a dodržování antiparazitární program (protibleší program a boj proti klíšťatům).

Pyotraumatická dermatitida, akutní mokvavá dermatitida ("dermatitis pyotraumatica", "acute moist dermatitis") nebo také „horké místo“ ("Hot spot") je onemocnění kůže postihující nejčastěji psy.

Pyotraumatic dermatitis, also known as a hot spot or acute moist dermatitis, is a common infection of the skin surface of dogs, particularly those with thick or long coats. It occurs following self-inflicted trauma of the skin. Pyotraumatic dermatitis rarely affects cats.


Provincie říše Jüan.

Dělení Číny na provincie poprvé zavedla mongolská vláda říše Jüan. Východní část severní Číny spravovala přímo ústřední vláda, zbytek říše (Čínu, Mongolsko a Koreu) rozdělila na 11 regionů zvaných "sing-šeng" (). Spravovány byly regionálními zastupitelstvími ústředního sekretariátu ("sing čung-šu-šeng", ). Jejich hranice však byly podstatně odlišné od pozdějších provincií.  V říši Jüan existovaly provincie Kan-su (kromě dnešní provincie Kan-su zahrnovala i Ning-sia), Che-nan-ťiang-pej (dnešní Che-nan, severní Chu-pej, severní Ťiang-su, severní An-chuej), Chu-kuang (dnešní Chu-nan, západní Kuang-tung, Kuang-si, Kuej-čou a Chaj-nan), Ťiang-si (včetně východního Kuang-tungu), Ťiang-če (dnešní Če-ťiang, jižní Ťiang-su, jižní An-chuej, Fu-ťien), Liao-jang (Mandžusko), Ling-pej (dnešní Mongolsko a sever Vnitřního Mongolska), Šen-si, S’-čchuan (východní a střední S’-čchuan), Jün-nan a zvláštní postavení měla Korea (jako oblast Čen-tung).  Provincie se dělily na obvody "tao" (道, na vyšší úrovni) a fiskální oblasti "lu" (路, na nižší úrovni), které se skládaly z krajů "čou", speciálních krajů "ťün", prefektur "fu" a výrobních prefektur "ťien".

Provincie říše Ming.

Jüanské Mongoly z Číny vyhnaly armády říše Ming. Správa říše Ming byla také založena na rozdělení země do provincií ("šeng", ). Od konce 20. let 15. století se jejich počet ustálil na třinácti. Z dělení říše na provincie bylo vyjmuto metropolitní území (Č’-li) kolem hlavního města Pekingu, které přímo podléhalo ústřední vládě, a analogicky široké okolí Nankingu (Nan č’-li) spravovaly tamní úřady, jejichž struktura odpovídala ne provinční, ale centrální vládě.  V mingské Číně existovaly od roku 1368 metropolitní oblast Č’-li (okolí Nankingu) a provincie Če-ťiang, Ťiang-si, Chu-kuang, Fu-ťien, Kuang-tung, Kuang-si, Che-nan, Šan-tung, Šan-si a Pej-pching (roku 1403 reorganizovaná v severní metropolitní oblast – Pej č’-li). Roku 1369 byla na územích připojených k říši založena provincie Šen-si (zahrnovala i dnešní provincie Kan-su a Ning-sia), roku 1371 S’-čchuan, roku 1382 Jün-nan. Roku 1413 byla z částí Chu-kuangu, Jün-nanu a S’-čchuanu utvořena provincie Kuej-čou. V letech 1407–1428 existovala na území severního Vietnamu provincie Ťiao-č’.  Provincie spravovaly tři úřady – provinční administrativní úřad (v čele s jedním nebo dvěma vedoucími "pu-čeng š’") řídil civilní správu, regionální vojenská komise velela místním vojenským jednotkám a kontrolní úřad (v čele s vedoucím "an-čcha-š’") dozíral na všechno dění. Provinční kontrolní úřad se postupem doby soustředil na soudní agendu. S vojenskými i civilními úkoly byli do provincií vysíláni velcí koordinátoři "sün-fu" a výše postavení nejvyšší velitelé "cung-tu". Mívali tituly ministra nebo náměstka ministra a nejvyššího kontrolora, což je stavělo nad běžné provinční úředníky.  Provincie se členily na prefektury "fu", případně i kraje "čou".

Provincie říše Čching.

