Výskyt.

Bělokur horský žije s oblibou v horách a ve vyšších nadmořských výškách od 2000 do 5000 metrů. Jindy však preferuje nížiny. Obecně je rozšířen v arktické a subarktické Eurasii, Severní Americe (přesněji v Kanadě a Aljašce), v Grónsku a na Ellesmerově a Baffinově ostrově. Obývá známé hornaté oblasti, jako evropské velehory Alpy a Karpaty, Pyreneje, Ural, Pamír, pohoří Altaj, nebo v Japonsku ostrov Honšú a okolí hory Tatejama, kde se nachází i stejně zvaná sopka. Početné populace se vyskytují také v jižních zeměpisných šířkách; v Skotsku, Bulharsku, Mongolsku, Španělsku či Švýcarsku. Ptáci, především ti vyskytující se v arktickém regionu, mohou migrací zatoulat až na Island. Dříve, během poslední doby ledové (období před 2,5 miliony až 10 000 let), se druh znamenitěji vyskytoval po celé Evropě.

Taxonomie.

Patrně během roku 1781 (někdy uváděno 1776) se o něm poprvé zmínil učenec známého švédského přírodovědce Lars Montin, zprvu jako "Tetrao mutus" (dnes "Lagopus muta"). Obvykle nese také druhové jméno "mutus", které údajně z gramatického hlediska není správné, a je tak voleno vhodnější "muta".  Bělokur horský se dělí asi na 20 až 32 poddruhů. V aktualizované taxonomii (2018) "The eBird" od Clements a kol., je dělen na rovných 30 subspecií. Jednotlivé poddruhy se mohou lišit opeřením i velikostí.

Popis.

Tento druh se velmi podobá svému blízkému příbuznému bělokuru rousnému, avšak bývá o něco menší (33–38 cm), nicméně samičky obou druhů jsou od sebe těžko rozeznatelné. Rozpětí křídel dosahuje délky 54–60 cm. Severněji se vyskytující ptáci dosahují zpravidla větších rozměrů. Dospělý jedinec váží od 0,4 do 0,7 kg. Maximální hmotnosti dosahuje na podzim a nejnižší s příchodem léta. Bělokur horský má kulaté tělo a ve srovnání s ním poměrně malou hlavu. Sameček je na hřbetě a hlavě zbarven šedě až hnědě, a nad každým okem má červený hřebínek, který se v období námluv zvýrazní. Křídla a břišní část je opeřena bíle a ocas černě. Na zimu ovšem své opeření vymění a je téměř zcela bílý, jen ocasní část zůstává černá. Takto měněné peří zajišťuje kamufláž po celý rok (celkem 3 krát).  Bělokur horský jistě zaujme svými velkými opeřenými chodidly. Jejich neobvykle velká plocha poslouží především v zimních měsících, kdy se při chůzi nezaboří do sněhu. Aby si při nízkých teplotách (až -20 °C) udržel teplo, zobákem si načechrává peří, čímž v něm zadržuje vzduch. Dostatečnou izolaci zajišťují také jednotlivá pírka, která jsou na spodní straně (u kořínků) obalena hustým chmýřím. Zimnímu období přizpůsobuje i chování, prakticky nelétá a zdržuje se jen na zemi, čímž šetří energií. Mrazivé noci přečkává v chodbičce ve sněhu, kterou si umí sám poměrně rychle vyhrabat (postačí mu obvykle i 15 sekund). Spodní část takové chodbičky se nachází asi 25 až 28 cm pod povrchem sněhu.

Predátoři a potrava.

Kvůli neúrodné tundře a těžko přístupnému hornatému terénu, je bělokur horský jen zřídka ohrožen predátory, především pak pouze několika dravými ptáky (např. poštolkami nebo orlem skalním). Cítí se natolik bezpečně, že ani přítomnost člověka jej zpravidla nikterak neznervózní.  Jeho strava se skládá z široké škály výhonků, pupenů, bobulí (např. brusnice brusinky, černého rybízu), květů a listů (např. šichy, skalenky poléhavé), které jsou odolné vůči větru a mrazu. Potravu tak získává především z vřesovišť a soustředí se také na rostliny z rodu bříza a vrba. Kuřata pojídají rovněž hmyz, pavouky a slimáky.

Rozmnožování.

Bělokur horský je zpravidla monogamní (neplatí především pro ptáky vyskytující se na dalekém severu). O stavbu hnízda i potomky se stará pouze samička, zatímco sameček hájí území o rozloze až 30 km². Jedinci, kteří se nepodílejí na chovu, zůstávají v malých skupinkách nebo individuálně poblíž hnízdišť, přičemž se neúčastní teritoriálního chování.  Období námluv nastává zhruba v polovině května. Toto období uvítá bělokur horský například tak, že vzlétá s hlasitými skřípavými zvuky šikmo vzhůru a pak se v elegantním oblouku snáší zpět na zem. Samečci mezi sebou často svádí boj o území. V potyčce se snaží jeden druhého klovat do zátylku nebo si vyškubávají pera. Jeden takový souboj může trvat i několik hodin. Po těchto kláních se zdatnější sameček zdržuje u své družky a zanedlouho se jí bude dvořit. Ohromit samičku se pokouší jakýmsi svatebním tancem, tedy tak, že ji kolem dokola obchází, přičemž má vztyčená zadní (ocasní) pera, protáhlý krk a roztažené jedno z křídel, kterým se dotýká země.  Během června položí samička obvykle 5–8 nažloutlých kropenatých vajec (ojediněle 3–12) do vyhrabané jamky, zpravidla ukryté v křoví. Matka se nezdráhá je ponechat opuštěná, zatímco se sama krmí. Nezdržuje se však dlouho. Inkubuje je asi tři týdny.  Mláďata se začínají líhnout v červenci. Prakticky hned po vylíhnutí (asi po hodině a půl) se staví na nohy a sama se krmí. Matka je však svým tělem každou chvíli zahřívá, neboť jsou opeřena méně odolným prachovým peřím. Velcí jsou asi 6 cm a jejich chodidla dosahují už nyní viditelně větších rozměrů. Jsou poměrně zranitelná, často je pro ně nebezpečné samotné klima. Draví ptáci (především poštolky či orel skalní) nebo třeba lišky představují další riziko. Zvětří-li matka takového predátora, podá mláďatům specifickým, poměrně tichým tónem zprávu o možném nebezpečí, a ta automaticky porozumí a znehybní.  V srpnu, asi 14–30 dní stará ptáčata pojídají především hmyz vyskytující se na květech. Takový přísun bílkovin urychlí jejich růst. Na krátkou vzdálenost již dokážou vzlétnout. Ve stáří asi 10 až 12 týdnů jsou plně samostatná a na konci října je matka opouští. Pohlavně vyzrálý jsou obvykle ke konci jednoho roku.

Populace a ohrožení.

Celosvětová populace je extrémně velká (hrubým odhadem 5 až 25 milionu jedinců) a rozlehlá, a proto Mezinárodním svazem ochrany přírody (IUCN) posouzena jako málo dotčená. Přesto je v některých oblastech bělokur horský považován za ohrožený; je například oblíbenou součástí slavnostních jídel islandské kuchyně. Dříve zde byl v letech 2003 a 2004 lov bělokurů zakázán, avšak se zpřísněnými normami znovu obnoven v roce 2005. Obchodování s nimi je nezákonné.

Bělokur horský ("Lagopus muta", též uváděný pod názvem "Lagopus mutus"), jinak také kur alpský, je pták z řádu hrabavých. Velmi se podobá svému blízkému příbuznému bělokuru rousnému. Svého souputníka doprovází i v areálu rozšíření, nalezneme ho však i v ještě severnějších oblastech než bělokura rousného, totiž v Grónsku. Zároveň obývá nadmořské výšky kolem 3000 metrů nad mořem, takže ho lze spatřit i v horách Mongolska, severní Číny a jihovýchodního Ruska a také v evropských velehorách – Alpách a Karpatech. Celosvětová populace je velká (odhadem až 25 milionu jedinců) a druh nečelí prakticky žádné hrozbě.  Sameček je na hřbetě a hlavě zbarven hnědě, nad každým okem má červený hřebínek, křídla a břišní část je opeřena bíle a ocas černě. Na zimu ovšem své opeření vymění a je téměř zcela bílý. Dospělý jedinec váží od 425 do 750 gramů a dosahuje délky 33–38 cm. Ptáčata se líhnou vyvinutá a nekrmivá. Pohlavně dospělý jsou v jednom roce života.

The rock ptarmigan (') is a medium-sized gamebird in the grouse family. It is known simply as the ptarmigan"' in the UK and in Canada, where it is the official bird for the territory of Nunavut, and the official game bird for the province of Newfoundland and Labrador. In Japan, it is known as the "raichō" (雷鳥), which means "thunder bird". It is the official bird of Gifu, Nagano, and Toyama Prefectures and is a protected species nationwide.


Biografie.

Počátky.

Karolina Kujek se narodila v malém městě Kicmaň na jihozápadě Ukrajiny. Její otec, vystudovaný dirigent, působil jako redaktor v místních novinách, zatímco její maminka byla programovou ředitelkou v místním rádiu. Od útlého věku malá Karolina směřovala k umělecké činnosti, často se účastnila školních pěveckých soutěží. V roce 1992 zvítězila na festivalu "Pervocvit" a již ve věku čtrnácti let obdržela první nahrávací kontrakt od producenta Jurije Faljosy. Ve známost vešla díky následnému vystoupení v moskevském televizním programu "Rankova zirka" v roce 1995. Protože se však tamější soutěže již jedna zpěvačka jména Karolina účastnila, vystoupila Kujek poprvé pod svým uměleckým jménem – Ani Lorak (její křestní jméno čtené pozpátku). Tentýž rok se přestěhovala do Kyjeva. Tehdy již platila za populární osobnost, avšak ještě větší slávy nabyla o rok později po vystoupení na "Big Apple Music 1996 Competition" v New Yorku. Na populárním ukrajinském festivalu "Tavrijsky igry" se tentýž rok stala objevem roku. Následně vydala debutové album "Хочу летать" („Choču ljetať“).

1997–2007.

V roce 1997 Lorak nahrávala nové písně a točila videoklipy. V prosinci následujícího roku vyšlo druhé album "Я вернусь" („Ja vernus"'“"), jehož mastering probíhal v New Yorku. Během roku 2009 zpěvačka podnikla masivní turné po velkých ukrajinských městech a také po USA, Francii, Německu a Maďarsku. Téhož roku obdržela vyznamenání Národní umělec Ukrajiny, zdejší nejvýznamnější ocenění. Na jaře roku 2000 se v Londýně při nahrávání skladby do reklamy na čokoládu seznámila s producenty Burriem Guardem a Joshem Phillipsem, a nahrála zde několik nových písní. V letech 2004 a 2005 následně plnila úlohu ukrajinské velvyslankyně dobré vůle OSN.  V roce 2005 se pokusila o vítězství v národním kole do Eurovize, která se konala v Kyjevě. S písní "A Little Shot of Love" byla považována za favoritku, avšak nakonec byla poražena formací GreenJolly, která vzbudila značné kontroverze svojí údajně politicky motivovanou písní.

2008: Eurovision Song Contest.

V prosinci 2007 ukrajinská veřejnoprávní televize NTU oznámila, že Lorak bude reprezentovat zemi na Eurovizi 2008 v Bělehradě. 23. února zpěvačka v národním kole představila pět písní, z nichž diváci a odborná porota vybrali singl "Shady Lady" z pera slavného ruského zpěváka Filippa Kirkorova.  Singl byl následně podpořen promo tour na Maltě, v Rusku, Bulharsku, Španělsku a Německu. Zpěvačka také natočila vysokorozpočtový videoklip a ruskou verzi písně, "S neba v nebo".  22. května Ani vystoupila v druhém semifinálovém kole Eurovize v Bělehradě, odkud z prvního místa (s nejvyšším počtem maximálních dvanáctibodových ohohodnocení z šesti zemí včetně České republiky) postoupila do finále. Zde o dva dny později obsadila druhé místo za vítězným reprezentantem Ruska Dimou Bilanem. Celkem obdržela 230 bodů (8 od diváků z ČR). Za vystoupení, při němž na sobě měla diamanty posázené šaty od italského designera Roberta Cavalliho, následně obdržela ocenění žurnalistů.

Současnost.

V roce 2009 byla zpěvačka ukrajinskou redakcí časopisu "Focus" označena za 41. nejvlivnější ženu Ukrajiny. Tentýž rok moderovala Dětskou Eurovizi 2009 v Kyjevě.

Osobní život.

21. srpna 2009 se Lorak provdala za svého dlouholetého manažera a snoubence, tureckého podnikatele Murata Nalçacıoğlua, s nímž se seznámila v roce 2003. Koncem listopadu 2010 média publikovala zprávu o zpěvaččině těhotenství. Její dcera Sophia Nalçacıoğlu se narodila 9. června 2011. S rodinou žije na předměstí Kyjeva.

Podnikatelství.

