Kompozice knihy.

Kniha je rozdělena na pět částí, které jsou rozděleny na 23 kapitol, každá část končí mezihrou a celá kniha je zakončena epilogem. Příběh se odehrává ve fiktivním americkém městě Derry ve státě Maine v letech 1957,1958, 1984 a 1985.

Děj.

Rok 1957–1958.

Bratři, mladí kluci, Bill a George Denbroughové, spolu vyrábějí lodičku z papíru. Když ji George jde pustit na vodu, potká klauna Pennywise, který Georgovi nabízí nafukovací balónek, George si bere balónek a klaun ho zavraždí. Koktající Bill se stále obviňuje z bratrovy smrti, poté se stává vůdcem klubu „Smolařů", jenž má sedm členů (Bill, astmatik Eddie, černoch Mike, ukecaný Richie, tlustý Ben, žid Stanley a dívka z chudé rodiny Beverly), jde o klub „nezapadajících“ dětí, které často šikanuje Henry Bowers a jeho kumpáni Krkavec a Viktor. Henry velmi surově zbil a pořezal Bena Hanscoma, protože mu neumožnil opsat školní test. Objevují se opět neobjasněné vraždy převážně malých dětí. Tento cyklus se opakuje každých sedmadvacet let a vražda George byla začátkem nového cyklu.  To se objevuje v různých svých podobách (klaun Pennywise, malomocný, krev). Bill je přesvědčen, že To zabilo George a myslí si, že objevil úkryt, ve kterém se To skrývá (dům číslo 29 na Neibolt Street). Kamarádi dojdou do koupelny, vidí To v podobě vlkodlaka. Beverly má však prak a stříbrné kulky. Podaří se jim To zranit a To poprvé cítí bolest a strach. Beverly později napadne její otec, ale posléze si uvědomuje, že nejde o jejího otce, ale o To. Podaří se jí utéci. Potkává ostatní členy klubu a všichni jdou do Lad. Tam na ně čeká Henry a začíná je pronásledovat. Smolaři běží k přečerpávací stanici, přes kterou se dostanou do kanálů pod Derry, kde žije To.  To zabilo Viktora a Krkavce. Smolaři se dostanou až do obrovské místnosti a uvidí To v podobě Pavouka. Bill použije rituál Chüd, který ho přenese do vesmíru, odkud To pochází. K Billovi nyní mluví Želva, která mu pomůže přemoci To. Bill ale musí překonat sám sebe, musí říct jazykolam ("Tlačí pěstmi na ty sloupy a přesto tvrdí, že vidí duchy"). To je přemoženo, Bill se vrací zpět do místnosti a To mizí. Není ale mrtvé, proto "Smolaři" skládají přísahu, pokud by se cokoliv stalo, tak To zabijí. V Derry zůstává jen Mike, aby sledoval situaci, ostatní odjíždějí z města, zapomínají na Derry a také na To.

Rok 1984–1985.

Mike je znepokojen sérií nevysvětlených vražd, které se začínají v Derry objevovat, zavolá tedy své přátele, aby se vrátili, protože se vrátilo i To. Členové klubu „Smolařů“ žili svůj život, na To téměř zapomněli. Richard Tozier pracuje jako moderátor v rádiu. Z Bena Hanscoma se stal slavný architekt, který rád a poměrně hodně pije. Beverly Marshová (nyní Beverly Roganová) se vdala za Toma Rogana, který ji často bije. Bill Denbrough se stal spisovatelem a scenáristou hororů, v jeho sedmnácti mu zemřel otec, na rakovinu plic, později se oženil s mladou herečkou Audrou a žijí spolu v Portlandu.  Na Mikeovo zavolání se sejdou téměř všichni až na Stana, který se bál vrátit nebo porušit přísahu, takže si ve vaně podřezal žíly a zemřel. To je volá zpět, aby se s nimi mohlo znovu setkat. Smolaři se sejdou u Mika v knihovně, kde vzpomínají. Poté všichni kromě Mikea odcházejí do hotelu. Mike si píše deník a náhle spatří Henryho Bowerse, kterému To pomohlo dostat se z léčebny duševně chorých. Henry na Mikea zaútočí nožem a prořízne Mikovi stehenní tepnu. Následuje souboj, po kterém Henry prchá a Mike je donucen zavolat si sanitku a poté upadá do bezvědomí.  Henry je pod vlivem To a „musí“ zabít i ostatní členy klubu Smolařů. Jeho první obětí má být Eddie, ten ale Henryho zabije a spolu s ostatními jde do kanálu zabít To. Ve stoce nalezne Bill kabelku své ženy Audry. Ve velké místnosti vidí Pavouka. Bill začíná s rituálem Chüd. Želva je však mrtvá a Bill padá hluboko do vesmíru. Richie se tedy též zapojí do rituálu Chüd. Eddie v místnosti zaútočí svým respirátorem na Pavouka. Bill a Richie se vrátí, ale Pavouk Eddiemu ukousne celou paži a Eddie zemře. Pavouk prchá, Bill, Richie a Ben ho pronásledují. Nalézají pavoučí vajíčka. Ben zůstává, aby mohl vajíčka zničit. Bill a Richie pokračují dál, Billovi se podaří Pavouka zabít. Městské centrum v Derry se propadá do země. Smolaři nacházejí v brlohu Audru a dostávají se na zemský povrch, vracejí se do hotelu. Audra je odvezena do nemocnice. Po fyzické stránce je zdráva, ale duševně je stále mimo náš svět. Bill ji vezme na zběsilou projížďku na kole, Audra se posléze zotavuje a po dlouhé době na Billa promluví.

Filmová adaptace.

V roce 1990 byl natočen americko-kanadský televizní film "To" (: "It") v režii Tommyho Lee Wallace, v hlavní rolích hráli: Richard Masur, Annette O'Toole, Tim Reid, John Ritter. Další adaptace se kniha dočkala v roce 2017, stejnojmenný film natočil argentinský režisér Andy Muschietti.

To (: "It") je hororový román od Stephena Kinga, na kterém Stephen King pracoval čtyři roky (od roku 1981 až do roku 1985), do češtiny přeložil Gabriel Gössel. Dílo získalo v roce 1987 Cenu Augusta Derletha.

It is a 1986 horror novel by American author Stephen King. "It" was his 22nd book, and his 17th novel written under his own name. The story follows the experiences of seven children as they are terrorized by an evil entity that exploits the fears of its victims to disguise itself while hunting its prey. "It" primarily appears in the form of Pennywise the Dancing Clown to attract its preferred prey of young children.


Historie.

Počátky.

Skupina zpočátku hrála jako trio doprovázející Czesława Niemena (v letech 1971–1973). Spolupráce ovšem dlouho nevydržela, a to kvůli silným uměleckým osobnostem Skrzeka a Niemena. I když se cesty obou umělců rozešly, zůstali přáteli až do Niemenovy smrti.  První album s názvem ""SBB"", jež bylo nahráno v roce 1974, se bleskurychle rozprodalo. Bluesovo-jazzrocková hudba svým zněním navazovala na Jimiho Hendrixe nebo na skupinu Cream se silným zněním fortepiana a basové kytary. Další deska ""Nowy Horyzont"" již přináší znění progresivního rocku, který charakterizuje kapelu dodnes. Příkladem je rocková suita "Wolność z nami", v níž slyšíme partie fortepiana a lehké znění minimoogu, jenž se stal vizitkou skupiny.

70. léta.

Po desce ""Nowy Horyzont"" přišla dvě následující alba – ""Pamięć"" (1976) a ""Ze słowem biegnę do ciebie"" (1977). Alba jsou postupnými přechody ve směru promyšlených progresivních kompozic, ve kterých slyšíme Hammondovy varhany, Moogův syntezátor – zejména minimoog, jejž Józef Skrzek dokonale ovládl.  V sedmdesátých letech kapela SBB dobyla velkých úspěchů, a to nejen v Polsku, ale rovněž v zahraničí. Koncertovali zejména v Československu, Německu, Švýcarsku, Holandsku, Rakousku, Finsku, Švédsku, Dánsku nebo v Maďarsku. Skupina se rozpadla v roce 1980 po nahrání desky ""Memento z banalnym tryptykiem"". Příčinou rozpadu byla vyčerpanost z neustálé 10leté aktivity na scéně.  Po rozpuštění kapely Józef Skrzek pokračoval v sólové kariéře a v roce 1980 nahrál sólové album ""Józefina"". Apostolis Anthimos odjel do Řecka, kde pracoval jako muzikant. Do Polska se vracel pouze na vystoupení a nahrávání s Tomaszem Stańko. Jerzy Piotrowski spolupracoval s různými interprety, mimo jiné s polskou kapelou Kombi.

Obnovení.

Skupina se v devadesátých letech několikrát vrátila – postupně v letech 1991, 1993, 1998. Příležitostí k návratu byl mimo jiné koncert, který organizoval Franciszek Walicki s názvem ""Trzy dekady rocka w Polsce"".  V devadesátých letech nevzniklo žádné nové studiové album, nicméně kapela vydala několik koncertních desek. Nejvíce se odlišovalo album ""SBB w filharmonii"", které Józef Skrzek naplánoval již dávno. Projekt se symfonickým orchestrem měl vzniknout již při příležitosti alba ""Ze słowem biegnę do ciebie"", ale tehdejší vydavatel (Polskie Nagrania) nezískal patřičné prostředky.

21. století.

Rok 2000 znamenal další návrat kapely na rockovou scénu. V roce 2004 podnik Metal Mind Productions vydal reedice všech desek, obohacených o bonusy. Tentokrát kapela změnila hudební formy (suity) na rockové skladby. Nadále užívali minimoog, ale znění se stalo ostřejší, o čemž svědčí skladba "Skała" z alba ""The Rock"". Na přátelství Józefa Skrzeka s Czesławem Niemenem navazovala skladba "Pielgrzym" na základě básně Cypriana Kamila Norwida. Na albu ""New Century"" kapela vzpomíná na Boba Mooga, a to kompozicí "Duch Pokoleń", která je holdem jak Bobu Moogovi, tak jeho nástrojům. Ve skladbě "Zug a zene mindenhol" z alba ""The Rock"" vystoupil vokalista maďarské kapely Locomotiv GT Tamás Somló.

SBB (nejprve "Silesian Blues Band", později "Szukaj, Burz, Buduj" – "Search, Break, Build" neboli "Hledej, boř, buduj") je polská rocková skupina, kterou v roce 1971 založil Józef Skrzek, multiinstrumentalista a vokalista skupiny. Skupina SBB v období své činnosti rozvíjela několik hudebních stylů: blues-rock, jazz-rock nebo progresivní rock.

SBB (first known as "Silesian Blues Band", later as "Szukaj, Burz, Buduj" – Polish for "Search, Break up, Build") is a Polish progressive rock band formed in 1971 in Siemianowice, Upper Silesia. It consisted of multi-instrumentalist and vocalist Józef Skrzek, a young guitar player Apostolis Anthimos, the drummer Jerzy Piotrowski and sound engineer Grzegorz Maniecki. It was one of the most popular super-groups in Poland and Europe in the 1970s. From 1971 until late 1973, SBB performed as Niemen supporting Czesław Wydrzycki. As group Niemen they performed at the, organized by Joachim-Ernst Berendt "Rock & Jazz Now!" opening show for the Olympic Games in Munich (next to Charles Mingus, John McLaughlin & Mahavishnu Orchestra and subsequently toured accompanying Jack Bruce. In Munich they recorded two LP's for CBS Records International, which started a long lasting friendship and cooperation with Reinhold Mack. Reinhold's son Julian Mack performed in 2005 on SBB's album "New Century". SBB's cooperation with Niemen is presented on 5 albums.


Kvalifikace na Mistrovství Evropy ve fotbale 1964

Stavba.

Jednotky třídy "Lupo" / "Artigliere":

Konstrukce.

Hlavňovou výzbroj tvoří jeden 127mm kanón (délka hlavně 54 ráží) v dělové věži na přídi a dva dvojhlavňové 40mm kanóny Bofors (délka hlavně 70 ráží) systému DARDO ve věžích po stranách hangáru. Osm protilodních střel Otomat Mk 2 je umístěno po stranách nástavby a hangáru. Na střeše hangáru je navíc osminásobné vypouštěcí zařízení protiletadlových střel RIM-7 Sea Sparrow. Protiponorkovou výzbroj představují dva tříhlavňové 324mm protiponorkové torpédomety. Na palubě je přistávací plocha a hangár pro jeden vrtulník, obvykle typu AB-204 či AB-212. Pokud je hangár složený, může být na palubě ještě druhý vrtulník.  Pohonný systém je koncepce CODOG. Při běžné plavbě lodě pohání dva diesely GMT 230-20M, díky kterým mohou plout rychlostí až 20 uzlů. V bojové situaci lodě pohání pouze dvě plynové turbíny General Electric LM2500. Nejvyšší rychlost je v takovém případě 35 uzlů.

Uživatelé.

Itálie.

Italské námořnictvo nejprve v letech 1977–1980 zařadilo do služby čtyři fregaty – "Lupo", "Sagittario", "Perseo" a "Orsa". Tyto fregaty byly na počátku 90. let modernizovány a po roce 2000 vyřazeny a prodány do Peru. Druhá čtveřice fregat – "Artigliere", "Aviere", "Bersagliere" a "Granatiere", byla původně stavěna pro Irácké námořnictvo. Jelikož však vypukla Íránsko-irácká válka a na dovoz zbraní do těchto zemí bylo uvaleno embargo, fregaty téměř 10 let marně čekaly na jiného kupce a nakonec je do roku 1996 převzali Italové jako třídu "Artigliere". Všechny byly upraveny pro potřeby nového vlastníka, například byla odstraněna jejich protiponorková výzbroj a střely RIM-7 Sea Sparrow nahradil typ Aspide.

Peru.

