Historie.

První zprávy o využívání podprahových signálů jsou z roku 1917, kdy byla americká armáda obviňována z toho, že do písní a plakátů umisťuje podprahové signály, které měly nalákat lidi k odvodu. Toto podezření nebylo potvrzeno ani vyvráceno.  Roku 1957 prohlásil americký specialista na reklamu James Vicary, že umístil do televizního vysílání záběry s nápisy „pij Coca-colu“ a „jez popcorn“, čímž údajně způsobil zvýšení prodeje těchto výrobků. Tento incident způsobil širokou diskuzi o problematice podprahových signálů, která mimo jiné vedla k zákazu podprahových signálů ve Spojených státech, Austrálii a Velké Británii. Vicary ale později, v roce 1962, přiznal, že si své tvrzení vymyslel.  Roku 1973 vydal Wilson Bryan knihu Podprahové svádění (v originále "Subliminal seduction"), v níž tvrdil, že podprahové signály byly už tehdy široce využívány v reklamě. Tato kniha způsobila vlnu zájmu o podprahovou komunikaci.

Popis.

Podprahové vnímání se většinou považuje za druh nevědomého vnímání (to je vnímání, u kterého vnímatel vnímá vnímané, ale v danou chvíli si to neuvědomí - dalším příkladem takového vnímání je například hypnóza nebo hlas ve spánku).

Jak to funguje.

Není úplně jisté, jestli mohou být pomocí podprahových signálů vnímány pouze jednodušší zprávy, nebo jestli je toto vnímání úplné a kompletní.

Příklady.

Podprahový signál se objevil také v animovaném filmu Břetislava Pojara "Jak jeli k vodě" z cyklu Pojďte pane, budeme si hrát. Ve scéně u rybníka se na chvíli zobrazí nápis "Hlasuji pro mír!".  Podprahový signál s některými nápisy (např. „Elvis is not dead“ nebo „Bombs keep us free“) se ke konci 90. let vyskytoval ve znělce (přesněji v tzv. „předělu“, oddělujícím jednotlivé části pořadu) erotického pořadu Peříčko televize Nova. Na podnět časopisového článku, který na to upozorňoval, se televize vyjádřila, že tento předěl převzala z jiné anglofonní produkce, a nakonec jej vyměnila za předěl své výroby.

Podprahové vzkazy v populární hudbě.

V případech několika hudebních nahrávek lze slyšet skrytý vzkaz. Někdy je do nich vložený pozpátku záměrně, jindy samotná kompozice slov zapříčiní, že jejich fonetická podoba, puštěná pozpátku, dává jiný význam. Co se obsahu týče, vzkazy mohou nebo nemusejí mít souvislost s původním textem, může se jednat o žerty, mohou spekulovat ohledně životů samotných interpretů a je též určitá část tajně vložených vzkazů, která má něco společného se satanismem. Příklady:  Některé z výše uváděných vzkazů jsou zřetelnější, druhé méně, jiné mohou být toliko výplodem představivosti (pareidolie).  Jiným způsobem, jak upravit vkládaný skrytý vzkaz, je kromě obrácení směru přehrávání například změna jejich rychlosti (t.j. vkazy přehrané příliš rychle nebo příliš pomalu, aby mohly být vědomě zachyceny), dále jejich ztišení na hranici slyšitelnosti (popř. kombinováno s extrémním panningem), naopak přebuzení, zkreslení nebo prohnání jiným audio efektem.

Reklama v dnešní době.

Marketingoví specialisté ve snaze upoutat pozornost pracují se všemi smysly. Dokonce i vůně a pachy nás ovlivňují a působí na limbický systém (část mozku, kterou nemáme pod přímou kontrolou), který potom ovlivňuje lidské pocity a následně chování. A tak existuje i vůňový marketing.

Podprahový signál je signál osobě, který je pod limitem jejího vnímání (pod prahem, odtud název), takže signál daná osoba sice zaregistruje, ale v té chvíli si to neuvědomí, protože obsah signálu jí přejde přímo do podvědomí, například je podprahovým signálem obrázek, který osoba vidí příliš krátkou dobu. Tato technologie se údajně využívá v reklamě a propagaci. V některých zemích je zákonem zakázána. S tímto tématem také manipuluje množství konspiračních teorií.

Unterschwellige Reize („subliminale Stimuli“, []), gegensätzlich zu überschwelligen Reizen oder „supraliminalen Stimuli“, sind alle sensorischen Reize unter der Wahrnehmungsschwelle. Ein kürzlich durchgeführtes Review funktioneller Magnetresonanztomographie (fMRT) Studien zeigt, dass unterschwellige Reize spezifische Regionen im Gehirn aktivieren, obwohl die Reize von den Versuchspersonen nicht bewusst wahrgenommen wurden. Visuelle Reize werden nur kurz dargeboten, sodass eine Person diese gar nicht bewusst verarbeiten kann. Darauf kann eine Maskierung folgen, welche die Verarbeitung weiter behindern kann. Tonreize werden unter der Hörschwelle oder maskiert von anderen Tönen dargeboten.


O albu.

V březnu 2014 oznámil, že začal pracovat na svém druhém albu.  Na produkci alba se podíleli Juicy J, Danger Mouse a ASAP Yams. Jeho mentor a kolega z uskupení ASAP Mob s pseudonymem ASAP Yams zemřel v lednu 2015, což se ASAP Rockyho velmi dotklo. V březnu 2015 oznámil název alba, a to "At. Long. Last. ASAP".  Album mělo být vydáno 12. května 2015, ale v průběhu května bylo odloženo na 2. června. Nakonec bylo vydáno 26. května 2015.

Singly.

V říjnu 2014 vydal první singl s názvem "Multiply". Ten nakonec na albu nebyl vydán.  V lednu 2015 následoval singl "Lord Pretty Flacko Jodye 2 (LPFJ2)", píseň se v žebříčcích neumístila.  V květnu byl vydán singl "Everyday" (ft. Rod Stewart, Miguel a Mark Ronson), který se po vydání alba umístil na 92. příčka.  Po vydání alba se singl "L$D", vydaný 21. května 2015, umístil na 62. příčce v Billboard Hot 100.  Do žebříčku se po vydání alba dostala i píseň "Electric Body" (ft. Schoolboy Q) (80. příčka).

Po vydání.

V první týden prodeje se v USA prodalo 116 731 kusů alba a bylo 25 milionkrát streamováno, tím debutovalo na první příčce žebříčku Billboard 200. V druhý týden prodeje se v USA prodalo dalších 31 758 kusů a album bylo 19 milionkrát streamováno. Celkem se v USA prodalo 210 000 kusů alba. V únoru 2016 RIAA změnila pravidla udělování certifikací a nově do celkového prodeje započítávala i audio a video streamy. Jen díky tomu album získalo certifikaci zlatá deska.  Od hudebních kritiků album obdrželo především pozitivní hodnocení. Server Metacritic udělil albu na základě 27 recenzí hodnocení 76 bodů ze 100.

At. Long. Last. ASAP (stylizováno jako AT.LONG.LAST.A$AP) je druhé studiové album amerického rappera ASAP Rockyho, vydané 26. května 2015 u nahrávacích společností Polo Grounds Music a RCA Records.

At.Long.Last.A$AP ist das zweite Soloalbum des US-amerikanischen Rappers A$AP Rocky. Es erschien am 26. Mai 2015 über die Labels "ASAP Worldwide", "Polo Grounds Music" und "RCA Records".


O hře.

Hra Jedi Academy je velmi blízkým pokračovatelem hry Jedi Outcast. Běží na stejném enginu a spousta herních elementů je totožných. Ale i tak je pár novinek oproti Jedi Outcast. Týkají se několika oblastí. Především je to pochopitelně nový, docela propracovaný příběh, dokonce mající konec za obě strany síly, jako tomu bylo v Jedi Knight: Dark Forces 2.  První zcela novou věcí je volba misí, která se v tomto provedení v sérii JK/DF ještě nevyskytla. Hra se dělí na tři skupiny misí - Initiate, Apprentice a Jedi. V každé skupině je pět misí, ze kterých si lze vybírat. K postupu do další skupiny je potřeba dokončit čtyři z pěti nabízených misí, nicméně se hráč pravděpodobně pokusí dohrát všech pět misí, protože je za ně odměna v podobě bodů do schopností Síly. Pěknou vychytávkou je volba zbraní, které si hráč vezme do mise, ale stejně nakonec prakticky po celou hru používá světelný meč.  Druhá totální novinka na poli JK/DF je tvorba postavy. Při vytváření postavy hráč volí pohlaví a rasu, barvu kůže, oděv a barvu a rukojeť meče. Rasu lze vybírat z následující skupiny: člověk (muž, žena), Rodian (m), Twi'lek (ž), Kel Dor (m) a Zabrak (ž).  Později ve hře navíc dostane hráč na výběr mezi jedním mečem, dvěma meči a dvoustranným mečem. S novými možnostmi přicházejí dva nové bojové styly, pro singl meč zůstávají tři styly. Přibývají nové speciální pohyby, některé z původních jsou upraveny pro zjednodušení ovládání.  Další větší novinkou je multiplayerový režim Siege a modifikovaný duel, skrývající se pod názvem Power Duel. V Siege spolu na mapě bojují dva týmy, přičemž jeden brání a druhý útočí. Útočící tým má za úkol na mapě splnit určité cíle, pokud chce dosáhnout vítězství. Hráči týmu si mohou vybírat z několika povolání, každé má nějaké specifické vlastnosti. V Power Duelu mohou bojovat dva hráči proti jednomu, který má drobné výhody (více zdraví).

Multiplayer.

V režimu pro více hráčů, si můžete vybrat mezi hraním po místní síti (LAN), nebo hraním na veřejných serverech. Hráč si může vytvořit svou vlastní postavu stejně jako v singlplayeru, zvolený vzhled pak uvidí ostatní hráči. Kromě editoru vlastní postavy je možné vybírat také z několika desítek přednastavených postav, jako je Kyle Katarn, nebo Boba Fett.  Pro hraní s ostatními hráči funguje několik různých režimů, například Capture the flag, Power Duel a Siege. V závislosti na režimu, mohou hráči hrát sami za sebe, nebo si získat určitou pozici v teamu. V režimu Siege si mohou hráči vybrat z několika rolí. K dispozici je například technik, odstřelovač a špión, nebo samotný rytíř Jedi. Každá z postav má své slabé i silné stránky a odlišné zbraně. Celkově je ve hře 6 módů. Nejznámějším a nejhranějším módem je FFA, neboli volná hra.

Příběh.