V roce 2005 Lorak se svým snoubencem Muratem otevřela v Kyjevě restauraci Angel Lounge, která se specializuje na středomořskou kuchyni. O čtyři roky později spolu pár založil cestovní kancelář "Holiday Travel", dceřinou společnost "Turtess Travel", pro niž Murat pracuje. V roce 2010 zpěvačka vystoupila v reklamě kosmetické společnosti Oriflame. Následně vydala vlastní značku parfémů "Chiffon by Ani Lorak".

Charitativní činnost a aktivismus.

Mezi lety 2004 a 2005 byla Lorak velvyslankyní dobré vůle OSN v oblasti HIV a AIDS. Následně obdržela ocenění OSN a UNICEF za pomoc HIV pozitivním občanům Ukrajiny. V roce 2005 byla za svoji charitativní činnost oceněna Řádem sv. Stanislava.

Karolina Myroslavivna Kujek (ukrajinsky "Кароліна Мирославівна Куєк"), vystupující jako Ani Lorak (ukrajinsky "Ані Лорак"; rusky "Ани Лорак"), narozena 27. září 1978 (Kicmaň, dnes Ukrajina), je ukrajinská popová zpěvačka, herečka, podnikatelka a bývalá velvyslankyně dobré vůle OSN.  Během své kariéry obdržela státní ocenění „Národní umělec Ukrajiny“. S množstvím úspěšných alb a singlů v ukrajinštině, ruštině a angličtině je považována za jednu z nejvlivnějších ukrajinských celebrit. Pravidelně vítězí v anketách popularity i krásy a objevila se v řadě televizních, filmových i muzikálových produkcí. V roce 2011 byla Lorak označena za pátého nejbohatšího hudebního umělce Ukrajiny. Pozornost evropských médií získala díky reprezentaci Ukrajiny na Eurovision Song Contest 2008 v Bělehradě, kde s písní "Shady Lady" obsadila druhé místo.

Karolina Myroslavivna Kuiek (, , also transliterated as Kuyek or Kuek; born 27 September 1978), popularly known as Ani Lorak (), is a Ukrainian singer, songwriter, actress, entrepreneur, and former UN Goodwill Ambassador. Having received Ukraine's most prestigious and honorary title, the People's Artist of Ukraine, Lorak has been cited as one of the most powerful and influential women in her country, as well as ranked one of the most beautiful women from Eastern Europe. Ani Lorak reported the highest income of all singers in Ukraine in 2014  Lorak became known outside of the former Soviet Union after she represented Ukraine at the Eurovision Song Contest 2008 with the song "Shady Lady", coming in second place behind Dima Bilan from Russia.


Klubová kariéra.

V mládí hrál za Standard Lutych, klub ze svého rodného města. Z Belgie odešel do Francie a zahájil svou profesionální kariéru v týmu Lille OSC. Soutěžní premiéru absolvoval 16. srpna 2004 v utkání Poháru UEFA proti irskému celku Shelbourne FC.  Poté následoval transfer za 4 miliony € do jiného francouzského klubu AS Saint-Étienne.

Olympiakos Pireus.

V červnu 2010 odešel na roční hostování do řeckého popředního klubu Olympiakos Pireus. Hostování se v další sezóně 2011/12 změnilo v přestup. Debutoval ve druhém kvalifikačním kole Evropské ligy proti albánskému mužstvu KS Besa Kavajë (výhra 5:0). Sezóna byla úspěšná, Olympiakos získal řecký ligový titul a Mirallas se stal se 14 ligovými góly nejlepším střelcem klubu. V lize jej v počtu nastřílených branek předčil pouze Djibril Cissé z Panathinaikosu. Následující sezónu 2011/12 vylepšil svou bilanci na 20 gólů ve 25 zápasech, díky čemuž se stal nejlepším kanonýrem řecké ligy. Olympiakos obhájil ligový titul a navíc získal prvenství v řeckém poháru.

Everton FC.

19. srpna 2012 přestoupil do anglického celku Everton FC za 6 milionů £. Zde podepsal čtyřletou smlouvu a dostal dres s číslem 11. Setkal se tady mj. se svým reprezentačním spoluhráčem Marouane Fellainim. Poprvé zasáhl v dresu anglického klubu do zápasu 25. srpna proti domácí Aston Ville, šel na hřiště v 70. minutě a dokonce vstřelil hlavou gól, ten však nebyl uznán pro ofsajd. Everton přesto zvítězil 3:1. Poprvé vstřelil regulérní góly 29. srpna proti týmu Leyton Orient FC při výhře 5:0 v anglickém ligovém poháru, zaznamenal dvě branky. V Barclays Premier League vsítil první gól 22. září 2012 v zápase s domácí Swansea City. Ve 43. minutě zvyšoval na průběžných 2:0, střetnutí nakonec skončilo vítězstvím liverpoolského klubu 3:0.

Reprezentační kariéra.

Mládežnické reprezentace.

Mirallas působil v téměř všech mládežnických reprezentacích Belgie. S výběrem do 19 let se probil na Mistrovství Evropy U19 2006 konané v Polsku. Belgie po výhře 4:2 nad Českou republikou (Mirallas dal jeden gól) a prohrách 1:4 s Polskem a 1:4 s Rakouskem obsadila se 3 body poslední čtvrté místo v základní skupině A.  S reprezentací do 21 let se zúčastnil Mistrovství Evropy U21 v roce 2007 v Nizozemsku, kde Belgie postoupila s 5 body ze základní skupiny A ze druhého místa za Nizozemskem. Mirallas vstřelil po jednom góle v utkání proti Izraeli (výhra 1:0) a Nizozemsku (remíza 2:2). Ve vyřazovací části pak Belgie prohrála v semifinále se Srbskem 0:2.  Na Letních olympijských hrách 2000 v Číně postoupil s belgickým výběrem do 23 let dostal do zápasu o 3. místo. V základní skupině C hrála Belgie postupně s Brazílií (prohra 0:1), Čínou (výhra 2:0, Mirallas vstřelil v 80. minutě druhý gól) a Novým Zélandem (výhra 1:0). Ve čtvrtfinále si Belgie poradila s Itálií 3:2 a Kevin skóroval v závěru prvního poločasu. V semifinále turnaje přišla porážka s Nigérií 1:4 a v souboji o třetí místo opět prohra znovu s Brazílií 0:3.

A-mužstvo.

V A-mužstvu Belgie debutoval 22. srpna 2007 v kvalifikačním utkání proti Srbsku. Belgický národní tým vyhrál 3:2 a Mirallas se na vítězství podílel jedním gólem.  Zúčastnil se kvalifikace na Euro 2008, během níž vstřelil dva góly (svůj premiérový 22. srpna 2007 proti Srbsku a 12. září 2007 proti Kazachstánu). Belgie skončila s 18 body na konečném 5. místě kvalifikační skupiny A a na evropský šampionát nepostoupila.  Hrál i v kvalifikaci na Euro 2012 (objevil se např. 25. března 2011 v utkání s domácím Rakouskem), ale Belgie nakonec nedosáhla ani na druhou příčku zajišťující buď přímý postup na šampionát nebo baráž. S 15 dosaženými body zaostala o 2 body za druhým Tureckem. Kevin v tomto kvalifikačním cyklu gól nevstřelil.  6. února 2013 nastoupil v Bruggách v přátelském utkání proti hostujícímu Slovensku, Belgie zvítězila 2:1 gólem Driese Mertense z 90. minuty. Mirallas odehrál první poločas. 12. října 2012 vstřelil gól v kvalifikačním utkání na MS 2014 proti Srbsku, přispěl tak k vítězství 3:0 belgického národního týmu. Absolvoval domácí kvalifikační zápas 26. března proti Makedonii, Belgie zvítězila 1:0 a udržela si první místo na čele tabulky před Chorvatskem. Trenér belgického národního týmu Marc Wilmots jej zařadil na 23člennou soupisku pro Mistrovství světa ve fotbale 2014 v Brazílii. Se šampionátem se Belgie rozloučila čtvrtfinálovou porážkou 0:1 s Argentinou.

Kevin Antonio Joel Gislain Mirallas y Castillo (* 5. října 1987, Lutych, Belgie) je belgický fotbalový záložník či útočník, zároveň reprezentant, který od roku 2012 působí v anglickém klubu Everton. Účastník Mistrovství světa 2014 v Brazílii.

Kevin Antonio Joel Gislain Mirallas y Castillo (born 5 October 1987), more commonly known as Kevin Mirallas (), is a Belgian professional footballer who plays as a winger for Royal Antwerp and the Belgium national team.  Mirallas started his professional career in France with Lille and Saint-Étienne before moving to Greece with Olympiacos in 2010. Mirallas enjoyed success during his time at Olympiacos scoring 34 goals in 52 league games, including being the league's top scorer in his second season with 20 goals in 25 games. His impressive performances attracted the attention of Everton who signed him in the summer of 2012 for £6 million.  Mirallas has over 50 caps for Belgium since his senior debut in 2007. He has represented Belgium at various youth levels and has featured for them at senior level at the 2008 Olympics and the 2014 FIFA World Cup; the latter of which he helped his team reach the quarter-final.


Historie.

Myšlenky behaviorální ekonomie zcela nejsou nové, navracejí se k počátkům ekonomie. Adam Smith, je považován za zakladatele ekonomie svým dílem Bohatství Národů, vydaném v roce 1776. Kromě něj, ale napsal také méně známou knihu Teorie mravních citů, vydanou v roce 1759. V Teorii mravních citů analyzoval psychologické a morální principy lidského jednání.  Jeremy Bentham, jehož teorie užitku položila základy neoklasické ekonomie, se ve svém díle věnoval významně psychologickým faktorům, které užitek determinují. Dílo Francise Edgewortha Theory of Mathematical Psychics, ve kterém představil svůj model směny, obsahovalo také jednoduchý model společenského užitku, kde je užitek jedné osoby determinován užitkem té druhé.  Ekonomie následně odmítla psychologické faktory pro jejich vratkost a nejednoznačnost a začala budovat své teorie na zjednodušujícím předpokladu racionálního chování – homoeconomicus v naději, že se přiblíží přírodním vědám.  V dílech Irvinga Fishera, Vilfreda Pareta je objevovaly pasáže, jak lidé cítí a uvažují při ekonomických volbách. John Maynard Keynes klad velký důraz na neracionalitu tržního jednání a stádové efekty na akciových trzích . Zmínky o lidské psychologii postupně s rozvojem ekonomie vymizely.  S následným rozvojem neoklasické ekonomie, postavené na předpokladech teorie racionální volby se objevila řada kritiků, kteří zdůrazňovali důležitost psychologického přístupu . Slavným kritikem byl zejména Herbert Simon a jím navržený koncept omezené racionality. Behaviorální ekonomie pronikla do standardní ekonomie až díky širokému používání modelů očekávaného užitku při rozhodování na nejistoty a volby mezi přítomností a budoucností. Tyto modely poskytly řadu testovatelných hypotéz, které byly experimentálně zpochybněny, a vedly k formulaci prospektové teorie Danielem Kahnemanem a Amosem Tverskym.

Metodologie behaviorální ekonomie.

Kromě standardních ekonomických metod využívá behaviorální ekonomie experimenty, počítačové simulace a fyziologické údaje testovaných subjektů. Behaviorální ekonomie se definuje jako aplikace poznatků psychologie do ekonomie, proto není závislá pouze na používání experimentů, jako experimentální ekonomie.  Použití experimentálních metod má za cíl kontrolou prostředí experimentu zajistit izolaci vlivu zkoumané proměnné na výsledek. Příkladem experimentu je hra na ultimátum, kdy si dva hráči mezi sebe dělí určitou sumu peněz. První hráč dostane celou částku a navrhne druhému hráči, jak si částku rozdělí. Pokud druhý hráč přijme, částka bude rozdělena podle návrhu, pokud odmítne, oba hráči přijdou o veškeré peníze. Tato jednoduchá hra má v reálném světě podobu rozvodů, předsoudních dohod nebo stávek. V těchto případech by bylo složité odlišit, zda za výsledky může opakování her, problém pána a správce, nepochopení situace a další okolnosti. V experimentu lze všechny tyto vlivy odstranit nebo omezit. Často používanými experimenty jsou simulace akciových trhů, optimalizace za časového omezení.  Experimentální metoda výzkumu je ale často kritizována. Zejména pro omezenou reprodukovatelnost experimentů, kdy přesně zopakovaný experiment neskončí výsledkem původního experimentu. Po skandálu sociálního psychologa Diederika Stapela, který založil svoji akademickou kariéru na falšování výsledků experimentů vyzval Daniel Kahneman k obnovení pokusů o replikaci zásadních poznatků behaviorální ekonomie. Další slabinou je systematické používání jedné výzkumné skupiny, a to studentů vysokých škol, jejichž výsledky nejsou reprezentativní pro obecné závěry.  Standardním postupem výzkumu behaviorální ekonomie je identifikace ekonomického modelu a demonstrace porušení jeho předpokladů z důvodů lidských kognitivních procesů za použití experimentálních dat. Dalším krokem je využití těchto odchylek k tvorbě alternativní teorie, doplnění stávajícího nebo vytvoření nového modelu. Poslední krok je otestování implikací a předpovědní schopnosti nového modelu ve srovnání s původním.

Základní směry výzkumu.

Odhady pravděpodobnosti jevů.