Peruánské námořnictvo zakoupilo fregaty "Carvajal", "Villavisencio", "Montero" a "Mariátegui". První dvě byly postaveny v Itálii a dokončeny v roce 1979, zatímco druhý pár stavělo Peru v licenci v přístavu Callao a dokončilo je mezi lety 1984–1987. Lišily se například použitými radary a střelami Aspide namísto typu Sea Sparrow. V letech 2004–2006 k nim Peru přikoupilo vyřazené italské fregaty "Aguirre", "Palacios", "Bolognesi" a "Quiñones", téže třídy.

Venezuela.

Venezuela v letech 1980–1982 zařadila do svého námořnictva šest fregat této třídy, pojmenovaných "Mariscal Sucre" (F 21), "Almirante Brión" (F 22), "General Urdaneta" (F 23), "General Soublette" (F 24), "General Salóm" (F 25) a "Almirante García" (F 26).  V letech 1998–2002 byly první dvě fregaty modernizovány americkou loděnicí Ingalls Shipbuilding. Modernizace dalších plavidel byla zastavena po převzetí vlády Hugem Chávezem. Menší opravy fregaty "General Soublette" byly provedeny ve Venezuele, avšak další provoz třídy výrazně zkomplikovalo embargo na dovoz náhradních dílů z roku 2006. Fregaty "General Urdaneta", "General Salóm" a "Almirante García" proto byly od roku 2004 odstaveny v loděnici DIANCA. V roce 2015 bylo oznámeno, že opravu a modernizaci fregaty "General Soublette" zajistí kubánská loděnice Astillero Empesa Militar Industrial Gramna. Ta však s opravou západních plavidel nemá zkušenosti.

Třída Lupo je třída víceúčelových fregat, stavěných pro italské námořnictvo loděnicí Cantieri Navali Riuniti (CNR). Celkem bylo postaveno 18 lodí této třídy. Mimo Itálii měly dva zahraniční uživatele – námořnictva Peru a Venezuely. Čtyři fregaty postavené pro Irák mu nebyly předány kvůli zbrojnímu embargu. Fregaty této třídy jsou stále v aktivní službě.

The "Lupo" class is a class of frigates built by "Cantieri Navali Riuniti" (CNR) for the Italian Navy. Designed as multipurpose warships with emphasis on anti-surface warfare (ASuW), they have enjoyed some success in the export market, being acquired by the navies of Peru and Venezuela. A small run of a slightly updated version is known as the Soldati class.


The Enemy (Star Trek: The Next Generation)

Výsledky a tabulky.

Skupina A.

NDR - 3:0 (15:2, 15:3, 15:7)  13. října 1974 - Guadalajara  13. října 1974 - Guadalajara  14. října 1974 - Guadalajara  14. října 1974 - Guadalajara  15. října 1974 - Guadalajara  15. října 1974 - Guadalajara

Skupina B.

- 3:0 (15:2, 15:2, 15:10)  12. října 1974 - Mexico City  13. října 1974 - Mexico City  14. října 1974 - Mexico City  14. října 1974 - Mexico City  15. října 1974 - Mexico City  15. října 1974 - Mexico City

Skupina C.

Bulharsko - 3:0 (15:0, 15:1, 15:2)  13. října 1974 - Monterrey  13. října 1974 - Monterrey  14. října 1974 - Monterrey  14. října 1974 - Monterrey  15. října 1974 - Monterrey  15. října 1974 - Monterrey

Skupina D.

- 3:1 (15:5, 15:10, 8:15, 15:12)  13. října 1974 - Tijuana  13. října 1974 - Tijuana  14. října 1974 - Tijuana  14. října 1974 - Tijuana  15. října 1974 - Tijuana  15. října 1974 - Tijuana

Skupina E.

Rumunsko - Korejská republika 3:0  13. října 1974 - Puebla  13. října 1974 - Puebla  14. října 1974 - Puebla  14. října 1974 - Puebla  15. října 1974 - Puebla  16. října 1974 - Puebla

Skupina F.

SSSR - USA 3:0 (15:6, 15:2, 15:13)  13. října 1974 - Toluca  13. října 1974 - Toluca  14. října 1974 - Toluca  14. října 1974 - Toluca  15. října 1974 - Toluca  15. října 1974 - Toluca

Čtvrtfinále.

Skupina A.

- Brazílie 3:0 (15:9, 15:13, 15:6)  18. října 1974 - Puebla  18. října 1974 - Puebla  19. října 1974 - Puebla  19. října 1974 - Puebla  20. října 1974 - Puebla  20. října 1974 - Puebla

Skupina B.

- NDR 3:0 (15:4, 15:6, 15:2)  18. října 1974 - Mexico City  18. října 1974 - Mexico City  19. října 1974 - Mexico City  19. října 1974 - Mexico City  20. října 1974 - Mexico City  20. října 1974 - Mexico City

Skupina C.

- 3:0 (15:6, 15:3, 15:4)  18. října 1974 - Toluca  18. října 1974 - Toluca  19. října 1974 - Toluca  19. října 1974 - Toluca  20. října 1974 - Toluca  20. října 1974 - Toluca

Finále.

NDR - Československo 3:2 (14:16, 15:10, 15:10, 11:15, 15:7)  22. října 1974 - Mexico City  22. října 1974 - Mexico City  22. října 1974 - Mexico City  23. října 1974 - Mexico City  23. října 1974 - Mexico City  23. října 1974 - Mexico City  24. října 1974 - Mexico City  24. října 1974 - Mexico City  24. října 1974 - Mexico City  26. října 1974 - Mexico City  26. října 1974 - Mexico City  26. října 1974 - Mexico City  27. října 1974 - Mexico City  27. října 1974 - Mexico City  28. října 1974 - Mexico City

O 7. - 12. místo.

- 3:1 (15:9, 15:17, 15:2, 15:7)  22. října 1974 - Toluca  22. října 1974 - Toluca  22. října 1974 - Toluca  23. října 1974 - Toluca  23. října 1974 - Toluca  23. října 1974 - Toluca  24. října 1974 - Toluca  24. října 1974 - Toluca  24. října 1974 - Toluca  26. října 1974 - Toluca  26. října 1974 - Toluca  26. října 1974 - Toluca  27. října 1974 - Toluca  27. října 1974 - Toluca  27. října 1974 - Toluca

O 13. - 24. místo.

Skupina A.

- 3:2 (15:10, 11:15, 13:15, 15:13, 15:11)  18. října 1974 - Guadalajara  18. října 1974 - Guadalajara  19. října 1974 - Guadalajara  19. října 1974 - Guadalajara  20. října 1974 - Guadalajara  20. října 1974 - Guadalajara

Skupina B.

- 3:0 (15:4, 15:2, 15:12)  18. října 1974 - Monterrey  18. října 1974 - Monterrey  19. října 1974 - Monterrey  19. října 1974 - Monterrey  20. října 1974 - Monterrey  20. října 1974 - Monterrey

Skupina C.

- 3:0 (15:1, 15:7, 15:3)  18. října 1974  18. října 1974  19. října 1974  19. října 1974  20. října 1974  20. října 1974

O 13. - 18. místo.

- 3:1  22. října 1974 - Tijuana  22. října 1974 - Tijuana  22. října 1974 - Tijuana  23. října 1974 - Tijuana  23. října 1974 - Tijuana  23. října 1974 - Tijuana  24. října 1974 - Tijuana  24. října 1974 - Tijuana  24. října 1974 - Tijuana  26. října 1974 - Tijuana  26. října 1974 - Tijuana  26. října 1974 - Tijuana  27. října 1974 - Tijuana  27. října 1974 - Tijuana  27. října 1974 - Tijuana

O 19. - 24. místo.

22. října 1974 - Guadalajara  22. října 1974 - Guadalajara  22. října 1974 - Guadalajara  23. října 1974 - Guadalajara  23. října 1974 - Guadalajara  23. října 1974 - Guadalajara  24. října 1974 - Guadalajara  24. října 1974 - Guadalajara  24. října 1974 - Guadalajara  26. října 1974 - Guadalajara  26. října 1974 - Guadalajara  26. října 1974 - Guadalajara  27. října 1974 - Guadalajara  27. října 1974 - Guadalajara  27. října 1974 - Guadalajara

Soupisky.

1. Polsko 2. SSSR  3. Japonsko  5. Československo

8. mistrovství světa ve volejbale mužů proběhlo v dnech 11. – 26. října v Mexiku. Turnaje se zúčastnilo 24 mužstev, rozdělených do šesti čtyřčlenných skupin, z nichž první dva týmy postoupily do tří čtvrtfinálových skupin, týmy z prvního a druhého místa postoupily do finálové skupiny kde se hrálo o medaile. Družstva, která skončila ve čtvrtfinále na třetím a čtvrtém místě hrála ve skupině o 7. - 12. místo. Týmy, které skončily v základní skupině na třetím a čtvrtém místě, hrály o 13. - 24. místo. Mistrem světa se stalo družstvo Polska.

The 1974 FIVB Volleyball Men's World Championship was the eighth edition of the tournament, organised by the world's governing body, the FIVB. It was held in Mexico City, Mexico from October 12 to October 28, 1974.


Dějiny.

Počátky kvalitního vlakového spojení pro cestující na trase z Johannesburgu do Kapského města k lodím odplouvajícím z tamního přístavu jsou u vlaků společností Union Limited a Union Express, které začaly provoz v roce 1923. Union Express zavedla luxusní služby jako jídelní vůz v roce 1933 a klimatizované vagony v roce 1939.  Po druhé světové válce byl provoz obnoven v roce 1946. Tehdy vlak převzal přezdívku "modrý vlak", pocházející ze zbarvení vagonů, zavedeného v roce 1937, jako své oficiální jméno.  V roce 1997, tři roky po pádu apartheidu, byl vlak zrekonstruován a znovu uveden do provozu.

Trasa.

Do roku 2002 Blue Train obsluhoval čtyři trasy:  Do roku 2004 byly poslední dvě jmenované trasy opuštěny. V roce 2007 pokračoval provoz pravidelně už jen na trati z Pretorie do Kapského Města, na objednávku ale také provozovatel nabízel trasy do Durbanu nebo do Bakubung Game Lodge, možné bylo také na zvláštní vyžádání vypravit vlak na libovolné místo v Jihoafrické republice, pokud tomu odpovídaly technické parametry trati.  Na trase z Kapského Města do Pretorie a zpět jezdí také jednou denně civilní osobní vlaky společnosti Shosholoza Meyl, dceřiné společnosti Passenger Rail Agency of South Africa (PRASA).

Provoz v současnosti.

Blue Train je nyní v majetku státní železniční společnosti pro přepravu cestujících (PRASA). V provozu jsou dva modré vlaky, a tak každý den odjíždí jeden z Kapského Města a druhý opačným směrem z Pretorie. V prvním vlaku je 37 oddílů pro 74 cestujících, ve druhém je 29 oddílů pro 58 cestujících, vyhlídkový vůz, který může sloužit též jako konferenční sál.  Cestovní rychlost vlaků Blue Train je 90 kilometrů za hodinu.

Blue Train (: Modrý vlak) je luxusní osobní vlak, který projíždí zhruba 1600 kilometrů dlouhou trasu v Jihoafrické republice mezi městy Pretoria a Kapské Město. Cestující ve vlaku obsluhují stevardi, k dispozici jsou dva restaurační vozy (kuřácký a nekuřácký), vyhlídkový vůz a osobní vozy. Jednotlivá kupé jsou vzduchotěsná, mají své sociální zařízení (některá s běžnou vanou). Reklama provozovatelů o službě tvrdí, že jde o „velkolepý pojízdný pětihvězdičkový hotel“. Provozovatelé též upozorňují na množství králů nebo prezidentů, kteří vlakem cestovali.

The Blue Train travels an approximately journey in South Africa between Pretoria and Cape Town. It is one of the most luxurious train journeys in the world. It boasts butler service, two lounge cars (smoking and non-smoking), an observation car, and carriages with gold-tinted picture windows, in soundproofed, fully carpeted compartments, each featuring its own en-suite (many of which are equipped with a full-sized bathtub). The service is promoted as a "magnificent moving five-star hotel" by its operators, who note that kings and presidents have travelled on it.


Biografie.

Do Izraelského vojenského letectva nastoupil v roce 1957 a stal se bojovým pilotem. V roce 1963 začal létat na strojích Dassault Mirage III a v předvečer šestidenní války v roce 1967 se stal zástupcem velitele 116. eskadry letounů Dassault Mystère IV známé jako „obránci jihu.“ Po válce mu bylo svěřeno velení 119. eskadry, která v té době sídlila na letecké základně Tel Nof. V červenci 1967 Ben Nun sestřelil nad Suezským průplavem egyptský MiG-21 a další v říjnu téhož roku.  V březnu 1969 začal létat na letounu F-4 Phantom II. V září 1969 se stal velitelem 69. eskadry, které velel během opotřebovací války, v níž se mimo jiné účastnil operace Rimon 20. V průběhu války sestřelil další egyptský MiG-21 a syrský Suchoj Su-7. Během jomkipurské války v roce 1973 měl na starosti velení ofenzivních leteckých operací.  V roce 1975 byl jmenován velitelem taktických operací při velitelství izraelského letectva. V letech 1977 až 1982 velel leteckým základnám Chacor a Tel Nof. V roce 1982 velel operačnímu oddělení letectva. O rok později dostal na starost plánování operací letectva. V roce 1985 stanul v čele plánovacího oddělení letectva a byl povýšen do hodnosti generálmajora ("aluf"). O dva roky později se stal velitelem letectva, když nahradil Amose Lapidota.  Během jeho působení v této funkci začalo letectvo využívat bojové vrtulníky AH-64 Apache a převzalo další dodávku amerických letounů F-16 Fighting Falcon. Pod jeho velením provedlo letectvo na 500 operací proti teroristickým skupinám v Libanonu. V roce 1992 předal velení letectva Herzlu Bodingerovi a odešel z armády.  V roce 1995 mu byla diagnostikována Parkinsonova nemoc.

Avihu Ben Nun (: אביהו בן נון; narozen 24. prosince 1939) je penzionovaný generál Izraelských obranných sil. V letech 1987 až 1992 působil jako v pořadí jedenáctý velitel Izraelského vojenského letectva.