Mandžuská říše Čching, která roku 1644 nahradila Mingy, provinční rozdělení země převzala. Postupně provedla několik změn. Z jižní metropolitní oblasti kolem Nankingu vznikla provincie Ťiang-nan, roku 1666 rozdělená na An-chuej a Ťiang-su. Roku 1664 byl Chu-kuang rozdělen na provincie Chu-pej a Chu-nan. Od Šen-si se odtrhla provincie Kan-su.  K dalším změnám došlo až koncem 19. století. Roku 1884 vznikla provincie Sin-ťiang, roku 1885 získal status provincie ostrov Tchaj-wan, o deset let později dobytý Japonskem. Od roku 1907 fungovala provincie Feng-tchien (dnešní Liao-ning), zbytek Mandžuska byl rozdělen mezi provincie Ťi-lin a Chej-lung-ťiang.  V čele čchingských provincií stál provinční guvernér "sün-fu", kterému podléhal zástupce guvernéra či provinciální správce "pu-čeng-š’", stojící v čele civilní správy provincie, a o stupeň níže stojící provinční soudce "an-čcha-š’". Na jednu nebo více provincií dohlížel generální guvernér "cung-tu", který měl převážně vojenské úkoly a byl nadřízený provinčním guvernérům.

Provincie Čínské republiky.

Po vzniku Čínské republiky došlo k vícero změnám. Na východě vznikly provincie Si-kchang (části Tibetu a S’-čchuanu) a Čching-chaj, na severu Ning-sia, na místě dnešního Vnitřního Mongolska existovaly provincie tři a devět v Mandžusku.

Provincie Čínské lidové republiky.

Čínská lidová republika je rozčleněna na 34 celků první (neboli provinční) úrovně. Provincií je formálně 23, fakticky však pouze 22, jelikož Tchaj-wan je pod kontrolou Čínské republiky. Dále existuje 5 autonomních oblastí, 4 přímo spravovaná města a 2 zvláštní správní oblastí.  Provincie se člení na celky druhé (prefekturní) úrovně, městské prefektury, prefektury, autonomní prefektury; výjimečně obsahují též celky postavené výše než prefektury – subprovinční města, subprovinční autonomní prefekturu a subprovinční nové obvody.  V čele provincie stojí provinční vláda vedená guvernérem. Fakticky je zodpovědná provinčnímu výboru Komunistické strany Číny v čele s tajemníkem.

Provincie () je označení pro správní jednotku v Čínské lidové republice a některých předešlých čínských státech. V Číně provincie vznikly ve 13. století, v říši Jüan, jako regionální správní útvary nejvyšší úrovně. V následujících říších Ming a Čching byly jejich hranice měněny a postupně se blížily k dnešnímu stavu. V systému členění Čínské lidové republiky patří mezi správní jednotky první (neboli provinční) úrovně, vedle autonomních oblastí, přímo spravovaných měst a zvláštních správních oblastí.

Provincial-level administrative divisions () or first-level administrative divisions (), are the highest-level Chinese administrative divisions. There are 34 such divisions claimed by the People's Republic of China, classified as 23 provinces (), four municipalities, five autonomous regions, and two Special Administrative Regions. The political status of Taiwan Province and a small fraction of Fujian Province are in dispute, which are under separate rule by the Republic of China.


Život.

Joshua Lederberg se narodil rabínu Zvi Hirsch Lederbergovi (1903–1969) a jeho ženě Esther Goldenbaumové. Oba rodiče byli Židé, kteří z Palestiny dva roky před narozením Joshui emigrovali do USA.

Studia a kariéra.

Joshua Lederberg vystudoval zoologii na Kolumbijské universitě, kde obdržel titul bakalář již ve svých 19 letech. V r. 1944 přestoupil na Yaleovu universitu, kde r. 1947 obdržel doktorát. Stejného roku přechází na univerzitu ve Wisconsinu, kde pokračuje ve výzkumu genetiky bakterií.  Joshua Lederberg byl velice aktivním člověkem. Podílel se na výzkumu virálních protilátek ve spolupráci s laureátem Nobelovy ceny Frankem M. Burnetem, studoval umělou inteligenci, či se zabýval studiem možného mimozemského života (jako první použil termín exobiologie a spolupracoval s Carlem Saganem na ustanovení exobiologie jako vědeckého oboru a jeho prosazení při výzkumech vesmíru). V 60. letech mu mezinárodní pozornost vyneslo upozorňování na fakt, že navrátivší se astronauti z Měsíce by měli strávit určitou dobu v karanténě z důvodu možného přenosu mimozemských mikrobů.