Uběhlo již celých deset let od bitvy u Endoru. Nová Republika stále ještě čistí zbytky Impéria, které se musí klonit ke stále zoufalejším metodám boje. Luke Skywalker zatím na Yavinu 4 vybudoval fungující Akademii Jedi a snaží se obnovit pozici Jedi jakožto ochránců míru v galaxii.  Na Yavin 4 právě cestuje skupinka nových studentů, mezi nimi i Jaden Korr, pocházející z Coruscantu. Tomuto studentovi se podařilo takřka nemožné, když si vyrobil vlastní meč. Při příletu ale jejich transport havaruje, zřítí se nedaleko Akademie. Studenti spolu vyrazí do Akademie, akorát Jaden se oddělí, aby pomohl dalšímu studentovi, Roshovi Peninovi.  Jaden a Rosh sami putují džunglí, a když se přiblíží k Akademii, spatří stormtroopery. Jaden jde napřed na průzkum. Proplíží se až k jedné z budov, kde spatří ženu s dlouhým žezlem a její nohsledy. Z žezla až k budově proudí zvláštní paprsek, a než si Jaden uvědomí nebezpečí, už se válí v bezvědomí u paty budovy.  Probere se obklopen několika Jedi - Kyle Katarn, Luke Skywalker, Rosh a další. Jaden jim řekne, co viděl, a pak se společně vydají do Akademie, kde má Luke proslov k nováčkům. Dříve bylo zvykem, že měl mistr Jedi jen jednoho učně v danou chvíli, ale Luke praví, že je málo mistrů a nezbývá než přidělit mistrovi učňů více. Nato studenty rozdělí, Jaden a Rosh dostanou za mistra Kyla Katarna.  Luke objevil, že za napadením Akademie je jakýsi kult, pokoušející se oživit dávno mrtvého Sitha jménem Marka Ragnos. Všichni Jedi včetně studentů začínají pátrat po kultu po celé galaxii, i Jaden pomáhá hledat. Pátrání je usměrněno ve chvíli, kdy Luke zjistí, že mu při napadení Akademie někdo ukradl záznamy z cest. Jedi se vydávají prozkoumat místa s koncentrací síly. Corran Horn vyráží na Wayland, Kyle do Údolí Jedi, Rosh je vyslán na Byss a Jaden má za úkol prozkoumat na Hothu místo, kde měl Luke vizi Bena Kenobiho před svou první cestou na Dagobah.  Nejdřív se Jadenovi zdá, že je místo prázdné, ale pak objeví navigační světla a vydá se po nich. Narazí na stormtroopery. Pátrá dál a dostane se až do opuštěné povstalecké základny. Zjistí, že členové kultu z databáze počítače vytáhli informace, ukazující na Dagobah. Jaden se je pokusí zastavit, ale střetne se s nebezpečnou protivnicí, Alorou. Po tvrdém boji Alora prchá pryč.  Zpátky v Akademii se Jaden od Luka dozvídá, že ze všech míst, kam byli Jedi vysláni, byla vysáta síla. Akorát od Roshe nedorazila žádná zpráva a Kyle s Lukem o něj mají starost. Jaden pokračuje ve výcviku, zatímco Luke dál pátrá. Zjistí, že Rosh byl zajat členy kultu, ale neví, kam ho vzali.  Situace se stává nebezpečnější a Luke rozhodne, že budou nyní Jedi pátrat na místech s velkou koncentrací síly ve dvojicích. Kyle a Jaden jsou vysláni na Vjun, kde je starý hrad Dartha Vadera. Dvojice se dostane až do hradu přes hordy imperiálů a členů kultu. V útrobách hradu jsou kvůli nehodě rozděleni. Kyle se snaží najít cestu vzhůru k Jaden, který zatím pokračuje v pátrání.  Dostane se až do Vaderovy soukromé místnosti, kde objeví Roshe. Evidentně byl sveden temnou stranou síly a nyní s ním musí Jaden zkřížit meč. Aby boj nebyl jednoduchý, Roshovi asistují dva temní Jedi. Jaden se vypořádá nejdříve s nimi a pak se zuřivě vrhne na Roshe. Oba se míhají rychleji, než by prostý člověk chápal, výpady se střídají s neuvěřitelnou frekvencí. Rosh je plný temné strany, agresivně prohání Jadena po místnosti.  Jaden přivolá sílu a tvrdě se s Roshem střetnou. Srazí ho k zemi a chystá se na finální úder, když do místnosti vtrhne Kyle a hned po něm se odkudsi vynoří žena s žezlem, kterou Jaden viděl na Yavinu 4. Kyle poznává Tavion, kterou kdysi ušetřil. Tavion použije moc, skrytou v žezlu, a srazí Kyla i Jadena na zem. Po krátkém proslovu využije Jadenův meč k narušení stropu a uprchne i s Roshem. Kyle silou přidrží trosky stropu a Jaden jeho mečem prořízne podlahu. Uniknou z hradu.  Zpátky v Akademii se setkají s Lukem. Jaden přijde s nápadem, že lze-li použít žezlo k vysávání energie z míst s koncentrací síly, že jej možná lze využít i k posílení schopností u členů kultu. Luke souhlasí, že je to možné, a také povyšuje Jadena na rytíře Jedi. Čerstvého Jedi Kyle upozorní, aby si dal pozor na temnou stranu. Velmi dobře si všiml jeho zloby, se kterou útočil na Roshe.  Jaden si vyrobí nový meč a pak už vyráží na další důležité mise, snaže se dál hledat stopy kultu. Kyle mezitím pátrá po tom, co dělala Tavion v posledních měsících, a zjistí, že byla na Commenoru, kde od sběratele, kterého zabila, získala žezlo. Zdá se, že je o kultu méně slyšet. Kyle si myslí, že je kult blízko ke svému cíli.  Luke konečně zjistí, o co jde, a povolá Jedi do Akademie. Tavion se snaží oživit Ragnose pomocí žezla, kterým vysála sílu z míst, kde byla její vysoká koncentrace. Jedi se vydávají na Korriban, akorát Kyle s Jadenem putují na Taspir III, odkud byl zachycen nouzový signál od Roshe. Při příletu se rozdělí, aby zkusili proniknout do zařízení kultu ze dvou stran.  Jaden se dostane přes vnější obranu a uvnitř narazí na Aloru, která řekne Jadenovi, že Rosh je sveden na temnou stranu a nemá smysl se pokoušet ho zachránit. Když se Jaden přímo zeptá, kde je Rosh, Alora se jen zasměje a zmizí v chodbách instalace. Jaden jde v jejích stopách a nakonec je oba najde v hangáru. Jaden se ho chystá zabít, ale Rosh se Jadena snaží přesvědčit, že si uvědomil své pochybení. Alora využívá Jadenovo váhání a pokouší se ho přimět k vraždě, zatímco v myšlenkách se Jadenovi ozve Kylův hlas, zrazující ho od neuváženého činu. Vycítil, že Rosh nelže, upozorní na to Jadena.  Jaden dobojuje svůj vnitřní boj a vypne k nelibosti Alory svůj světelný meč. Alora se na Jadena vrhne a po krátké potyčce přiskočí k Roshovi a vážně ho zraní. Jaden se s výkřikem vrhne na Aloru a zasype ji ranami. Alora ovšem dlouho vzdoruje. Nakonec se ale projeví Jadenovo nadání a mrtvá Alora se svalí na zem.  Opozdilec Kyle se konečně dostane do hangáru. Je spokojen s tím, jak vše dopadlo a jak se Jaden rozhodl, ale ještě není všemu konec. Ještě je potřeba zastavit Tavion. Kyle vezme s sebou Roshe, neboť mladík potřebuje nutně do nádrže s baktou. Jaden vyráží tam, kam většina Jedi, na planetu Korriban, kde jsou hrobky Sithů.  Jedi pronikají do hrobek, hledajíce Ragnosův hrob. Spousta jich padne, ale členů kultu ještě více. Jaden řádce Jedi zachrání život při své cestě do hlubin Sithských hrobek. Nakonec se objeví v malém údolí, ve kterém se nachází hledaný hrob. Probije se přes poslední zbytky nepřátel a stane před Tavion.  Po krátkém boji Tavion využije moc žezla a vyvolá ducha Ragnose. Duch vstoupí do jejího těla a ovládne jej. Z držadla žezla vytáhne unikátní meč a vrhne se zuřivě na Jadena. Zběsilý a vyčerpávající boj, ve kterém má evidentně Ragnos navrch, skončí ve chvíli, kdy Jaden, urychlený Silou, srazí Ragnose na zem. Meč se mu odkutálí z ruky a Jaden po zbrani bleskurychle skočí a přesekne ji svým mečem. Ragnos se po ztrátě meče nemůže dále udržet v těle Tavion a opouští jej. Tavion zůstane ležet mrtvá na podlaze hrobky a duch mizí v rakvi. Jaden vyjde z hrobky a zboří její vchod.  V Akademii se Jaden dozvídá, že Rosh je v pořádku. Šíří se zvěsti, že po zničení žezla přeživší členové kultu ztratili schopnost využívat Sílu. Zdá se, že hrozba byla zažehnána.

Alternativní konec.

Jaden se rozhodne Roshe zabít a smrtelně ho zraní. Alora je z počátku nadšená, ale úsměv jí mizí z tváře, když jí Jaden řekne, že chce žezlo pro sebe. Bojují spolu a Jaden Aloru zabije. Vydá se na Korriban a čelí zde odporu nejen ze strany následovníků Tavion, ale i bývalým kolegům z Akademie.  I přes velké potíže se nakonec Jaden dostane k Tavion a porazí ji. Kyle přijde krátce na to a pokusí se ještě jednou Jadena přemluvit, ale nakonec spolu stejně bojují. Jaden s pomocí žezla Kyla zasype kamením a uteče z hrobky. Přichází opozdilec Luke. Pomůže Kylovi z trosek a společně přemítají nad výsledkem. Kyle je nešťastný, že přišel o dva své studenty, ale Luke ho uklidňuje, nejen on, ale i takoví velikáni jako Yoda a Kenobi udělali chybu. Kyle moc uklidněn není a vydává se za Jadenem.

Star Wars Jedi Knight: Jedi Academy je akční počítačová hra ze Star Wars světa. Byla vydána v září 2003. Byla vyvinuta Raven Software a vydaná v Severní Americe LucasArts a Activision ve zbytku světa.

Star Wars Jedi Knight: Jedi Academy (oft bezeichnet als: "Jedi Knight 3") ist der offizielle Nachfolger des Spiels "" und wurde im September 2003 weltweit veröffentlicht. Es bildet den Abschluss der ""-Reihe.


Biografie.

Vědecká dráha.

Vystudoval Chemicko-technologickou fakultu Vysoké školy technické v Praze a začal pracovat v laboratoři Spolku pro chemickou a hutní výrobu v Praze. Po skončení druhé světové války se habilitoval a roku 1946 nabyl titul profesora Ústavu technologie lučebnin organických a výbušných na Vysoké škole chemicko-technologické v Praze. V roce 1950 se stal profesorem organické chemie na Přírodovědecké fakultě Univerzity Karlovy v Praze. Zde se podílel na vzniku katedry biochemie, která do té doby v Československu jako vědecký obor nebyla rozvíjena. V roce 1950 byl z jeho iniciativy založen "Ústřední ústav chemický".  Roku 1952 byl jedním ze zakládajících členů Československé akademie věd jako činovník Ústředí vědeckého výzkumu a Chemického ústavu, který řídil do jeho rozdělení v roce 1960 na Ústav teoretických základů chemické techniky a Ústav organické chemie a biochemie. Od roku 1962 nastoupil po zemřelém Zdeňkovi Nejedlém do čela ČSAV. Na této pozici setrval až do roku 1969. Podílel se na zřízení Ústavu přístrojové techniky ČSAV a Tesly Brno. Přičinil se o vznik prvního přístroje pro měření nukleární magnetické rezonance v Československu. Byl nositelem četných vyznamenání.

Politická dráha.

Po volbách roku 1960 byl za KSČ zvolen do Národního shromáždění ČSSR za hlavní město Praha. Mandát nabyl až dodatečně v červenci 1962 jako náhradník poté, co zemřel poslanec Zdeněk Nejedlý, kterého tak nahradil nejen v čele ČSAV, ale i v poslanecké lavici. Mandát obhájil ve volbách v roce 1964. V Národním shromáždění zasedal až do konce jeho funkčního období v roce 1968.  Zastával i stranické funkce. 11. sjezd KSČ ho zvolil za kandidáta Ústředního výboru Komunistické strany Československa. 12. sjezd KSČ a 13. sjezd KSČ ho zvolil členem ÚV KSČ.  Jeho kariéra skončila náhle v roce 1969 poté, co odmítl vyslovit souhlas s invazí vojsk Varšavské smlouvy do Československa. V důsledku federalizace Československa usedl sice ještě roku 1969 do Sněmovny lidu Federálního shromáždění (volební obvod Praha 1 – Hrad), ale zde setrval jen do prosince 1969, kdy rezignoval na poslaneckou funkci. 26. září 1969 byl rovněž „uvolněn“ z funkce člena ÚV KSČ.

František Šorm (28. února 1913 Praha – 18. listopadu 1980 Praha) byl český a československý chemik, biochemik, vysokoškolský učitel, předseda ČSAV, politik Komunistické strany Československa a poúnorový poslanec Národního shromáždění ČSSR a Sněmovny lidu Federálního shromáždění.

František Šorm (* 28. Februar 1913 in Prag; † 18. November 1980 ebenda) war ein tschechischer Chemiker (Organische Chemie, Biochemie).


Rozdělení.

Za samořezné šrouby považujeme:

Šrouby do plechu.

Tyto šrouby mají vyšší ostrý profil závitu. Řezný kužel je krátký, ale stačí na proříznutí plechu. Šrouby pro silnější plechy mají špičku tupou a je třeba pro ně předvrtat otvor, menší než malý průměr závitu. Pro tenké plechy jsou určeny šrouby s ostrou špičkou. Ty jsou schopné při použití elektrického šroubováku nebo vrtačky provrtat a rozhrnout tenký plech. To platí například pro šrouby na montáž sádrokartonu na plechové profily tloušťky 0,6 mm.<br>Vyrábějí se z nízkouhlíkaté oceli (12 010), cementují se do hloubky 0,1 mm a kalí se 60 ÷ 65 HRC.  Normalizované jsou tyto tvary:

Závitořezné šrouby.

Tyto šrouby mají metrický závit přerušovaný ostrými drážkami, díky nimž si řežou v předvrtaném otvoru závit jako závitník. Kuželové sražení konce šroubu je v délce zhruba d/2. Tyto šrouby jsou určeny výhradně pro ruční zašroubování, proto se vyrábějí pouze s průchozí drážkou pro šroubovák. Protože jejich používání je na ústupu, nejsou standardizovány evropskou normou.
Vyrábějí se z nízkouhlíkaté oceli (12 010), cementují se do hloubky 0,1 mm a kalí se 60 ÷ 65 HRC.
Vyrábějí se se závity M 2,5 ÷ M 8.  Normalizovaná provedení: S výjimkou normy ČSN 02 1227 pro ně platí DIN 7513

Samovrtné šrouby.

Tyto šrouby mají špičku upravenou jako vrták na jedno použití (někdy se označují jako šrouby TEX nebo šrouby se špičkou TEX). Lze je použít pro silnější materiály než šrouby do plechu, například pro tenkostěnné válcované a tažené profily. Závit mají shodný se šrouby do plechu.
Vyrábějí se v průměrech 3,3; 3,5; 3,9; 4,2; 4,8 a 6,3 mm.  Normalizovaná provedení:
(Souhrnně je stanoví norma DIN 7504)

Šrouby samořezné speciální.

Sem můžeme řadit samořezné šrouby určené pro zavrtání do konkrétního materiálu. Jejich použití je specifikováno a zaručeno výrobcem. Také jejich značení je stanoveno výrobcem, často jako chráněné označení patentovaného produktu.<br>Patří sem zejména šrouby určené pro různé stavební hmoty, jako je beton, cihly, plynosilikát, lamináty, lisované hmoty atd.

Jako samořezné šrouby označujeme šrouby, k jejichž montáži není zapotřebí matice ani otvor v tělese s předem vyrobeným závitem. Jejich závitová část je zhotovena tak, aby si dokázala při zašroubování vyříznout nebo vytlačit v tělese potřebný závit. Používají se k zašroubování do tělesa, které je podstatně měkčí než šroub. Přestože jsou výrobně pracnější a tím i dražší než klasické šrouby, odpadají při jejich použití náklady na řezání závitů nebo na zajištění matic na špatně přístupných místech. Jsou vhodné pro málo namáhané spoje, jako je například upevnění krytů, nosičů instalace apod. Výhodou dále je, že vytvořený závit je velmi těsný, takže není třeba spoj zajišťovat proti samovolnému povolení. Nevýhodou je, že při opakované montáži může snadno dojít k poškození původního závitu, čímž se sníží nosnost spoje.

Eine Blechschraube dient in der Regel zum Verschrauben eines Bauteils mit einem Blech, das Löcher ohne Gewinde an den passenden Stellen besitzt. Die Blechschraube hat kein metrisches Gewinde wie andere Metallschrauben, sondern ist konisch wie eine Holzschraube. Sie lässt sich von dieser meist durch die gedrungenere Form unterscheiden, und dass ihr Gewinde bis zum Schraubenkopf reicht.