Avihu Ben-Nun (; born 24 December 1939) was the 11th commander of the Israeli Air Force between 1987 and 1992.


Klubová kariéra.

Svou dosavadní profesionální kariéru má Müller spojenou pouze s Bayernem Mnichov. Předtím hrál jen za TSV Pähl, a to v dětském věku. V Bayernu se postupně probojoval do základní sestavy. Po Mistrovství světa 2010, kdy jeho tržní cena mnohonásobně vzrostla, utnul spekulace ohledně odchodu a uzavřel s klubem kontrakt na pět let.  S klubem slavil zisk ligového titulu sezóny 2012/13 již 6 kol před koncem soutěže, ve 28. kole německé Bundesligy. 11. května 2013 ve 33. kole přispěl jedním gólem k vítězství 3:0 nad Augsburgem.  5. prosince 2012 v základní skupině F Ligy mistrů 2012/13 pomohl svým gólem k výhře 4:1 nad BATE Borisov. Bayern oplatil běloruskému soupeři prohru 1:3 z prvního vzájemného zápasu ve skupině. 2. dubna 2013 již vsítil gól během čtvrtfinálového klání s Juventusem Turín, zápas skončil výhrou Bayernu 2:0. Stejným výsledkem dopadla i odveta v Turíně a německý klub postoupil se skóre 4:0 dál. V prvním zápase semifinále 23. dubna 2013 byl u výhry 4:0 nad Barcelonou, která byla dosud poměrně suverénní. Müller odehrál stejně jako jeho spoluhráči velmi dobré utkání, sám dal dva góly a na jeden přihrál. Bayern si zajistil výbornou pozici do odvety. Thomas se trefil jednou i v odvetě 1. května, Bayern zvítězil na Camp Nou 3:0 a suverénním způsobem postoupil do finále. Po zisku titulu ve finále LM nad Borussií Dortmund (výhra 2:1) se mohl radovat i z vítězství v DFB-Pokalu. Ve finále 1. června 2013 porazil Bayern VfB Stuttgart 3:2 a získal tak treble (tzn. vyhrál dvě hlavní domácí soutěže plus titul v Lize mistrů resp. PMEZ) jako sedmý evropský klub v historii. Müller v zápase jednou skóroval.  S Bayernem vyhrál v prosinci 2013 i Mistrovství světa klubů v Maroku, kde Bayern porazil ve finále domácí tým Raja Casablanca 2:0, a v březnu 2014 s předstihem (7 kol před koncem) další bundesligový titul, v květnu i prvenství v DFB-Pokalu. V Lize mistrů 2013/14 skončila pouť Bayernu v semifinále proti Realu Madrid.

Reprezentační kariéra.

Zahrál si v několika mládežnických týmech Německa a následně byl nominován do seniorského týmu. Zazářil na Mistrovství světa 2010 v Jihoafrické republice, kde se stal nejlepším střelcem s pěti brankami a nejlepším mladým hráčem.  22. března 2013 nastoupil v kvalifikačním zápase v Astaně proti domácímu Kazachstánu, který skončil vítězstvím Německa 3:0. Müller vstřelil třetí gól střetnutí. 10. září 2013 se jedním gólem v kvalifikačním utkání proti domácím Faerským ostrovům podílel na výhře 3:0, Německo se přiblížilo konečnému prvnímu místu v tabulce základní skupiny C a tím pádem jistotě přímého postupu na Mistrovství světa 2014 v Brazílii.  Trenér Joachim Löw jej vzal na Mistrovství světa 2014 v Brazílii. Němci postoupili ze základní skupiny G se 7 body z prvního místa po výhře 4:0 s Portugalskem, remíze 2:2 s Ghanou a výhrou 1:0 s USA. V prvním zápase proti Portugalsku vstřelil Müller hattrick, výrazně tak přispěl k výhře 4:0. Byl to první hattrick na tomto šampionátu. V zápase proti USA zařídil vítězným gólem výhru 1:0. V semifinále proti Brazílii Němci znemožnili domácí tým historickým debaklem 7:1, kdy do 29. minuty dali pět gólů. Thomas vstřelil jeden, celkově pátý na šampionátu a vyrovnal tak svou gólovou porci na předchozím mistrovství světa 2010. S týmem získal zlaté medaile po finálové výhře 1:0 proti Argentině. Stal se na šampionátu druhým nejlepším střelcem za vítězným šestigólovým Jamesem Rodríguezem z Kolumbie.

Osobní život.

Je ženatý, jeho žena se jmenuje Lisa.

Thomas Müller (13. září 1989, Weilheim in Oberbayern, Západní Německo) je německý fotbalista nastupující v dresu Bayernu Mnichov a německého reprezentačního mužstva. Mistr světa z roku 2014. Müller je obounohý fotbalista a univerzální ofenzivní hráč – může nastoupit jako ofenzivní záložník, jindy zase na pozici krajního útočníka.

Thomas Müller (; born 13 September 1989) is a German professional footballer who plays for and vice-captains Bayern Munich, and has made 100 appearances for the German national team. A versatile player, Müller plays as a midfielder or forward, and has been deployed in a variety of attacking roles – as an attacking midfielder, second striker, centre forward and on either wing. He has been praised for his positioning, teamwork and stamina, work-rate, and has shown consistency in both scoring and creating goals.


Klubová kariéra.

V roce 1978 začal hrát fotbal v klubu SC Freiburg. Později hrál též za Stuttgart, Eintracht Frankfurt nebo Karlsruher, do Freiburgu se pak ještě dvakrát vrátil.  Za německou reprezentaci hráčů do 21 let odehrál čtyři zápasy.

Trenérská kariéra.

V srpnu 2004 se Joachim Löw stal asistentem Jürgena Klinsmanna, který po krachu na mistrovství Evropy 2004 převzal trénování národního mužstva. Práci obou dvou měl doplňoval manažer a další bývalý fotbalista Oliver Bierhoff.  Klinsmann dovedl Německo na domácím světovém šampionátu v roce 2006 ke třetímu místu.

EURO 2008.

Kvalifikace.

První zápas v roli hlavního kouče zvládl, když 16. srpna 2006 v přátelském klání proti Švédsku dovedl mužstvo k výhře 3:0. Záhy započala kvalifikace na EURO 2008. Německo se ve skupině mělo střetnout s Českem, Slovenskem, Irskem, Walesem, Kyprem a San Marinem.  Úvodní utkání proti 2. září 2006 Irsku na domácí půdě skončilo vítězně, o což se jediným gólem zasadil Lukas Podolski. O pět dní později v San Marinu vyhrálo Německo vysoko 13:0. První kvalifikační porážku utrpěl tým až v říjnu 2007 doma proti Česku (0:3), ale to už Německo mělo postup zajištěn, navíc dříve než ostatní evropské týmy. Nakonec se umístilo druhé za Českem.

Závěrečný turnaj.

EURO 2008 pro Německo začalo zápasem proti Polsku. Vítězství 2:0 zařídil dvěma góly 23letý útočník polského původu Lukas Podolski. Pro reprezentaci Německa šlo o vůbec první výhru na evropském šampionátu od finále EURO 1996 proti Česku, neboť na turnajích v letech 2000 a 2004 tři body nezískalo. Druhý zápas skupiny „B“ proti Chorvatsku byli Löwovi svěřenci poraženi 2:1, navíc oslabili o vykartovaného Bastiana Schweinsteigera. Byla to teprve druhá soutěžní porážka Löwa v národním mužstvu. Přímý kop Michaela Ballacka proměněný v gól rozhodl proti Rakousku o postupu do čtvrtfinále na úkor soupeře a spolupořadatele turnaje. Proti Portugalsku zařídili vítězství 3:2 navrátivší se Schweinsteiger, Klose a Ballack. Dramatické semifinále proti Turecku dopadlo výsledkem 3:2 pro Německo znovu hrající v rozestavení 4–5–1. Soupeř Löwa, trenér Fatih Terim, neměl možnost užít služeb několika hvězd včetně útočníka Nihata Kahveciho. Navzdory tomu otevřeli skóre Turci a vyrovnávat musel Schweinsteiger. Klose ve druhé půli upravil stav na 2:1, ale na jeho trefu gólově zareagoval Semih Şentürk. Semifinále rozhodl v 89. minutě vítězným gólem Philipp Lahm. Ve finále se Španělskem tahalo Německo za kratší konec a po gólu Torrese prohrálo 0:1.

MS 2010.

Kvalifikace.

Reprezentace prošla kvalifikací bez prohry z první příčky před Ruskem. V únoru 2009 dal Löw v přátelském utkání příležitost mladému 20letému Mesutu Özilovi, jedné z bodoucích opor reprezentace. Před turnajem se zranil Michael Ballack, jehož v roli kapitána nahradil krajní obránce Philipp Lahm.

Závěrečný turnaj.

V prvním utkání mistrovství světa v Jihoafrické republice se Německo postavilo Austrálii, kterou „smetlo“ výsledkem 4:0. Ve druhém utkání skupiny „D“ ale Löw narazil na Srbsko. V prvním poločase byl vyloučen Klose a branka Jovanoviće přisoudila výhru Srbům. Reprezentace tak poprvé od roku 1986 prohrála ve skupině světového turnaje. Proti Ghaně zajistil postup jediným gólem utkání Özil.  Osmifinálový střet s Anglií poznamenala kontroverze, když případný vyrovnávací gól Anglie na 2:2 rozhodčí neuznali. Přesto byl tým Joachima Löwa tím lepším a na úvodní dvě branky Kloseho a Podolskiho ve druhém poločase navázal dvěma brankami Müller. Německo vyhrálo 4:1. Ve čtvrtfinále proti Argentině se "Die Mannschaft" potřetí na turnaji blýskl čtyřmi góly a vyprovodil jihoamerické mužstvo trénované Diegem Maradonou výsledkem 4:0. To mělo navzdory přítomnosti Lionela Messiho potíže vypracovat si šance, naopak bylo ohrožováno rychlými německými protiútoky. Při svém stém zápase vstřelil dvě branky Klose, tým ale pro semifinále zaznamenal ztrátu v podobě vykartovaného Müllera. Po semifinále se však radovali svěřenci Vicente del Bosqueho, kteří v zápase dominovali a vyhráli 1:0 díky hlavičce Carlese Puyola ve druhé půli. Náplastí byla bronzová medaile po výhře 3:2 nad Uruguayí, byť přímý kop Diega Forlána v nastaveném čase orazítkoval břevno Neuerovy branky.  V tomto období Löw praktikoval zejména rozestavení 4–2–3–1, kdy Kloseho na hrotu útoku podporovali ze stran Podolski (zleva) a Müller (zprava). Uprostřed působil Özil, za kterým se pohybovali dva středopolaři.

EURO 2012.

EURO 2012 pořádali společně Polsko s Ukrajinou. Na úvod skupiny „B“ čelil tým Portugalsku a navzdory herní převaze se trápil se vstřelením gólu. V základní sestavě nastoupilo sedm fotbalistů Bayernu Mnichov. Až 20 minut před koncem to napravil útočník Mario Gómez a Německo tak získalo výhrou 1:0 cenné tři body. Další výhra 2:1 nad Nizozemskem proměnila případný postup v jistotu a opět se o to zasloužil tentokráte dvougólový Mario Gómez. Závěr skupiny proti Dánsku skončil vítězně a německý tým poprvé opanoval skupinovou fázi bez porážky.  Joachim Löw překvapil volbou v útoku a posadil útočnou trojici Podolski–Gómez–Müller. Proti Řecku startovali Marco Reus a André Schürrle se zkušeným Miroslavem Klosem na hrotu útoku. Německo porazilo Řecko 4:2 a vstoupilo do semifinále. Itálie trénovaná Cesarem Prandellim se prezentovala kvalitním výkonem opírajícím se o záložní trojici Andrea Pirlo–Riccardo Montolivo–Daniele De Rossi. Löwův záměr bránit Pirla záložníkem Tonim Kroosem neuspěl. Startující Gómez a Podolski se nebyli schopni prosadit a na jejich místa nastoupili Klose a Reus. O vítězství 2:1 nad Němci se postaral dvougólový Mario Balotelli. Po závěrečném hvizdu se tak Německo muselo smířit se třetím místem na turnaji.

MS 2014.

Německo vedl i na Mistrovství světa 2014 v Brazílii, kde s týmem mohl slavit zisk zlatých medailí po finálové výhře 1:0 proti Argentině. Německo získalo čtvrtý titul (první od roku 1990) a zároveň se stalo prvním evropským týmem, který ho vyhrál na jihoamerickém kontinentu. Po mistrovství světa 2010 v Jihoafrické republice zůstal v pozici německého trenéra na další dva roky.

EURO 2016.

Mistrovství Evropy 2016 pořádané Francií začal německý tým vítězstvím 2:0 nad Ukrajinou, které se však nerodilo snadno. Střed pole kontroloval Toni Kroos a Bastian Schweinsteiger, jehož herní praxe byla limitována zraněními. Nepovedeným výkonem se předvedl Mario Gómez, který byl na hrotu odříznutý od ostatních. Do druhého skupinového utkání s Polskem nasadil Joachim Löw Maria Götzeho namísto Gómeze, ale utkání skončilo nerozhodně 0:0, což oba týmy posunulo blíže vyřazovacím bojům. Do středu obrany se vrátil Mats Hummels, po jehož boku se dobrým výkonem předvedl Jérôme Boateng. Ve třetím utkání Německo jediným gólem Gómeze překonalo Severní Irsko. Němci v utkání dominovali a statisticky drželi balón 79% herního času.  Do osmifinálového utkání se Slovenskem vstoupili Němci v rozestavení 4-2-3-1 s Draxlerem nalevo, Özilem uprostřed a Müllerem napravo. Na hrotu se opět ukázal Gómez. Počtvrté na šampionátu udržel tým čisté konto a vyhrál 3:0. Ve čtvrtfinále na Německo čekala Itálie, tedy soupeř, kterého Německo na velkém turnaji do té doby nikdy neporazilo. Utkání nerozhodlo ani prodloužení, což do hry vneslo penaltový rozstřel, ve kterém po výsledku 6:5 uspěli Němci. Semifinále proti domácí Francii však skončilo vítězstvím 2:0 pro Francouze.