Soukromý život.

Joshua Lederberg se poprvé oženil r. 1946 s Esther M. Zimmerovou, jež byla objevitelkou transdukce u lambda fága, také poprvé popsala proces lysogenie; roku 1966 se rozvedli. Jeho druhá žena, Marguerita Stein Lederbergová, byla psychiatričkou a profesorkou na Cornellově universitě. Měli spolu dceru Anne.  Roku 2008 Joshua Lederberg zemřel na pneumonii ve věku 82 let.

Dílo.

Konjugace bakterií.

V době, kdy Joshua Lederberg končil svá doktorská studia, vědci zastávali názor, že se bakterie rozmnožují asexuálně dělením tj. na dvě geneticky totožné poloviny. Avšak Dr. Lederberg byl jiného názoru. Pozoroval, že bakterie "Escherichia coli" si určitým způsobem genetickou informaci vyměňují tj. obdobě rekombinace vyšších živočichů. Tento děj r. 1946 nazval konjugací. Nobelovu cenu za tento objev obdržel r. 1958 společně s Georgem Beadllem a Edwardem Tatumem.

Publikace.

Joshua Lederberg je autorem několika knih:

Joshua Lederberg (23. května 1925, Montclair, New Jersey — 2. února 2008, New York) byl americký molekulární biolog, jenž se stal nositelem Nobelovy ceny za objev a popis konjugace u bakterií.

Joshua Lederberg, ForMemRS (May 23, 1925 – February 2, 2008) was an American molecular biologist known for his work in microbial genetics, artificial intelligence, and the United States space program. He was 33 years old when he won the 1958 Nobel Prize in Physiology or Medicine for discovering that bacteria can mate and exchange genes (bacterial conjugation). He shared the prize with Edward Tatum and George Beadle, who won for their work with genetics.


Osobní život.

Margareta se dne 21. září 1996 vdala za rumunského herce Radu Dudu. Je bezdětná. V době studií na univerzitě v Edinburghu měla poměr s Gordonem Brownem, ministerským předsedou Velké Británie v letech 2007-2010.

Kariéra.

Po absolvování univerzity Margareta pracovala na několika britských univerzitách a zabývala se sociologií medicíny. Později působila v projektech koordinovaných Světovou zdravotnickou organizací a dále pracovala pro OSN v rámci Organizace pro výživu a zemědělství. Od roku 1989 se zabývá charitativní prací zaměřenou na Rumunsko. V roce 1990 založila Fond Princezny Margarety věnující se podpoře občanské společnosti v Rumunsku

Narůstající vliv.

Po smrti Michala I. se stala hlavou Rumunské královské rodiny a k rumunskému lidu přistoupila se slibem, že naváže na odkaz svého zesnulého otce. Při této příležitosti vystoupila následující pondělí i na půdě poslanecké sněmovny, kde se vyjádřila k budoucnosti Rumunska. Vůbec poprvé od roku 1946 zde na počest jejího otce zazněla monarchistická hymna.  Sled těchto událostí zahájil v parlamentu debatu o tom, zda by mělo Rumunsko uspořádat referendum o změně státního zřízení na parlamentní monarchii. Tento proces iniciovali bývalý místopředseda sociálních demokratů Niculae Bădălău a předseda senátu Călin Popescu-Tăriceanu, který se dokonce otevřeně přiznal k monarchismu. Již v lednu 2018 Rumunsko změnilo svůj státní znak přidáním Ocelové koruny.  Na konci března v poslanecké sněmovně podpořila rozsáhlé demonstrace unionistů ke 100. výročí sjednocení tehdejšího Rumunského království a Moldavské demokratické republiky. Stejný postoj zaujal současný předseda poslanecké sněmovny Liviu Dragnea. Svědkem tohoto vystoupení byl mimo jiné i předseda moldavského parlamentu Andrian Candu.  Za rok 2018 byla princezna Markéta Rumunská magazínem Romanian Forbes Woman oceněna titulem "nejvlivnější žena Rumunska".