Historie.

Autorem platformy a kryptoměny Ethereum je Vitalik Buterin, který koncept poprvé představil koncem roku 2013, spolu s Gavinem Woodem, který koncept formalizoval na začátku roku 2014 v takzvaném Yellow Paperu.  Síť byla spuštěna 30. července 2015 v režimu Frontier (veřejný beta test). Koncept Etherea spadá mezi next-generation kryptoměny, někdy také nazývané jako „Bitcoin 2.0”.

Hard fork a zcizení etherů.

Rok po spuštění sítě Ethereum již cena kryptoměny vzrostla na 20 amerických dolarů za jeden ether, ale na pořádku dne byl velký propad. Souvisel s kryptoměnovým systémem DAO (z anglického decentralized autonomous organization). Ten vznikl v květnu 2016 a byl v podstatě naprosto transparentní a flexibilní decentralizovaný fond rizikového kapitálu, jehož účel bylo financování všech budoucích decentralizovaných aplikací.  V období května až června 2016 narostla hodnota DAO v přepočtu na více než 150 milionů amerických dolarů v etheru, tj. 14 % v té době vydaných etherů. Systém byl postaven na koncepci blockchainu Ethereum a jeho tokeny mohl získat každý výměnou za ethery. Tím také získal přístup na DAPPS (tzv. decentralizované aplikace). Systém DAO ale umožňoval i opačnou funkci. Pokud klientovi aplikace DAPPS nevyhovovaly, mohl znovu získat funkcí „split“ zpět své ethery. Tato funkce také každému umožňovala tvorbu vlastní „child DAO” (dceřiné DAO).  Aby byl zajištěný hladký průběh transakcí, znovu získané ethery bylo možné utratit až 28 dní od oddělení se od systému DAO. V samotném systému DAO se však nachází chyba. 18. června 2016, tj. po zhruba měsíci od vzniku DAO, využili hackeři chyby v systému a odčerpali pomocí funkce „split“ třetinu z celkového fondu DAO, tedy cca 50 milionů amerických dolarů (v přepočtu 3,7 milionů tokenů). Utratit odčerpané peníze mohli však až po uplynutí 28 dní.  Chyba byla na straně DAO, nikoliv Etherea, ale i přesto vedla ke ztrátě důvéry. Hodnota etheru klesla z 20 amerických dolarů za token na cca 12 dolarů. Jako reakci Nadace Ethereum Foundation z možných řešení zvolila „hard fork“, nenávratné rozdělení sítě, které vstoupilo do platnosti 23. června 2016. Od bloku 1920 000 se vydal blockchain novou cestou a každý, kdo tyto změny akceptoval, se touto cestou vydá také. Ostatním byl přístup k dalším aktualizacím odepřen.  Protože „hard forku“ vyjádřila podporu většina investorů a významných hráčů, zachoval si název Ethereum (ETH), zatímco kryptoměna menší část komunity, která nesouhlasila s radikálním řešením a odmítla přejít na nový systém, tj. zůstala u starého blockchainu, se přejmenovala na Ethereum Classic (ETC).  Zásah do podstaty blockchainu Etherea představoval pouze zavedení chytrého kontrakt, jehož jedinou funkcí bylo umožnit obětem získat své peníze zpět. Tento krok však narušil ideu spravedlivého a transparentního systému, který se nebude měnit a zůstane stejný na věky, a naznačoval i další možné budoucí změny. Ty se ostatně odehrály hned 16. října 2017, kdy proběhl další „hard fork“ Etherea na řešení s názvem Byzantium. Další „hard fork“ s názve Constantinopole má následovat v roce 2018.  Z hlediska kapitalizace představuje Ethereum druhou největší kryptoměnu současnosti (Etherum Classic je osmnáctou největší). Tržní kapitalizace ETH činila 18. června roku 2018 49 789 840 777 amerických dolarů při ceně 497,15 amerických dolarů za jeden ether. Tokenů bylo v té době v oběhu 100 150 943. Tržní kapitalizace Bitcoinu dosahuje naproti tomu 110 752 419 254 amerických dolarů.  Dnes tedy existují dvě Ethereové sítě, které provádění transakce a chytré kontrakty. Jejich cena je však velmi odlišná. Kdo však držel měnu ether v době před rozdělením, měl nárok na stejný objem jednotek v obou kryptoměnách.

Enterprise Ethereum Alliance (EEA).

V březnu 2017 se různé blockchain startupy, výzkumné skupiny a společnosti Fortune 500 oznámili vytvoření Enterprise Ethereum Alliance (EEA) s 30 zakládajícími členy. Do května měla organizace 116 členů, vč. ConsenSys, Microsoft, Intel, ING a dalších.  Účelem EEA je koordinace vývoje open-source verze, i neveřejné části blockchainu určené k řešení korporátních problémů v bankovnictví, managementu, zdravotnictví, aj. za spolupráce s ostatními vývojáři z EEA. Někteří členové aliance projevili zájem o implementaci nepřístupných části do veřejného Etheruem blockchain, jsou zde ale velké pochybnosti v podobě možných bezpečnostních a regulačních problémů spojené se vzájemným přemostěním blockchainů.  Před červencem 2017 má EEA již 150 členů, nově např. MasterCard, Cisco Systems nebo Scotia Bank.

Charakteristika.

Tvůrcům kryptoměny Ethereum šlo zejména o vytvoření sdílené výpočetní platformy, která umožňuje využít blockchain k provozu decentralizovaných aplikací. Platforma Ethereum proto slouží ke zdokonalení chytrých kontraktů a k jejich uvedení do praxe, kde by mohly nahradit a decentralizovat všechny klasické smlouvy a dohody.  Chytrý kontrakt je jakýkoliv protokol nebo software, který zajišťuje, ověřuje anebo vynucuje vyjednání nebo provedení kontraktu (smlouvy). Na rozdíl od standardní smlouvy, kde dodržení závazku vynucuje zákon, chytré kontrakty závazky vynucují pomocí kryptografického kódu. Fungování této sítě tedy není jako u Bitcoinu omezeno pouze na transakci měny, ale je v ní možné psát své vlastní programy, tj. chytré kontrakty, které provádějí přesně to, co jejich tvůrce nastaví. Kontrakty tak klientům pomohou transparentním a nekonfliktním procesem vyměnit peníze, majetek, akcie nebo cokoliv jiného bez zásahů třetích stran (právníků, notářů).  Chytré kontrakty jsou často přirovnávány k digitálnímu prodejnímu automatu, do kterého se vloží data nebo něco hodnotného a zákazník za to získá finální položku, třeba nápoj nebo dům. Každá akce v tomto automatu, síti Ethereum, stojí určité množství paliva, které se odvozuje od potřebného výpočetního výkonu a délky běhu akce. Kryptoměna ether je využívána právě jako digitální palivo této sítě, které získávají od správce chytrého kontraktu těžaři, jenž na jeho popud spustí část programu. Ether může být dále doplňován zasláním od uživatelů nebo jiných chytrých kontraktů.

Těžba.

Na rozdíl od Bitcoinu lze ether relativně snadno těžit grafickými kartami místo specializovaných minerů. V roce 2018 ale začínají programátoři testovat pro ověřování transakcí a zapisování do blockchainu koncept proof-of-stake namísto proof-of-work. Bloky by tak do řetězce transakcí nepřidávali těžaři, ale přímo majitelé velkého množství etherů.

Zakoupení.

Ethereum lze směnit za Bitcoin na některé ze světových burz, kde je obchodováno. Těmi můžou být například Poloniex.com nebo Kraken.com.  Ethereum lze zakoupit i např. pomocí SEPA převodu na burze coinbase.com. Stejně tak jako u českých směnáren je zde ale při vyšších částkách nutné podstoupit proces ověření identity.  Od 17. srpna 2017 umožňuje Ethereum obchodovat i burza bitstamp (jedna z prvních burz obchodujících Bitcoin).,

Zajímavosti.

Vitalik Buterin přiznal kolik vlastní Etheru a další kryptoměny.

Ethereum je kryptoměna (ETH) a open-source platforma založená na decentralizované databázi, tzv. blockchainu, který chrání před neoprávněným zásahem z vnější i z vnitřní strany. Zároveň se však jedná o decentralizovaný, turingovsky kompletní virtuální stroj Ethereum Virtual Machine (EVM) pro běh takzvaných „smart contracts“ („chytrých kontraktů“), které zajišťují hladké a nezmanipulovatelné fungování sítě.

Ethereum ist ein quelloffenes verteiltes System, welches das Anlegen, Verwalten und Ausführen von dezentralen Programmen bzw. Kontrakten (Smart Contracts) in einer eigenen Blockchain anbietet. Es stellt damit einen Gegenentwurf zur klassischen Client-Server-Architektur dar.


Historie.

V červenci roku 2011 představila společnost JetBrains nový programovací jazyk pro JVM s názvem Kotlin, který byl tou dobou již rok ve vývoji. Vedoucí týmu JetBrains Dimitry Jemerov prohlásil, že většina jazyků kromě Scaly nenabízí možnosti které jeho tým vyžadoval. Problémem Scaly byl podle Jemerova příliš dlouhý čas kompilace. Jedním ze základních cílů Kotlinu je tedy kompilace alespoň tak rychlá jako u čisté Javy. V únoru 2012 uvolnil JetBrains Kotlin jako open source pod licencí Apache 2. Kotlin v. 1.0 byl představen 15. února 2016. Tato verze je považována za první oficiálně stabilní vydání a JetBrains se od této verze bude snažit o zachování zpětné kompatibility.  V květnu roku 2017 na konferenci Google I/O bylo oznámeno, že se Kotlin stává oficiálním programovacím jazykem pro mobilní platformu Android. Tento krok způsobil další rozšíření jazyku v Android komunitě, kde se stal oblíbenou alternativou jazyka Java. To vedlo v roce 2019 k oznámení společnosti Google, že ve vývoji pro Android se Kotlin stává preferovaným jazykem.

Filozofie.

Podle vedoucího vývoje Andreye Breslava je Kotlin navržen jako průmyslově spolehlivý objektově orientovaný jazyk, který je lepší než Java, ale je s ní naprosto interoperabilní.

Syntaxe.

Podobně jako Pascal, TypeScript, Haxe, PL/SQL, F#, Go a Scala a na rozdíl od jazyků odvozených od C, jako například C++, Java, C# a D mají proměnné a seznamy parametrů v Kotlinu datový typ deklarovaný až po názvu (oddělený dvojtečkou). Stejně jako v jazycích Scala a Groovy jsou středníky volitelné a většinou se používají jen v případě, že je vzhledem k čitelnosti kódu potřeba mít více příkazů na jednom řádku.

Sémantika.

Vedle tříd a metod (které se v Kotlinu nazývají „member functions“) vlastních objektově orientovaným jazykům podporuje Kotlin i procedurální programování za použití funkcí. Stejně jako v C a C++ je vstupním bodem do aplikace funkce s názvem „main“, která přijímá jako jediný argument pole argumentů z příkazové řádky. Kotlin podporuje interpolaci řetězců ve stylu Perlu a Unix/Linux Shellu. Také je podporováno odvozování typů proměnných.

Ukázka kódu, který vypíše „Hello World!“.

fun main() { Kotlin rozlišuje mezi nulovatelnými a nenulovatelnými datovými typy. Všechny nulovatelné objekty musejí být deklarovány s otazníkem („?“) za názvem typu. Operace s nenulovatelnými objekty vyžaduje od vývojáře speciální přístup – před použitím hodnoty je nutné zkontrolovat, jestli není null. Kotlin obsahuje tzv. null-safe operátory, tedy operátory, které v případě že je objekt null nevyhodí Exception.

Ukázka použití operátoru Elvis.

fun sayHello(maybe : String?, neverNull : Int) { // vrátí null pokud je foo null, nebo bar() nebo baz() vrátí null foo?. bar()?. baz()

Kotlin je staticky typovaný programovací jazyk běžící nad JVM, s možností kompilace do JavaScriptu. Jeho hlavním vývojářem je tým programátorů ze společnosti JetBrains, pracující z pobočky v ruském Petrohradu (název je odvozen od ruského ostrova Kotlin poblíž Petrohradu). V lednu roku 2012 byl Kotlin jmenován programovacím jazykem měsíce časopisem Dr. Dobb’s Journal. I když není Kotlin syntakticky kompatibilní s Javou, je navržen pro interoperabilitu s knihovnami Javy a na některých knihovnách jádra dokonce závisí.

Kotlin ist eine plattformübergreifende, statisch typisierte Programmiersprache, die in Bytecode für die Java Virtual Machine (JVM) übersetzt wird, aber auch in JavaScript-Quellcode oder (mittels LLVM) in Maschinencode umgewandelt werden kann. Kotlin lässt sich außerdem zur Entwicklung von Android-Apps verwenden und wird dafür seit 2017 offiziell von Google unterstützt. Seit Mai 2019 ist Kotlin die von Google bevorzugte Sprache für Android-Appentwicklung.


Historie.