Odhadování pravděpodobnosti budoucích jevů je klíčové pro lidské rozhodování i ekonomické modely. Většina ekonomických modelů používá Bayesovo pravidlo, pro zjištění vlivu nové informace na očekávanou pravděpodobnost budoucího jevu. Používání Bayesovského pravidla je pro lidské vnímání nerealistické. Předpokládá oddělení minulých a nových událostí, i když lidské vnímání na základě minulých informací upravuje vnímání nových. Je také založeno na oddělení pravděpodobnosti jevu a jeho předpokládaného užitku, což popírá obecný sklon k nadhodnocování malých pravděpodobností (např. loterie). Předpokládá i nezávislost pořadí přijetích informací, které odporuje konceptu pracovní paměti.  Lidská mysl používá k odhadu pravděpodobnosti jevů řadu heuristik, které nedospějí ke stejným výsledkům, jako aplikace Bayesova pravidla. Dostupnostní heuristika ovlivňuje předpokládanou pravděpodobnost jevu snadností jeho vyvolání z paměti. Pokud lze vzácný jev vyvolat z paměti snadno, lidé přeceňují jeho pravděpodobnost. Výhra v loterii je většinou medializována, proto si ji lze snadněji představit, než prohru, která je  statisticky pravděpodobnější.  Související heuristikou je zaujatost zpětného pohledu, kdy si lze proběhlé události představit lépe, než opačné neproběhlé události. Další heuristikou je reprezentační heuristika. Ta ovlivňuje očekávanou pravděpodobnost jevu tím, do jaké míry pozorovaná data reprezentují očekávané vlastnosti určité skupiny. Ta se projevuje i v zákonu malých čísel, kdy mají lidé sklon na základě malého vzorku usuzovat o vlastnostech celého statistického souboru, jako by ho přesně reprezentoval.  Na tyto výtky zareagovali ekonomové tvorbou Quasi-Bayesovských statistických přístupů, používaných zejména v modelování akciových trhů, které v sobě zahrnují přehnané reakce investorů na nové informace, i pomalé budování důvěry v trend trhu.

Teorie preferencí.

Standardní ekonomická teorie pro konstrukci preferencí v teorii spotřebitele používá řadu testovatelných předpokladů. Preference spotřebitele by měly být nezávislé na počátečním stavu, kompletní, nezávislé na prezentovaném pořadí, tranzitivní a vyšší množství statku by mělo vždy přinášet vyšší užitek. Všechny tyto předpoklady byly behaviorálními ekonomy zpochybněny. Popírá je zejména efekt „zarámování“, kdy způsob prezentace možností jedinci ovlivňuje jeho preference. Klasickým příkladem je Asijská nemoc, kdy zarámování možností jako záchrana infikovaných nebo jejich smrt ovlivní rozhodování, i při stejném výsledku.  Dalším efektem, který popírá standardní předpoklady, je „kotevní efekt“. Lidské rozhodování záleží na výchozím bodu, se kterým jsou porovnávány alternativy. Při změně tohoto výchozího bodu dochází ke změně preferencí. Efekty kontextu ovlivňují preference tím, jak jsou zvoleny ostatní možnosti. Lidé více preferují kompromisnější alternativy, než čisté zaměření na jednu stranu.  Důležitou systematickou tendencí lidského chování je tendence k zachovávání současného stavu" (status quo bias)". Lidé považují předem zvolenou možnost za lepší, nebo je pro ně příliš nákladné ji změnit. Typickým příkladem je rozdíl v dárcovství orgánů v zemích, kde je dárcem každý, pokud to výslovně neodmítne. Tento poznatek je uplatňován v libertariánském paternalismu, popularizovaném knihou Šťouch. Ten je založen na předpokladu, že vhodným nastavením rozhodovacích možností lze obejít nedostatky heuristik při zachování svobody rozhodování.

Behaviorální ekonomie je obor ekonomie, který se zabývá dopady sociálních, kognitivních a emocionálních faktorů na ekonomické rozhodování jednotlivců a institucí. Zatímco standardní ekonomie se zaměřuje na důsledky a vnější okolnosti lidského jednání za předpokladu racionality, behaviorální ekonomie zkoumá systematické způsoby lidského rozhodování a jejich vliv na lidské jednání za předpokladu omezené racionality.  Soustředí se zejména na výzkum heuristik, systematických tendencí lidského rozhodovaní "(biases)", a na jejich důsledky pro trhy a chování jednotlivců.

Behavioral economics studies the effects of psychological, cognitive, emotional, cultural and social factors on the decisions of individuals and institutions and how those decisions vary from those implied by classical economic theory.  Behavioral economics is primarily concerned with the bounds of rationality of economic agents. Behavioral models typically integrate insights from psychology, neuroscience and microeconomic theory. The study of behavioral economics includes how market decisions are made and the mechanisms that drive public choice. The three prevalent themes in behavioral economics are:  In 2002, psychologist Daniel Kahneman was awarded the Nobel Memorial Prize in Economic Sciences "for having integrated insights from psychological research into economic science, especially concerning human judgment and decision-making under uncertainty." In 2013, economist Robert J. Shiller received the Nobel Memorial Prize in Economic Sciences "for his empirical analysis of asset prices" (within the field of behavioral finance). In 2017, economist Richard Thaler was awarded the Nobel Memorial Prize in Economic Sciences for "his contributions to behavioral economics and his pioneering work in establishing that people are predictably irrational in ways that defy economic theory."


Vzdělání.

Vzdělání měl zejména v matematice (byl žákem Autolika z Pitany, později Hipponika) a stýkal se také s peripatetiky. Ve filozofii byl žákem Theofrasta, později Krántora, ale silně ho ovlivnilo zejména skeptické učení Pyrrhóna z Élidy, které se snažil skloubit s učením Platónovým.

Učení.

K Platónově názoru, že poznání smyslových orgánů nemůže být pravdivé, přidal Arkesiláos názor, že pravdivým nemůže být ani poznání rozumové. O podstatných věcech je tak třeba zdržet se úsudku ("epoché"), nicméně k jednání lze nalézt "dobré důvody" ("eulogon"). Byl tak předchůdcem teorie probabilismu, kterou následně zformuloval jeho žák Karneadés z Kyrény. Coby Platónův žák nemohl zpochybnit nejvyšší pravdy o Jednom a tak vznikl eklektický útvar, přebírající nejrůznější stanoviska. Ty komentuje Arkesiláos tak, že tu a tam je kousek pravdy, nikdy však celá pravda, a ten kousek je vždy podmíněný jiným kouskem pravdy. Do Platónské Akademie ho přivedl Krantor ze Soloi. Jako vedoucí zavedl do Akademie metodu výuky platónským dialogem. To mělo za následek přísun velkého počtu nových žáků a zastavení úpadku Akademie. Jeho skepticismus říká, že pravda existuje, ale otázkou je, zda tak ubohé stvoření jako je člověk ji může poznat.  Arkesiláos oponoval zejména škole stoiků. Přímo zaútočil na stoické kritérium pravdy "(fantasía kataleptiké)", avšak zároveň tím zpochybnil i možnost jakéhokoliv poznání. Nemůžeme tedy vědět nic, dokonce ani to, že nic nevíme, protože nikdy nerozpoznáme, zda je něco pravda či nikoliv. Zůstává nám tak jediné řešení – zdržet se jakéhokoliv soudu – epoché. Arkesiláovo pojetí ale je problematické samo o sobě, protože říci, že nic nemůžeme vědět, předpokládá, že už něco víme. Z určitého hlediska se tak jedná o dogma, proti kterému skepse především tak tvrdě bojuje.  Arkesiláos nesepsal žádné spisy. Jeho učení zprostředkoval jeho žák Lakydés, hojně ho citují též Cicero, Sextus Empiricus či Diogenes Laertios. Diogenes ale o něm rozšířil historku, že zemřel v důsledku nadměrného pití alkoholu, což jiní autoři popírali.

Arkesiláos z Pitany (315 př. n. l. – 241 př. n. l.) byl starořecký filozof, šestý vedoucí Platónské Akademie a zakladatel platónského (či akademického) skepticismu.

Arcesilaus (; ; 316/5–241/0 BC) was a Greek Hellenistic philosopher. He was the founder of Academic Skepticism and what is variously called the Second or Middle or New Academy—the phase of the Academy in which it embraced philosophical skepticism.  Arcesilaus succeeded Crates of Athens as the sixth scholarch of the Academy around 264 BC. He did not preserve his thoughts in writing, so his opinions can only be gleaned second-hand from what is preserved by later writers.  In Athens Arcesilaus interacted with the Pyrrhonist philosopher, Timon of Phlius, whose philosophy appears to have influenced Arcesilaus to become the first Academic to adopt a position of philosophical skepticism, that is, he doubted the ability of the senses to discover truth about the world, although he may have continued to believe in the existence of truth itself. This brought in the skeptical phase of the Academy. His chief opponent was his contemporary, Zeno of Citium, the founder of Stoicism, whose dogma of katalepsis (i.e., that reality could be comprehended with certainty) Arcesilaus denied.


Hokejová kariéra.

Hrál na pravém křídle a hokejku držel též na pravou stranu. Byl jedním z prvních hráčů, kteří začali používat střelu zvanou ,golfák´´. V NHL začal hrát v roce 1951, ale odehrál pouhých 18 utkání a proto mohl stále ve své druhé sezóně získat Calder Trophy pro nejlepšího nováčka, kterou také získal za 54 bodů v 67 zápasech v dresu Montreal Canadiens, kde odehrál dalších 12 sezón. V dresu Montrealu Canadiens získal šestkrát Stanley Cup. Na sklonku kariéry odešel do New York Rangers, kde odehrál dvě sezóny. Jako druhý v historii nastřílel v jedné sezóně NHL 50 gólů, před ním se to povedlo pouze jeho spoluhráčovi Maurici Richardovi. V roce 1955 se mu podařilo nastřílet 5 gólů v jednom zápase proti Toronto Maple Leafs. Za svou kariéru získal několik ocenění. Dvakrát vyhrál bodování NHL a jednou získal Hart Trophy za nejužitečnějšího hráče celé NHL. Celkem 11krát si zahrál v NHL All-Star Game. Jeho číslo 5 bylo vyřazeno týmem Montreal Canadiens v den jeho smrti. Časopis The Hockey News ho v roce 1998 zvolil jako 42. nejlepšího hráče historie NHL. V roce 1972 byl uveden do Hockey Hall of Fame v Torontu. Za svou kariéru odehrál 883 zápasů a nasbíral celkem 822 kanadských bodů, z čehož činilo 393 gólů. Ani jednou se mu nepodařilo nasbírat 100 bodů v jedné sezóně, nejblíže jím byl v sezóně 1960/1961, kdy nasbíral 95 bodů v 64 zápasech. V Play-off odehrál celkem 132 zápasů a nasbíral 118 bodů.

Trenérská kariéra.

Po skončení hráčské kariéry se věnoval trénování a trénoval jako hlavní trenér tři kluby NHL: New York Rangers, Atlanta Flames a Montreal Canadiens.

Joseph André Bernard Geoffrion (14. února 1931, Montreal – 11. března 2006, Atlanta) známý pod přezdívkou Boom-Boom Geoffrion byl kanadský profesionální hokejista a později hokejový trenér. U příležitosti 100. výročí NHL byl v lednu 2017 vybrán jako jeden ze sta nejlepších hráčů historie ligy.

Joseph Bernard André Geoffrion (; February 14, 1931 – March 11, 2006), nicknamed Boom Boom, was a Canadian professional ice hockey player and coach. Generally considered as one of the innovators of the slapshot, he was inducted into the Hockey Hall of Fame in 1972 following a 16-year career with the Montreal Canadiens and New York Rangers of the National Hockey League. In 2017 Geoffrion was named one of the '100 Greatest NHL Players' in history.


Produkty.

Blackmagic vyrábí přepínače (switchery), diskové konvertory, grabovací hardware v podobě karet na PCIe či přes USB, softwarová i hardwarová řešení pro zpracování, konverzi, editaci, střih videa. Její vlajkovou lodí je ale vlastní řada videokamer.

Blackmagic Cinema Camera.

Na NAB Show 2012 společnost představila kameru Blackmagic Cinema. Ta disponuje senzorem s rozlišením 2,5K (2432 × 1366), tedy s určitými možnostmi manipulace obrazu pro výstup 1080p nebo 2K. Nahrávat dokáže rychlostí 23,98; 24; 25; 29,97 a 30 fps progresivně. Obrazová data nahrává na běžnou 2,5" vyjmutelný solid-state drive (buď RAW nebo ztrátové formáty Apple ProRes či Avid DNxHD) a podporuje i uživatelem zadaná metadata. Vyjmá pár tlačítek se ovládá přes 5palcový dotykový displej, k dispozici je i dálkové ovládání. Zvuk nahrává 48 kHz mono, mezi výstupy nechybí HDMI. Má vysokorychlostní rozhraní Thunderbolt, s rychlostí 3 Gb/s. Kamera je vyráběna pro vyměnitelné objektivy s bajonetem EF/ZE nebo Micro Four Third (MFT). Její hlavní devizou je ale velmi citlivý senzor s barevným rozlišením 48 bitů na pixel, který zvládne dynamický rozsah 13 clonových čísel. Při ceně kolem 3000 amerických dolarů to z ní činí zajímavou alternativu profesionálních DSLR a (při výhodách digitálního snímání) dokonce alternativu točení na klasický filmový materiál.