Princezna Markéta (Margareta) Rumunská, princezna z Hohenzollernu ("rumunsky Principesa Margareta a României, Prințesă de Hohenzollern", * 26. března 1949 Lausanne) je nejstarší dcerou krále Michala I. a jeho ženy, královny Anny. I přes znění ústavy z roku 1923 neumožňující ženám nástup na trůn, jmenoval exkrál Mihai (Michal) princeznu Margaretu dědičnou princeznou a správkyní rumunské koruny "(Principesa Moștenitoare și Custode al Coroanei României)" 30. prosince 2007, čímž stanovil nově platná Základní pravidla. Je současnou hlavou rumunské královské rodiny.

Margareta, Custodian of the Crown of Romania (born 26 March 1949) is the eldest daughter of King Michael I and Queen Anne of Romania. She assumed her father's duties in March 2016, upon his retirement, and has claimed the headship of the House of Romania since his death on 5 December 2017. She also heads the Princess Margareta of Romania Foundation.


Mistrovství Evropy v basketbalu žen 1962

Příběh.

Na stanici Deep Space Nine má přiletět skupinka cardassijských vědkyň, jejichž úkolem je ve spolupráci s Federací zřídit subprostorový vysílač, který má poprvé umožnit komunikaci s Gamma kvadrantem skrz bajorskou červí díru. Vede Yarka však přijde říct komandéru Siskovi, že prastaré Trakorovo třetí proroctví varuje, že spolupráce s Cardassiany přinese pouze katastrofu. Proroctví říká: „Až procitne řeka zas plynoucí k městu Janir, tři zmije se navrátí do hnízda na obloze. Až zmije zkusí nahlédnout do chrámových bran, na obloze se zjeví hvězdný meč, chrám lehne popelem a brány se úderem rozletí.“  Sisko je k vedekovu výkladu 3000 let starého textu skeptický a oznámí, že komunikace s Gamma kvadrantem je až příliš důležitá na to, aby byl projekt zastaven. Navíc mají přiletět pouze dvě Cardassianky, nikoliv „tři zmije“, jak bylo předpovězeno. Jenže po příletu vědkyně oznámí, že se k nim brzy připojí ještě jedna kolegyně. Siska to z míry nevyvede, ale major Kira se začne obávat. Následně objeví kometu – podle Kiry onen „hvězdný meč“. Nicméně vysílač je spuštěn a začne jeho testování.  Při druhé zkoušce nastanou problémy. Gravitace červí díry se trojnásobně zvýší, čímž k sobě přitáhne kometu. Pokud by vstoupila do díry, silithium v jejím jádru by mohlo způsobit řetězovou reakci, což by červí díru, bajorský nebeský chrám, navždy zničilo. Zdá se tak, že Trakorovo proroctví se stává skutečností.  Sisko použije modifikované phasery "Defiantu" k palbě na kometu v pokusu, že ji zničí. Ta se však pouze rozpadne na tři kusy, přičemž všechny stále míří k červí díře. Jednu z cardassijských vědkyň napadne vytvořit suprostorové pole, které by obklopilo fragmenty komety a izolovalo tak silithium uvnitř díry. Plán vyjde, trocha silithia však v červí díře stejně unikne. Výsledek tohoto úniku je ale nakonec překvapivý. Silithiové subprostorové vlákno skrz celou červí dírou vytvořilo komunikační spojení s vysílačem v Gamma kvadrantu.  Kira si uvědomí, že celé proroctví se naplnilo. Tři zmije byly ve skutečnosti tři fragmenty komety, nikoliv Cardassianky. Silithium donutilo červí díru nechat otevřené spojení pro subprostorové zprávy, brány chrámu tak se již nikdy zcela nezavřou. Sisko konečně souhlasí: Trakor toto vše zapsal, neboť to viděl ve zjeveních. Zpátky na stanici vedek Yarka částečně odhaluje Siskovi Trakorovo čtvrté proroctví, ve kterém se říká, že „Vyslanec bude čelit kruté ohnivé zkoušce“ a které by se mělo brzy vyplnit.

„Osud“ (v originále „Destiny“) je v pořadí patnáctá epizoda třetí sezóny seriálu "". Společná federačně-cardassijská mise ke zřízení komunikačního vysílače na druhé straně červí díry je komplikována prastarým bajorským proroctvím o zkáze.