Sídlo vládnoucí dynastie srbské monarchie vzniklo na místě starší rezidence, která zde byla vybudována v první polovině 19. století a později byla známá pod názvem "Stari konak".  Po Berlínském kongresu se Srbsko stalo samostatným státem a proto byla na pořadu dne otázka výstavby reprezentativního sídla pro vládnoucí rod. Přípravu na výstavbu sídla poté urychlilo plánované vyhlášení království, které se uskutečnilo v roce 1882. Stavbu připravil tehdejší projektant Aleksandar Bugarski. Palác měl být třídílný; centrální část měla sloužit pro pobyt vladaře a měla se nacházet v místě Starého konaku. Z pravé strany se měl nacházet blok určený pro následníka trůnu a levé křídlo mělo sloužit pro státní návštěvy. Nakonec však bylo z celkové koncepce realizováno pouze levé křídlo. Pravé křídlo vybudováno bylo jako tzv. Nový palác o tři desetiletí později.  Po vyvraždění dynastie Obrenovićů v roce 1903 byla budova Starého paláce poničena. Stavba i přesto ale sloužila jako oficiální rezidence dynastie Karađorđevićů. Ti po první světové válce, kdy byl Bělehrad několikrát bombardován a palác dále poničen, nařídili jeho rekonstrukci. Stavební práce byly zahájeny roku 1921 a dokončeny do dubna 1922. Na stavbu dohlíželi představitelé Ministerstva výstavby a financí a dvorní umělec Uroš Predić. Byl zcela přepracován interiér a nakoupen nový nábytek z Vídně a Lyonu. Ve stejnou dobu byl dokončen i Nový palác a Starý palác získal své původní určení, tedy stal se místem pro příjem zahraničních hostů a diplomatů.  Další obnova paláce se uskutečnila v letech 1930 a 1931 pod dohledem architekta Dragomira Tadiće. Veškeré fasády a dekorativní plastiky objektu byly nahrazeny. Na výměnu dohlížel architekt Svetomir Lazić. V roce 1941 byl palác opět poškozen při bombardování. Zničen byl celý jeden roz stavby a těžce strádal také interér paláce. Po roce 1945 byla Jugoslávie prohlášena republikou a palác tak ztratil svoji funkci. Po rekonstrukci, která se uskutečnila v letech 1947 až 1949 změnila stavba nejen svůj účel, ale byla rovněž změněna její fasáda. Novou navrhl známý modernistický architekt Dragiša Brašovan. Odstraněny byly různé monarchistické symboly, jako např. kupole s královskými korunami. Slavnostní sál doplnily vitráže s motivy republiky a partyzánského boje. Kromě Đorđeviće a Brašovana se na přestavbě paláce podíleli i někteří další architekti, jako např. Bratislav Stojanović, Milan Minić, Slobodan Mihailović nebo Momčilo Belobrk.

Využití.

Palác sloužil až do druhé světové války jako sídlo vládnoucí dynastie, po roce 1903 jako oficiální rezidence krále, kde byly přijímány různé návštěvy. Občas se zde uskutečnila i různá jiná setkání. V letech 1919 a 1920 zde zasedala Skupština Království Srbů, Chorvatů a Slovinců. Po skončení druhé světové války zde sídlilo Předsednictvo Lidové skupštiny, Vláda FNRJ a Svazová výkonná rada. Od roku 1961 slouží palác pro potřeby samosprávy města. Od roku 1983 je kulturní památkou.

Starý palác (srbsky Стари двор/Stari dvor) je palác v centru srbské metropole Bělehradu. Sloužil jako královské sídlo dynastie Obrenovićů. V současné době se zde nachází Skupština Bělehradu (zastupitelstvo). Palác se nachází na rohu ulic "Kralja Jovana" a "Dragoslava Milanovića" na Andrićevě venci. Palác byl ve své současné podobě dokončen v roce 1884 a je kulturní památkou.

Der Alte Palast (), eines der repräsentativsten Gebäude Belgrads, stellt gemeinsam mit dem Gebäude des Neuen Palasts ein Zeugnis des ersten Palastkomplexes in Serbien unter der Herrschaft der beiden Dynastien Obrenović und Karađorđević dar.


Historie.

Společnost MyHeritage byla založena roku 2003 dnešním výkonným ředitelem společnosti MyHeritage Giladem Japhetem a několika dalšími genealogickými nadšenci přímo v domě jednoho z nich, ve vesnici Bnei Atarot poblíž Tel Avivu v Izraeli. Během šesti let se společnost proměnila v komunitu s více než 30 miliony uživatelů, z nichž bylo v dubnu 2008 asi 120 tisíc z České republiky, kteří přidali více než 320 milionů uživatelských profilů. Stránky obsahují 6 milionů rodokmenů a jsou dostupné v 34 jazycích. MyHeritage je dnes druhou největší genealogickou společností a nejrychleji rostoucí rodinnou sítí na internetu.  Společnost získala v další vlně investování kapitál 15 milionů dolarů od společností Index Ventures a investora Accel, který financoval rozvoj společnosti již dříve. Roku 2008 MyHeritage odkoupila MyHeritage konkurenční rodinnou sociální síť, společnost Kindo, která byla populární v Evropě.  Společnost MyHeritage skoupila firmy jako například Verwandt.de, která zdarma zpřístupňovala mapu příjmení, což MyHeritage zrušilo.

Webové služby.

Rodinné stránky.

Produktová řada Myheritage je zaměřena na rodiny, rodinné historiky a genealogy. Primární službou jsou rodinné stránky, které se skládají z online profilů jednotlivých členů rodiny. Členové rodinných stránek mohou přizvat k jejich užívání další členy, sdílet s nimi fotky, videa a dokumenty, plánovat oslavy výročí a jiné události.

Štítkování fotek.

Stránky MyHeritage umějí automaticky označit lidi na fotografiích díky automatickému rozpoznání obličeje a taktéž rozpoznají, zda je daná osoba v rodokmenu.

Rozpoznání obličeje a porovnávání podobnosti s celebritami.

Technologie vyvinutá MyHeritage dokáže rozpoznat obličeje osob a tváře vzájemně porovnávat. Uživatelé tak mohou například zjistit, komu ze známých celebrit se nejvíce podobají, nebo jestli komu z rodičů je jejich dítě více podobné.

Výzkum.

Výzkum MyHeritage umožňuje uživatelům pátrat po předcích na internetu. Společnost používá metavyhledávač, který vyhledává v interní databázi a navíc v 1526 světových databázích. Uživatelé mohou najednou vyhledávat až 5 variant hláskování hledané osoby s využitím metod Soundex a Megadex. Megadex je unikátní funkcionalitou MyHeritage, jež umožňuje zvolit skupinu nejčastěji používaných hláskování a znělosti. Megadex je na rozdíl od Soundex kompatibilní se všemi databázemi. Badatelé navíc mohou své výsledky skladovat a komentovat.  Společnost rovněž publikuje dva blogy - jeden zaměřený na online komunitu, rodiny a rodinná témata. Druhý je zaměřený na genealogii, vývoj v oboru, zdroje, metody a nástroje pro výzkum v oblasti rodinné historie.

Genealogický software.

Family Tree Builder.

Společnost MyHeritage vyvíjí po boku online služeb rovněž genealogický software "Family Tree Builder", umožňující využití pokročilých genealogických funkcí i bez připojení k internetu. Obsah vytvořený offline je možné publikovat tak, že se po připojení k internetu promítne do online rodinných stránek. Uživatelé mohou přidávat fotografie předků, data narození, sňatku či úmrtí, uvést, kde jejich předci žili, jaké bylo jejich povolání, zájmy a koníčky. Program rovněž dokáže vytvářet zprávy o vztazích v rámci rodiny a produkovat zjednodušené diagramy, ze kterých je patrné, v jakém vztahu daní rodinní příslušníci jsou. Family Tree Builder je v základní verzi freeware a je přeložen do 34 jazyků včetně češtiny a slovenštiny.  FTB podporuje dvojjazyčné zadávání záznamů.  FTB ve verzi Premium obsahuje funkcionalitu Smart Matching, která umožňuje uživatelům ještě snadnější spojení s rodinou. Smart Matching vyhledává shody v databázi profilů. Program kontroluje jméno, datum narození a rodiče u každého záznamu ve všech publikovaných rodokmenech. V okamžiku, kde je nalezena potenciální shoda, informuje uživatele a dá mu možnost tento nález potvrdit.

Testování DNA.

V roce 2016 začala MyHeritage poskytovat též genetické testy pro účely genetické genealogie pod značkou MyHeritage DNA. Analýza autozomální DNA probíhá na základě vzorku buněk ze vnitřní strany tváře odebraného uživatelem doma a zaslaného zpátky do laboratoře. MyHeritage využívá pro analýzu svých vzorků laboratoře konkurenční společnosti Family Tree DNA, na rozdíl od ní však MyHeritage neposkytuje jiné druhy genetických testů (otcovská linie, mateřská linie). Výsledky testu MyHeritage DNA poskytují odhad etnického původu zkoumaného jedince a zejména pak seznam jiných osob testovaných u téže společnosti, jejichž DNA se s DNA dotyčného částečně shoduje a je tedy pravděpodobné, že se jedná o příbuzné. Tyto osoby je pak možné kontaktovat nebo si prohlížet jejich rodokmen, pokud byl na webu zpřístupněn.

MyHeritage je sociální síť zaměřená na rodinu a rodinné vztahy, která umožňuje svým uživatelům vytvářet online dostupný rodokmen, sdílet fotografie, plánovat rodinná setkání a vyhledávat předky. Služba MyHeritage je rovněž známá pro technologii, která umožňuje rozpoznávat obličeje na nahraných fotografiích a porovnávat je s fotografiemi celebrit. Od roku 2016 nabízí MyHeritage též služby genetické genealogie.

MyHeritage ist eine Genealogie-Plattform. Sie wurde 2003 von der israelischen Firma MyHeritage entwickelt. Die Nutzer der Plattform können Stammbäume erstellen, Fotos hochladen und rund vier Milliarden Profile durchsuchen. Der Service ist in 42 Sprachen verfügbar und hat 92 Millionen Nutzer. 2016 wurde ein Gentest-Service mit dem Namen MyHeritage DNA eingeführt. Der Hauptsitz des Unternehmens befindet sich in Or Jehuda, Israel.


Životopis.

Narodil se 6. února 1995 ve středolotyšské obci Ķekava poblíž hlavního města Rigy. V Rize chodil na 1. státní gymnázium.  Hudbě se věnuje od svých 6 let, kdy začínal v církevním sboru rižského kostela. Tam se pak také učil hudební teorii, hru na klavír, teorii jazzu, improvizaci a další umělecké obory. V 16 letech vystupoval jako pouliční umělec, krátce nato založil skupinu TaxFree, poté působil v kapelách Bunch of Gentlemen a Gacho, s nimiž se věnoval funku, rapu, punku, jazzu a elektru. V roce 2014 s kapelou Gacho natočil několik písní na její album "Smaids Līdz Ausīm". Účastnil se také několika hudebních festivalů a skončil na 2. místě v soutěži Ghetto faktors. Na konzervatoři začal studovat obor zaměřený na výuku jazzového a populárního zpěvu. Mezi svými hudebními vzory uvádí Raye Charlese, Michaela Jacksona, The Neighbourhood či Glass Animals.  V únoru 2016 vyhrál národní soutěž Supernova s písní „Heartbeat“, čímž se kvalifikoval do 61. ročníku mezinárodní soutěže Eurovision Song Contest 2016 (ESC) ve švédském Stockholmu. Dalšími finalisty Supernovy byli Catalepsia s písní „Damnation“, MyRadiantU („We Will Be Stars“) a Marta Ritova („Not From This World“). Píseň „Heartbeat“ pro Justse napsala Aminata Savadogo, která zemi reprezentovala v předešlém ročníku ESC s vlastní skladbou „Love Injected“. V semifinále ESC 12. května 2016 se Justs z celkových 18 soutěžících umístil na 8. z 10 postupových míst, a to se 132 obdrženými body. Ve velkém finále 14. května, do něhož se kvalifikovalo celkem 26 uchazečů, skončil na 15. místě se ziskem stejného počtu bodů jako v semifinále.

Justs Sirmais (* 6. února 1995, Ķekava) je lotyšský zpěvák, finalista soutěže Eurovision Song Contest 2016. Říká si též jen Justs.

Justs Sirmais (* 6. Februar 1995 in Ķekava), bekannt als Justs, ist ein lettischer Sänger. Er vertrat sein Land beim Eurovision Song Contest 2016 in Stockholm.


Životopis.

Narodil se 20. června 1984 v Paříži tuniskému otci a marocko-španělské matce. Vyrůstal v Sarcelles na severním předměstí Paříže, v osmi letech se však s rodiči přestěhoval do Izraele. Později zde nastoupil povinnou vojenskou službu a po jejím absolvování zahájil zubařské univerzitní studium, které dokončil v roce v roce 2012. V roce 2014 se oženil se svou izraelskou partnerkou. Slyší jen na jedno ucho.  Už před vojnou se v roce 2006 zúčastnil čtvrté řady izraelské verze SuperStar – A Star is Born. V roce 2008 pro francouzskou nahrávací společnost natočil debutový singl „Kache limtso milim“, v roce 2011 pak vydal své první album "Vayehi". Koncem roku 2013 se zúčastnil třetí řady francouzské verze talentové soutěže Hlas, kde získal podporu všech 4 porotců, postoupil až do finále a skončil na 3. místě. V té době si začal psát i vlastní písně, z nichž pak vzniklo album "Au coeur de moi", vydané na konci dubna 2016 labelem Warner Music France.  Koncem února 2016 francouzská televize France 2 oznámila, že Amira vyšle jako národního reprezentanta do mezinárodní soutěže Eurovision Song Contest 2016. V květnu téhož roku tedy vystoupil ve švédském Stockholmu se svým electro-popovým hitem „J’ai cherché“, který napsal zčásti ve francouzštině a zčásti v angličtině spolu s Nazimem Khaledem a Johanem Erramim. Ve finále soutěže získal od poroty a diváků dohromady 257 bodů, což mu vyneslo z 26 uchazečů celkově 6. místo. Dosáhl tak pro Francii nejlepšího výsledku od roku 2002, kdy Sandrine François s písní „Il faut du temps“ skončila pátá.

Amir Haddad (; * 20. června 1984 Paříž), celým jménem Laurent Amir Khlifa Khedider Haddad (), známý též jen jako Amir, je izraelsko-francouzský zpěvák a písničkář.