Blackmagic Production Camera 4K.

Rok po oznámení Blackmagic Cinema Camera uvedla Blackmagic na NAB Show 2013 novou verzi své kinematografické kamery. Hlavní novinkou bylo zvýšení rozlišení na necelých 4K (3840 × 2160), senzor velikostně ekvivalentní filmovému formátu Super 35 mm a tedy i podobný filmový vzhled. Dynamický rozsah lehce klesl, na 12 clonových čísel. Z rozhraní přibylo HD-SDI. Tuto kameru aktuálně nabízí za přibližně 4000 US$.

Blackmagic Pocket Cinema Camera.

Zmenšená verze (128 × 66 × 38 mm, 355 g) již tak velmi kompaktní Blackmagic Cinema Camera. Velikost senzoru se zmenšila na velikost Super 16, rozlišení ale spadlo na „pouze“ Full HD (1920 × 1080), úhlopříčka dotykového displeje klesla na 3,5", jeho rozlišení a zůstal stejně jako dynamický rozsah – 13 clonových čísel. Místo SSD disku jako úložiště fungují karty SDHC/SDXC. Podporovány jsou jen vyměnitelné objektivy MFT. Všechno ostatní, co se týká produkčního toku u kamer Blackmagic, ale zůstalo. Cena je kolem 1000 US$.

Blackmagic Design Pty Ltd je australská společnost, která vyrábí videotechniku. Byla založena v roce 1984 Grantem Perry, který je dodnes jejím výkonným ředitelem. Blackmagic vyrábí zařízení pro záznam, konverzi, stříhání a vysílání videa. Sídlí v australském Melbourne, ale pobočky má v Evropě, Asii a Severní Americe. V posledních několika letech koupila firmy Da Vinci Systems, Cintel, Echolab a Teranex, všechny zaměřené na vývoj profesionální techniky pro zpracování filmu a videa.

Blackmagic Design is an Australian digital cinema company and manufacturer based in Port Melbourne, Victoria, Australia. It designs and manufactures broadcast and cinema hardware, most notably digital movie cameras, and also develops video editing software, such as the DaVinci Resolve application.  Blackmagic Design film production equipment has been used in 20 of the 30 highest-grossing movies of all time. Blackmagic Design software and hardware has also been used on many Academy Award-winning films and Best Picture films such as "Green Book" and "Moonlight". Additionally, Blackmagic Design software has been leveraged on popular television shows such as the Emmy Award-winning Game of Thrones and Modern Family.


Historie.

V roce 1913 byl na místě dnešní rádiové stanice vybudován Chappův semaforový telegraf. V té době to byla jen malá kamenná budova, se semaforem na střeše.  V roce 1961, během tzv. studené války, požádala Severoatlantická aliance francouzskou armádu, aby postavila stanici, která by byla součástí komunikační sítě 82 stanic ACE-High. Stanice Pierre-sur-Haute v této síti propojovala stanici Lachens na jihu se stanicí Mont-Août na severu. Stanice využívala americké zařízení pro radiokomunikaci využitím troposférického rozptylu, jehož pomocí se přenášely hlas a telegrafní signál v síti sahající od Turecka až k severnímu polárnímu kruhu v Norsku. Roku 1974 převzalo kontrolu nad stanicí francouzské letectvo. V 80. letech 20. století byl systém postupně nahrazen kombinací systémů národní obrany a systémů pod správou NATO. Dvě parabolické antény, které místní obyvatelé nazývali Mickeyho uši (podle kreslené postavičky Mickey Mouse), byly v roce 1991 nahrazeny současnou anténní soustavou.

Význam.

Stanice Pierre-sur-Haute se nachází pod kontrolou francouzského letectva a spadá pod leteckou základnu 942 Lyon – Mont Verdun, ležící 80 km od stanice. Jde o jednu ze čtyř rádiových stanic nacházejících se podél severojižní osy Francie, které jsou v neustálém spojení. Zbývající tři stanice jsou: Lacaune, Henrichemont a letecká základna 721 Rochefort. Stanice se používá hlavně k přenosům souvisejícím s rozkazy operačním jednotkám. Přes stanici by tedy mohl být přenášen například i rozkaz k použití jaderných zbraní.  Stanici obsluhuje asi 20členný personál, včetně elektrikářů, mechaniků a kuchařů. Velitel stanice má hodnost majora.

Infrastruktura.

Stanice se nachází na 30hektarovém pozemku mezi obcemi Sauvain a Job, ležícím na hranici mezi regiony Rhône-Alpes a Auvergne, konkrétně mezi departementy Loire a Puy-de-Dôme. Po obvodu je obklopen vysokou bariérou ze dřeva a kovu. Vojenský personál a zaměstnanci přijíždějí po silnici nebo pásovými vozidly. Silnice je pro veřejnost uzavřena.

Budovy.

Na pozemku se nacházejí tři věže. Nejvyšší z nich je 55metrová civilní telekomunikační věž, kterou vlastní ". Na vrcholu věže je radarová kupole s radarovým majákovým systémem kontroly leteckého provozu. Radar je v činnosti od 18. srpna 2009, ovšem kvůli silnému sněžení, které oblast občas postihuje, zaznamenal několik poruch.  Dvě zbývající věže vlastní armáda. Třicet metrů vysoké budovy se od roku 1991 využívají k rádiovému přenosu a příjmu. Byly postaveny tak, aby odolaly i náporu při jaderném výbuchu.  Některé budovy se používají jako garáže nebo obytné jednotky, včetně kuchyně, jídelny a ložnic. Navzájem jsou propojeny tunely o celkové délce 400 metrů, aby v zimě bylo možné se při přesunu z jedné budovy do druhé vyhnout hustému sněžení.

Podzemní zařízení.

Nejdůležitější část stanice leží pod zemí. Zde se analyzuje a přesměrovává komunikace z obou věží, a to při rychlosti 2 Mb/s.  Tato část je také vybavena prostředky chemické, biologické, radiologické a jaderné obrany, jako je betonový kryt chráněný proti elektromagnetickým pulsům Faradayovou klecí nebo místnosti s vnitřním přetlakem. Zařízení má nezávislé zdroje vody a energie.

Incident s francouzskou Wikipedií.

V dubnu 2013 si stanice získala pozornost poté, co se francouzská tajná služba Direction centrale du renseignement intérieur (DCRI) pokusila prosadit smazání hesla o tomto zařízení z francouzské Wikipedie. Nadace Wikimedia, která projekt spravuje, obdržela žádost o smazání v březnu 2013 a následně tajnou službu požádala, aby upřesnila, proč je podle ní heslo problematické. Zároveň poznamenala, že heslo pouze odráželo informace, které byly volně dostupné z pořadu místní televizní stanice "", odvysílaném roku 2004. DCRI odmítla poskytnout další podrobnosti a zopakovala svůj požadavek na smazání hesla, což Nadace Wikimedia odmítla. DCRI následně vyvinula nátlak na Rémiho Mathise, dobrovolného správce francouzské Wikipedie, aby článek odstranil. Správce, který je také prezidentem sdružení a mimo Wikipedii pracuje ve státem vlastněné Francouzské národní knihovně, uposlechl.  Podle prohlášení, které vydala 6. dubna 2013, si DCRI pozvala 4. dubna Rémiho Mathise do svého úřadu. Protože byl jedním z těch, kteří měli přístup k nástrojům umožňujícím smazání stránky, přinutili ho přímo v úřadu heslo smazat, a to s pohrůžkou, že jinak na něj bude uvalena vazba a bude dále stíhán. Rémi Mathis heslo pod nátlakem smazal, přičemž současně DCRI vysvětloval, že takto Wikipedie nefunguje. Rémi Mathis přitom do té doby neměl s heslem nic společného, nebyl jeho autorem ani do něj nijak nepřispěl a do návštěvy úřadu DCRI nevěděl o jeho existenci. Jediný důvod, proč byl podle tajnou službou vybrán, byl, že vzhledem k jeho vysoké angažovanosti na Wikipedii a v projektech Wikimedia ho mohla tajná služba snadno identifikovat.  Heslo bylo později jiným správcem Wikipedie, který je švýcarským občanem, znovu obnoveno. Jedním z důsledků této kontroverze bylo, že do té doby téměř nepovšimnuté heslo se následující víkend stalo nejčtenější stránkou francouzské Wikipedie, která během dvou dnů zaznamenala kolem 120 tisíc návštěv. Kromě toho byla stránka přeložena do mnoha dalších jazyků. Francouzské noviny ', internetový magazín "Ars Technica" a vysílání na zpravodajském webu ' poznamenaly, že se jedná o typický případ tzv. efektu Streisandové, kdy pokus o potlačení informace vede k jejímu většímu rozšíření. Francouzský ministr vnitra odmítl incident komentovat.  Podle soudního zdroje, který ve své zprávě citovala 8. dubna , bylo smazání hesla provedeno jako součást předběžného šetření, které vedla antiteroristická sekce pařížské prokuratury, protože heslo prozrazovalo informace týkající se přenosu řetězce rozkazů k odpálení jaderných zbraní. Podle zprávy v týdeníku "" heslo obsahovalo důvěrné informace, které se mohou vztahovat k francouzským jaderným odstrašujícím prostředkům, jako jsou míry odolnosti materiálů.  ' po incidentu prohlásila, že očekává, že DCRI bude požadovat, aby stáhla svou původní zprávu z roku 2004, na jejímž základě bylo heslo pro Wikipedii napsáno, ačkoliv tato zpráva byla natočena a odvysílána ve spolupráci s francouzskou armádou. Francouzský ' navrhl, aby dalším krokem byl soudní příkaz francouzským poskytovatelům internetového připojení, aby na dotyčné heslo na Wikipedii zablokovali přístup. Nevládní organizace Reportéři bez hranic, sídlící ve Francii, kritizovala akci DCRI jako špatný precedens.

Vojenská radiostanice v Pierre-sur-Haute se nachází ve výšce 1634 m n. m. na 30hektarovém pozemku na území obcí Sauvain a Job. Pozemkem prochází hranice mezi regiony Rhône-Alpes a Auvergne. V místě se nachází také civilní rádiový vysílač, který zde vybudovala telekomunikační společnost ".  Se stanicí se pojí také incident mezi francouzskou tajnou službou a francouzskou Wikipedií z dubna 2013, kdy tajná služba přinutila dobrovolného správce Wikipedie smazat heslo týkající se této stanice s odůvodněním, že představuje hrozbu pro národní bezpečnost. Heslo bylo vzápětí jiným správcem obnoveno.

The Pierre-sur-Haute military radio station is a site used for French military communications. It has been used in the service of France since 1913. It is in the Sauvain and Job communes, with the boundary between the Rhône-Alpes and Auvergne regions passing through the site. There are three towers at the site. The tallest one is a 55-metre-high civilian telecommunication tower owned by . The facility its at the summit of Pierre-sur-Haute at an elevation of , about from the village of Chalmazel. There is a small ski resort near the radio station, with the top of the quad lift sitting less than from the station fence.  In April 2013, the French-language Wikipedia article about the station attracted attention from the French interior intelligence agency DCRI, which pressured the president of Wikimedia France into deleting the article. It was promptly restored by another Wikipedia contributor living in Switzerland. Publicity about the affair resulted in the Streisand effect and many thousands of page views.


Dobývání Ecuadoru.

Do Ameriky poprvé připlul v jedné z posledních výprav Kryštofa Kolumba, když unikal před trestem. V roce 1519 se stal důstojníkem v silách Pedra Ariase Dávila a v roce 1524 dobyl území dnešní Nikaragui. V Nikaragui se v roce 1524 setkal s Franciscem Hernándezem de Córdobou a stal prvním starostou města León v Nikaragui. Zde setrval až do 1527, kdy odešel do Hondurasu v důsledku vnitřních sporů mezi španělskými guvernéry. V roce 1531 se sešel Franciscem Pizarrem na expedici do Peru, kde mu bylo svěřeno velení nosné základny v Piura. V roce 1533, poté co pomohl Pizarrovi, byl vyslán do dnešního Ecuadoru do města Quito, které bylo nejsevernějším městem incké říše. Před jeho příchodem ale incký tamní vládce Rumiñahui přemístil poklad z města hluboko do And a město vypálil. Belalcázar ho porazil a město obnovil. V roce 1535 založil osadu, která se do dnešních dnů změnila v moderní město Guayaquil. Dále vedl expedici za bájným Eldoradem. Vstoupil do oblasti Caucy, kde v roce 1537 založil město Popayán a stal guvernérem regiónu.

Dobývání Kolumbie.