"Destiny" is the 61st episode of the science fiction television series "", the 15th episode of the. A joint Federation–Cardassian mission to establish a communications relay on the other side of the wormhole is complicated by an ancient Bajoran prophecy of doom.


Mistrovství Evropy v basketbalu žen 1966

Historie.

Rozsáhlý opus zkomponoval Zelenka k příležitosti korunovace císaře Karla VI. českým králem. Skladba byla objednána v roce 1722 pražskými jezuity (bývalými Zelenkovými učiteli), kteří byli pověření přípravou slavnostního programu události, uskutečněné v jejich sídle, pražském Klementinu. Skladatel posléze dílo nacvičil a dirigoval. Byla to jeho jediná návštěva Česka po odchodu do Drážďan a pravděpodobně též jeho jediný obrovský pódiový úspěch, kterého se za svého života v Sasku nedočkal. Skladba byla provedena za přítomnosti královského páru 12. září 1723. Byla pojata grandiózně - kromě osmi vokalistů a orchestru na provedení hry participovalo 142 osob, včetně tanečníků a herců.

Charakteristika skladby.

Skladba je monumentálním alegorickým dílem, kombinujícím prvky melodramu, oratoria, činohry a soudobé opery, oslavující památku největšího českého světce a patrona země, knížete Václava, jednoho ze zakladatelů českého státu.  Libreto napsal Matouš Zill, člen řádu Tovaryšstva Ježíšova v Praze. Dramatické zpracování začíná bojem mezi princem Václavem a knížetem kouřimským, ve kterém Václav zvítězí aniž by použil meče. Mnoho postav ve hře má alegorický charakter a není koncipována jako příběh.  Skládá se ze tří základních částí, jimž předchází orchestrální předehra "Sinfonia", napsaná pro tři skupiny hudebníků: dvě trubky s tympány, dva hoboje s fagotem a smyčcový orchestr, doplněný continuem. Dílo disponuje jak principy soudobých koncertantních skladeb, tak nezbytné polyfonie, avšak v mnoha částech nacházíme celou řadu inovativních prvků, kterými jsou např. užití cella jako sólového nástroje (v části 28 - "Huc coeli Principes"), sólový part flétny (v části 33 - "En duplo sole Czechia") či závěrečná část č.36 ("Vos Oriens adoret"), kde jsou ve fuze kombinovány sbor s bohatou instrumentací orchestru. Ceremoniální charakter skladby je zdůrazněn na mnoha místech četnými fanfárami a bicími nástroji.  Dílo reprezentuje nejen vrcholné období barokní éry, ale přesahuje ji svou nápaditostí a novátorskými postupy, jak je pro Zelenkovu tvorbu typické i v mnoha jiných skladbách.

Orchestrace skladby.

Obsazení orchestru je třeba chápat jako původní barokní nástrojové verze: 17 houslí, 7 viol, 5 violoncell 3 kontrabasy, 4 hoboje, 3 flétny, 2 fagoty, 2 přímé flétny, 2 trubky, 1 chalumeau a theorbo, tympány, cembalo a varhanní pozitiv. Vokální obsazení: soprány, 2 tenory, kontratenor, bas a chlapecký sbor.

Sub olea pacis et palma virtutis conspicua orbi regia Bohemiae Corona – Melodrama de Sancto Wenceslao ("Pod olivovníkem míru a palmou ctnosti Koruna česká nádherně září celému světu – melodram o sv.Václavovi", ZWV 175 (opus č.), je rozsáhlá skladba, napsaná českým barokním skladatelem Janem Dismasem Zelenkou v roce 1723.

Sub olea pacis et palma virtutis conspicua orbi regia Bohemiae Corona: Melodrama de Sancto Wenceslao ("Under the Olive Tree of Peace and the Palm Tree of Virtue the Crown of Bohemia Splendidly Shines Before the Whole World: Melodrama to Saint Wenceslaus"), ZWV 175, is an extensive composition, written in 1723 by Czech baroque composer Jan Dismas Zelenka.


Život a dílo.