Laurent Amir Khlifa Khedider Haddad (, geb. 20. Juni 1984 in Paris) ist ein israelisch-französischer Sänger. Er vertrat Frankreich beim Eurovision Song Contest 2016 in Stockholm.


Univerzitní fotbal.

Fleener byl za své výkony v sezóně 2011, kdy zachytil 34 přihrávek pro 667 yardů a 10 touchdownů, zvolen do all-stars týmu webu CBSSports.com.

Profesionální kariéra.

Před Draftem NFL 2012 byl Fleener považován za jednoho z nejlepších tight endů v nabídce. Během "NFL Scout Combine" se kvůli zranění kolene zúčastnil pouze testu v bench-pressu, nicméně i tak byl vybrán jako vůbec první tight end ze všech týmem Indianapolis Colts.

Indianapolis Colts.

25. července 2012 podepsal Fleener čtyřletý kontrakt s Colts za 5,431 milionu dolarů a stal se jejich startujícím Tight endem. Hned v prvním utkání si připsal 6 zachycených přihrávek pro 82 yardů, tento výkon ovšem ve zbývajících utkáních základní části nedokázal překonat, celkem zaznamenal 26 zachycených přihrávek pro 281 yardů. První touchdown kariéry v NFL zaznamenal v 13. týdnu proti Detroitu Lions.  Před startem sezóny 2013 se Fleener stal náhradníkem za Dwaynea Allena, ale ten byl po prvním týdnu zapsán na seznam zraněných hráčů a Fleener se tak stal startujícím hráčem Tight endem pro zbytek sezóny. První zápas s více jak 100 nachytanými yardy zaznamenal v 11. týdnu proti Tennessee Titans a ročník zakončil s 52 zachycenými přihrávakmi pro 608 yardů a 4 touchdowny. Pro ročník 2014 se vrátil Dwayne Allen, nicméně Fleener si pozici startujícího hráče udržel, částečně i proto, že Colts přešli na systém se dvměa Tight endy. Své výkony i nadále vylepšoval, takže se na konci sezóny hna jeho účtu objevilo 51 zachycených přihrávek pro 774 yardů a 8 touchdownů.

Jacoby "Coby" Fleener (* 20. září 1988 v Lemontu, stát Illinois) je hráč amerického fotbalu nastupující na pozici Tight enda za tým Indianapolis Colts v National Football League. Fleener hrál fotbal nejprve za Joliet Catholic Academy, poté za Stanfordovu univerzitu a v druhém kole Draftu NFL 2012 byl vybrán týmem Indianapolis Colts.

Jacoby "Coby" Fleener (* 20. September 1988 in Lemont, Illinois) ist ein US-amerikanischer American-Football-Spieler auf der Position des Tight Ends. Er spielte zuletzt für die New Orleans Saints in der National Football League (NFL).


Život.

Narodila se roku 1953 v Dublinu do chudé rodiny a již od svého nejútlejšího dětství prý viděla anděly a komunikovala s nimi. Když byla malá, myslela si, že je to normální a že tyto bytosti vidí každý. Později však zjistila, že tomu tak není a o andělech, které ji provázeli (jak jí to oni sami radili) nikomu neříkala. Dospělým její chování, kdy se nezajímala o fyzický svět kolem sebe, přišlo nenormální a považovali ji za mentálně zaostalou. 18. srpna 1975 se vdala za Joeho, přesně jak jí anděl Eliáš předpověděl. Joe měl však vážné zdravotní problémy, a tak žili se svými čtyřmi dětmi v chudobě. Když v roce 2000 manžel zemřel, zůstala Lorna s dětmi sama. Nyní žije na irském venkově.

Díla.

Kniha "Andělé v mých vlasech" ("Angels in My Hair") je kronikou Lornina neobyčejného života. Popisuje v ní svá setkání s anděly a rozhovory s nimi. Na knize začala pracovat v roce 2003. V květnu 2008 kniha poprvé vyšla v Anglii a Irsku. Nyní je už kniha přeložena do 27 jazyků, vyšla v 50 zemích světa a prodalo se jí přes půl milionů kopií.  Ve Své druhé knize "Schody do nebe" ("Stairways to Heaven") píše o vztahu lidské duše k tělu nebo například plánům, které má Bůh a andělé s lidstvem.  Jak oslovit anděly s prosbou, píše v nejnovějším, třetím díle "Andělské poselství naděje" ("A Message of Hope from the Angels"), kde zdůrazňuje sílu modlitby, lásky.  V Česku její knihy vydává nakladatelství Ikar.

Lorna Byrne (* 25. března 1953 Dublin ) je irská mystička a spisovatelka, autorka mezinárodních bestsellerů Andělé v mých vlasech ("Angels in My Hair"), Schody do nebe ("Stairways to Heaven") a Andělské poselství naděje ("A Message of Hope from the Angels").

Lorna Byrne (* 25. März 1953) ist eine irische esoterische Bestsellerautorin und angebliche Mystikerin. Ihre bekanntestes Werk sind ihre Memoiren "Engel in meinem Haar" (2008).


Historie.

Většina výrobců obrazovkových terminálů vyvinula proprietární escape posloupnosti pro ovládání terminálů pomocí operací, které umožňovaly např. umístit kurzor na libovolné místo na obrazovce. Např. terminál VT52 přesune kurzor na pozici x,y, pokud se na něj odešle znak codice_1 následovaný znakem codice_2 a dvěma znaky s kódy x+32 nebo y+32 (přičtením 32 se zabrání, aby escape sekvence obsahovala řídicí znaky).  Protože různé terminály používaly různé posloupnosti, byly vytvořeny komplikované knihovny jako například termcap, které vytvářejí jednotné API pro ovládání libovolného terminálu. Většina těchto knihoven vyžadovala, aby se čísla (např. číslo řádku a sloupce) odesílala jako binární hodnoty znaků; pro některé programovací jazyky a pro systémy, které nepoužívaly interně ASCII, bylo často obtížné nebo nemožné převést číslo na správný znak.  ANSI standard usiloval o vyřešení těchto problémů vytvořením sady příkazů, které by používaly všechny terminály, a u nichž by všechny číselné informace byly přenášeny v textovém tvaru. Prvním takovým standardem byl ECMA-48, přijatý v roce 1976, který navazoval na řadu standardů pro kódování znaků, z nichž první byl ECMA-6 z roku 1961, 7bitový standard, který inspiroval kódování ASCII. Název „ANSI escape posloupnosti“ pochází z roku 1981, kdy ANSI převzalo ECMA-48 jako vlastní standard ANSI X3.64 (který platil do roku 1997).  První oblíbený videoterminál, který podporoval tyto posloupnosti, byl VT100 firmy Digital představený v roce 1978. Tento model se velmi dobře prodával, což vedlo ke vzniku množství jeho klonů, z nichž k prvním a nejoblíbenějším patřil mnohem levnější Zenith Z-19 z roku 1979. Oblíbenost těchto terminálů vedla k tomu, že stále více a více softwaru (zvláště systémy BBS) předpokládalo, že escape posloupnosti fungují, což vedlo k tomu, že je podporovaly téměř všechny nové terminály a emulátory.  Standard ECMA-48 byl několikrát aktualizován a aktuálně je v pátém vydání z roku 1991. ECMA-48 převzala ISO a IEC jako standard ISO/IEC 6429.

Podpora.

Velkého rozšíření ANSI díky systémům BBS a online službám vedlo k téměř univerzální platformní podpoře do poloviny 80. let 20. století. Ve většině případů měla podpora formu terminálového emulátoru (jako například xterm na Unixu nebo OS X Terminal nebo ZTerm na MacOSu a mnoho komunikačních programů pro IBM PC), ale na mnoha operačních systémech se zlepšovala i podpora ve standardním textovém výstupu.  Unix a AmigaOS obsahovaly podporu ANSI sekvencí v systému, takže ji používalo mnoho programů běžících na těchto platformách. Na unixových operačních systémech jsou k dispozici knihovny, jako například termcap a curses, které používání ANSI kódů umožňují. Tyto knihovny by měly podporovat i neANSI terminály, ale tato podpora se v současnosti testuje jenom zřídka, takže je pravděpodobné, že nebude bezchybná. Mnoho her a shellových skriptů (jako například barevné systémové nápovědy) přímo vypisují ANSI posloupnosti a proto je nelze používat na terminálech, které je neumějí interpretovat.  AmigaOS interpretuje ANSI escape posloupnosti nejen v textovém výstupu na obrazovku, ale ovladače tiskáren je (včetně rozšíření proprietárních pro AmigaOS) převádí na kódy pro konkrétní připojenou tiskárnu.  Přes svou oblíbenost nebyly ANSI kódy univerzálně podporované. Podpora nebyla součástí původního „klasického“ Mac OS, Atari ST používalo řídicí posloupnosti převzaté z VT52 s některými rozšířeními pro podporu barev.

Windows a DOS.

MS-DOS 1.x žádnou podporu ANSI ani jiných escape posloupností neobsahoval. Podkladový BIOS interpretoval pouze několik řídicích znaků (BEL, CR, LF, BS), což téměř znemožňovalo vytváření celoobrazovkových aplikací. Pro jakékoli obrazovkové efekty bylo nutné požít BIOS, což bylo velmi pomalé, nebo přímo hardware IBM PC.  DOS 2.0 umožňuje instalovat ovladače zařízení a obsahuje ovladač pro ANSI escape posloupnosti – "de facto" standardem je ANSI.SYS, ale existují další (výrazně rychlejší, protože obcházejí BIOS) jako ANSI.COM, NANSI.SYS a ANSIPLUS.EXE. Protože standardní ovladač byl velmi pomalý a nebyl nainstalován implicitně, používalo ANSI sekvence jen velmi málo programů; většina programů přímo přistupovala k hardwaru videokarty, aby dosáhla požadovaných efektů při textovém výstupu. ANSI.SYS a podobné ovladače byly dostupné ve Windows 9x až Windows Me i v prostředí pro 16bitové starší programy prováděné pod NTVDM v systémech vycházejících z Windows NT.  Windows ANSI escape sekvence od verze 10 opět podporují, dokonce s 24bitovými barvami. Toho je dosaženo tím, že terminálový program [connhost.exe] byl převeden z textového módu do grafického, což umožňuje full-screen provoz konzole.  Některé programy ANSI escape posloupnosti ve výstupních textech interně interpretují a převádějí je na volání služeb, které manipulují s barvami a pozicí kurzoru v okně pro výstup příkazů, což usnadňuje portování softwaru používajícího ANSI na Windows.

Struktura ANSI Escape posloupností.

Escape posloupnosti začínají znakem codice_3 (ASCII desítkově codice_4/šestnáctkově codice_5/osmičkově codice_6). Ve dvouznakových posloupnostech je druhý znak z intervalu ASCII kódů codice_7–codice_8 (codice_9 až codice_10).  Většina posloupností je však tvořena více než dvěma znaky a začínají znaky codice_1 a codice_12 (levou hranatou závorkou). Tato posloupnost se nazývá CSI (). Poslední znak těchto posloupností je ASCII znak z intervalu codice_7–codice_14 (codice_9 až codice_16).  Existuje i jednoznakové CSI (codice_17/codice_18 /codice_19 viz řídicí sada C1), ale dvouznaková posloupnost codice_20 se používá častěji.  Zařízeními, které podporují pouze ASCII (7bitové byty), rozpoznávají pouze dvouznakové CSI, stejně jako zařízení, které sice podporují 8bitové byty, ale interval řídicích znaků codice_21–codice_22 používají pro jiné účely. Na terminálech, které používají kódování UTF-8, oba tvary zabírají 2 byty (CSI v UTF-8 je codice_23, codice_18), ale posloupnost codice_25 je jasnější.  Přestože některá kódování používají více bytů na znak, následující diskuze je omezená na ASCII znaky a tedy předpokládají jeden byte pro každý znak.

Jiné než CSI kódy.

Poznámka: jiné kódy z řídicí sady C0 než ESC – obvykle BEL, BS, CR, LF, FF, TAB, VT, SO a SI – mohou produkovat podobné nebo stejné efekty jako některé řídicí posloupnosti.  Poznámka: stisknutí speciálních kláves na klávesnici nebo vypsání různých CSI, DCS nebo OSC posloupností v xtermu často produkuje CSI, DCS nebo OSC posloupnost.

CSI kódy.

Obecná struktura většiny ANSI escape posloupností je codice_26. Koncový znak je písmeno určující příkaz, který může být modifikován znaky pro soukromý režim a středovými znaky. Čísla jsou nepovinné parametry; pokud jsou vynechány, implicitní hodnota závisí na příkazu; obvykle je 1 nebo 0. Jsou-li parametry vynechané, lze vynechat i následující středník.  Koncový znak je technicky libovolný znak z intervalu codice_7–codice_14 (šestnáctkově codice_29–codice_30, ASCII codice_9 až codice_16) a může být modifikován středovými znaky z intervalu codice_33 až codice_34 (hex codice_35–codice_36, ASCII codice_37 až codice_38).  Dvojtečka (codice_39, hex codice_40) je jediným znakem, který není částí žádné obecné escape sekvence. Byl ponechán pro budoucí standardizaci, takže všechny escape sekvence, které obsahují dvojtečku, musí být ignorovány.  Přestože je povoleno více znaků pro soukromý režim i středových znaků, není známo, že by byly používány.  Pokud posloupnost začíná nějakým znakem pro soukromý režim, tělo posloupnosti teoreticky může obsahovat libovolnou posloupnost znaků z intervalu codice_41–codice_42 (hex codice_43–codice_44, ASCII 0 až codice_45) místo dobře utvořených seznamů čísel oddělených středníky, ale všechny známé terminály se chovají slušně a používají znaky z tohoto intervalu jiné než číslice pouze jako příznaky. Posloupnosti, jejichž poslední byte je z intervalu codice_46–codice_14 (hex codice_48–codice_30, ASCII codice_50–codice_16) jsou také soukromé.  Mezi soukromé escape kódy patří DECTCEM (DEC text cursor enable mode) popsaný dále, který se objevil u videoterminálů řady VT-300.  Pokud CSI posloupnost obsahuje libovolný znak mimo interval codice_33 až codice_14 (hex codice_35–codice_30, ASCII codice_37–codice_16) není chování terminálu definované. Tyto nepovolené znaky jsou buď řídicí znaky z řídicí sady C0 (z intervalu codice_58–codice_59, hex codice_60–codice_61), znak codice_62 (hex codice_63, ASCII codice_64), anebo rozšířené ASCII znaky (intervalu codice_65–codice_66, hex codice_21–codice_68).  Existuje několik možností, jak zpracovávat nepovolené znaky v CSI posloupnostech:

Barvy.