V roce 1539 přešel Kordillery do povodí řeky Magdalény. V blízkosti Bogoty se setkal s Gonzalo Jimenezem de Quesadou, a Nikolausem Federmannem, kteří přišli od severu a všichni tři si začali činit nároky na nová území, proto se vydal do Španělska legitimizovat svá práva. Jejich spor musel řešit král a římským císařem Karlem V. Belalcázarovi se některé nároky nepodařilo prosadit, přesto se v roce 1541 vrátil zpět do Ameriky s titulem "Adelantado" a titulem guvernéra Popayánu. V následujícím období došlo mezi dobyvateli znovu k neshodě o pozemky, tentokrát mezi Belalcázarem a Pascualem de Andagoyou, který se také prohlásil guvernérem Popayánu. V roce 1546 nařídil exekuci dobyvateli Jorgemu Robledovi, který vládl v sousední provincii. V roce 1550 byl obžalovaný a v nepřítomnosti odsouzen trestu smrti za zabití Jorgeho Robleda a i za další trestné činy, které se týkaly jeho neustálého vyvolávání válek mezi jinými dobyvateli. Zemřel v roce 1551 dříve, než se mohl vrátit zpět do Španělska, aby podal odvolání proti rozhodnutí soudu.

Sebastián de Belalcázar, vlastním jménem Sebastián Moyano (1479/1495, Córdoba, Kastilie − 1551, Cartagena, Nová Granada) byl španělský conquistador, dobyvatel a guvernér.  Narodil se jako Sebastián Moyana v provincii Córdoba v Kastilii. Různé prameny uvádějí různý rok narození a to mezi lety 1479 až 1495. V mládí přijal jméno Belalcázar což byl název hradního města v blízkosti jeho rodného města Córdoba.

Sebastián de Belalcázar (; 1479/1480 – 1551) was a Spanish conquistador. De Belalcázar, also written as de Benalcázar, is known as the founder of important early colonial cities in the northwestern part of South America; Quito in 1534 and Cali, Pasto and Popayán in 1537. De Belalcázar led expeditions in present-day Ecuador and Colombia and died of natural causes after being sentenced to death in Cartagena, at the Caribbean coast in 1551.


EPPO kód.

GNORAB

Synonyma.

Vědecký název.

Podle EPPO je pro patogena s označením "Tuta absoluta" používáno více rozdílných názvů, například "Scrobipalpula absoluta" nebo "Phthorimaea absoluta".  Druh "Tuta absoluta" původně popsal anglický učitel a amatérský entomolog Edward Meyrick v roce 1917 jako druh "Phthorimaea absoluta" z lokality Huancayo v Peru. První rezistence vůči insekticidům (organofosfátům a pyretroidům) byly popsány o 80 let později v Chile. Studiem Tuta absoluta se rovněž zabýval moravský entomolog Dalibor Povolný

Výskyt.

Původním areálem výskytu makadlovky "Tuta absoluta" je Jižní Amerika. V Evropě byla "Tuta absoluta" poprvé nalezena v roce 2006 ve Španělsku. Na africkém kontikontinentu byla zaznamenána v Alžírsku, Egyptu, Libyi, Maroku, Súdánu a v Tunisku a na Blízkém východu byl výskyt potvrzen v Iráku, Izraeli, Saúdské Arábii, Sýrii a v Turecku.  Vzhledem k širokému geografickému rozložení je v 21. století "Tuta absoluta" považována za superspecies, který zahrnuje dva nebo tři kryptické druhy, které se liší morfologicky (habitus a genitálie) a adaptací na hostitelské rostliny (Povolný 1973, 1975, 1979).

Výskyt v Evropě.

V Evropě byl poprvé výskyt "Tuta absoluta" potvrzen v roce 2006 ve Španělsku (Katalánsko) na rajčatech dovezených ze Střední nebo Jižní Ameriky. Z prvního ohniska výskytu se začala šířit do dalších evropských států i do států v severní Africe. Makadlovka je dnes rozšířená v Albánii, Francii, Itálii, na Kypru, v Portugalsku a Řecku. Další výskyty byly hlášeny z Bulharska, Litvy, Maďarska, Malty, Německa, Nizozemska, Rumunska, Ruska, Švýcarska a z Velké Británie a také České republiky.

Výskyt v ČR.

Přestože se jedná o teplomilný druh, který není schopen přezimovat v našich venkovních podmínkách, hrozí v České republice nebezpečí jeho zavlečení do skleníků a foliovníků, především cestou dovozu hostitelských rostlin ze států s jeho výskytem. Státní rostlinolékařská správa (SRS) provádí od roku 2010 detekční průzkum výskytu tohoto škůdce pomocí feromonových lapačů na našem území v provozech, kde by se "Tuta absoluta" mohla vyskytnout (skleníky, fóliovníky, sklady). První výskyt makadlovky "Tuta absoluta" v ČR byl potvrzen v srpnu 2013 v okrese Prostějov.

Hostitel.

"Tuta absoluta" napadá rostliny z čeledi lilkovitých (Solanaceae). Hospodářsky významnými druhy jsou: Z volně rostoucích a okrasných lilkovitých rostlin patří k hostitelům: Seznam podle Státní rostlinolékařská správy.

Popis.

Vajíčka jsou velmi malá, oválná, krémově žlutá o délce (0,36 mm dlouhá a 0,22 mm široká). Vajíčka bývají na spodní straně listu. Líhnutí trvá 4-5 dnů.  Po vylíhnutí jsou housenky bělavé. Později tmavnou přes zelenavou do světle růžové barvy. Mají tmavě hnědou hlavu a na předohrudi výrazný černý proužek. První instar je 0,9 mm velký. Dorůstají do velikosti 8 mm. Doba vývoje 13-15 dnů.  Kukla je hnědá, velká asi 6 mm. Doba vývoje 9–11 dnů.  Dospělec je drobný motýl s rozpětím křídel 10 mm. Má nenápadné šedohnědé zbarvení s černými a stříbřitě šedými skvrnkami na předních křídlech. Zadní křídla mají lichoběžníkový tvar, jsou úzká s dlouhými třásněmi. Pro makadlovky jsou charakteristická dlouhá a nahoru protažená makadla, která jsou dobře viditelná pouhým okem. Tykadla jsou nitkovitá.

Biologie.

Tato jihoamerická makadlovka má velký reprodukční potenciál. Za příznivých podmínek je schopná vytvořit až 12 generací za rok. Životní cyklus trvá 29–38 dní. Jedná se o teplomilný druh, dospělec není schopen přezimovat v chladnějších oblastech mírného podnebného pásu. Minimální a maximální teplota pro dokončení vývoje je 14 a 30 °C. Přezimuje ve stadiu vajíčka, kukly nebo dospělce.  Samičky kladou 230–260 vajíček přímo na hostitelské rostliny, nejčastěji na spodní stranu listů. Housenky se líhnou po 4-6 dnech a minují v listech, stoncích a plodech. Housenky se kuklí po 12–15 dnech v půdě, na povrchu rostlin nebo v minách.

Význam.

Škody způsobují pouze housenky, a to svým žírem, především na zelených částech rostlin. Poškozují i květy a plody, čímž výrazně snižují výnos a kvalitu plodů.  V Latinské Americe, je T. absoluta považována za hlavního škůdce rajčat a to jak na polích, tak na ošetřovaných místech. Výnos a kvalita plodů může být významně sníženy poškozením "Tuta absoluta" a sekundární patogeny, které mohou využít poškození rostliny. Vážně poškozená rajčata ztrácejí obchodní hodnotu. Ztráty 50-100% byly hlášeny na rajských jablek zejména při nízkých srážkách. Na bramborech je Tuta absoluta jeden z hlavních škůdců olistění v teplých oblastech s nízkou nadmořskou výškou (pod 1000 m).

Symptomy.

Na listech housenky způsobují požerky v podobě charakteristických nepravidelných min. V případě silného napadení listy zcela odumřou, zatímco požerky ve stoncích způsobují deformace rostlin. Znečištěný povrch rostlin je živnou půdou pro sekundární houbové patogeny.  Škůdce je obecně snadno nalézt, protože preferuje apikální pupeny, květy nebo nové plody, na kterých jsou černé výkaly dobře viditelné.

Možnost záměny.

Nejčastěji může dojít k záměně s polyfágními minujícími vrtalkami rodu "Liriomyza" (řád dvoukřídlí – Diptera, čeleď vrtalkovití – Agromyzidae.  Makadlovka "Tuta absoluta" se může rovněž zaměnit s mnoha jinými druhy makadlovek, jako jsou např. "Phthorimaea opercula" a "Keiferia lycopersicella", které mají stejné hostitelské spektrum a velmi podobný vnější vzhled.

Ochrana.

Doporučovanou účinnou prevencí je nemanipulovat v blízkosti porostů rajčat (zejména ve sklenících a foliovnících) s plody dováženými z rizikových oblastí, likvidovat použité přepravní obaly od rajčat, případně důkladně vyčistit tyto obaly před dalším použitím. K signalizaci výskytu a detekci makadlovky "Tuta absoluta" slouží druhově specifické feromonové lapače.

Biologický boj.

V zemích s výskytem "Tuta absoluta" se v biologickém boji využívají přípravky na bázi "Bacillus thuringiensis" var. "kurstaki", entomopatogenních hub "Metarhizium anisopliae" a "Beauveria bassiana", vosičky "Trichogramma achaeae" a "T. pertiosum" a dravé ploštice rodu "Macrolophus", "Nabis" a "Nesidiocoris". Chemická ochrana proti housenkám je založena na bázi účinných látek abamectin, indoxacarb a spinosad a proti motýlům na bázi účinných látek acetamiprid, cypermethrin, deltamethrin, imidacloprid a teflubenzuron.  Rezistence "Tuta absoluta" je rezistentní vůči těmto účinným látkám:

Fytosanitární opatření.

Makadlovka "Tuta absoluta" nepatří mezi druhy, jmenovitě uvedené v přílohách vyhlášky č. 215/2008 Sb., o opatřeních proti zavlékání a rozšiřování škodlivých organismů.

Tuta absoluta je malý nenápadný motýl, který v původních oblastech výskytu, v Jižní Americe, patří k nejvýznamnějším škůdcům porostů rajčat.  Na začátku 21. století bylo zaznamenáno masové šíření makadlovky "Tuta absoluta" v jižních částech Evropy, zejména ve Španělsku, kde způsobuje ekonomické ztráty vyšší než 50 %. Jiné druhy makadlovek jsou na území ČR významnými škůdci kulturních rostlin, např. makadlovka kmínová ("Depressaria daucell"a) nebo makadlovka řepná ("Scrobipalpa ocellatella").

Tuta absoluta is a species of moth in family Gelechiidae known by the common names tomato leafminer, tomato pinworm and South American tomato moth. It is well known as a serious pest of tomato crops in Europe, Africa, western Asia and South and Central America. "T. absoluta" was originally described in 1917 by Meyrick as "Phthorimaea absoluta", based on individuals collected from Huancayo (Peru). Later, the pest was reported as "Gnorimoschema absoluta", "Scrobipalpula absoluta" (Povolny), or "Scrobipalpuloides absoluta" (Povolny), but was finally described under the genus "Tuta" as "T. absoluta" by Povolny in 1994. Its life-cycle comprises four development stages: egg, larva, pupa and adult. Adults usually lay eggs on the underside of leaves or stems, and to a lesser extent on fruits. After hatching, young larvae penetrate leaves, aerial fruits (like tomato) or stems, on which they feed and develop. Pupae (length: 5–6 mm) are cylindrical in shape and greenish when just formed becoming darker in colour as they are near adult emergence. Adults are 6–7 mm in length and present filiform antennae and silver to grey scales . Black spots are present on anterior wings, and the females are wider and more voluminous than the males. The pest mainly presents nocturnal habits, and adults usually remain hidden during the day, showing greater morning-crepuscular activity with adults dispersing among crops by flying. Among a range of species within the Solanaceae, tomatoes ("Lycopersicon esculentum" Miller) appear to be the primary host of "T. absoluta".


Život a kariéra.

Laura je dcera univerzitního profesora Damiana Marano a bývalé herečky Ellen Marano. Lauřina první herecká role byla, když měla 5 let. Od té doby pracovala pro hodně produkci v Stage Door Theater. Objevila se v mnoha reklamách a měla malou roli v "Ghost Whisperer", "Medical Investigation", "Huff" a "Joan of Arcadia". Její větší role v televizi byly v "Beze stopy" a jiných seriálech. Byla také slyšena v animovaných filmech "Hledá se Nemo" a "". Hrála dětskou roli charakteru Keiry Knightley ve filmu "The Jacket" a měla malou roli ve filmu "Superbad". Byla také člen soutěžní hry stanice FOX, "Are You Smarter Than a 5th Grader?" a hrála roli Gracie Carr v sitcomu stanice FOX, "Back to You".  Marano se objevila i v několika dílech "The Sarah Silverman Program". Zpočátku byla obsazena v pilotním dílu "Batteries" jako dětská verze Sarah Silverman a scenáristům se zalíbila na tolik, že chtěli, aby se vrátila ve větší roli jako holku Sarah, aby vyhrála Soutěž Krásy ("Not Without My Daughter"). Na DVD, co-star Brian Posehn řekl, že Marano znala všechny řádky scénáře lépe, než oni. Také hrála v "Dexter" jako dětská verze Debry Morgan. Také hrála dětskou verzi role, kterou hrála Diana Scarwid, Alice Shaw, sestry Angely Petrelli v "Heroes". V současné době hraje roli "Ally Dawson" v seriálu Disney Channel "Austin & Ally".  Marano nechodí do školy na natáčení Disney Channel seriálu "Austin & Ally". Místo toho navštěvuje normální střední školu ""Právě chodím na střední školu a moji přátelé a každý tady je tak podporující [...] Je příjemné, když nepracuji, být obklopená tak podporujícími kamarády."" Laura zpívá, tančí a píše písničky a doufá, že je bude moci zahrát na pódiu v budoucnosti.