Narodil se v Normandii, ve městě Granville, do rodiny obchodníka s hnojivy. Později studoval mezinárodní vztahy a diplomacii, ale po škole se začal živit jako galerista. Až v roce 1946 Christian Dior s pomocí textilního magnáta Marcela BOUSSAC založil v Paříži svůj módní dům. Za 12 let se mu podařilo rozšířit své podnikatelské aktivity do dalších 15 zemí a zaměstnat více než 2 000 lidí.  Dior je především známý pro svůj „New Look“, který uvedl v roce 1947. Ve svých módních kreacích zdůrazňoval ženskost. Jeho šaty měly úzká ramena, zúžený pas, zdůrazněná prsa a dlouhou, širokou sukni. "New Look" znamenal revoluci v dámském odívání a opět udělal z Paříže centrum světové módy. Značka Christian Dior se stala synonymem pro klasickou eleganci, nastiňující ženskost a krásu. V roce 1953 byl u Diora zaměstnaný mladý Francouz Yves Saint Laurent jako jeho asistent.  Diorův život byl poznamenán hektickým životním stylem, neustálými hádkami a konflikty s jeho rodinou pro jeho homosexualitu. Špatné vztahy měl zejména se svým bratrem Raymondem, který ho již v dětství tyranizoval zavíráním do tmavého sklepa. Christian měl v oblibě svou neteř, Raymondovu dceru Françoise. Z té se však stala nadšená přívrženkyně nacismu a obviňovala Diorovy židovské manažery ze spiknutí proti jejímu strýci. Podle francouzského dědického práva měl po Diorově smrti (protože neměl děti ani žijící rodiče) jeho majetek dědit jeho bratr, ale po hádkách s Raymondem i Françoise se Dior rozhodl svou rodinu vydědit.  Christian Dior zemřel na dovolené v Itálii, v dvaapadesáti letech na srdeční selhání. Po jeho smrti se Yves Saint Laurent stal uměleckým ředitelem jeho módního domu a zachránil ho před krachem.

Společnosti a značky.

Jméno Christiana Diora nese i jedna z největších společností vyrábějících módní oblečení – Christian Dior S. A. Společnost vlastní divizi "Christian Dior Couture", která vyrábí jedny z nejžádanějších produktů "haute couture ", ale i konfekci "(prêt-à-porter)", doplňky, kosmetiku a parfémy. Součástí společnosti je i divize "Dior Homme" vyrábějící pánskou konfekci.  Christian Dior SA provozuje celkem 160 butiků po celém světě, a v blízké budoucnosti plánuje otevřít další. Mimo jiné je držitelem 42,5% podílu ve společnosti LVMH, která je považována za giganta v oblasti luxusních výrobků. Sídlo společnosti je v Paříži.

Svět vůní Christian Dior.

Christian Dior se zapsal do srdcí lidí svou výjimečností, citem pro módu a také vůněmi. Jeho první vůni inspirovala první módní kolekce, která vznikla v roce 1947, při níž jej inspirovaly jeho milované květiny. Úspěch této kolekce předurčil vznik první vůně – Miss Dior. Diorovým přáním bylo vytvořit vůni, která by voněla láskou, ale nevěděl, jak by ji pojmenoval. Inspirací se mu stala jeho sestra, která za ním přišla do nově otevřeného salonu a tehdy Mitza Bricardová vykřikla: „Podívejte, tam přichází Miss Dior! Miss Dior! Tak se bude jmenovat první parfém!“  Další vůní, v pořadí druhou, byla vůně Diorama, která vznikla o dva roky později a pro značku Dior ji vytvořil Edmond Roudnitska. Převrat ve světě vůní nastal v roce 1953, kdy Edmond Roudnitska vytvořil pro Diora opět novou vůni – Eau de Cologne Fraiche, která byla první unisex vůní v dějinách.  Snem Diora byla vůně, která by byla založena na vůni konvalinek. Tak se i stalo, a novou vůní Diora se stala Diorissimo.  60. léta přinesla poprvé kompletní péči pro pány – Eau Sauvage, která obsahovala kromě parfému i vodu před a po holení, pudr, balzám a mýdlo.  Roku 1972 vznikla nová květinová vůně Diorella.  Koncem 80. let Dior objevil kouzlo orientální vůně Dioressence, která byla určena pro smyslné, podmanivé ženy. V roce 1980 představil Dior druhou pánskou vůni Jules.  Rok 1985 – společnost se rozhodla o inovaci – nový flakon, nové jméno – a tak vznikla vůně Poison. Úspěch Poisonu byl globální a tak pokračování na sebe nenechalo dlouho čekat – k Poisonu přibyly Tendre Poison, Hypnotic Poison, Pure Poison a Midnight Poison. Ambice se projevily brzy, a tak se v roce 1988 zrodila další pánská vůně – Fahrenheit. V roce 1991 přišla na trh nová vůně pro ženy Dune, která v sobě ukrývala harmonii s přírodou, květinovou a mořskou kompozici.  Konec dvacátého století znamenal návrat k původním hodnotám, a v tomto období se představila nová vůně, asi ta nejznámější – J'adore. Dalším projektem při kolekci rtěnek Dior Addict se stala vůně Dior Addict. V Queen of the Night, která následovala po Dior Addict, se spojuje jamajský květ s kaktusy, doplněné o jemnou vanilku. Tato kompozice propůjčila parfému jedinečnost.  Výročí narození Christiana Diora se stala vhodnou příležitostí ke znovuzrození Miss Dior s novým názvem Miss Dior Chérie.