Barvu textu (obecně SGR parametry) lze nastavit posloupností codice_75, kde codice_76, codice_77,... jsou parametry SGR uvedené výše. Pomocí kódů codice_78 se mění barva textu, pomocí codice_79 barva pozadí, přičemž codice_80 je číslo požadované barvy v následující tabulce.  Na unixových systémech lze následující příklady vypsat příkazem codice_81, kde codice_82 implementuje CSI: Kód codice_83 změní barvu písma na černou; kód codice_84 na červenou; pro přepnutí na šedou pomocí parametru „bold“ lze použít codice_85; pro jasně červenou codice_86. Pro opětovné nastavení barev na implicitní hodnoty lze použít codice_87 (což není podporováno na všech terminálech) nebo codice_88 (zrušení všech atributů).  Existují dva další standardy pro barvy: Standardní barvy pro CSS/HTML a X Window, který standardizují jak jména barev tak hodnoty RGB složek, ale standard pro escape posloupnosti určuje pouze jména barev, ne RGB hodnoty. V následující tabulce jsou shrnuty implicitní RGB hodnoty barev v některých rozšířených terminálových programech, spolu s hodnotami barev pro Kaskádové styly (CSS) a X Window System.  Sloupec „Standardní VGA barvy“ obsahuje barvy, které jsou nastaveny při startu osobního počítače a jsou obvykle k dispozici v klasickém textovém režim 80×25. V grafických režimech EGA/VGA jsou barvy odlišné.  V červnu 2004 byly změněny odstíny modré barvy v xtermu, RGB (0,0,205) → (0,0,238) pro normální modrou a (0,0,255) → (92,92,255) pro jasnější. Ještě v roce 2010 však byla na mnoha počítačích nainstalována stará verze xtermu.  Xterm, GNOME Terminal a Konsole v KDE podporuje 24bitové nastavení barev písma (popředí) a pozadí podle ISO-8613-3. Ze zdrojových textů lze zjistit následující sekvence:  V režimu s 256 barvami (codice_91 a codice_92) se používají následující barevné kódy: Také xterm umožňuje změnit implicitní barvu písma a pozadí pomocí kde codice_97 a codice_98 jsou jména barev v X11 a BEL je ASCII znak BEL (s kódem 7). Použití pravé hranaté závorky místo levé ukazuje, že se jedná o řídicí příkazy operačního systému.

Příklady.

codice_99 – Vymaže obrazovku a na některých zařízeních umístí kurzor na pozici y,x = 1,1 (do levého horního rohu).  codice_100 – Přepne na zelený text. V MS-DOSu je normální zelená mdlá a tmavá, takže je vhodnější pomocí posloupnosti codice_101 přepnout na vyšší jas nebo použít kombinaci codice_102, což dává jasně zelenou. MS-DOS ANSI.SYS používá stav Bold pro zobrazení jasnějších znaků; lze také zapnout stav blikání (pomocí codice_103), který v některých případech zobrazí pozadí v jasněji. MS-DOS ANSI.SYS SGR kódy 90–97 a 100–107 přímo nepodporoval.  codice_104 – Přeprogramuje klávesu F10, aby posílala do bufferu klávesnice řetězec „DIR“ a kód klávesy Enter, což v příkazovém řádku DOSu vypíše obsah aktuálního adresáře (pouze MS-DOS ANSI.SYS). Tato posloupnost byla někdy používána pro ANSI bomby. Jedná se o proprietární kód (indikovaný písmenem p), který umožňuje pomocí nestandardních rozšíření zadat řetězcové parametry. Podle standardu by posloupnost měla končit písmenem D.  codice_105 – Uloží pozici kurzoru. Posloupnost codice_106 pozici kurzoru obnoví. Aktuální pozice kurzoru může být např. 7(y), 10(x). Posloupnost codice_105 tato dvě čísla uloží. Pak je možné přesunout kurzor na jinou pozici, například 20(y) a 3(x), pomocí posloupnosti codice_108 nebo codice_109. Pak lze posloupností codice_106 vrátit kurzor na pozici 7(y), 10(x). Na některých terminálech je třeba použít DEC posloupnosti codice_111 a codice_112, které jsou více podporované.

Příklad použití v shellových skriptech.

Unixové terminály často používají ANSI escape kódy pro zvýrazňování syntaxe. Například následující příkaz zobrazí na kompatibilních terminálech jména souborů a adresářů různými barvami podle typu souboru.  codice_113  Uživatelé mohou používat escape kódy ve svých skriptech jejich začleněním do "standardního výstup" nebo "standardního chybového výstupu". Například následující příkaz pro "sed" zvýrazní výstup příkazu "make" zobrazením řádků obsahujících slova začínající (malá a velká písmena se nerozlišují) „WARN“ použitím inverzního videa a slova začínající „ERR“ světle žlutým písmem na tmavě červeném pozadí. Reprezentace kódů jsou zvýrazněny.  Následující funkce shellu rozbliká terminál (střídavým posíláním kódů pro inverzní a normální videorežim) dokud uživatel nestiskne klávesu. To lze použít pro upozornění programátora, že příkaz, jehož provedení trvá dlouho, již skončil, jako například codice_114.

ANSI escape kódy () (nebo escape posloupnosti) je metoda pro řízení formátování, barev a dalších vlastností výstupu na obrazovkové textové terminály pomocí signalizace v přenosovém kanálu (). Pro zakódování formátovacích informací se do textu vkládají určité posloupnosti bytů, které terminál neinterpretuje jako kódy znaků, ale jako příkazy.

ANSI-Escapesequenzen oder ANSI-Escapecodes sind Zeichenfolgen zur Bildschirmsteuerung (Escapesequenzen), die das ASCII-/ANSI-Zeichen 27 (1B hexadezimal), „Escape“, als einleitendes Steuerzeichen nutzten und auf dem Standard von ANSI X3.64 und ECMA-48 beruhen. Diese ANSI/ECMA-Norm definiert einen Standard zur Bildschirm- und Tastatursteuerung auf Terminals wie der DEC VT100 (1979). Außer auf Terminals selbst sind ANSI-Escapesequenzen in entsprechenden Terminalemulationen und in Kommandozeileninterpretern implementiert.


Život.

Joseph Karl Heidler se narodil jako syn falknovského měšťana a kožešnického mistra Johanna Antona Heidlera (1765–1829) a jeho ženy Clary, roz. Fischer (1754–1815). Jeho matka ovdověla v roce 1786, prvním manželem byl bednářský mistr Andreas Brambach (1757–1778), z tohoto manželství vzešel syn, který v roce zemřel. Její starší syn, Joseph Anton Heidler (1786–1864) byl otcem Karla Heidlera (1809–1887), rakousko-uherského generála (Generál štábní lékař – "Generalstabsarzt") a profesora, povýšeného do šlechtického stavu s titulem „von Egeregg“.  Karl Heidler navštěvoval Piaristické gymnázium v Ostrově ("Schlackenwerth") a lyceum v Plzni. Poté pokračoval ve studiu medicíny na Karlově univerzitě v Praze, kde 14. dubna 1818 promoval jako Doktor medicíny a magistr porodnictví. Heidlerův otec Anton, už jako vdovec, se společně se synem přesunul do nově vznikajících lázní a postavil zde velký dům, zvaný "Römer".  Od roku 1820 byl Heidler také osobním lékařem Johanna Wolfganga von Goethe, který jej nazval „moudrým mladým mužem“. Oba si vyměňovali své poznatky v oblastech zájmu o geologii a přírodní vědy a vzájemně se podporovali. Jejich práce zahrnovala 52stránkový herbář, který začal vytvářet Goethe v roce 1823 a Heidler jej později dokončil. Goetheho s Heidlerem pojilo přátelství, byl kmotrem jednoho z Heidlerových synů. Při křtu syna Michaela (1821–1892) byl kmotrem nejmladší syn ruského cara Pavla I. Michael Pavlovič Romanov (1798–1849).  Už v roce 1822 označil mariánskolázeňské sady za významnou součást zdejšího léčebného procesu. Od roku 1822, kromě své lékařské práce, sestavoval za pomoci přítele z Prahy, Dr. Duchla, Dr. Kunze z Lipska a zakladatele lázeňských sadů, zahradníka Václava Skalníka soupis místního rostlinstva a zabýval se zejména určováním rostlin z rašeliništních polí. Václav Skalník byl také autorem ilustrací v jím sestavovaném herbáři.  V roce 1828 byl Karl povolán do nové funkce funkce na místě zakladatele lázní Johanna Josefa Nehra, na doporučení místodržícího F. A. Kolowrata a přijat opatem opatem premonstrátského kláštera v Teplé Karlem Reitenbergrem. Od roku 1829 byl císařským radou, od roku 1832 měl titul Sasko-míšeňského lékařského rady ("Herzogl. Sachsen-Meiningscher Medizinalrat"), v roce 1835 byl jmenován carským státním radou a o dva roky později Saským dvorním radou.  Jeho zásluhou bylo i vybudování mnoha prospěšných lázeňských zařízení, jako byla čerpadla k jímání minerálních vod, užívání skleněných měřidel nebo úprava okolí lázeňských pramenů.  V roce 1844 získal Karl Heidler panství zámek Staré Sedliště, který až do roku 1945 zůstal ve vlastnictví rodiny. Heidler byl v roce 1846 zakladatelem první městské nemocnice v rodném městě Falkenau, ke kterému patřila i zahrada. Jeho odborné znalosti, všestrannost a mezi jinými i poznatky o léčbě cholery jsou zaznamenány v různých dobových knižních tiscích.  Za své zásluhy byl 12. února 1858 císařem Františkem Josefem I. povýšen do šlechtického stavu s čestným titulem "Edler" a predikátem "von Heilborn". Heidler odešel v roce 1857 na odpočinek, kromě Mariánských Lázní pobýval i v Praze, kde po cévní mozkové příhodě 13. května 1866 zemřel. Jeho tělo bylo převezeno do Mariánských Lázní, kde bylo 18. května 1866 uloženo vedle jeho manželky Theresie (1795–1861). Karl Heidler zanechal, kromě zámku ve Starém Sedlišti také dva velké domy v Mariánských Lázních.

Rodina a potomci.

Karl Heidler von Heilborn se 14. dubna 1819 oženil s Marií "Theresií" Pfrogner (18. Januar 1795, Königswart – 17. srpna 1861, Mariánské Lázně). Jejími rodiči byli "Dr. jur." Alexander Pfrogner (* 24. října 1761, Planá, úředník v Kynžvartu a advokát v Plané) a Victoria, roz. Steiner. Pfrogner přišel o svůj majetek v důsledku státního bankrotu Rakouského císařství v roce 1811 na základě „finančního patentu“ rakouského císaře Františka I.  Karl a Theresie Heidlerovi měli v letech 1820 až 1831 sedm dětí, z nichž se ale dospělosti dožila pouze jediná dcera a syn:

Ocenění.

Heidler byl čestným, respektive korespondujícím členem většiny učených, lékařských a přírodovědeckých učených společností své doby (Vídeň, Berlín, Bonn, Vratislav, Drážďany, Halle (Saale), Jena, Lipsko, Brusel, Krakov, Londýn, Moskva, Paříž, Stockholm). Na jeho počest byla pojmenováno náměstí ulice v rodném Sokolově (tehdy "Falkenau an der Eger"), v lázeňském parku založeném Václavem Skalníkem v Mariánských lázních byl vztyčen pískovcový Heidlerův obelisk. Postavit jej nechali vděční polští lázeňští hosté ("grati poloni") v roce 1858.

Karl Joseph Heidler Edler von Heilborn (26. leden 1792 Falkenau an der Eger, jako "Joseph Karl Heidler" – 13. května 1866 Praha), byl český lázeňský lékař, příznivec a propagátor Mariánských Lázní a autor nejméně 25 lékařských odborných publikací. Byl prvním lázeňským lékařem v Mariánských Lázních v nově zřízené funkci „Zemského knížecího lékaře pramenů“. Patří k osobnostem, které se významně zasloužily o vznik a rozvoj Mariánských Lázní.

Karl Joseph Heidler Edler von Heilborn (* 26. Januar 1792 in Falkenau an der Eger, Böhmen als "Joseph Karl Heidler"; † 13. Mai 1866 in Prag) war ein böhmischer Badearzt und Förderer Marienbads und Verfasser von 25 medizinischen Fachbüchern.


Charakteristika.

Srílanští sloni jsou největší z poddruhů slona indického, i když rozdíly ve velikosti jednotlivých poddruhů nejsou nijak zásadní. Dosahují výšky v ramenou mezi 2 a 3,5 m, váží mezi 2 000 a 5 500 kg a mají 19 párů žeber (stejně jako bengálský poddruh, sumaterský má 20 párů). Barva jejich kůže je tmavší než u slona bengálského nebo sumaterského, s větší a výraznější depigmentací na uších, tváři, chobotu a břichu. Výskyt klů je nejnižší ze všech poddruhů. Pouze 7 % samců a zanedbatelné množství samic má kly.

Výskyt.