Laura Marie Marano (* 29. listopadu 1995, Los Angeles, Kalifornie, USA) je americká herečka. Hrála například v "Beze stopy" nebo "Back to You", kde hrála dceru hlavních postav. Laura právě teď hraje v seriálu Disney Channel, "Austin & Ally" postavu Ally Dawson. Její starší sestra Vanessa je také herečka.

Laura Marie Marano (born November 29, 1995) is an American actress and singer. She starred in the Disney Channel series "Austin & Ally" as Ally Dawson. Marano was one of the five original classmates in "Are You Smarter than a 5th Grader?". She starred in "Without a Trace" for three seasons and also "Back to You", in both instances playing the daughter of the main characters. Marano starred in the indie film "A Sort of Homecoming". Marano also starred in the 2015 Disney Channel Original Movie "Bad Hair Day". In 2019 Marano starred in the Netflix original movie "The Perfect Date".  In 2015, she signed with Big Machine Records and released her debut single "Boombox" on March 11, 2016 and "La La" later that year. On October 5, 2018, Laura Marano released the single "Me" as an independent artist.


Popis.

Jsou to jednoleté, dvouleté nebo vytrvalé byliny se stonky i bez stonků, bývají chlupaté nebo lysé a dorůstají do výšky od 10 cm do 300 cm. Kořeny mají různé, hrubé rostoucí kolmo dolů, vláknité rostoucí plytce, s oddenky nebo s prýty vyrůstajícími z rozrůstajících se kořenů postranních. Některé druhy mají listovou růžici, která před kvetením uvadá, jiné jen lodyhu porostlou střídavými listy, jež mohou být celistvé, zubaté nebo zpeřené, jejich čepele mají tvar podlouhlý, vejčitý nebo obvejčitý; palisty se u pupalek nevyskytují,  Symetrické květy se zpravidla dobře vyvinutou korunní trubkou vyrůstají v paždích horních listů a vytvářejí květenství klas nebo latu, případně vyrůstají jednotlivě. Mají spodní semeník tvořený čtyřmi plodolisty, ten je srostlý s číškou, která ve tvaru protáhlé trubičky semeník vysoko přerůstá; na konci nese čtyři čárkovitě kopinaté, dolů ohnuté kališní lístky barvy zelené, nažloutlé nebo červeně či fialově proužkované a dále čtyři tupě laločnaté korunní lístky barvy žluté, růžové, bílé nebo fialové. Tyčinek vyrůstajících ve dvou přeslenech je osm, vzácně jen čtyři, jejich prašníky se otevírají podélně, hodně lepivá pylová zrna jsou většinou spojena do vláken. Čtyřdílný semeník má převážně jen jednu dlouhou čnělku, která nese čtyřlaločnou bliznu.  K opylení se květy otevírají nejčastěji zvečera nebo brzy ráno, přenos pylu zajišťuje hmyz nebo dochází k samoopylení, častá je mezidruhová hybridizace. Plody jsou podlouhlé čtyřdílné pukavé tobolky otevírající se chlopněmi, obsahují 20 až 100 drobných lehkých semen bez endospermu.

Taxonomie.

V České republice se vyskytuje 24 druhů, některé z nich vznikly zaznamenanou hybridizací:

Externí odkazy.

Pupalka ("Oenothera") je na pěti kontinentech rozšířený rod kvetoucích rostlin. Je rozdělen do 145 druhů, které rostou převážně v mírném a subtropickém podnebném pásu. Do Evropy, a tudíž i do České republiky byly tyto rostliny introdukovány z východní Asie a hlavně z Ameriky, kde je největší počet druhů považován za původní.  Rostliny mohou vyrůstat v málo výživné a suché půdě, často si vybírají půdu narušenou lidskou činností nebo vlivy počasí, na svých neúrodných stanovištích většinou nemají konkurenci jiných rostlin.

Oenothera is a genus of about 145 species of herbaceous flowering plants native to the Americas. It is the type genus of the family Onagraceae. Common names include evening primrose, suncups, and sundrops. They are not closely related to the true primroses (genus "Primula").


Klubová kariéra.

Toulalan hrál na začátku své profi kariéry za FC Nantes. V roce 2006 přestoupil do Olympique Lyon.

Málaga CF.

Do Málagy přestoupil 11. června 2011 z francouzského Olympique Lyon za 10 milionů €. Podepsal zde čtyřletý kontrakt. 28. listopadu 2011 vstřelil svůj první gól v dresu španělského klubu v domácím utkání proti Villarrealu, čímž přispěl k vítězství Málagy 2:1. V 75. minutě zápasu byl vyloučen.

AS Monaco.

6. července 2013 klub AS Monaco hrající francouzskou nejvyšší ligovou soutěž Ligue 1 oznámil, že získal Toulalana z Málagy. Hráč podepsal dvouletý kontrakt.

Girondins de Bordeaux.

Před sezónou 2016/17 přestoupil do francouzského týmu Girondins de Bordeaux.

Reprezentační kariéra.

Mládežnické reprezentace.

Toulalan působil ve francouzských mládežnických výběrech v kategoriích od 18 let. S reprezentací do 21 let se zúčastnil Mistrovství Evropy U21 2006 v Portugalsku. V základní skupině A porazila Francie postupně Portugalsko 1:0, Německo 3:0 a Srbsko a Černou Horu 2:0. S 9 body postoupila z prvního místa do semifinále. Toulalan odehrál všechna tři utkání v základní sestavě a proti Srbsku a Černé Hoře jedenkrát skóroval. V semifinále byla Francie vyřazena Nizozemskem 2:3 po prodloužení.

A-mužstvo.

V národním A-mužstvu debutoval v kvalifikačním utkání na EURO 2008 11. října 2006 proti Faerským ostrovům. Nastoupil v základní sestavě a odehrál kompletní počet minut, Francie zvítězila jednoznačně 5:0.  Zúčastnil se EURA 2008 v Rakousku a Švýcarsku a MS 2010 v Jihoafrické republice. Celkem odehrál v letech 2006–2010 za francouzský národní tým 36 zápasů, branku nevstřelil.

Jérémy Toulalan [žeremy tulalá] (* 10. září 1983, Nantes, Francie) je francouzský fotbalový záložník a bývalý reprezentant, naposledy působící v klubu Girondins Bordeaux v Ligue 1.

Jérémy Toulalan (; born 10 September 1983) is a French professional footballer who most recently played for Bordeaux in Ligue 1. His usual position is as a defensive midfielder, but he can also be utilized as a central defender. He is best known for his humble demeanor, simple distribution, good technique and effective tackling.  Toulalan started his career at hometown club Nantes and made his debut in March 2002. His performances during the 2004–05 season earned him the UNFP Ligue 1 Player of the Year award and also an appearance in the Team of the Year. In May 2006, Toulalan joined Lyon on a four-year contract and helped the team win back-to-back league titles in 2007 and 2008. In June 2011, he joined Málaga.  Toulalan is also a French international, having previously represented his country at youth level. He made his senior international debut in October 2006 and has represented his nation at two international tournaments: UEFA Euro 2008 and the 2010 FIFA World Cup.


Brzký život.

Ross Lynch se narodil a vyrůstal u Littletonu v Coloradu. Je druhý nejmladší z 5 sourozenců (Riker, Rydel, Rocky a nejmladší Ryland). Od čtvrté třídy studoval doma. Učil se hraní na kytaru, klavír a zpěv. Je také bratrancem Dereka a Julianne Houghových. Ross a jeho rodina se přestěhovala do Los Angeles, Kalifornie v roce 2007.

Herecká kariéra.

Začínal jako tanečník ve skupině Rage Boyz Crew, která byla založena tanečním studiem v Jižní Kalifornii. Objevil se v show "Umíte tančit? "a "Moises Rules!". V roce 2009 se objevil ve videoklipu Kidz Bopa k písničce Let It Rock a ve videoklipu Cymphonique Lil' Miss Swager.  Na začátku roku 2011 byl obsazen do seriálu stanice Disney Channel "Austin a Ally", kde hraje hlavní mužskou roli Austina Moona, dospívajícího zpěváka, který se přes noc stane internetovou senzací po tom, co dal na internet video k písni „Double Take“. Pilotní díl byl brzo převeden do seriálu. Seriál měl premiéru v prosinci 2011, v březnu 2012 získal druhou sérii a na jaře roku 2013 třetí sérii.  Na začátku roku 2012 začal Ross pracovat na původním televizním filmu Disney Channel "Film mých snů". Hraje roli Bradyho, mužskou hlavní roli ve filmu, který režíruje Jeffrey Hornaday. Film byl uveden v USA 19. července 2013, v České republice 14. září 2013. Na rok 2015 mělo premiéru pokračování "Film mých snů 2."  V roce 2018 si zahrál ve filmu "Status Update". V červenci 2018 byl obsazen do role Jeffreyho Dahmera ve filmu "My Friend Dahmer". Ve stejném roce byla také obsazen do role Harveyho Kinkleho v seriálu "Chilling Adventures of Sabrina".

Hudební kariéra.

Ross umí hrát na klavír, bicí, kytaru, basu, ukulele, mandolínu a na housle. Tancoval pro Rage Boyz Crew, skupinu, která byla založena taneční společnosti v jižní Kalifornii. Byl také v show "Umíte tančit? "a "Moises Rules!"  Ross Lynch hraje na rytmickou kytaru a je jeden z hlavních zpěváků v kapele R5, která se skládá z jeho tří starších sourozenců a jejich kamaráda, Ellingtona Ratliffa.  V roce 2010, R5 vydali EP s názvem "Ready Set Rock", které se skládá z písní napsaných především Rikerem, Rockym, Rydel a Ellingtonem. V dubnu 2012, R5 oznámili prostřednictvím jejich webové stránky, že podepsali nahrávací smlouvu s Hollywood Records a plánují udělat club-tour v květnu. Jejich debutové album nazvané "Louder" bylo vydáno 24. září 2013 a písničky Pass Me By a Loud byly hlavními singly.  Ross také nahrál písně pro sountrackové album seriálu "Austin a Ally". Tento soundtrack obsahuje písně Can't Do It Without You (úvodní píseň seriálu), Double Take, Break Down the Walls, A Billion Hits, Not a Love Song, It's Me, It's You, Better Together, Heard It On the Radio a další. Píseň A Billion Hits byla vydána v digitální verzi 21. února 2012. Na koncertech R5 zpívají a hrají i písně ze seriálu "Austin a Ally".

Ross Shor Lynch (* 29. prosince 1995 Littleton, Colorado, USA) je americký herec, zpěvák, instrumentalista a tanečník. Nejvíce ho proslavila role Austina Moona v seriálu televize Disney Channel "Austin a Ally" a vystupování v rodinné kapele R5 s jeho bratry Rikerem Lynchem, Rockym Lynchem, sestrou Rydel Lynchovou a rodinným nejlepším kamarádem, Ellingtonem Ratliffem. Aktuálně hraje roli Harveyho Kinkleho v seriálu "Chilling Adventures of Sabrina".

Ross Shor Lynch (born December 29, 1995) is an American singer, songwriter, musician and actor. He was the lead vocalist of the pop rock band R5 and is one half of the band the Driver Era, with his brother, Rocky Lynch. As an actor, he is known for his debut role as Austin Moon on the Disney Channel original series "Austin & Ally", and for his role as Brady in the "Teen Beach Movie" series.  In 2017, Lynch branched into film, starring in the biopic "My Friend Dahmer," where he played a teenage Jeffrey Dahmer. In 2018, Lynch also starred in "Status Update", playing the character of Kyle. Since 2018, Lynch has starred as Harvey Kinkle on the Netflix television series "Chilling Adventures of Sabrina".


Popis.

Keř s poléhavými větvemi dosahuje výšky 20 cm někdy až 100 cm. Listy medvědice jsou tmavě zelené, kožovité, celokrajné, obráceně vejčité, na bázi klínovitě zúžené. Spodní část listů je jemně ochlupená s drobnými žilkami. Drobné zvonkovité květy jsou uspořádány v převislém hroznovitém květenství. Jsou bílé, často po okrajích narůžovělé s deseti tyčinkami. Květy se objevují v závislosti na stanovišti od března do července. Plodem jsou šarlatově červené, kulaté, suché peckovice se šesti peckami a s uschlými zbytky čnělky na vrcholu. Dužnina plodu je moučnatá nakyslé chuti. Medvědice se vzhledově velmi podobá brusnici brusince, ale ta má na rozdíl od medvědice na spodní straně listů tečkovité žlázky a plody s prohloubeným vrcholem, kolem kterého jsou zbytky čtyřdílného kalichu.

Rozšíření a výskyt.