Úspěchy a ocenění.

Ocenění a řády:

Osobní život.

Celkem má tři sourozence, tři bratry. V 17 letech dokončil školu a poznal se s budoucí manželkou Danielou. Roku 1986 vstoupili do manželství, které ukončili rozvodem v roce 2016, po 30 letech.  V roce 2003 zdolal horu Kilimandžáro v Tanzanii.

Joachim Löw (* 3. února 1960, Schönau, Západní Německo) je trenér německé fotbalové reprezentace a bývalý fotbalový záložník. U reprezentace Německa působí jako hlavní trenér od roku 2006, předtím byl od roku 2004 asistentem trenéra Jürgena Klinsmanna.

Joachim Löw (; born 3 February 1960) is a German football coach and former player. He is the head coach of the Germany national team, which he led to victory at the 2014 FIFA World Cup in Brazil and the 2017 FIFA Confederations Cup in Russia.


Mládí a studium.

Narodil se roku 1926 v New Yorku do židovské rodiny Herberta Greenspana a Rose Goldsmithové. Má rumunsko-maďarské kořeny. Ve 40. letech se učil hře na klarinet a později vystupoval v jazzové skupině; po válce začal studovat na New York University, kde v roce 1948 získal bakalářský, v roce 1950 postgraduální a v roce 1977 doktorandský titul z ekonomie. Jedním z jeho profesorů byl jeho předchůdce v pozici šéfa „Fedu“ Arthur Burns.

Kariéra.

V letech 1955 až 1987 byl prezidentem Townsend-Greenspan & Co., Inc., konzultantské firmy v oblasti ekonomiky. V letech 1974–1977 vykonával funkci předsedy Sněmu ekonomických poradců (Council of Economic Advisors). Od 70. let začal též postupně zasedat v představenstvech významných finančních a obchodních společností, včetně např. JP Morgan & Co. Inc. či Mobil Corporation. Působil i v think-tancích jako Konferenční komise (The Conference Board), zaměřeném na průmysl a finance (1948–1953), v kontroverzním Sněmu zahraničních styků (Council of Foreign Relations) v letech 1982–1988; nebo v roce 1984 v poradním tělesu Skupina třiceti (The Group of Thirty).  Funkci předsedy guvernérů Federálního rezervního systému vykonával od 11. srpna 1987 až do 31. ledna 2006. Nastoupil po Paulu Volkerovi na návrh Ronalda Reagana a v této funkci sloužil celkem pod 4 prezidenty.

Osobní život.

Greenspan se oženil v roce 1952 s umělkyní Joan Mitchellovou, ale jejich manželství bylo během necelého roku anulováno. V 70. letech měl aféru se zpravodajkyní Barbarou Waltersovou. V roce 1984 začal svůj vztah s o 20 let mladší Andreou Mitchellovou. Vzali se v roce 1997.

Alan Greenspan (* 6. března 1926) je americký ekonom. V letech 1987 až 2006 zastával funkci předsedy Federálního rezervního systému Spojených států amerických.

Alan Greenspan (; born March 6, 1926) is an American economist who served as Chair of the Federal Reserve of the United States from 1987 to 2006. He works as a private adviser and provides consulting for firms through his company, Greenspan Associates LLC. First appointed Federal Reserve chairman by President Ronald Reagan in August 1987, he was reappointed at successive four-year intervals until retiring on January 31, 2006, after the second-longest tenure in the position (behind William McChesney Martin).


Základní filosofie.

Brazilské jiu-jitsu vychází z japonské školy bojových umění Kodokanu. Je založena na výcvikové metodice sestavené Džigoró Kanóem. Brazilské jiu-jitsu však postrádá charakteristické rysy japonských bojových umění (budó), které vycházejí z několika filosofických směrů – konfucianismus, zen, šintoismus. V brazilském jiu-jitsu se objevují prvky známé z capoeiry jako,malícia" nebo,malandragem". Tedy základní filosofie brazilského jiu-jitsu má původ v Africe.

Historie.

Historie Brazilské jiu-jitsu začíná na začátku 20. století. V tomto období začali do Brazílie proudit imigranti z Japonska. Jedním z imigrantů byl v roce 1914 Japonec Micuo „Otávio“ Maeda přezdívaný Conde Koma (hrabě Koma), který během svých školských let v Japonsku zápasil v sumó a studoval bojová umění v Kodokanu. Maeda měl zkušenosti s výukou juda a také si vydělával zápasením v klubech a cirkusech. Jedním z jeho žáků byl v Belému Carlos Gracie.  Carlos Gracie v roce 1925 zakládá společně se svými bratry v Rio de Janeiru akademii jiu-jitsu. V každém větším brazilském městě postupně zakládali nové akademie jiu-jitsu a začali narážet na jiné výukové systémy japonských bojových umění džúdžucu – například škola Gea Omoriho v São Paulu na něhož se odkazuje současná brazilská judistická federace. Rodina Graciů a další instruktoři japonských bojových stylů v Brazílii začínají soupeřit se zápasníky z jiných bojových stylů. Zvláště v období velká hospodářská krize po roce 1929. Tyto souboje se nazývaly vale tudo a jsou předchůdcem dnešních zápasů v MMA.  Ve třicátých letech dvacátého století se k moci dostává autoritářský prezident Getúlio Vargas. Ten v průběhu druhé světové války zavírá japonské školy a představitele japonské elity v Brazílii posílá do vězení. Vargas dále zakázal příliv nových imigrantů z Japonska. Zákaz byl zrušen až v padesátých letech. Rodina Graciů se přizpůsobila době a prakticky svůj bojový styl jiu-jitsu z Japonska vykořenila tj. vznikla předpona „brazilské“.

Brazilské jiu-jitsu v USA.

V sedmdesátých letech dvacátého století se část rodiny Graciů odstěhovala do Spojených států konkrétně do Kalifornie. Rorion Gracie se prosadil jako choreograf bojových scén v Hollywoodu a tím se dostalo brazilské jiu-jitsu do povědomí široké veřejnosti. V roce 1993 rodina Graciů stála u vzniku Ultimate Fighting Championship (UFC). Profesionální soutěž UFC se začala vysílat do celého světa a dala popularitu bojovému fenoménu Mixed martial arts. Techniky v boji na zemi z brazilského jiu-jitsu vyučuje armáda Spojených států.  Obrovský úspěch brazilského jiu-jitsu ve Spojených státech a celosvětově vedl k registraci značky „Gracie jiu-jitsu“ (franšízing).

Styl boje.

Brazilské jiu-Jitsu se zaměřuje na boj na zemi a využití donucovacích technik páčení a škrcení. BJJ umožňuje širokou škálu technik uchopení, škrcení, páčení a hodů. Základní filozofií je, že většina z výhod většího, silnějšího soupeře pochází z dosahu paží a silnějších úderů, které po uchopení a následném škrcení, páčení nebo znehybnění značně zeslábnou. Umění tak podporuje zásadu, že menší, slabší člověk se může úspěšně bránit proti většímu, silnějšímu útočníkovi pomocí správné techniky, především uplatňováním páčení a škrcení.

Mezinárodní brazilské jiu-jitsu.

Profesionální.

V roce 2002 zakládá Carlos Gracie junior Mezinárodní federaci brazilského jiu-jitsu (IBJJF), která je řídícím orgánem brazilského jiu-jitsu.

Amatérské.

V roce 2007 Mezinárodní zápasnická federace zařadila mezi své disciplíny i zápas v „Gi“, jenž vychází z pravidel brazilského jiu-jitsu.

Technické stupně.

Pro rozlišení zkušeností a pro motivaci cvičenců existuje v BJJ systém páskování, který má původ v Judu. Nejdříve je 5 druhů barevných pásků a pak následují černé pásky s celkem 10 stupni. Na rozdíl od většiny bojových sportů se nový stupeň neuděluje zkouškami, ale rozhoduje o tom trenér na základě zkušeností jedince. V úvahu se také bere, jak dlouho daný člověk cvičí a jak často, jeho dovednosti a celkové nasazení. Nový technický stupeň udělují jen černé pásky. Některé školy navíc pro větší rozlišení rozdávají bílé proužky, které značí, jak blízko je cvičenec k vyššímu stupni. V každém technickém stupni je možno dostat až 4 bílé proužky, které se připevní na konec pásku.

Brazilské jiu-jitsu (BJJ) (ve Spojených státech často zjednodušeně Jiu-jitsu, též v českém přepisu Brazilské džiu-džitsu) je brazilské bojové umění a úpolový sport, který se vyvinul z juda, jenž se samo vyvinulo z japonského jiu-jitsu (v anglofonním světě dnes známo ve své sportovní verzi jako "ju-jitsu" – "Ju-Jitsu International Federation", v případě tradičních japonských stylů jako "jujutsu", český přepis: "džúdžucu"). Pojmenování se odvijí z dob, kdy bylo ještě judo pokládáno jako jedna ze škol jiu-jitsu a proto japonští vyslanci zakladatele juda, Džigora Kana, byli tehdy v Brazílii známí jako učitelé "Kano-ryu jiu-jitsu". Učení japonských mistrů se postupně v Brazílii pod vlivem místních poměrů, především častého vzájemného poměřování stylů, uzpůsobovalo a rozvijelo, což dalo vznik brazilskému jiu-jitsu jako samostatnému bojovému umění a sportu.

Brazilian Jiu-Jitsu (BJJ) (; ;,, ; "jiu-jitsu brasileiro") is a self-defense martial art and combat sport based on grappling, ground fighting and submission holds. It focuses on the skill of controlling one's opponent, gaining a dominant position and using a number of techniques to force them in to submission via joint locks or chokeholds (Newaza)


Historie.

Útulky pro školní děti z chudých rodin vznikaly na území Československa už v posledních dvou desetiletích 19. století. Zřizovaly je různé dobročinné organizace a spolky, později i městské samosprávy. Vzorem se jim staly obdobné instituce ve velkých německých městech, které byly v Německu zakládány od 70. let 19. století. V meziválečném období se objevilo i označení „družiny pro školní mládež“, ve kterých působily jako vychovatelky ženy s pedagogickým vzděláním, čímž se od sociálních útulků měnily na instituce s výchovných posláním. V poválečných letech byly krátce na základě výnosu ministerstva školství č. 88/1948 zřizovány tzv. "klubovny mládeže" pro starší žáky (ze škol II. a III. stupně), kde volnočasové aktivity zajišťovali učitelé.

Mimoškolní zařízení k indoktrinaci mládeže v totalitních režimech.

K ideologické indoktrinaci (národním socialismem a marxismem-leninismem) mládeže docházelo prostřednictvím mládežnických organizací a mimoškolních zařízení už od první poloviny dvacátého století v totalitních režimech nacistického Německa (Hitlerjugend/ Hitlerova mládež, Bund deutscher Mädel / Svaz německých dívek, Kinderlandverschickung) a komunistického Sovětského svazu (Komsomol, Všesvazová pionýrská organizace V. I. Lenina, pionýrské tábory - Artěk, paláce pionýrů, koncept dětských pionýrských republik s dětskými železnicemi, trolejbusy, poštami, tiskárnami, družstevními statky, dílnami, laboratořemi a vysílacími stanicemi). V protektorátních podmínkách se jednalo o Kuratorium pro výchovu mládeže v Čechách a na Moravě, které v roce 1944 rozšířilo povinnou službu mládeže v tzv. „Díle domovů mládeže”, které zahrnovalo: 1. domoviny mládeže, 2. zotavovací domovy mládeže a 3. ubytovací domovy mládeže, jejichž koncept vycházel z říšského projektu Kinderlandverschickung.  K budování sítě komunistických zařízení československé mimoškolní výchovy pro děti od 6 do 15 let docházelo po únoru 1948 postupně. Jejím základem se staly školy (jako vzdělávací a výchovné instituce), zařízení «družin mládeže», školou placení odborní pracovníci, aktiv rodičů SRPŠ a Pionýrská organizace ČSM (s domy pionýrů) v těsné spolupráci s kulturně-osvětovými zařízeními národních výborů a Revolučního odborového hnutí (pionýrské a dětské tábory).

Školní družiny a kluby v 50. a 60. letech.

Zákon o základní úpravě jednotného školství z 21. dubna 1948 stanovil, že mimoškolními zařízeními sloužícími výchovným a sociálním účelům jsou také družiny a domovy mládeže. Podrobnější pokyny pro zřizování, organizaci a uplatňování výchovných principů v družinách obsahovaly prováděcí vyhlášky ministerstva školství, věd a umění (MŠVU). První ministerské výnosy č. 87 a 129 byly publikovány v roce 1950 a platily spolu s dalšími dílčími předpisy až do září 1957. Prováděcím výnosem MŠVU z 12. srpna 1950 byl účel družin mládeže přesně vymezen: V roce 1957 vydalo ministerstvo školství instrukce č. 48/1957 s novými organizačními směrnicemi k provedení školského zákona z roku 1953, které byly platné až do roku 1965, kdy je nahradila směrnice č. 59/1965 jako součást školského zákona z roku 1960. Směrnice současně zavedla nový název „školní družina“ a „školní klub” (pro starší žáky). Ta byla nahrazena teprve až zákonem České národní rady č. 76/1978 Sb. o školních zařízeních s dobou účinnosti až do roku 2004.  Na základě výnosu ze srpna 1950 mohli být do družiny přijímání žáci, jejichž matky „jsou zaměstnány mimo domácnost, popř. jsou zaměstnány kromě obstarávání domácnosti i jinými pracemi“ a žáci, „u nichž vzdálenost domova od školní budovy, neschůdnost cesty nebo dopravní poměry vylučují dvojí denní docházku nebo ji činí nežádoucí“. O jejich přijetí rozhodoval ředitel školy. Docházka takto přijatých dětí byla vždy povinná a bezplatná, přičemž rodiče svým dětem hradili osobní potřeby, jízdné, vstupné na společné akce. Škola mohla výdaje na družinu uhradit z výtěžku sběru léčivých bylin, ze sběru odpadových surovin, darů závodů apod.