Sloni cejlonští žijí jen na ostrově Srí Lanka. Tento ostrov a zároveň stát je zemí s nejvyšší hustotou slonů ze všech ostatních zemí výskytu. Před příchodem lidí žili sloni pravděpodobně na celém ostrově v množství odhadovaném až na 12 000 jedinců. V období mezi 16. a 20. stoletím byli vytlačeni z vlhčích oblastí, jež byly přeměněny na plantáže. V současné době se jejich výskyt omezuje převážně na suché nížiny, které jsou poměrně rozsáhlé na severu, jihu, východě, severozápadě i jihovýchodě Srí Lanky. Celkem jde o asi 60 % území ostrova. Území, na němž se vyskytují, je v podstatě spojité, jednotlivé subpopulace nejsou výrazně odděleny. Největší množství slonů žije v národních parcích Udawalawe (cca 1000 kusů), Yala, Minneriya, Kaudulla a v dalších chráněných oblastech. Velké množství jedinců se nachází i mimo rezervace.

Populace.

Vývoj populace slona cejlonského lze zachytit s poměrnou přesností v horizontu přibližně 200 let. Zde je přehled počtu jedinců:

Ekologie a chování.

Samice a mláďata formují malé a poměrně volné skupiny, které žijí pospolu. Hierarchie a stmelení uvnitř skupin není nijak výrazné, je nižší, než je tomu u slonů afrických. Nicméně v obdobích sucha se mohou tvořit i velké skupiny čítající až stovky jedinců. Sloni mezi sebou komunikují vizuálními, akustickými a chemickými signály. Zvukových projevů bylo zjištěno nejméně 14.  Sloni dokáží sníst až 150 kg rostlinného materiálu denně. Nejsou vybíraví a živí se širokou škálou potravy. Na severozápadním pobřeží Srí Lanky bylo pozorováno chování slonů v období od ledna 1998 do prosince 1999. Sloni zde konzumují celkem 116 rostlinných druhů z celkem 37 čeledí. Více než 25 % druhů rostlin patřilo do čeledi bobovité ("Fabaceae") a 19 % rostlinných druhů patřilo k rodině lipnicovité ("Poaceae"). Více než 40 % druhů se řadí mezi stromy. Mladí jedinci spásají přednostně trávu.

V historii a kultuře.

Žádné jiné srílanské zvíře není tak spojeno s místními dějinami jako slon. Staří sinhálští králové si nechávali zajímat a krotit slony. Drželi je ve speciálních stájích a trénovali je specialisté z etnika Kuruwe. Používali je v bitvách, v různých slavnostech, ceremoniích a bojových hrách a také na práci. Sloni požívali plnou královskou ochranu a jejich zabití bylo trestáno smrtí. S příchodem Britů začátkem 19. století se situace zcela změnila. Britští důstojníci a lovci zabíjeli slony kvůli sportu a úřady dokonce platily odměnu za každého mrtvého slona, neboť ti začali být považováni za škůdce úrody.  Sloni byli využíváni na různé slavnostní průvody, kde bylo potřeba stavět na odiv pompu a předvést nádhernou podívanou. Například při každoroční slavnosti "Perahera" procházelo ulicemi města Kandy více než sto slonů. Boje slonů zvané "Gaja Keliya" byly velmi populární. Ve válkách je lidé využívali jak k přepravě lidí a nákladu, tak přímo v bitvách. Na konec chobotu mívali připevněný těžký železný řetěz, jímž otáčeli a smetávali nepřátelské vojáky. Srílanští sloni byli prý obzvláště vhodní pro bojové nasazení (lepší než sloni z Indie), jejich válečné kvality znali už staří Řekové ve 4. století př. n. l. a chválilo je několik historiků. Jsou zaznamenány případy, kdy místní vládci využívali slony jako popravčí, kteří zabíjeli odsouzence k smrti (napichováním na kly, rozdupáváním a roztrháváním).  Sloni byli po mnoho století předmětem obchodu - byli ze Srí Lanky vyváženi a stejně tak byli na ostrov dováženi, především z Barmy.

Hrozby.

Během občanské války na Srí Lance v letech 1983 až 2009 patřili sloni mezi jedny z obětí. Několik set jich zahynulo buď v důsledku střelby nebo po došlápnutí na miny. Část zabili rovněž pytláci a část byla minami zmrzačena. Jen v letech 1990 až 1994 takto zemřelo 261 jedinců.  V současné době je pytláctví spíše malou hrozbou. Je to dáno především tím, že mezi cejlonskými slony se nachází jen minimum jedinců s kly. Nicméně i tak jistý obchod se slonovinou existuje. Jeho centrem je město Kandy.  Současnou hlavní hrozbou je nárůst lidské populace a její hlad po životním prostoru a zemědělské půdě. Sloni se tak stále častěji dostávají do konfliktu s lidmi, kteří si chrání před těmito velkými býložravci svou úrodu. Úmrtnost slonů v důsledku lidských aktivit v letech 2005 až 2010 postupně rostla z přibližně 120 na více než 220 kusů za rok. Lidé zabíjejí slony buď střelnými zbraněmi (i nastraženými na samospoušť) nebo nejnověji (od roku 2010) za pomoci tzv. hakkapatas (Hakka Patas), což jsou malé nálože schované v ovoci či zelenině. Pokud slon takovýto plod začne žrát, výbušnina mu exploduje v tlamě a buď ho rovnou zabije nebo v častějších případech smrtelně zmrzačí. Jestliže není zvíře ošetřeno lidmi, umírá obvykle v průběhu 14 dnů. Nezanedbatelná část slonů umírá i při střetu s vlaky, případně po zásahu elektrickým proudem. Nicméně i lidé na vzájemné konflikty doplácejí, každý rok jich po střetu se slony zemře v průměru 71.

Slon cejlonský ("Elephas maximus maximus") je jedním ze tří uznávaných žijících poddruhů slona indického (klasifikace slona bornejského je sporná). Vyskytuje se pouze na ostrově Srí Lanka. V současné době zde ve volné přírodě žije okolo 6000 slonů (stav k roku 2017).

Der Sri-Lanka-Elefant, auch Ceylon-Elefant ("Elephas maximus maximus"), ist eine der drei bekannten Unterarten des Asiatischen Elefanten und ist heimisch in Sri Lanka. Seit 1986 gilt "Elephas maximus" durch die IUCN als "stark gefährdet", da die Population über die letzten drei Generationen, also in den letzten 60 bis 75 Jahren, um mindestens 50 % gesunken ist. Die Art ist stark durch Lebensraumverlust, Degradation und Fragmentierung bedroht.


Tenis na Letních olympijských hrách 2016 – mužská dvouhra

Harmonogram.

Mužská dvouhra probíhala od soboty 6. srpna do neděle 14. srpna 2016.

Významné zápasy.

Australan John Millman, figurující na 75. příčce žebříčku, se stal prvním tenistou v mužské olympijské dvouhře od zařazení tenisu na hry v roce 1896, který vyhrál zápas bez ztráty gamu 6–0 a 6–0. V prvním kole tímto výsledkem porazil Litevce Ričardase Berankise.  Jediný český zástupce v soutěži a olympijský debutant v soutěži dvouher Lukáš Rosol nestačil v úvodním kole na nasazenou francouzskou šestnáctku Benoîta Paireho, jemuž podlehl ve třech setech. Zápas zhodnotil slovy: „"Bohužel jsem ve třetím setu neproměnil pár brejkbolů a on ano. Celý zápas jsem se trápil na prvním servisu, což bylo ovlivněné i tím, že se hrálo pod světly, neletělo to tolik. Střídal jsem rakety, hledal možnosti. Ale nestačilo to".“ Poté však Paire nestačil na Itala Fabia Fogniniho, když neproměnil mečbol. Krátce po prohře mu představitelé francouzského tenisového svazu nařídili okamžité opuštění olympijské vesnice a vyřadili jej z francouzského družstva za „porušování pravidel“ a „nevhodné chování“. Francouz rozhodnutí komentoval: „"Teď už vím, jaké to je na olympiádě, a jsem rád, že odjíždím. Byl to dobrý trénink. To ostatní není důležité".“ Později se za své vyjádření omluvil.  Olympijský turnaj skončil už v prvním kole pro světovou jedničku a nejvýše postaveného hráče v soutěži Srba Novaka Djokoviće, který v repríze utkání o bronz na předchozích hrách v Londýně opět nestačil na vytáhlého Juana Martína del Potra z Argentiny, který na turnaji startoval díky žebříčkové ochraně a Srba zdolal dvakrát v tie-breaku; v prvním 7–4 a ve druhém 7–2. Emotivně pohlcený Del Potro, který v den utkáním uvízl na 40 minut ve výtahu v olympijské vesnici, uvedl po utkání: „"Byl to skvělý večer. Vážně jsem nečekal, že bych mohl vyhrát. Novak mi hned po zápase řekl pár laskavých slov. To jsem ocenil".“

Kvalifikovaní hráči.

Mezinárodní tenisová federace oznámila 56 kvalifikovaných hráčů do olympijského turnaje na základě jejich žebříčkového postavení z pondělního vydání 6. června 2016, pokud splňovali i doprovodná kritéria startu. Limitujícím faktorem byla účast maximálně čtyř olympioniků z jednoho státu, respektive národního olympijského výboru (NOV).  Pokud byli mezi prvními padesáti šesti hráči žebříčku více než čtyři tenisté jednoho národního svazu, pak do turnaje mohli nastoupit pouze čtyři nejvýše klasifikovaní. Místa tenistů z pátých a dalších pozic v redukovaných národních žebříčcích nahradili hráči klasifikovaní za 56. pozicí žebříčku, kteří současně splňovali podmínku hranice čtyř olympioniků na konkrétní stát. Zbylých osm míst do počtu 64 hráčů soutěže bylo uděleno ve formě divokých karet, z toho šest jich rozdal Olympijský výbor ITF a dvě určila Tripartitní komise tenistům z malých států.  Hráči museli být také součástí nominace týmu alespoň ve třech mezistáních utkáních Davis Cupu olympijského cyklu 2012–2016, z toho minimálně v jednom ročníku mezi lety 2015–2016. Výjimkou se stali hráči, jejichž družstvo odehrálo alespoň tři ze čtyř sezón v zonálních základních skupinách nebo pokud tenista dosáhl minimálně 20 celkových nominací v Davis Cupu. Pro tyto hráče se kritérium snížilo na dvě povinné nominace v letech 2012–2016.

Mužská dvouhra na Letních olympijských hrách 2016 probíhala v areálu riodejaneirského Olympijského tenisového centra, ležícího v Parku Barra. Soutěž se konala v období od 6. do 14. srpna 2016 na deseti otevřených dvorcích s tvrdým povrchem GreenSet Grand Prix Cushion, Šest dalších kurtů bylo určeno pro trénink.

Das Tennis-Herreneinzel der Olympischen Sommerspiele 2016 wurde vom 6. bis 14. August im Centro Olímpico de Tênis ausgetragen. Olympiasieger von 2012 war Andy Murray, der auch bei diesen Spielen die Goldmedaille gewann. Insgesamt nahmen 64 Spieler an diesem Turnier teil.


Historie.

Podle tradice byl klášter založen roku 1030 knížetem Jaroslavem I. Moudrým. Ten při křtu přijal jméno Jiří – odtud název kláštera (přijal jméno sv. Jiří). Nejstarší písemný doklad však pochází až z roku 1119.  První klášterní budovy byly dřevěné, stejně jako Chrám svatého Jiří. Ten byl na příkaz knížete Mstislava znovu vystavěn z kamene roku 1119 mistrem Petrem – prvním ruským stavitelem, jehož jméno je písemné doloženo.  Roku 1125 Mstislav usedl na kyjevský trůn. Už jako velkokníže si vzal dceru novgorodského starosty. V roce 1130 daroval svatojiřskému klášteru mnoho pozemků. Při rekonstrukci v 90. letech byl objeven nápis na zdi, který připomínal návštěvu knížete Mstislava a jeho syna Vsevoloda v klášteře.  První písemná zmínka o hradbách pochází z roku 1333.  V 12.–13. století se stal klášter státní klášterem Novgorodské repuliky a představený kláštera se stával starostou města. Na konci 15. století patřil novgorodský svatojiřský klášter k nejbohatším církevním vlastníkům.  Po sekularizaci klášterních votčin po roce 1770 ztratil klášter značnou část svých držav a začal pustnout.  Roku 1822 se stal představeným kláštera Fotij, který se těšil přízni cara Alexandra I. Pavloviče, stejně jako hraběnky Anny Orlovy-Česmenské, jedné z nejbohatších statkářek Ruska. Monastýru se tak dostalo značné finanční podpory, která se odrazila v čilých restaurátorských a stavitelských pracích. Během krátké doby byly postaveny: západní křídlo s Chrámem všech svatých, Spasský chrám, východní Orlovské křídlo s celami pro bratří, severní křídlo s Chrámem Povýšení svatého Kříže, jižní křídlo s nemocničním Chrámem hořícího keře. Zvonice byla vystavěna roku 1841 podle projektu architekta Carlo Rossi.  Roku 1921 bylo rozhodnuto o vyvlastnění klášterního majetku. Na podzim 1924 zde ještě fungovalo 8 chrámů, avšak roku 1928 zůstal otevřený pouze jediný – Chrám Povýšení svatého Kříže. V letech 1932–1941 se zde nacházela invalidovna.  Během 2. světové války zde byly ubytovány německé vojenské jednotky i oddíly litevských kolaborantů v řadách Wehrmachtu. Klášterní budovy tím citelně utrpěly.  V poválečném období byly v areálu např. byty, pošta, střední škola a učiliště, muzeum či obchod se smíšeným zbožím.  25. prosince 1991 byl klášterní komplex předán Novgorodské eparchii. Mnišská komunita byla obnovena roku 1995. Od roku 2005 zde funguje duchovní škola.

Klášter svatého Jiří () je pravoslavný mužský klášter u Velikého Novgorodu, někdejší duchovní centrum Novgorodské republiky, jeden z nejstarších klášterů v Rusku. Nachází se asi 5 km od města, na břehu řeky Volchov, poblíž Ilmeňského jezera.