Medvědice lékařská se vyskytuje v Evropě, na Sibiři, v Severní Americe a Grónsku. V české přírodě je medvědice velmi vzácná a zákonem chráněná. Někdy se u nás pěstuje pro léčebné účely, ale většinou je dovážena ze severu. Medvědice prospívá na slunných a vlhkých rašeliništích a vřesovištích, na mírně kyselých, písečnatě hlinitých až kamenitých půdách. Je velice odolná proti vysychání půdy, protože zakořeňuje do hloubky až 1 m. Vyskytuje se také v horských oblastech až do výšky 2500 m n. m. na skalnatých náhorních loukách či ve světlých borových lesích a křovinách, často v porostech brusnice borůvky. Může se dožít až sta let.

Obsahové látky.

V listech medvědice lékařské jsou obsaženy fenolové glykosidy arbutin a methylarbutin (asi 10 %). Dále obsahuje tříslovinu galotanin (20 %), silice, flavonoidy, kyselinu gallovou a elagovou, kyselinu mravenčí a citronovou, saponiny a další látky.

Využití.

V lékařství.

Přípravky z medvědice působí diureticky a antisepticky na močové cesty a proto se užívají zejména při zánětech ledvin a močového měchýře, při ledvinových nebo žlučníkových kamenech a při dně. Medvědice obsahuje artibutiny, které zklidňují sliznice a tlumí, tak projevy zánětu. Látky v ní také působí na ph moči, které zvyšují a přispívají, tak pro prevenci vzniku močových kamenů. V lidovém léčitelství se doporučuje užívat listy medvědice i při hematurii, vodnatelnosti, cukrovce a tuberkulóze ledvin. V důsledku vysokého obsahu tříslovin droga účinkuje i adstringentně. Medvědici nelze užívat dlouhodobě a ve velkém množství, hrozí nebezpečí poškození jater. Pokud jsou dodržené doporučení denní dávky, tak nezpůsobuje žádné poškození. Neměli by ji používat děti do pěti let, těhotné a kojící ženy a lidé, kteří trpí onemocnením jater.

Zahradnictví.

Je používán ve výsadbách stylizovaných jako vřesoviště nebo rašeliniště a úpravách, kde je použito vřesovištních rostlin. Druh se méně často používá ve skalkách a s ohledem na nároky v ČR jen zcela výjimečně jako půdokryvná dřevina.

Další využití.

Listy medvědice lékařské se v severní Evropě používaly k vydělávání kůží. Ve střední Evropě se začala používat jako léčivá rostlina přibližně od 17. století.

Pěstování.

Světlé polohy nebo polostín, kyselé, stále vlhké, a na živiny chudé půdy, nejlépe s obsahem rašeliny. Množí se výsevem semene, hřížením výhonů, ve velkovýrobě obvykle řízkováním.

Jedovatost.

Toxikologické informační středisko u plodů uvádí „"…téměř nejedovaté plody – nebezpečná může být dávka nad 20 plodů (bobulí, semen) po větším požitém množství se podává se aktivní uhlí nebývá nutná hospitalizace (jen u mimořádně citlivých osob při závažných příznacích), u zdravých jedinců se objevují nanejvýš zažívací potíže."“  Podle jiných zdrojů je rostlina jedovatá. Další zdroje popisují jako nežádoucí příznaky při používání rostliny (list) jako léčiva, zvracení a bolesti břicha. Další zdroje druh řadí mezi jedovaté rostliny. Rostlina je tedy někdy považována za jedovatou nebo mírně jedovatou a nesmí být používána jako léčivo v těhotenství a při problémech s ledvinami.

Podobné druhy.

Medvědice alpská ("Arctostaphylos alpina"), synonymum "Arbutus alpina", "Arctostaphylos alpinus", "Arctous alpina" (L.) Nied., "Mairania alpina".

Medvědice lékařská ("Arctostaphylos uva-ursi") je zakrslý, v Česku velmi vzácný, stálezelený keř z čeledi vřesovcovité. Lidově se mu říká také hrozník, kostrhounek, lesní ostružina, medvědí hrozen, medvědík, nedvědice, polárníček nebo tolokněnka. Je známý především díky svým léčivým účinkům.

Arctostaphylos uva-ursi is a plant species of the genus "Arctostaphylos" widely distributed across circumboreal regions of the subarctic Northern Hemisphere. Kinnikinnick (First Nations for "smoking mixture") is a common name in Canada and the United States. It is one of several related species referred to as bearberry.  Its specific name "uva-ursi" means "grape of the bear" in Latin (), similar to the meaning of the generic epithet "Arctostaphylos" ("bear grapes").


Historie.

Koncept "„Vision S”" se objevil v březnu 2016 na autosalonu v Ženevě. Konečné SUV se představilo 29. září 2016 na autosalonu v Paříži a první vozy byly zákazníkům dodány v únoru 2017. Cena vozu se v Česku pohybuje mezi 670 000 až 1,2 milionu korun. O Škodu Kodiaq je obrovský zájem, čekací lhůty se mohly u nejžádanějších motorizací vyšplhat až na šest měsíců.  Ještě před oficiálním zveřejněním ceny tuto hodnotili zástupci jednotlivých závodů koncernu Volkswagen jako příliš nízkou.<ref name="ekonomika.idnes.cz/skoda-seat-ceny-aut-kodiaq-095-/eko-doprava"></ref> Na nízkou cenu si stěžoval především Seat, se kterým si Škoda částečně konkuruje.

Název.

Automobil nese název "Kodiaq" podle největšího žijícího poddruhu medvěda hnědého, medvěda kodiaka. Psaná podoba tohoto jména je odvozena z jazyka původních obyvatel z kmene Alutiiqů. V prosinci 2015 si Škoda nechala jméno oficiálně zaregistrovat, a to přímo v kategorii SUV vozů. Jméno firma oficiálně potvrdila v květnu 2016. Původně se spekulovalo zejména nad názvy "Snowman" (z angl. sněhulák) a "Polar", které však již dříve označil někdejší šéf Škody Vahland za mediální spekulace.

Ohlasy.

Top Gear ocenil Škodu Kodiaq titulem „Nejlepší automobil pro velké rodiny” již na konci roku 2016. Kodiaq také získal titul Auto roku 2017 v České republice, Polsku a Bulharsku, SUV roku v Číně a Francii a auto roku s pohonem všech kol v Německu. Je vítězem hodnocení německého časopisu Auto Test za rok 2017 a vítěz auto roku 2017 britských magazínů Auto Express a What Car?. Získal rovněž cenu Red Dot Design Award za rok 2017.

Prodeje.

Škoda Kodiaq se začala objevovat ve statistikách prodejů od září 2016, nicméně největší zájem o ni byl dosud zaznamenán v květnu roku 2017, kdy se prodalo přes 700 kusů a celkově byl Kodiaq šestým nejprodávanějším vozem v ČR. V červenci 2017 se také poprvé stal nejprodávanějším SUV české automobilky, poprvé se totiž umístil před končící Škodou Yeti. V květnu 2018 to bylo nejprodávanější SUV v ČR před Škoda Karoq a Dacia Duster.

Motorizace.

Kodiaq se na českém trhu nabízí se čtyřmi motorizacemi. Základní motorizací je motor 1.4 TSI ACT 110 kW, který se může pojit s automatickou převodovkou DSG, nebo s pohonem všech kol 4x4. Další benzínovou motorizací je 2,0 TSI naladěný na 132 kW, který se pojí výhradě s pohonem všech kol a sedmistupňovou automatickou převodovkou DSG. Vznětové motorizace zastupují motory 2,0 TDI/110 kW, který může být spojen s manuální převodovkou a pohonem všech kol 4x4, automatickou převodovkou DSG a pohonem všech kol 4x4, nebo pouze s pohonem předních kol a sedmistupňovým automatem DSG.  Motor 2,0 TDI/140 kW se pojí výhradně s automatickou převodovkou DSG. V zahraničí je v nabídce benzínový motor 1,4 TSI/92 kW, který se ovšem dodává bez systému deaktivace poloviny válců ACT.

Scout, Sportline, RS a GT.

Nové varianty "Kodiaq Scout" a "Kodiaq Sportline" byly představeny na Ženevském autosalonu v březnu 2017. Výška Kodiaq Scoutu se zvýšila z 187 mm na 194 mm a došlo ke změnám v konstrukci. Mezi ně patří přední a zadní ochrana spodku nárazníkem a stříbrná zrcátka. Scout přichází v provedení 4x4 s jedním turbo benzínovým motorem TSi a dvěma turbo dieselovými motory TDi. Kodiaq Sportline přináší nové provedení více do sportovního stylu, některé části jsou vyráběny v černé barvě, mají sportovní sedadla, kožený volant, velká hliníková kola a pedály jsou vyrobeny z hliníku.  "Kodiaq RS" ("vRS" ve Spojeném království) byl představen na Pařížském autosalonu v říjnu 2018. Jednalo se o nejrychlejší Kodiaq a nejdražší Škodu, cena se mohla vyšplhat až na 1,5 mil. Kč. Využívá nejvýkonnější vznětový motor Škodovky, čtyřválcový 2,0 Bi-TDI 4x4 produkuje nejvyšší výkon 176 kW a maximální točivý moment 500 Nm. Kodiak RS má modernizovaný design, 20palcová hliníková kola mají 17palcové červeně lakované brzdové třmeny, virtuální kokpit, vyhřívaná přední sportovní sedadla, LED světlomety, z kůže a karbonové kůže jsou vyrobeny sportovní čalouněné sedačky, volant, prah dveří a nástupní lišty dveří. Kodiaq RS vytvořil nový rychlostní rekord v Nürburgringu pro jakékoliv sedmimístné SUV. Od roku 2019 používá automobily Kodiaq vRS i britská policie.  Nový vůz "Kodiaq GT" je první Škoda od osmdesátých let ve variantě kupé. Kodiaq GT byl představený na autosalonu v Kantonu 16. listopadu 2018. Určený je jen pro Čínu a je k dispozici se dvěma 2.0 l benzinovými motory (137 kW a 162 kW).

Prototyp Mountiaq.

Offroadový dvoudveřový prototyp pick-upu postavený na základech SUV Kodiaq (jediný kus na světě) navrhli a konstruují studenti ze Středního odborného učiliště Škoda Auto. Je nalakovaný ve speciální barvě oranžová Sunset (navržené studenty), má výkonný naviják a sedmnáctipalcová kola Rockstar se speciálním vzorkem. Pro lepší průchodnost terénem žáci výrazně zvedli světlou výšku o deset centimetrů, díky instalaci větších kol s vyššími bočnicemi. Pod kapotou bude dvoulitrový přeplňovaný benzinový motor o výkonu 140 kilowattů. Ložná plocha bude osvětlená a světelná rampa bude po vzoru offroadových speciálů i na střeše.

Škoda Kodiaq je druhé SUV značky Škoda. Je větší než SUV Karoq. Začal se vyrábět v roce 2016. Základem je platforma VW Group MQB, sdílená také s nejnovější generací Volkswagen Tiguan a SEAT Tarraco. Je však větší než Tiguan a je to první sedmimístná Škoda. Disponuje širokou výbavou, například Wi-Fi, systémem monitorování okolí vozu, asistentem couvání a prediktivní ochranou chodců.

The Škoda Kodiaq is a mid-size crossover SUV (J-segment) manufactured by the Czech automaker Škoda Auto. The car is larger than Škoda Kamiq and Škoda Karoq. The vehicle is based on VW Group's modular MQB platform, shared with a new generation of Volkswagen Tiguan Allspace and the SEAT Tarraco, however the Kodiaq is longer than Tiguan, and comes in a seven seat version. The Škoda Kodiaq RS is the brand's flagship model.


Život a dílo.

Narodila se v průběhu druhé světové války v Baltimoru, což je největší město ve východoamerickém státu Maryland. Vystudovala etnologii na univerzitách v Oxfordu a Cambridge. V 60. letech minulého století pracovala pro časopis "National Geographic", později byla zaměstnancem deníku "New York Post". Její fotografie se objevovaly v řadě odborných i populárních časopisů a také v knihách.  Ke graffiti se dostala prostřednictvím fotografování dětí ulice. Náhodně se setkala s Dondim, který byl jedním z nejvlivnějších newyorských tvůrců graffiti v historii směru. Začala dokumentovat jeho dílo a také práce podobně tvořících writerů. Z těchto snímků vznikla kniha zachycující street art subkulturu, kterou vydala v roce 1984 s Henry Chalfantem a nazvala ji "Subway Art". Knize se přezdívá bible graffiti a prodalo se jí přes půl milionu výtisků.  Martha pracovala více jak dvacet let jako fotografka newyorského centra City Lore, jehož cílem je dokumentovat umění ulice. Její snímky prošly řadou světových galerií. Díky její práci přežilo na fotografiích umění, jehož životnost se běžně počítá na týdny či měsíce. Mezi další její knihy patří "R.I.P.: Memorial Wall Art" (1994), "Hip Hop Files: Photographs 1979–1984" (2004), "We B Girlz" (2005, s Nikou Kramer o ženách v graffiti), "Street Play, From Here to Fame" (2005), "New York State of Mind" (2007), "Going Postal" (2009) nebo "Tag Town" o počátcích street artu v New Yorku.  V roce 2013 pracovala na projektu Sowebo, ve kterém zachycuje problémové předměstí Baltimoru zasažené kriminalitou, drogami a sociálním vyloučením. Také se zaměřuje na boom graffiti v Jihoafrické republice.  V dubnu 2013 Martha Cooper poprvé navštívila Prahu a vystavila své práce v libeňské galerii Trafačka.