Výchovný personál.

Zřizovatelem družin byl okresní národní výbor (ONV), který musel sledovat plán krajského národního výboru a reagovat na žádosti místních národních výborů. Družiny ONV zřizoval zpravidla při národních a středních školách (od r. 1960 Základních devítiletých školách) a v případě, že se v obci nacházelo více škol, mohl zřídit společnou družinu. Nacházely se přímo ve školních budovách nebo v jejich blízkém okolí. Navenek družinu zastupoval ředitel školy, takže družiny neměly vlastní razítko a nesly označení „Družina mládeže při... škole“. Od roku 1950 platilo, že mohla být založena, pokud se do ní přihlásilo alespoň 20 žáků, u zvláštních škol 10 žáků (ve výjimečných případech mohl být počet žáků snížen na 15). Od roku 1965 platilo minimum 15 žáků. Při počtu více jak 30 žáků mohlo být zřízeno další oddělení.  Vyhlášky MŠVU hovořily o výchovné práci družinového vychovatele, ale v praxi se vždy jednalo o vychovatelky, jejíž pracovní náplň sestávala z výchovné činnosti, drobných technických prací (výrobky, nástěnky, výzdoba, atd.) a pedagogické administrativy s metodickými výkazy. Na školách s více odděleními byla jmenována k jejich řízení vedoucí vychovatelka. Prováděcí výnos z roku 1950 uváděl, že vychovatelky ustanovuje KNV především z osob s pedagogickým vzděláním, popř. z řad absolventek výchovné větve vyšších sociálně zdravotních škol, ale z důvodů nedostatku kvalifikovaného personálu připouštěl na přechodnou dobu ustanovit vychovatelkou i „jiné způsobilé ženy“, zpravidla na doporučení místní odbočky Československého svazu žen.  Z důvodů nedostatku kvalifikovaných vychovatelů ve školních družinách, dětských domovech a domovech mládeže a se zaváděním školních klubů pro starší žáky (6. až 9. ročníku) vydalo ministerstvo školství instrukci č. 53/1959 pro vzdělávání vychovatelů v mimoškolních zařízeních. Výchovný personál mohl absolvovat dvouletý vzdělávací kurz bez přerušení zaměstnání a po jeho ukončení přiznalo ministerstvo absolventům plnou kvalifikaci a současně nárok na zařazení z platové skupiny B do skupiny A.  Zásady platového zařazení pro vychovatele družin aktualizoval výnos ministra školství č. 8/1959 s účinností od 1. ledna 1959, kdy zařazení do platové skupiny A vyžadovalo vzdělání pro učitele 1. až 5. ročníku (1100 – 1540 Kčs/měsíc), do platové skupiny B nekvalifikovaní vychovatelé (890 – 1230 Kčs/měsíc). Vedoucí vychovatelé měli nárok na funkční přídavky a ministr školství mohl na návrh KNV pro zvlášť vynikající vychovatele přiznat i osobní plat. Konečnou úpravu pro vzdělávání vychovatelek školních družin a klubů přinesla směrnice č. 59/1965 z července 1965, která výslovně zakázala přestup neosvědčených učitelů z 1. až 5. ročníku do družin a klubů. Další úpravu přinesla směrnice o kvalifikaci výchovných pracovníků na školách a výchovných zařízeních ze dne 22. srpna 1972.

Výchovný program a denní režim družin.

Tehdejší pedagogické i politické autority považovaly mimoškolní výchovu za řízený a plánovitý proces, inspirovaný pedagogickou praxí v sovětském školství. Ten byl neodmyslitelně spjatý s programovým ateismem. Významnou součástí mimoškolní výchovy (mimotřídní činnosti) byla příprava na vyučování a napomáhání postupnému zlepšení prospěchu slabších žáků. V rámci školních družin připadla tato úloha vychovatelům, kteří současně zajišťovali během pobytu žáků v družině (později i školního klubu) vypracování domácích úkolů. Těm byla vymezena maximální doba dvou vyučovacích hodin.  Směrnice z roku 1957 vychovatelům zakazovala „ukládat žákům domácí úkoly”. Kontrolu nad prospěchem a chování žáka jim zprostředkovávala Žákovská knížka. Vedle toho měli také dbát na přímý styk s rodiči žáků. Propagované „sepětí výchovného působení školy a družin” ilustroval požadavek na účast vychovatelů při třídních schůzkách (popř. i členských schůzí SRPŠ). Tělesné tresty výslovně zakazovala ještě směrnice z roku 1957. Trestem mohlo být přechodné vyloučení ze zájmového kroužku (výnos č. 5/1951) nebo oblíbené hry, za špatné chování i vyloučení z družiny. Pochvaly se udělovaly před kolektivem žáků v družině, před třídním kolektivem, na pionýrských shromážděních, zápisem do žákovské knížky nebo formou zasloužené návštěvy kulturního podniku.  Směrnice MŠVU z roku 1950 kladly v družinách sice důraz na odlišné aktivity (potřebu podchycovat spontánní dětskou aktivitu), ale v důsledku dalších výchovných požadavků na ně již tolik času nezbývalo. Ve vzorových materiálech měla dužina podporovat vydávání školního časopisu, psaní družebních dopisů a řízenou povinnou školní a mimoškolní četbu (tu také v intencích socialistické pedagogiky interpretovat, popřípadě vymýtit čtení tajné a brakové literatury). Četba samozřejmě musela odpovídat ideovým požadavkům KSČ. Celá řada družinových aktivit měla žáky podněcovat ke vstupu do Pionýrské organizace ČSM. Do výchovného programu spadaly dále besedy (besedy s pionýry, pracujícími, pamětníky, umělci) a vyprávění vychovatelek, jejichž cílem bylo „prohlubování politické a mravní výchovy žáků“. Nechyběla ani výzdoba nástěnek, jelikož jak směrnice udávala: „Dobře řízené zpravodajství vychovává žáky k vzájemné kritice a sebekritice.“  V prvních letech nabízely družiny také zájmové kroužky, což v roce 1957 směrnice upravily a zřizování kroužků spadalo nadále do kompetence školy, Pionýrské organizace ČSM a domů pionýrů a mládeže. Prohlubování žákovských zájmových aktivit přinášely také exkurze do různých podniků a zemědělských družstev. Výchovný program kladl samozřejmě důraz na kolektivní zaměstnání žáků (ranní rozcvičky, různé formy sportovních aktivit, pobyt venku, míčové hry, sportovní soutěže, nácvik lidových tanců, atp.), takže prostor pro individuální hru s hračkami, stolními a společenskými hrami měl být využíván zejména kolem poledne (kdy děti odcházely na oběd nebo do družiny přicházely) a pozdě odpoledne (kdy si děti rodiče vyzvedávali nebo samostatně odcházely domů). První výraznější změny v pohledu na výchovnou práci v družině přinesla instrukce ministerstva školství č. 61/1959, která také zaváděla ve dvaceti vybraných základních devítiletých školách tzv. školní kluby, které se měly zaměřit na práci se staršími žáky (současně též zavádění škol s celodenní péčí - internáty).  Ve školní družině pro mladší žáky bylo stanoveno dodržování poledního klidu, přičemž u starších žáků I. stupně mohla vychovatelka dětem předčítat, vyprávět (popř. pustit rozhlas); po poledním klidu následoval pobyt venku, potom svačina a příprava na vyučování. Ústní úkoly mohly děti procvičovat společně ještě během pobytu v přírodě. Po přípravě na školu se mohly děti věnovat zájmové činnosti, která probíhala částečně organizovaně (v kroužcích) a částečně individuálně. U starších žáků II. stupně, kteří do družiny přicházeli po skončení dopoledního vyučování, instrukce netrvala na striktním dodržování klidového režimu, ale naopak na dvouhodinovém pobytu venku.  Směrnice č. 59/1965 zařazovala školní družinu a školní klub mezi výchovně vzdělávací zařízení, která jsou součástí ZDŠ a jejichž výchovná práce s dětmi se odehrává v odděleních. V každém oddělení vedla vychovatelka „Přehled výchovně vzdělávací práce“ s docházkou (se stejným dokumentačním významem jako měla třídní kniha). Od poloviny 60. let byl kladen větší důraz na spontánní dětské aktivity a přílišná organizace denního režimu ustupovala do pozadí (zejména v případě ČSM). Z prováděného průzkumu v letech 1962 až 1964 vyplynulo, že děti oceňovaly „pěkné prostředí klubů, možnost připravit si domácí úkoly a také nabídku zájmové činnosti”.

Školní družina je školské zařízení pro výchovu mimo vyučování. Její navštěvování není povinné a rodiče se mohou rozhodnout, zda své děti do zařízení umístí, či nikoliv. Jedná se o placenou službu. K budování široké sítě socialistických zařízení pro mimoškolní výchovu docházelo v Československu po únoru 1948. Upřesnění pokynů pro zřizování, organizaci a uplatňování výchovných principů v družinách obsahovaly prováděcí vyhlášky ministerstva školství, věd a umění (MŠVU) z roku 1950.

After-school programs started in the early 1900s mainly just as supervision of students after the final school bell. Today, after-school programs do much more. There is a focus on helping students with school work but can be beneficial to students in other ways. An after-school program, today, will not limit its focus on academics but with a holistic sense of helping the student population. An after-school activity is any organized program that youth voluntary can participate in outside of the traditional school day. Some programs are run by a primary or secondary school, while others are run by externally funded non-profit or commercial organizations. After-school youth programs can occur inside a school building or elsewhere in the community, for instance at a community center, church, library, or park. After-school activities are a cornerstone of concerted cultivation, which is a style of parenting that emphasizes children gaining leadership experience and social skills through participating in organized activities. Such children are believed by proponents to be more successful in later life, while others consider too many activities to indicate overparenting. While some research has shown that structured after-school programs can lead to better test scores, improved homework completion, and higher grades, further research has questioned the effectiveness of after-school programs at improving youth outcomes such as externalizing behavior and school attendance. Additionally, certain activities or programs have made strides in closing the achievement gap, or the gap in academic performance between white students and students of color as measured by standardized tests. Though the existence of after-school activities is relatively universal, different countries implement after-school activities differently, causing after-school activities to vary on a global scale.


Náhrady.

Původní žárovky měly běžně účinnost výkonové přeměny příkon-výkon 13,5 lm/W (lepší u žárovek vyšších výkonů), což např. pro 100 W znamená 1 350 lm světelného výkonu. Běžnou praxí výrobců kompaktních zářivek (jakožto náhrad za žárovky) je uvádění popisu, že „tato úsporná zářivka svítí jako 100 wattová žárovka“. Takový popis spotřebitel vítá, protože laická veřejnost běžně nemá měřítko porovnání. Ovšem výrobci takto označují i trubice, na které i sami zároveň uvádějí hodnoty běžně pod 1 000 lm, čímž se ale sami usvědčují z klamání zákazníků. V rámci zamezení tomuto klamání spotřebitele vydala Evropská Unie v Nařízení komise ES 244/2009 tabulku, která určuje, jaký světelný výkon mohou výrobci prohlašovat jako náhradu klasické žárovky: Pro orientační přepočet příkonu mezi klasickou žárovkou a úspornou zářivkou lze použít následující tabulku:  Nyní se ovšem na trhu objevují světelné zdroje na bázi vysoce svítivých LED diod – ty mají oproti kompaktním zářivkám mnohem delší životnost, větší mechanickou odolnost a přinejmenším srovnatelnou energetickou účinnost.

Kanada, Austrálie, Kuba.

V dubnu 2007 kanadská vláda oznámila, že do roku 2012 hodlá zakázat klasické žárovky a tím přispět k snížení emisí oxidu uhličitého. První krok pak v tomto směru učinila Austrálie, když v květnu 2007 schválila zákaz prodeje žárovek, který vstoupil v platnost v roce 2009. Prvním státem, kde byly žárovky skutečně zakázány, je však Kuba, kde se od roku 2007 už nesmí používat.

Evropská unie.

V Evropské unii bylo schváleno nařízení EK (založené na směrnici Evropského parlamentu o ekodesignu výrobků), která zakáže žárovky (přesněji světelné zdroje s horší než definovanou energetickou třídou) ve schváleném časovém harmonogramu, začínajícím v září 2009 - v prosinci 2008 se na tom shodli národní experti Evropské komise a proti návrhu se nepostavil ani Evropský parlament, který na to měl lhůtu do 15. března 2009. Dne 17. února 2009 bylo hlasováno ve Výboru pro životní prostředí o pozastavení návrhu, to nebylo výborem schváleno (14 hlasů pro, 44 proti). Nařízení se týká pouze všesměrových žárovek pro běžné použití; na žárovky směrové (reflektorové apod.) se má vztahovat samostatný předpis, žárovky pro speciální účely zatím zakázány nebudou. Eurokomisař Andris Piebalgs, v té době zodpovídající za energetickou politiku EU, proslul výrokem na adresu zákazu žárovky: „Evropským domácnostem zůstane stejná kvalita osvětlení, přitom ale ušetří energii, oxid uhličitý i peníze.“ Jeho mluvčí Ferran Tarradellas situaci okolo zákazu žárovek komentoval německým novinářům tak, že při svých cestách s komisařem po Evropě nikde žádné demonstrace za původní žárovky neviděl: „Kameny po nás taky ještě nikdo neházel. Evropané stojí za námi.“.

Časový harmonogram.

Nařízení definuje následující časový harmonogram zákazu prodeje:

Ústup od žárovek.