Das St.-Georgs-Kloster oder Jurjew-Kloster (russisch "Свято-Юрьев монастырь") ist ein russisch-orthodoxes Kloster bei Weliki Nowgorod in Russland. Es ist eines der ältesten Klöster der Kiewer Rus und gehört heute zum UNESCO-Weltkulturerbe mit der Altstadt von Nowgorod.


Systém soutěže.

Základní část.

Soutěže se účastnilo celkem 14 klubů. Ty se nejprve utkaly vzájemně 4× mezi sebou (vždy dvakrát na svém hřišti a dvakrát na soupeřově hřišti). Po odehrání těchto 52 utkání se sestavila tabulka (vítězství bylo obodováno 3 body, vítězství v prodloužení či na samostatné nájezdy za 2 body, naopak porážka v prodloužení či na samostatné nájezdy za 1 bod a porážka v základní době není bodována vůbec). Prvních šest týmů postoupilo do playoff přímo, týmy na 7. až 10. místě postoupily do předkola playoff a níže umístěné celky se utkaly ve skupině playout.

Playoff.

V předkole playoff se utkal tým na 7. místě s týmem na 10. místě a tým na osmém místě s týmem na místě devátém. Do dalších bojů postoupil z dvojice vždy ten celek, který dříve dosáhl tří vítězství. Postoupivší týmy doplnily předchozích šest týmů v playoff, v němž se utkaly 1. tým po základní části s týmem postupujícím z předkola, který byl po základní části v tabulce extraligy hůře umístěn. Zbývající postupující z předkola se utkal s týmem na druhém místě a další dvojice vytvoří týmy na 3. a 6. místě, resp. na 4. a 5. místě. Z těchto čtyř dvojic postoupily do dalších bojů celky, jež dříve dosáhly čtyř vítězství. V semifinále se utkaly tým postupující ze čtvrtfinále, který byl po základní části nejvýše postaven ze všech čtyř semifinalistů, s týmem postoupivším ze čtvrtfinále, který byl po základní části naopak nejhorším ze všech týmů, jež do semifinále postoupily. Zbylé dva týmy utvořily druhou dvojici. Do finále postoupil z obou dvojic vždy ten celek, který dosáhl dříve čtyř vítězství. Finále se hrálo na čtyři vítězná utkání a jeho vítěz získal titul mistra extraligy a Masarykův pohár. Ve všech fázích playoff začínaly boje vždy dvěma utkáními na stadionu lépe postaveného týmu po základní části, dále následovalo jedno nebo dvě utkání (to podle vývoje série) na hřišti hůře postaveného týmu a následně – pokud je odehrání těchto utkání nutné – se týmy v pořadatelství střídaly, a to vždy po jednom zápase.

Playout.

Do playout si celky přinášely bodové zisky a počty vstřelených i obdržených branek totožné se základní tabulkou a následně se utkávaly vzájemně mezi sebou, kdy každý z týmů odehrál celkem šest utkání, a to s každým z týmů ve skupině playout (jednou coby hostitel utkání, podruhé co by hostující tým). Výsledky i bodové zisky (vítězství je bodováno 3 body, vítězství v prodloužení či na samostatné nájezdy za 2 body, naopak porážka v prodloužení či na samostatné nájezdy za 1 bod a porážka v základní době není bodována vůbec) byly připočítány k ziskům po základní části a dva nejhorší týmy se utkaly se dvěma nejlepšími týmy první ligy v baráži o setrvání v extralize i pro příští sezónu.

Baráž.

V baráži se střetly dva nejhorší týmy extraligy (po odehrání zápasů skupiny playout) s vítěznými semifinalisty první ligy. Baráž se hrála formou čtyřčlenné skupiny čtyřkolovým systémem každý s každým (celkem tedy 12 kol). Po odehrání všech utkání baráže se sestavila tabulka a týmy na prvních dvou místech budou hrát v sezóně 2016/2017 extraligu, zbylé dva týmy první ligu.

Základní údaje.

Personál a ostatní (stav na začátku sezóny).

Údaje v tabulce jsou platné k začátku soutěže.

Tabulka základní části.

Poznámky:

Hráčské statistiky základní části.

Kanadské bodování.

Toto je konečné pořadí hráčů podle dosažených bodů. Za jeden vstřelený gól nebo přihrávku na gól hráč získal jeden bod. "Záp. = Odehrané zápasy; G = Góly; A = Přihrávky na gól; Body = Body; +/− = Plus/Minus; PTM = Počet trestných minut; Poz. = Pozice"

Změny během sezóny.

Výměny trenérů.

V průběhu sezóny došlo k osmi změnám trenérů. Jejich přehled je uveden v tabulce:

Play off.

Pavouk.

Všechny časy jsou uvedeny v SEČ, popřípadě SELČ.

Předkolo.

Zlín (7.) – Třinec (10.).

Do čtvrtfinále play off postoupil tým PSG Zlín, když zvítězil 3:2 na zápasy.

Chomutov (8.) – Brno (9.).

Do čtvrtfinále play off postoupil tým Piráti Chomutov, když zvítězil 3:1 na zápasy.

Čtvrtfinále.

Bílí Tygři Liberec (1.) – Piráti Chomutov (8.).

Do semifinále play off postoupil tým Bílí Tygři Liberec, když zvítězil 4:0 na zápasy.

HC Sparta Praha (2.) – PSG Zlín (7.).

Do semifinále play off postoupil tým HC Sparta Praha, když zvítězil 4:1 na zápasy.

Mountfield Hradec Králové (3.) – BK Mladá Boleslav (6.).

Do semifinále play off postoupil tým BK Mladá Boleslav, když zvítězil 4:2 na zápasy.

HC Škoda Plzeň (4.) – HC Olomouc (5.).

Do semifinále play off postoupil tým HC Škoda Plzeň, když zvítězil 4:1 na zápasy.

Semifinále.

Liberec (1.) – Mladá Boleslav (6.).

Do finále play off postoupil tým Bílí Tygři Liberec, když zvítězil 4:0 na zápasy.

Sparta Praha (2.) – Plzeň (4.).

Do finále play off postoupil tým HC Sparta Praha, když zvítězil 4:2 na zápasy.

Finále.

Liberec (1.) – Sparta Praha (2.).

Bílí Tygři Liberec zvítězili v sérii 4:2 na zápasy a poprvé v historii získali Pohár T. G. Masaryka.

Nejproduktivnější hráči play off.

O umístění.

Fázi o umístění se někdy také říká play-out.  40 Milan Kis - 44 Ladislav Lučan

Rozhodčí.

Čároví.

Do sezóny 2015/16 nenastoupil žádný mezinárodní čárový rozhodčí.

Česká hokejová extraliga 2015/2016 je 23. ročníkem nejvyšší hokejové soutěže v České republice. HC Slavia Praha byla oproti minulé sezóně nahrazena týmem Piráti Chomutov.

Die Spielzeit 2015/16 war die 23. reguläre Austragung der höchsten tschechischen Eishockey-Liga, der Tipsport Extraliga. Tschechischer Meister wurden zum ersten Mal in der Vereinsgeschichte die Bílí Tygři Liberec ("Weißen Tiger"), die den HC Sparta Prag im Playoff-Finale mit 4:2 besiegten. In der Relegationsrunde zwischen 1. Liga und Extraliga setzten sich der letztjährige Meister HC Verva Litvínov und der HC Energie Karlovy Vary durch, so dass es keinen Absteiger in die zweite Spielklasse gab.


Historie.

První formace a první album (2012–2015).

Na samém začátku byl Lowy doprovázen zpěvákem Jonem Stevensem. Stejnojmennou desku The Dead Daisies kapela vydala téhož roku, ovšem je nahrávána spíše hostujícími muzikanty. V písni Lock N Load hostuje Slash (Guns N Roses, Velvet Revolver). Album bylo nahrána za dva týdny ve Wishbone Studios v Los Angeles. Následující turné k albu dělala kapela předskokana například pro ZZ Top. Kapela taky přibírá členy – přichází kytarista Richard Fortus (Guns N Roses, Love Spit Love), baskytarista Marco Mendoza (Whitesnake, Thin Lizzy), klávesák Dizzy Reed (Guns N Roses) či bubeníci Alex Carapetis (Wolfmother) a později Frank Ferrer (Guns N Roses). Ferrer kapelu později opouští a nahrazují ho Charley Drayton poté John Tempesta (Exodus, Testament, Thu Cult) a na závěr Brian Tichy (Whitesnake, Billy Idol, Ozzy Osbourne). Kapela vydává také 2 EP a takto pokračuje víceménně do roku 2015 kdy z kapely odchází Stevens a jako náhradníci za něj se střídaji John Corabi (The Scream, Mötley Crüe) a Bernard Fowler.

Éra Johna Corabiho (2015–2019).

Kapela si nakonec na post frontmena volí Corabiho. Tím pádem začínají práce na druhé desce Revolución. Později ale kapelou zatřesou návraty Slashe a McKagana do Guns N Roses. Daisies opouští Fortus a Reed aby se mohli připojit k reunionu a turné GNR. A k tomu všemu i bicmen Tichy. Na jejich místa nastupují kytarista Doug Aldrich (Whitesnake, Dio) a bubeník Deen Castronovo (Bad English, Ozzy Osbourne, Journey). Pozice klávesáka je volná.  V roce 2016 kapela vydává další album Make Some Noise. Na turné doprovázejí například Kiss.  V roce 2017 vychází živá deska Live & Louder.  Roku 2018 vydávají desku Burn It Down. Na turné jsou opět s Kiss.  Rok 2019 je rokem změn. Kapelá vydává první kompilaci složenou z coverů. Do toho přichází horrorová série Welcome to Daisyland. Srpnu 2019 ale z ničeho nic z kapely odchází Corabi a Mendoza. Oba je nahrazuje legendární Glenn Hughes (Deep Purple).

Éra Glenna Hughese (2019–?).

Hguhesův první počin s kapelou je singl 'Righteous Days'. Ten vychází v září. V listopadu 2019 se kapela pohybuje na jihu Francie kde píší a nahrávají další album, první s Hughesem.

The Dead Daisies je australsko-americká rocková superskupina založena roku 2013 v Sydney. David Lowy coby zakladatel, kytarista a vůdčí postava vybíral do kapely řadu menších i velkých hvězd.

The Dead Daisies sind eine 2012 in Sydney gegründete australisch-US-amerikanische Hard-Rock-Band. Nach zahlreichen Besetzungswechseln besteht die Gruppe mittlerweile fast ausschließlich aus bekannten amerikanischen Musikern des Genres, einzig verbliebenes Gründungsmitglied ist der Gitarrist David Lowy.


Život.

Do vyhlášení protektorátu.

Hugo Vojta, v době první světové války legionář-důstojník československých legií v Rusku se po návratu do ČSR (1920) stal vojákem z povolání; přes různé velitelské funkce se stal velitelem dělostřelecké brigády a od 1925 velitelem zemského dělostřelectva v Košicích a v Bratislavě. V noci z 9. na 10. března 1939 vojáci spolu s četníky obsadili všechny strategické objekty, odzbrojili polovojenské oddíly Hlinkovy gardy a zajistili většinu slovenských politických činitelů. Celou akci řídil generál Hugo Vojta jako zastupující zemský vojenský velitel v Bratislavě.

Za protektorátu (do nástupu Reinharda Heydricha).

Ihned od počátku Protektorátu Čechy a Morava v březnu 1939 se generál Vojta zapojil do odboje – byl členem Rady starších (kterou dále tvořili generál Alois Eliáš, Josef Bílý a Sergej Vojcechovský), jež dala podnět k vytvoření vojenské odbojové organizace Obrana národa. Po 30. červnu 1939 se hlavním velitelem stal generál Josef Bílý, podléhal mu zemský velitel v Čechách generál Vojta a zemský velitel na Moravě generál Bohuslav Všetička. Při jednom z mnoha úderů německým gestapem proti ON byl roku 1940 zatčen a vězněn v Malé pevnosti v Terezíně.

Za protektorátu (po nástupu Reinharda Heydricha).

Při nástupu do své funkce říšský protektor Reinhard Heydrich – aby zlomil odpor českých vlastenců, vydal hned prvého dne svého úřadování „Nařízení říšského protektora v Čechách a na Moravě o vyhlášení civilního výjimečného stavu ze dne 27. září 1941“, podle jehož § 2 lze se v případech souvisejících s veřejnou bezpečností a veřejným pořádkem odchýliti od platného práva. Vyhláška:"Vyhlašuji na ochranu zájmů říše s účinností od 28. září 1941 dvanácti hodin až na další na území protektorátu Čechy a Morava civilní stav výjimečný".  Ve zprávě nadřízeným mj. Heydrich napsal: "“...za prvé: Pro přípravu velezrady odsoudil stanný soud v Praze armádního generála Josefa Bílého a divizního generála Hugo Vojtu, oba mimo službu, k trestu smrti...“" Trest smrti byl vzápětí vykonán 28. září 1941.

Pamětní deska.

Divizní generál Hugo Vojta má pamětní desku ve vstupní hale sokolovny Sokola Královské Vinohrady v Riegrových sadech (Praha 2, Polská 1533/1, Vinohrady). Na "Pamětní desce Obětem 2. světové války" je nápis:

Hugo Vojta (11. dubna 1885, Tábor – 28. září 1941, Praha) byl český generál, spoluzakladatel a první zemský velitel Obrany národa. Byl též vojenským velitelem Sokola.

Hugo Vojta (* 11. April 1885 in Tábor; † 28. September 1941 in Prag) war ein tschechoslowakischer Soldat, Legionär sowie Divisionsgeneral. Als führendes Mitglied der Widerstandsgruppe Obrana národa war er eine Persönlichkeit des tschechoslowakischen Widerstandes gegen den Nationalsozialismus. 1941 wurde er zum Tode verurteilt und hingerichtet.