Christian Dior (21. ledna 1905 Granville, Francie – 24. října 1957 Montecatini, Itálie) byl jedním z nejvlivnějších francouzských i světových módních návrhářů.

Christian Dior (; 21 January 1905 – 23 October 1957) was a French fashion designer, best known as the founder of one of the world's top fashion houses, also called Christian Dior, which is now owned by Groupe Arnault. His fashion houses are now all around the world.


Subregiony.

Samotný Horský Badachšán lze rozdělit na tři subregiony:

Popis oblasti.

Kvůli absenci jakékoliv komunikační sítě se Horský Badachšán skládá z mnoha izolovaných údolí, jejichž obyvatelé mají autonomistické sklony, tudíž se nedá hovořit o tom, že by Horský Badachšán disponoval nějakou centrální vládou. Etnicky se obyvatelstvo skládá z mnoha národností hovořících několika íránskými jazyky. A tak jediným jednotícím prvkem, který zároveň stojí v opozici ke zbytku Tádžikistánu, je vyznávání specifické formy islámu – ší'itského směru ismá'ílíja.

Život obyvatel.

Přestože obyvatelé Horského Badachšánu v tádžické občanské válce převážně podporovali Islámskou stranu obrody, sami netíhnou k extremismu nebo fundamentalismu. Avšak existuje mezi nimi antagonismus vůči sousedním afgánským Paštunům a naopak pocit spřízněnosti s tádžickou minoritou v Afghánistánu.  Za sovětské éry došlo ke zvýšení životní úrovně a rozvoji infrastruktury. Stalo se zvykem, že obyvatelé odcházeli do centrálních oblastí Tádžikistánu či do Ruska a vraceli se jako kvalifikovaní a vzdělaní lidé. Proto lze i dnes mluvit o vysokém potenciálu tamního vzdělaného obyvatelstva a inteligence s orientací převážně na Rusko. Kromě toho se tu i nachází zásoby uhlí, zlata a barevných kovů.  I přes mírné zlepšení situace v oblasti zůstává katastrofální a Horský Badachšán je závislý na humanitární pomoci, která proudí z kyrgyzského Oš. Nejčastějším dárcem pomoci jsou islámské humanitární organizace.

Obchod s drogami.

Po rozpadu Sovětského svazu životní úroveň rapidně poklesla. Lidé se začali zapojovat do obchodu s narkotiky, která pocházejí z afghánských makových polí. Skrz Horský Badachšán vznikla jedna z hlavních cest na západní trhy.  Přes propustnou, obtížně kontrolovatelnou hranici se drogy pašují do města Chorog, pak po Pamírské dálnici do kyrgyzského Oš a poté dále do Moskvy. Toto pašování mělo za důsledek vzestup narkomafií a někteří politologové hovoří o tomto regionu jako o "středoasijské Sicílii".

Horský Badachšán (tádžicky Вилояти Мухтори Кӯҳистони Бадахшон, rusky Горно-Бадахшанская автономная область) je autonomní oblast v pohoří Pamír na východě Tádžikistánu.

The Kuhistani Badakhshan Autonomous Region (, "Viloyati Muxtori Köhistoni Badaxshon"; also known as Gorno-Badakhshan,, after, abbrev. GBAO) is an autonomous region in Eastern Tajikistan. Located in the Pamir Mountains, it makes up 45% of the land area of the country but only 3% of its population.