V březnu 2009 přijala Evropská komise doporučení o regulaci světelných zdrojů, které se používají v domácnostech. Od roku 2009 do roku 2012 budou postupně staženy klasické žárovky a budou nahrazovány efektivnějšími halogenovými žárovkami a kompaktními zářivkami. Byť je technologie nových světelných zdrojů již plně vyvinuta a prozkoušena, v nezávislém testu nejlepší kompaktní zářivka získala známku pouze chvalitebně (2,1) a plného svitu dosáhla po 6 minutách.  V září 2009 byla zahájena regulace světelných zdrojů, které se používají v domácnostech. Začne tak postupná výměna, která se nejvíce dotkne klasických žárovek.  Od tohoto data není již možné v EU vyrábět či do EU dovážet žádné matné (neprůhledné) světelné zdroje s horší energetickou třídou než A. Dovoz menšího množství žárovek pro osobní potřebu z Ruska či Ukrajiny zůstává nezakázán. Zákazník si jinak může vybrat ze široké řady nabízených kompaktních zářivek (laicky označovaných jako úsporné žárovky/zářivky)jež jsou efektivnější než klasické žárovky. Kompaktní zářivky se vyrábějí v mnoha provedeních: klasické trubicové, s matnou baňkou či svíčkové (tzv. miňonkové se závitem E14).  Také halogenových žárovek se týká směrnice o ekodesignu a související nařízení Evropské komise. Od září 2009 má být zakázán prodej halogenových žárovek s příkonem nad 80 W, pokud nebudou mít energetickou třídu alespoň C. U dnes prodávaných halogenových žárovek je běžně energetická třída D.  Nicméně i v roce 2016 jsou žárovky s čirým sklem v českých obchodech zcela běžně dostupné, pouze jsou označené jako otřesuvzdorné, pro průmyslové použití, nebo nedokonalá topná tělesa (část příkonu se přeměňuje na světlo).

V řadě států byla schválena určitá podoba zákazu prodeje běžných žárovek. Jeho cílem je nahradit žárovky účinnějším zdroji světla, například zářivkami a zdroji využívajícími LED. Brazílie a Venezuela začaly s odstraňováním žárovek z trhu v roce 2005, Evropská unie, Švýcarsko a Austrálie v roce 2009; zákaz plánují i další státy: Argentina, Rusko a Kanada v roce 2012, USA mezi roky 2012 a 2014.

Governments around the world have passed measures to phase out incandescent light bulbs for general lighting in favor of more energy-efficient lighting alternatives. Phase-out regulations effectively ban the manufacture, importation, or sale of incandescent light bulbs for general lighting. Use of existing bulbs, which have a relatively short lifespan, is usually unregulated. The regulations are based on efficiency, rather than use of incandescent technology.


Struktura počítače.

Základní strukturu počítače lze dobře popsat na příkladu von Neumannovy architektury.

Von Neumannova architektura.

Podle von Neumannova schématu se počítač skládá z řadiče, aritmeticko-logické jednotky, (vnitřní) paměti, vstupních a výstupních zařízení a vnější paměti. Ve vnitřní paměti jsou uložena data i program. Program se skládá z jednotlivých strojových instrukcí. Činnost von Neumannova počítače je přísně sekvenční a je řízena řadičem. Řadič načítá jednu instrukci po druhé, dekóduje je a postupně je provádí. Každou instrukci lze rozdělit na jednodušší operace. Způsob, jak je instrukční sada implementována nazýváme mikroarchitektura.

Sběrnice.

Sběrnice () je sada vodičů propojujících jednotlivé části počítače. Sběrnici lze rozdělit na tři části:

Jednotka přístupu k paměti.

Jednotku přístupu k paměti () používají vyspělejší procesory pro převod logické (virtuální) adresy na adresu fyzickou. MMU umožňuje používat pokročilé metody správy paměti jako je stránkování, segmentace a stránkování na žádost. Někdy se jedná o samostatný obvod, v některých procesorech je vestavěna.

Aritmeticko-logická jednotka.

Aritmeticko-logická jednotka je schopna zpracovávat data omezené velikosti – tak zvané slovo. Moderní počítače pracují s daty ve dvojkové soustavě o velikosti od několika bitů po desítky bitů, některé starší počítače pracovaly v desítkové soustavě a rychlost práce s desítkovými daty závisela na počtu desítkových řádů operandů.

Centrální procesorová jednotka.

Řadič, aritmeticko-logická jednotka a velmi rychlá paměť malého rozsahu (několik bytů až stovky bytů) někdy nazývaná zápisníková paměť, častěji sada registrů, zpravidla tvoří jeden celek nazývaný centrální procesorová jednotka (), krátce procesor. Architektura procesoru je významně ovlivňuje architekturu celého počítače. Jedná se především o následující parametry:

Harvardská architektura.

Současné počítače se od von Neumannovy architektury v mnoha směrech odchylují. Jednou z odchylek je harvardská architektura, která používá oddělenou paměť pro program a pro data. Tím se jednak odstraní úzké místo, které tvoří přístup procesoru k paměti, jednak zabrání přepsání a přečtení programu. Harvardská architektura se často používá u jednočipových mikropočítačů.

Přímý přístup k paměti.

Přímý přístup k paměti (, též ) je metoda urychlení přenosu dat mezi pamětí a vstupně/výstupními zařízeními, kdy přenos neřídí procesor, ale jiná část počítače. Mohou ji používat řadiče disků (příp. magnetických pásek), síťové adaptéry, videoadaptéry a zvukové karty. Při přímém přístupu k paměti buď řadič na určitou dobu převezme řízení sběrnice od procesoru nebo využívá hodinové cykly, při kterých procesor nepřistupuje k paměti (tzv. kradení cyklů,, díky pipeliningu není použitelné na moderních procesorech).

Víceprocesorové architektury.

Pro zvýšení výkonu počítače se používají počítače s více procesory. Může se jednat o univerzální (CPU) nebo specializované procesory (např. numerický procesor, vstupně/výstupní procesor, grafický procesor apod.).

Instrukční sada.

Řadič načítá instrukci po instrukci, každou instrukci dekóduje a poté vykoná.  Instrukce lze rozdělit do několika skupin:

Architektura počítačů je technický obor zaměřený na návrh a konstrukci zařízení na zpracování dat. Zahrnuje stanovení vnitřní reprezentace dat, operací, které se s nimi budou provádět, specifikaci funkčních bloků počítače a jejich propojení, formát strojových instrukcí. Přitom se zabývá především způsobem, jak pracuje CPU a jakým způsobem přistupuje k paměti.

In computer engineering, computer architecture is a set of rules and methods that describe the functionality, organization, and implementation of computer systems. Some definitions of architecture define it as describing the capabilities and programming model of a computer but not a particular implementation. In other definitions computer architecture involves instruction set architecture design, microarchitecture design, logic design, and implementation.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 76 metrů v pobřežní nížině, v regionu Šefela. Západně od osady protéká vodní tok Lachiš, do kterého tu zprava ústí vádí Nachal Komem.  Obec se nachází 14 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 46 kilometrů jižně od centra Tel Avivu, cca 49 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 7 kilometrů jižně od města Kirjat Mal'achi. Komemijut obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské.  Komemijut je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 3533, která pak dál na východ od vesnice ústí do dálnice číslo 40.

Dějiny.

Komemijut byl založen v roce 1950. Novověké židovské osidlování tohoto regionu začalo po válce za nezávislost tedy po roce 1948, kdy oblast ovládla izraelská armáda.  Zakladatelem mošavu byli ultraortodoxní Židé chasidského směru. Místní ekonomika je založena na zemědělství (rostlinná výroba, chov drůbeže a dobytka, produkce macesů). Obec prochází stavební expanzí (60 nových bytových jednotek). Pojmenována je podle biblického citátu z Knihy Leviticus 26,13: „"Já jsem Hospodin, váš Bůh, já jsem vás vyvedl z egyptské země, abyste tam nebyli otroky. Rozlámal jsem břevna vašeho jha, abyste mohli chodit zpříma"“  V květnu roku 1962 byl zatčen Binjamin Mendelson, rabín z vesnice Komemijut. Byl podezřelý z toho, že pomáhal při únosu Joseleho Schumachera - chlapce, který se stal předmětem ostré kontroverze mezi ultraortodoxními a sekulárními Izraelci.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Komemijut Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě klesající populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 511 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 22,2 %.

Komemijut ( קוֹמְמִיּוּת, v oficiálním přepisu do angličtiny Qomemiyyut, přepisováno též Komemiyut) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Šafir.

Komemiyut () is an Hasidic moshav in south-central Israel. Located in the southern Shephelah near Kiryat Gat, it falls under the jurisdiction of Shafir Regional Council. In it had a population of.


Hudební kariéra.

So Far Gone (2009).

13. února 2009 vydal svůj mixtape nazvaný "So Far Gone", který obsahoval úspěšné písně "Best I Ever Had" a "Successful" (ft. Trey Songz & Lil Wayne). Tento mixtape ho proslavil i v USA, kde ho pod svůj label Young Money Entertainment upsal rapper Lil Wayne. V září 2009 byl mixtape s drobnými úpravami vydán jako krátké EP. To debutovalo na šesté pozici žebříčku Billboard 200 s 73 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. Celkem se v USA EP prodalo okolo 500 000 kusů a získalo certifikaci zlatá deska. Po úspěchu EP začal Drake nahrávat své debutové album.  V prosinci 2009 bylo vydáno první kompilační album vydavatelství Young Money Entertainment s názvem "We Are Young Money"; v USA se ho prodalo okolo 500 000 kusů, a tím se stalo zlatým. Drake byl přítomen na obou singlech: "Every Girl" a "BedRock"; ale i na dalších písních "Pass the Dutch", "Fuck da Bullshit" a "Finale".

Thank Me Later (2010).

Album "Thank Me Later" bylo vydáno v červnu 2010. Debutovalo na prvním místě žebříčku Billboard 200 s 447 000 prodanými kusy v první týden prodeje. V Kanadě také obsadilo první pozici s 31 000 prodanými kusy. Celkem se v USA prodalo 1 551 000 kusů alba, v Kanadě 80 000 kusů. Album se tak stalo platinovým v USA i v Kanadě. Prvním singlem byla píseň "Over", která se umístila na 14. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a na 17. v Kanadě. Druhý singl "Find Your Love" se umístil na 5. příčce v USA a na 10. v Kanadě. Třetí singl "Miss Me" (ft. Lil Wayne) obsadil 15. příčku v USA a 73. v Kanadě. Čtvrtý a poslední singl "Fancy" (ft. T.I. a Swizz Beatz) se vyšplhal na 25. příčku v USA a na 54. v Kanadě. Po vydání se v hitparádě Billboard Hot 100 umístily ještě tři písně z alba, a to "Up All Night" (ft. Nicki Minaj) (49. příčka), "9AM in Dallas" (57. příčka) a "Fireworks" (ft. Alicia Keys) (71. příčka).

Take Care (2011–2012).

Druhé studiové album nazvané "Take Care" bylo vydáno v listopadu 2011. Album debutovalo na první příčce v Billboard 200 s 631 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. V prosinci 2011 se prodej v USA přehoupl přes milion kusů. Na první místo dosáhlo i v Kanadě. V USA se celkem prodalo 2 003 000 kusů alba. Tím album získalo certifikaci 2× platinová deska v USA. V Kanadě se prodalo 160 000 kusů alba (2× platinová deska) a ve Spojeném království 100 000 kusů (zlatá deska). Prvním singlem k albu byla píseň "Headlines", která se umístila na 13. pozici v Billboard Hot 100 a na 18. v Kanadě. Druhým singlem byla píseň "Make Me Proud" (ft. Nicki Minaj) ta se umístila na 9. pozici v USA a na 25. v Kanadě. Třetí singl "The Motto" (ft. Lil Wayne) se umístil na 18. příčce. Čtvrtý singl "Take Care" (ft. Rihanna) dosáhl 9. příčky. Mimo singly se v hitparádách umístily i další písně z alba: "Marvins Room" (21. příčka), "Hate Sleeping Alone" (67. příčka), "We'll Be Fine" (89. příčka), "HYFR" (ft. Lil Wayne) (92. příčka) a "Shot for Me" (100. příčka). Na 55. předávání cen Grammy v únoru 2013 za toto album získal svou první cenu Grammy, a to v kategorii nejlepší rapové album roku. V únoru 2016 RIAA změnila pravidla udělování certifikací a nově do celkového prodeje započítávala i audio a video streamy. Díky tomu album získalo certifikaci 4x platinová deska.

Nothing Was The Same (2013).

V únoru 2013 oznámil název svého třetího alba "Nothing Was The Same". Také vydal první singl s názvem "Started From The Bottom", který se vyšplhal na 6. příčku. Druhý singl "Hold On, We're Going Home" (ft. Majid Jordan) se umístil na 4. příčce. Album mělo být vydáno 17. září 2013, ale v srpnu bylo odloženo o týden na 24. září. V první týden prodeje se v USA prodalo 659 000 kusů alba, a tím album debutovalo na první příčce amerického žebříčku. V listopadu 2013 album získalo certifikaci platinová deska za překročení prodeje milionu kusů. Celkem se v USA prodalo 1 624 000 kusů. Toto album získalo díky změnám pravidel RIAA z února 2016 certifikaci 3× platinová deska.  Po vydání alba byly vydány další dva singly, a to písně "All Me" (ft. Big Sean a 2 Chainz) (20. příčka v Billboard Hot 100) a "Pound Cake" (ft. Jay-Z) (65. příčka). Mimo nich se v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo ještě deset písní z alba: "Wu-Tang Forever" (52. příčka), "The Language" (51. příčka), "Furthest Thing" (56. příčka), "Too Much" (64. příčka), "Paris Morton Music 2" (65. příčka), "From Time" (67. příčka), "Own It" (78. příčka), "Tuscan Leather" (81. příčka), "Come Thru" (87. příčka) a "Worst Behavior" (89. příčka). V žebříčku tím nezabodovaly jen dvě písně z alba.

Rise of an Empire a plán čtvrtého alba (2014).