Martha Cooper (nar. 1943 v Baltimore, Maryland, USA) je americká fotografka. Spolupracovala s časopisem "National Geographic", byla členkou redakce "New York Post". Známou se stala zejména díky dlouhodobému dokumentování graffiti, street artu, mural artu a dalších tvůrčích směrů propojených s hip hop subkulturou. Tématu se věnuje už od 70. let 20. století.

Martha Cooper is an American photojournalist born in the 1940s in Baltimore, Maryland. She worked as a staff photographer for the "New York Post" during the 1970s. She is best known for documenting the New York City graffiti scene of the 1970s and 1980s.  In 1984, Cooper and Henry Chalfant published their photographs of New York City graffiti in the book "Subway Art," which has been called the graffiti bible and by 2009 had sold half a million copies.


Klubová kariéra.

Luiz Gustavo zahájil profesionální fotbalovou kariéru v brazilském klubu SC Corinthians Alagoano. V srpnu 2007 odešel na hostování do německého celku TSG 1899 Hoffenheim, kam 1. dubna 2008 přestoupil. V německé Bundeslize debutoval 16. srpna 2008 proti FC Energie Cottbus (výhra 3:0). První ligový gól dal 18. září 2010 v zápase s 1. FC Kaiserslautern (remíza 2:2).

Bayern Mnichov.

V lednu 2011 podepsal smlouvu do 30. června 2015 s bavorským klubem Bayern Mnichov. V ročníku 2011/12 se probojoval s Bayernem do finále DFB-Pokalu proti Borussii Dortmund. Na vítězství to nestačilo bavorský klub podlehl soupeři 2:5. V sezóně 2012/13 získal s Bayernem bundesligový titul již 6 kol před koncem soutěže, ve 28. kole německé Bundesligy. 11. května 2013 ve 33. kole přispěl jedním gólem k vítězství 3:0 nad Augsburgem.  V prvním zápase semifinále Ligy mistrů 2012/13 23. dubna 2013 byl u výhry 4:0 nad Barcelonou. Nastoupil na hřiště ve druhém poločasu a podal dobrý výkon. Bayern si zajistil výbornou pozici do odvety. Ve finále 25. května ve Wembley proti Borussii Dortmund nastoupil na hřiště až v 90. minutě, Bayern zvítězil 2:1 a získal nejprestižnější pohár v evropském fotbale. Gustavo s Bayernem vyhrál i DFB-Pokal, 1. června 2013 porazil bavorský klub ve finále VfB Stuttgart 3:2 a získal tak treble (tzn. vyhrál dvě hlavní domácí soutěže plus titul v Lize mistrů resp. PMEZ) jako sedmý evropský klub v historii. Hráč ve finále nenastoupil.

VfL Wolfsburg.

V srpnu 2013 přestoupil do jiného bundesligového klubu VfL Wolfsburg, ačkoli byl spojován s přestupem do anglického Arsenalu. Ve Wolfsburgu podepsal smlouvu do roku 2018. 8. února 2014 vstřelil třetí gól utkání proti 1. FSV Mainz 05, čímž stanovil konečné skóre 3:0 pro Wolfsburg.

Olympique Marseille.

V červenci 2017 přestoupil z Wolfsburgu do francouzského klubu Olympique Marseille.

Reprezentační kariéra.

10. srpna 2011 debutoval v A-týmu Brazílie proti domácí reprezentaci Německa. Přišel na hrací plochu v 86. minutě, Brazílie prohrála 2:3.  Zúčastnil se Konfederačního poháru FIFA 2013 v Brazílii, kde brazilský tým získal zlaté medaile po vítězství 3:0 ve finále nad Španělskem.  Trenér Luiz Felipe Scolari jej vzal na domácí Mistrovství světa 2014 v Brazílii. V semifinále proti Německu byl u historického brazilského debaklu 1:7, v prvním poločase Brazilci dovolili Němcům do 29. minuty pětkrát skórovat. Brazilci obsadili konečné čtvrté místo a zůstali bez medaile.

Luiz Gustavo Dias (* 23. července 1987, Pindamonhangaba, Brazílie) je brazilský fotbalový záložník a reprezentant, od července 2017 hráč klubu Olympique Marseille.

Luiz Gustavo Dias (born 23 July 1987) is a Brazilian professional footballer who plays as a defensive midfielder for Süper Lig club Fenerbahçe. He began his career as a left back, but has played mostly as a defensive midfielder, and also as a centre back.  From 2007 to 2017 he played in Germany, where he represented 1899 Hoffenheim, Bayern Munich and VfL Wolfsburg, making 245 Bundesliga appearances and scoring 15 goals. He won six trophies in his time in the country, including the 2012–13 UEFA Champions League with Bayern Munich.  A full international with over 40 caps since his debut in 2011, Luiz Gustavo represented Brazil as they won the 2013 FIFA Confederations Cup and came fourth at the 2014 FIFA World Cup, both on home soil.


Pozadí a příprava útoku.

Po neúspěchu Zářijového povstání z roku 1923 se Komunistická strana Bulharska dostala do velmi tíživé situace. V roce 1924 byla oficiálně zakázána a mnoho jejích členů zatčeno. Strana se stáhla do ilegality. Ve snaze zabránit ohrožování její další existence a chránit ji před represemi se Ústřední výbor strany rozhodl založit ozbrojené křídlo, kterému velel major Kosťa Jankov a kapitán Ivan Minkov. Ti založili malou, izolovanou teroristickou skupinu, nazývanou "Šestorki", která uskutečňovala menší teroristické útoky namířené hlavně proti policii a armádě.  K ochraně komunistické strany to však velmi neprospělo, represálie proti ní se zvyšovaly a na začátku roku 1925 bylo několik jejích funkcionářů zavražděno. Jako odpověď na tyto události vedení ozbrojeného křídla strany předložilo Ústřednímu výboru návrh na uskutečnění velkého teroristického útoku, který by výrazně oslabil státní moc a uchránil tak Komunistickou stranu Bulharska před úplnou likvidací, případně jí dokonce otevřel cestu k převzatí moci v zemi. Plán útoku počítal se zavražděním významného vládního funkcionáře a jeho následným pohřbem, kterého by se zúčastnili představitelé vládnoucí elity Bulharska. Na pohřbu tak mělo následně dojít ke zničujícímu bombovému útoku. Ačkoliv Ústřední výbor strany plán zpočátku přivítal, po diskuzích se členy Kominterny ho však Ústřední výbor nakonec jednoznačně zamítl. Vedení ozbrojeného křídla se však navzdory tomu rozhodlo uskutečnit útok „na vlastni pěst“ a tajně pověřilo velitele skupiny "Šestorki" "Petra Abadžijeva" jeho přípravou.  Dne 14. dubna 1925 terorista Atanas Todovičin zavraždil v Sofii náměstka vládnoucí strany Demokratická dohoda generála Konstantina Georgieva, který právě vycházel z chrámu po návštěvě večerní liturgie. Jeho pohřeb byl následně naplánovaný na Zelený čtvrtek 16. dubna, zúčastnit se ho plánovalo množství státních představitelů.

Útok.

Dne 16. dubna asi o 7. hodině ráno správce chrámu Zadgorski tajně zavedl teroristu Nikolu Petrova do podkroví chrámu, kde byly připravené výbušniny. Smuteční liturgie začala ve tři hodiny odpoledne. V 15.20 dal Zadgorski Petrovovi signál k zapálení patnáctimetrové odpalovací šňůry spojené s výbušninami, hned na to opustili budovu. Následná mohutná exploze způsobila obrovské škody, úplně zničila hlavní kupoli budovy, jejíž trosky zasypaly osazenstvo přeplněné katedrály.  Konečným důsledkem útoku bylo 213 mrtvých a víc než 500 zraněných. Všichni členové vlády útok přežili, včetně bulharského cara Borise III., který se měl původně liturgie také zúčastnit, ale nakonec svou účast odřekl. Mezi oběťmi však byli například generál Kalin Najdenov, který byl bulharským ministrem války během první světové války, velitel armády Stefan Nerezov, významní generálové Ivan Popov a Grigor Kjurkčiev, starosta Sofie Paskal Paskalev a také mnoho poslanců parlamentu a vysoko postavených policejních důstojníků.

Následky.

Ještě v den útoku bylo v zemi zavedeno stanné právo. Útok podnítil protikomunistické krvavé represálie, které organizovala hlavně armáda s tichou podporou vlády. V následujících dvou týdnech po útoku bylo bez soudu popravenou víc jak 450 lidí, včetně iniciátorů útoku Jankova a Minkova. Drtivá většina popravených však s atentátem neměla nic společného a byli mezi nimi i významné osobnosti jako básník Geo Milev či novinář Josif Herbst.

Atentát v katedrále sv. Dominiky v bulharské Sofii se uskutečnil 16. dubna 1925. Šlo o velký bombový útok spáchaný během pohřbu bulharského generála Konstantina Georgieva. Provedla jej skupina bulharských komunistů a zahynulo při něm celkem 213 lidí, především členů politické a vojenské elity země, dalších 500 lidí bylo zraněno. Je nejhorším útokem v dějinách Bulharska.

The St Nedelya Church assault was a terrorist attack on St Nedelya Church in Sofia, Bulgaria. It was carried out on 16 April 1925, when a group of the Bulgarian Communist Party (BCP) blew up the church's roof during the funeral service of General Konstantin Georgiev, who had been killed in a previous communist assault on 14 April. 200 people, mainly from the country's political and military elite, were killed in the attack and around 500 were injured.


Historie.

Společnost byla založena 26. prosince 1831 jako "Imperial Regia Privilegiata Compagnia di Assicurazioni Generali Austro-Italiche" v Terstu. Terst byl tehdy součástí Rakouského císařství, ale stále v blízkém kontaktu s formující se Itálií. Již v roce 1832 společnost otevřela pobočky ve Vídni, Budapešť a Praze.

Generali Group.

Assicurazioni Generali stojí v čele Generali Group, která působí prostřednictvím dceřiných společností ve více než 60 zemích světa. Podle obratu patří mezi největší trhy Itálie, Německo (Generali Deutschland) a Francie (Generali France), podle tržního podílu pak Itálie, Česká republika (viz níže), Německo, Maďarsko, Argentina, Slovensko, Rakousko a Čínská lidová republika.

Generali v Česku.

Již v roce 1832 společnost otevřela pobočku v Praze. V pražské pobočce pracoval od 1. listopadu 1907 do 15. července 1908 Franz Kafka. V roce 1920 založila Generali ve spolupráci se Živnobankou pojišťovací ústav Moldavia Generali, která se v roce 1939 sloučila s další pojišťovnou Sekuritas. Generali takto působila až do roku 1945, kdy došlo dekretem prezidenta republiky ke znárodnění soukromých pojišťoven.  Na tradici navázala Generali v roce 1993 jako zastoupení rakouské pojišťovny Erste Allgemeine. Jako akciová společnost působí Generali od ledna 1995, kdy se organizační složka mezinárodního pojišťovacího koncernu Erste Allgemeine Versicherungs-AG transformovala do Generali Pojišťovna a.s. V roce 2007 se Generali a PPF dohodli, že vytvoří společný podnik - Generali PPF Holding, do kterého Generali vloží 1,1 miliardy eur a svá středoevropská aktiva, čímž v holdingu získá podíl 51%; PPF (resp. její dceřiná společnost PPF Co1 B.V.) pak vloží CZI Holding a v holdingu získá podíl 49%. Společný podnik zahájil činnost v lednu 2008. V lednu 2013 PPF Group oznámila, že svůj podíl v holdingu postupně v letech 2013 a 2014 odprodá Generali za 1,286 (2013) a 1,235 (2014) miliardy eur a dále získá dividendy ve výši 352 milionů eur, celkem tedy 2,873 miliard eur (asi 73 miliard Kč). V návaznosti na dohodu obou akcionářů byla v lednu 2015 holdingová společnost působící v 10 zemích střední a východní Evropy přejmenována na Generali CEE Holding.  V letech 2007–2013 byl členem představenstva Assicurazioni Generali Petr Kellner, v letech 2010 a 2011 patřil s 2% podílem i mezi její největší akcionáře.

Assicurazioni Generali je největší pojišťovna v Itálii a jedna z největších ve světě. Působí ve více než 60 zemích světa, kde má přes 65 milionů klientů

Assicurazioni Generali S.p.A. or simply Generali is an Italian insurance company, the largest in Italy and third in the world. It has its headquarters in Trieste. In 2010, Assicurazioni Generali Group was the second largest insurance group in the world by revenue after AXA.  Under the name of "Imperial Regia Privilegiata Compagnia di Assicurazioni Generali Austro-Italiche", the company was founded on December 26, 1831. At the time, Trieste was the most important sea port of the Austrian Empire. The company grew in importance, becoming one of the largest insurance operators both in Italy and in Central Europe. , the company ranks 57th on the Fortune Global 500 list of companies and 43rd on MITs worldwide "Smartest Companies" ranking in 2015.  Generali’s major competitors at international level are AXA, Allianz and Zurich. Besides them, there are companies competing at local and regional level in various countries and markets.