V roce 2014 přispěl písní "Trophies" na kompilační album nahrávací společnosti Young Money Entertainment s názvem "". Zmíněná píseň byla jeho jediným příspěvkem na albu. Píseň byla vydána i jako singl a umístila se na 50. příčce v žebříčku Billboard Hot 100.  Od začátku srpna do konce září 2014 vystupoval s rapperem Lil Waynem na společném turné s názvem Drake vs. Lil Wayne Tour. Během turné zahráli ve 31 městech po celých USA. Dvojice poté přislíbila budoucí opakování společného turné.  Již v červenci 2014 oznámil název svého čtvrtého alba, a to "Views from the 6", současně však přiznal, že na albu ještě nezačal pracoval.  V červenci 2014 také vydal promo singl s názvem "0 to 100 / The Catch Up". Píseň se umístila 35. příčce. V říjnu 2014 vydal tři nové písně, a to "6 God", "Heat Of The Moment" a "How Bout Now". Drake uvedl, že tyto písně předčasně vydal zdarma kvůli tomu, že se k nim dostali hackeři, kteří je plánovali zveřejnit.

If You’re Reading This It’s Too Late (2015).

Dne 12. února 2015 zveřejnil krátkometrážní film s názvem "Jungle", ve kterém se objevily části nových písní. Téhož dne v noci překvapivě vydal na iTunes svou novou mixtape s názvem "If You’re Reading This It’s Too Late", tím že ji dal k prodeji místo zdarma ke streamu, je původně plánovaná mixtape počítána jako čtvrté studiové album. Spekuluje se, že tak učinil, aby splnil smlouvu na čtyři alba se společností Cash Money Records. Z mixtape/alba byly předem známy jen dvě písně, a to "6 God" a "Used To" (ft. Lil Wayne). Vydáním alba ustanovil nové dva rekordy ve streamování na placené službě Spotify: za první týden album zaznamenalo rekordních 17 milionů streamů a navíc v nejúspěšnější den zaznamenalo rekordních 6,8 milionů streamů. Současně, první odhady mluvily o 500 000 prodaných kusech za první týden. Nakonec se bez jakékoli dřívější marketingové propagace v první týden v USA prodalo 494 746 kusů. Album tím získalo certifikaci zlatá deska. Ve druhý týden se prodalo dalších 129 118 kusů, ve třetí týden dalších 58 640 kusů; a celkový prodej v USA se tak vyhoupl na 682 504 kusů. Do dubna 2015 se v USA prodalo 793 000 kusů alba. Dne 21. 4. 2015 začaly být prodávány i fyzické kopie alba na CD, do té doby šlo pouze o digitální release. V srpnu 2015 se stalo platinovým. Do začátku listopadu 2015 se v USA prodalo 1 055 000 kusů alba. Toto album získalo díky změnám pravidel RIAA z února 2016 certifikaci 2× platinová deska.  Ačkoliv do vydání alba nebyl vydán žádný singl, po uvedení do prodeje se v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo celkem pět písní, a to "Energy" (26. příčka), "Preach" (ft. PartyNextDoor) (82.), "Legend" (52.), "10 Bands" (58.) a "Used To" (ft. Lil Wayne) (84.). Po vydání alba, v únoru 2015, také vyrovnal rekord v počtu současně umístěných písní v žebříčku Hot R&B/Hip-Hop Songs, bylo jich 14. V druhý týden vstoupilo do žebříčku Billboard Hot 100 dalších pět písní, a to "Know Yourself" (70. příčka), "No Tellin'" (81.), "6 God" (83.), "Now & Forever" (95.) a "6 Man" (97.). Také stanovil nový rekord v počtu současně umístěných písní v žebříčku Hot R&B/Hip-Hop Songs, když jich tam měl 21, tj. 42 % žebříčku tvořil on sám. Na začátku března vyrovnal rekord The Beatles z roku 1964 v počtu současně místěných písní v žebříčku Billboard Hot 100, a to 14.

Spor s Meek Millem.

V červenci 2015 vypukl spor (beef) mezi Drakem a rapperem Meek Millem. Ten na Twitteru napsal, že si Drake nepíše vlastní texty. Jedním z tzv. ghostwriterů by měl být Quentin Miller. Brzy poté Drake nahrál píseň (disstrack) s názvem "Charged Up", ve které se vysmíval rapperům, jímž pomáhal k proslavení se skrze společné písně. Drake v minulosti hostoval na dvou Meek Millových singlech - "Amen" a "R.I.C.O.", což jsou jeho dvě ze tří nejúspěšnějších písní. Meek Mill na disstrack reagoval znovu pouze na Twitteru. Drake poté nahrál druhý diss s názvem "Back to Back". Tím vyprovokoval Meek Milla k vydání vlastního disstracku s názvem "Wanna Know". Drakeovy písně se dostaly i do žebříčku Billboard Hot 100. "Charged Up" se umístila na 78. příčce a "Back to Back" na 21.

What A Time To Be Alive (2015).

V září 2015 vydal společný projekt s rapperem Future s názvem "What A Time To Be Alive". Album opět nemělo příliš propagace a Drake ho podobně, jako svůj předchozí sólo projekt "If You’re Reading This It’s Too Late" označil za mixtape. I přesto ji umístil na iTunes a Apple Music k prodeji. Projekt obsahuje jedenáct písní, z nichž je devět společných a poté dvě sólové. Projektu se za prvních pět dní prodeje v USA prodalo 334 000 kusů, čím debutoval na první příčce žebříčku Billboard 200, současně byl 35 milionkrát streamován. Před vydáním projektu nebyl vydán žádný singl. V první týden po vydání se přesto v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo osm písní z projektu. V žebříčku Billboard Hot R&B/Hip-Hop Songs dokonce všech jedenáct. Nejúspěšní byla píseň "Jumpman" (12. příčka). V druhý týden do žebříčku Billboard Hot 100 vstoupily i zbylé tři písně z projektu. Do začátku listopadu 2015 se v USA prodalo 459 000 kusů projektu. Toto album získalo díky změnám pravidel RIAA z února 2016 certifikaci platinová deska.  Drake na konci září 2015 teprve jako čtvrtý umělec v historii překonal hranici sta písní (sólových i jako hostující umělec) umístěných v americkém žebříčku Billboard Hot 100. Milníku dosáhl za pouhých šest let tvorby. Dopomohly k tomu i dvě nezařazené písně "Hotline Bling" a "Right Hand", které se obě umístily v žebříčku. "Hotline Bling" se umístila na druhé příčce a získala zlatou certifikaci. V roce 2015 byl nejvíce streamovaným umělcem na službě Spotify, kde dosáhl 1,8 miliardy streamů od 46 milionů uživatelů.

Views (2016).

Na konci ledna 2016 vydal nový singl s názvem „Summer Sixteen“, píseň debutovala na 6. příčce v žebříčku Billboard Hot 100, když se jí za první týden prodeje prodalo přes 200 000 kusů. Současně oznámil, že album "Views from the 6" vyjde v dubnu 2016 na jeho labelu OVO Sound. Na začátku dubna 2016 vydal další dva singly „One Dance“ (ft. Wizkid a Kyla) (jeho první 1. příčka) a „Pop Style“ (ft. Jay-Z a Kanye West) (16. příčka). Datum vydání alba bylo stanoveno na 29. dubna. Těsně před vydáním se název alba zkrátil na "Views". Bylo vydáno 29. dubna nejdříve na iTunes a Apple Music ke streamingu a digitálnímu prodeji. Finální verze alba neobsahovala singl „Summer Sixteen“, ale naopak zahrnula dřívější velmi úspěšný singl „Hotline Bling“ (2. příčka). Za první týden prodeje se v USA prodalo 851 000 kusů alba. Jednalo se o Drakeův dosud nejúspěšnější startovací týden a největší prodej mezi zpěváky od roku 2013. Po započítání 245 milionů streamů se konečná suma za první týden ustálila na milionu prodaných kusů.  V prvním týdnu po vydání alba stanovil nový rekord, když v žebříčku Billboard Hot 100 měl současně 20 písní, čímž sám tvořil pětinu žebříčku. Z alba "Views" se v žebříčku umístilo 18 písní. V žebříčku se tak z alba neumístila pouze minutová skladba "Summers Over Interlude". Do června 2016 obsah alba zaznamenal 1 miliardu streamů. Album se na první příčce žebříčku Billboard 200 udrželo dvanáct týdnů, čehož naposledy dosáhl zpěvák Billy Ray Cyrus v roce 1992. Singl „One Dance“ se v USA udržel na první příčce deset týdnů a ve Spojeném království dokonce patnáct týdnů. K 30. červnu 2016 se v USA prodalo 1 313 000 ks alba (po započítání streamů 2 609 000 ks) a 1 442 000 ks singlu „One Dance“ (po započítání streamů 3 351 000 ks). V prosinci 2016 se album, díky streamům, stalo v USA 4× platinovým. Za rok 2016 obhájil titul nejvíce streamovaného umělce na službě Spotify, když zaznamenal 4,7 miliardy streamů. V prosinci 2016 singl "One Dance" dosáhl na Spotify miliardy streamů, tím se Drake stal prvním umělcem, který toho dosáhl. V prosinci rovněž vyrovnal rekord svého kolegy z nahrávacích společností Cash Money Rec. / Young Money Ent. Lil Waynea, když zaznamenal svůj 132. singl v žebříčku Billboard Hot 100, přičemž 62 % z nich tvořily jeho vlastní singly, zbytek byly singly, na kterých Drake hostoval.  V únoru 2016 mu starosta John Tory předal symbolický klíč od města Toronto. Drake rovněž trénoval tým Kanady v Celebrity All-Star Game v rámci NBA's 2016 All-Star Game Weekend.

Spor s Joem Buddenem.

V dubnu 2016 rapper Joe Budden ze skupiny Slaughterhouse o albu "Views" prohlásil, že se jedná o průměrné album, na kterém Drake zní naprosto bez inspirace. Drake následně odpověděl v písni „4PM in Calabasas“. Budden následně nahrál disstracky „Making A Murderer (Part 1)“ a „Wake“. Drake mu odpověděl až v písni rappera Frenche Montany „No Shopping“, na které hostoval. Budden okamžitě zareagoval písní „Afraid“, která využívá beat Drakeovy písně „The Resistance“ z alba "Thank Me Later". Na konci července Drake Buddena urážel během svého turné Summer Sixteen Tour; na koncertu v Dallasu. Do 24 hodin mu Budden odpověděl dalším disstrackem „Just Because“.

More Life (2017).

V říjnu 2016 vydal singl "Fake Love", který se umístil na 8. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Při příležitosti vydání singlu oznámil, že do konce roku vydá projekt s názvem "More Life". Projekt je označen jako „playlist původních skladeb“ a nikoli jako album či mixtape. Playlist "More Life" měl být původně vydán v listopadu a poté v prosinci 2016, následně byl odložen na leden 2017, nicméně byl vydán až 18. března 2017. Před vydáním byly zveřejněny další dvě písně "Sneakin'" (ft. 21 Savage) (28. příčka) a "Two Birds, One Stone" (73. příčka), ty se ovšem na konečné verzi projektu neobjevily. Projekt zaznamenal několik rekordů. Během prvního dne vydání byl obsah projektu streamován na Spotify 61,3 milionkrát a na Apple Music dokonce 89,9 milionkrát, obě hodnoty jsou rekordní. V první týden prodeje se v USA prodalo 505 000 ks alba (226 000 ks v přímém prodeji a 380 milionů streamů), album tím debutovalo na první příčce žebříčku Billboard 200. Z alba byly postupně vydány tři singly: "Passionfruit" (8. příčka), "Free Smoke" (18. příčka) a "Portland" (featuring Quavo a Travis Scott) (9. příčka). K červenci 2016 se playlistu prodalo 1 693 000 ks (po započítání streamů). Album je velmi inspirováno britskou kulturou a hudbou a žánrem zvaný grime.  Na konci roku 2017 se umístilo na 4. místě nejprodávanějších alb roku. Celkem se ho prodalo 363 000 ks (2 227 000 ks po započítání streamů).

Scary Hours, Scorpion a Care Package (2018 a 2019).

V lednu 2018 vydal mini-EP s názvem "Scary Hours". Sedmiminutové mini-EP tvoří pouze dva singly - "God's Plan" a "Diplomatic Immunity". Singl "God's Plan" debutoval na první příčce žebříčku Billboard Hot 100, jako Drakeův první singl a jako teprve 29. singl v historii žebříčku. Singl po svém zveřejnění zlomil dva rekordy streamovacích služeb Spotify a Apple Music, v obou případech počet streamů během prvních 24 hodin. Na Apple Music byl singl během prvního dne streamován 14milionkrát. Druhý singl "Diplomatic Immunity" se umístil na 7. příčce žebříčku. Drake tak je teprve druhým umělcem historie, jehož dva singly najednou debutovaly v Top 10 písních žebříčku Billboard Hot 100.  V dubnu 2018 oznámil červnové vydání svého dalšího studiová alba s názvem "Scorpion". Oznámení doprovázelo vydání singlu "Nice for What", který debutoval na 1. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Singl na prvním místě žebříčku vystřídal Drakeův předchozí singl "God's Plan", který se na špici žebříčku držel 11 týdnů. Album bylo vydáno 29. června 2018 jako dvojalbum o 25 písních s celkovou délkou téměř 90 minut. Drake albem překonal vlastní rekordy v počtu streamů během prvního dne. Album na hudební službě Apple Music během prvního dne zaznamenalo 170 milionů streamů, na Spotify dalších 132 milionů streamů. Album zlomilo rekord v počtu celosvětových streamů za první týden, který poprvé v historii překročil hranici miliardy streamů. V USA debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 se 731 000 prodanými kusy během prvního týdne (159 000 ks v čistém prodeji + 746 milionů streamů). Po zveřejěnní alba se v Top 10 písních žebříčku Billboard Hot 100 umístilo sedm písní, čímž Drake vytvořil nový rekord, když překonal padesát let starý rekord skupiny The Beatles. Těmito písněmi byly: "Nice for What", která se vrátila na první příčku, dále "Nonstop" (2. příčka), "God's Plan" (4. příčka), "In My Feelings" (6. příčka), "I'm Upset" (7. příčka), "Emotionless" (8. příčka) a "Don't Matter to Me" (ft. Michael Jackson) (9. příčka). V žebříčku Billboard Hot 100 se také umístily i všechny ostatní písně z alba, a to všechny v Top 60 písních. Drake tedy sám tvořil 25 z Top 60 písní. Se dvěma dalšími spoluprácemi měl Drake v žebříčku současně 27 písní, čímž překonal svůj dřívější rekord. Ve druhém týdnu po vydání alba se píseň "In My Feelings" virálně vyhoupla na 1. příčku žebříčku, jako již třetí z alba. Písně "God's Plan", "Nice For What" a "In My Feelings" přinesly Drakeovy za pouhých sedm měsíců tři number-one hity. Celkově jich za svou kariéru zaznamenal již šest, kdy první dva získal na spolupracích s Rihannou a třetí v roce 2016 svým singlem "One Dance". Mezi hip-hopovými umělci je prvním, kdo získal šest number-one hitů a zlomil tak předchozí rekord. Do konce roku 2018 se alba prodalo celkem 3 380 000 ks (276 000 ks v přímém prodeji + 4,2 miliardy streamů). Drake v roce 2018 překonal další rekord skupiny Beatles, když se mu během jednoho roku podařilo mít 12 Top 10 hitů v žebříčku Billboard Hot 100.  V červenci 2018 se stal prvním hudebním umělcem, který překonal hranici deseti miliard streamů na streamovací službě Apple Music.  V červnu 2019 hostoval na singlu Chrise Browna s názvem "No Guidance" (9. příčka). Brzy poté vydal dva nové singly "Omertà" (35. příčka) a "Money in the Grave" (ft. Rick Ross) (7. příčka). Písně tvořily krátké EP "The Best in the World Pack". V srpnu 2019 vydal své první kompilační album, které sestávalo z dříve nahraných ale nedostupných písní. Kompilační album debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 se 109 000 prodanými kusy (po započítání streamů). Jednalo se už o jeho deváté number-one album. Z alba se umístilo sedm písní v žebříčku Billboard Hot 100, nejlépe: "Trust Issues" (58. příčka), "How Bout Now" (60. příčka) a "The Motion" (61. příčka). Drake tím jako první zpěvák v historii překročil milník 200 písní umístěných v žebříčku Billboard Hot 100.

Dark Lane Demo Tapes (2020).

V lednu 2020 vydal společný singl s rapperem Futurem „Life Is Good“, který se umístil na 2. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a vedl ke spekulacím o pokračování jejich spolčeného projektu z roku 2015 "What a Time to Be Alive". Nakonec ale skladba skončila na dalším Futureho sólo projektu.  V dubnu 2020 vydal nový singl „Toosie Slide“, který doprovodil videoklipem, ve kterém nosí ochranné pomůcky z důvodu pandemie covidu-19 a představil nový „Toosie Slide“ taneček. Píseň i díky virálnímu potenciálu debutovala na první příčce žebříčku Billboard Hot 100. Drakeovi se to podařilo již potřetí v kariéře, což zatím žádný jiný hudební umělec nedokázal. O několik dní později vydal bez předchozí propagace prodejní mixtape "Dark Lane Demo Tapes". Mixtape debutoval na 2. příčce žebříčku Billboard 200 s 223 000 poradnými kusy (po započítání streamů) v prvním týdnu prodeje. Bylo to poprvé po deseti letech, kdy Drakeúv projekt nedebutoval na první příčce hitparády prodejnosti alb. Po vydání se v žebříčku Billboard Hot 100 umístilo všech čtrnáct písní z mixtapu. Nejlépe se umístila píseň „Pain 1993“ (s Playboi Carti) a to na 7. příčce. Šlo už o jeho 38. počin v top desítce písní žebříčku. Drake tím vyrovnal rekord Madonny, která ho držela od roku 2002, kdy překonala The Beatles. Vedle této se dále nejvýše umístily „Chicago Freestyle“ (ft. Giveon) (14. příčka) a „D4L“ (s Future a Young Thug) (19. příčka).

Aubrey Drake Graham (* 24. října 1986, Toronto, Kanada), spíše známý jako Drake, je kanadský herec, zpěvák a rapper, v současnosti nahrávající v USA pod labelem Young Money Entertainment. Původně proslul jako herec v seriálu "Degrassi: The Next Generation", v kterém účinkoval osm let od roku 2001. V USA se stal slavným až se svou hudební kariérou, a to díky Lil Wayneovi a jeho labelu Young Money Ent. V roce 2010 vydal svůj platinový debut "Thank Me Later", který dosáhl na první místo v amerických, kanadských a britských hitparádách. Alba se prodalo přes 1,4 milionu kusů v USA. Je držitelem několika hudebních rekordů (počet současně umístěných písní, počet streamů alba apod.). Jako první zpěvák v historii překročil milník 200 písní umístěných v žebříčku Billboard Hot 100.

Aubrey Drake Graham (born October 24, 1986) is a Canadian rapper, singer, songwriter, executive producer, actor, and entrepreneur. A prominent figure in popular music, Drake is widely credited for popularizing the to the music industry and leading the "Canadian Invasion" of the American music industry. He initially gained recognition as an actor on the teen drama television series "" in the 2000s; intent on pursuing a career in music, he left the series in 2007 after releasing his debut mixtape "Room for Improvement". He released two further independent projects, "Comeback Season" and "So Far Gone", before signing to Young Money Entertainment in June 2009.


Začátek kariéry.

Před startem v NBA hrál za LSU ("Louisiana State University"). Draftován byl v roce 1992 týmem Orlando Magic jako celkově první volba draftu. Prakticky okamžitě se stal jedním z nejlepších pivotů v lize a tak si na konci sezóny odnesl trofej pro nováčka roku. V sezóně 1994–1995 prokázal své schopnosti a dovedl svůj tým do finále, kde však jeho tým podlehl Houstonu.

Cesta k vrcholu.

Po čtyřech sezónách v Orlandu podepsal jako volný hráč smlouvu s Los Angeles Lakers. V tomto týmu vznikla jedna z nejlepší souher své doby. Kobe Bryant a Shaquille O ́Neal (Kobe a Shaq) vytvořili neporazitelnou dvojici, která dovedla Lakers ke třem titulům v řadě v letech 2000-2002. V roce 2000 O ́Neal získal MVP award (cena pro nejužitečnějšího hráče sezony) a v mistrovských letech byl pokaždé vyhlášen Finals MVP (nejužitečnější hráč ve finálové sérii). Po této úspěšné éře se O ́Neal rozhodl odejít z Lakers a přestoupil do týmu Miami Heat. S tímto týmem získal v roce 2006 prsten pro vítěze NBA, jeho už čtvrtý.

Zpět k normálu.

Od mistrovského titulu v roce 2006 už O ́Neal nehrál jako dřív a tak byl rok a půl po titulu s Miami vyměněn do Phoenixu Suns. Po roce a půl u Suns byl O ́Neal znovu vyměněn do Clevelandu Cavaliers k Lebronu Jamesovi. Tito dva měli Cavaliers dotáhnout k titulu, ale to se jim nepodařilo, a tak vedení Cavs neprojevilo o O ́Neala zájem, a tak s ním podepsali jako s volným hráčem Boston Celtics, se kterými chtěl konečně získat svůj pátý prsten. Ani v Bostonu se však nevrátil do bývalé formy a po nepříliš podařené sezóně, sužován mnoha zraněními, se Shaquille rozhodl 2. června 2011 ukončit profesionální kariéru. Tímto dnem neskončila jen obrovská sportovní hvězda, ale také člověk, který NBA posunul na úplně jinou úroveň a díky svému osobitému vystupování přitahoval fanoušky jako magnet.

Rekordy a ocenění.

Shaquillova dlouhá kariéra zahrnuje 99-00 MVP award, 92-93 rookie award (nováček roku), 15 účastí v All-Star game, 3 All-Star game MVP award (nejlepší hráč All-Star game) 00-02 finals MVP award (nejlepší hráč ve finále). O ́Neal je mezi třemi hráči, kteří kdy dokázali v jedné sezoně získat MVP, Finals MVP a All-Star game MVP. Dalšími dvěma byli Michael Jordan a Willis Reed.

Shaquille Rashaun O’Neal (* 6. března 1972, Newark, New Jersey, USA) přezdívaný Shaq nebo Diesel je bývalý americký basketbalista. Měří 216 cm a váží 147 kg. S touto váhou byl jedním z nejtěžších hráčů celé NBA. Za celou svou kariéru své dispozice využíval při hře pod košem. Po odchodu Linsdeyho Huntera (5. května 2010) se stal nejstarším aktivním hráčem v NBA. 2. června 2011 oznámil ukončení své 19leté profesionální kariéry v NBA.

Shaquille Rashaun "Shaq" O'Neal ( ; ; born March 6, 1972) is an American former professional basketball player who is a sports analyst on the television program "Inside the NBA" on TNT. He is considered one of the greatest players in National Basketball Association (NBA) history. At tall and, he was one of the tallest and heaviest players ever. O'Neal played for six teams over his 19-year career.


Děj.

Jane Adlerová je samostatná rozvedená žena, která vlastní úspěšné pekařství v Santa Barbaře. Po 10 letech oddělení a poté, co její 3 děti dospějí, má konečně dobrý vztah se svým exmanželem Jakem, úspěšným právníkem, jenž se znovu oženil s o mnoho let mladší Agness.  Jane a Jake navštíví promoci svého syna Lukea v New Yorku. Společná večeře vyústí v poměr, který z Jane dělá "tu druhou ženu". Část Jane ví, že je to špatné, protože Jake je stále ženatý s Agness, s níž se pokouší o dítě, druhá část si ale postavení "druhé ženy" užívá a pokračuje v poměru s Jakem i v Santa Barbaře. Jake si pouze užívá tajný sex, ale zároveň cítí nostalgii po životě, který žil s Jane – její vaření a to, že byl nablízku svým dětem. Přemýšlí, zda by nebylo lepší zestárnout s Jane a ne zakládat novou rodinu s Agness.  Místo jedné z pravidelných návštěv kliniky kvůli vyšetření své plodnosti, které mu naplánovala Agness, jde Jake raději na oběd s Jane. Jdou společně do hotelu a tam je spatří Harley, snoubenec jejich dcery Lauren. Ten zůstane diskrétní, a tak se Janiny a Jakeovy děti nic o jejich vztahu nedozví. Nic neví také Agness, protože Jake s ní má stále sex, pokud o něj sama požádá, její pětiletý syn Pedro ale Jakea podezírá poté, co ho přistihne, jak telefonuje z koupelny.  Komplikací pro Jakea, aby znovu získal Jane, je Adam Schaffer, architekt, kterého Jane najala, aby přestavil její dům, a který se rovněž do Jane zamiloval. Jane Adama pozve na Lukeovu party na oslavu promoce poté, co Jake nepřijde na domluvenou večeři. Než ji vyzvedne, začne Jane kouřit jointa, kterého předtím dostala od Jakea. Na party ho kouří i Adam. Jake začne žárlit, když je vidí v dobré náladě, ale pak kouří marihuanu taky. Agness potom vidí Jane a Jakea, jak spolu tancují a začne být podezíravá. Když z party odcházejí, Adam má hlad, a tak jedou do Janiny pekárny, kde upečou čokoládové croissanty.  Jake v noci opustí Agness a přijede k Jane. Ta ho odmítá, ale na naléhání dětí jej nechá chvíli přebývat ve svém domě. Shodou náhod zjistí Adam přes webovou kameru pravdu o vztahu Jane a Jakea a raději se s Jane rozejde, aby si nezlomil srdce. Vše zjistí také děti Jane a Jakea. Nejsou z toho šťastné, protože se stále vzpamatovávají z jejich rozvodu. Jane jim ale řekne, že se k sobě nevracejí. Jake potom odjede, stejně jako děti, ty odjedou do domu Harleyho a Lauren. Jane se s nimi potom usmíří. Když se Jane vrátí domů, je tam Jake. Promluví si spolu a přátelsky se rozejdou.  Film končí, když se Adam vrací do Janina domu kvůli jeho přestavbě. Na úplném konci společně se smíchem vcházejí do Janina domu.

Výroba.

V květnu 2008 Nancy Meyersová souhlasila s projektem Universal Studios, který napíše, zrežíruje a spolu se Scottem Rudinem bude produkovat. Obsazování rolí začalo v roce 2008, jednání s Meryl Streep a Alecem Baldwinem začalo v srpnu, Steve Martin se přidal v říjnu. Další herci byli do snímku obsazeni během roku 2009.  Natáčení snímku probíhalo od dubna do srpna 2009.

Ohlas.

Snímek se od filmové kritiky dočkal smíšených reakcí. Server "Rotten Tomatoes" na základě 164 kritických hodnocení uvedl, že 57 % z nich je kladných. Server "Metacritic" na základě 30 hodnocení uvádí rovněž 57 %.  Snímek získal tři nominace na Zlatý glóbus a to v kategoriích nejlepší herečka ve filmovém muzikálu nebo komedii (Meryl Streep), nejlepší filmový muzikál nebo komedie a nejlepší scénář. Alec Baldwin byl zase nominován v kategorii Nejlepší mužský herecký výkon ve vedlejší roli na cenu BAFTA.

Nějak se to komplikuje (v anglickém originále It's Complicated) je americká filmová romantická komedie napsaná a režírovaná Nancy Meyersovou v hlavních rolích s Meryl Streepovou, Alecem Baldwinem a Stevem Martinem.

It's Complicated is a 2009 American romantic comedy film written and directed by Nancy Meyers. It stars Meryl Streep as a successful bakery owner and single mother of three who starts a secret affair with her ex-husband, played by Alec Baldwin, ten years after their divorce – only to find herself drawn to another man: her architect Adam (portrayed by Steve Martin). The film also features supporting performances by Lake Bell, Hunter Parrish, Zoe Kazan, John Krasinski, Mary Kay Place, Robert Curtis Brown and Rita Wilson, among others.