Vznik.

Podobně jako Phillipsova křivka vznikla i Beveridgeova křivka díky empirickému pozorování reálné ekonomiky, a teprve následně byla doplněna ekonomickou teorií. Křivka je pojmenována po William Beveridgeovi, britském ekonomovi, právníkovi, poslanci, vedoucím akademické instituce a zakladateli moderního britského sociálního státu. Ve svém reportu z roku 1944, Beveridge diskutoval vztah mezi poptávkou po pracovní síle, zachycenou počtem volných pracovních míst a mírou nezaměstnanosti. I přesto, že křivku přímo nevykreslil a ani neprezentoval tabulku srovnávající počet pracovních míst a míru nezaměstnanosti, předložil podrobné údaje o těchto proměnných a dokázal, že mezi nimi existuje negativní, tzn. inverzní vztah.

Tvar křivky.

Díky Beveridgeově reportu byla z reakce ekonomiky na hospodářský cyklus odvozena ideální křivka ve tvaru konvexní hyperboly. Při růstu agregátní poptávky (AD) klesala nezaměstnanost pomalejším tempem, než jakým rostla volná pracovní místa. Při poklesu agregátní poptávky naopak klesala nezaměstnanost rychleji, než klesal počet volných pracovních míst v dané ekonomice. Od určitého bodu nezaměstnanost vykazuje klesající citlivost ke změnám agregátní poptávky.  Bylo však zjištěno, že některé body na hypotetické konvexní křivce neleží, což bylo záhy připsáno změně úrovně nepřizpůsobivosti trhu práce. Ta je v dnešní době určena strukturální a frikční nezaměstnaností. Model byl navíc doplněn o linii 45°, která reprezentuje nulovou přebytečnou poptávku. V průsečíku Beveridgeovy křivky a této linie se pak nachází bod, který odpovídá definici plné zaměstnanosti, a ve kterém je nezaměstnanost pouze na úrovni nepřizpůsobivosti ekonomiky.

Interpretace Beveridgeovy křivky.

Pohyby podél křivky jsou dány cyklickými pohyby ekonomiky (během expanze roste počet volných míst a klesá nezaměstnanost, zatímco při recesi klesá počet volných míst a nezaměstnanost roste). Současně probíhající pohyb obou veličin, tj. volná pracovní místa a nezaměstnanost, poukazuje na kvalitu fungování trhu práce. Pohybují-li se veličiny směrem dolů od počátku os souřadnic, lze říci, že trh práce funguje lépe, než v případě, kdy se veličiny pohybují směrem od počátku os směrem nahoru, a existuje tak více volných míst při vyšší míře nezaměstnanosti.  Interpretace cyklických a strukturálních pohybů křivky je poměrně složitá, zejména pokud existují pouze krátké časové řady údajů. Sama křivka však zobrazuje především tendence, ke kterým dochází, tudíž i pohyb křivky směrem vzhůru ještě nemusí nutně značit zhoršení efektivnosti trhu práce. Tento pohyb může být totiž způsoben například tím, že využitá data nepředstavují celkový počet volných pracovních míst v ekonomice.

Matematické vyjádření.

Pohyby kolem Beveridgeovy křivky jsou charakterizovány změnami v míře nezaměstnanosti (φ), která je dána vzorcem:  formula_1

Beveridgeova křivka je grafické zobrazení zachycující empiricky zjištěný inverzní vztah mezi počtem volných pracovních míst a mírou nezaměstnanosti při dané ceně práce. Mírou volných pracovních míst je chápán podíl volných pracovních míst na celkovém počtu pracovních míst, které jsou potřebné pro zaměstnání veškeré pracovní síly. Postavení ekonomiky na křivce pak podává představu o aktuální situaci na trhu práce (například vysoká úroveň volných pracovních míst a nízká míra nezaměstnanosti poukazuje na "těsnost" trhu práce).

A Beveridge curve, or UV curve, is a graphical representation of the relationship between unemployment and the job vacancy rate, the number of unfilled jobs expressed as a proportion of the labour force. It typically has vacancies on the vertical axis and unemployment on the horizontal. The curve, named after William Beveridge, is hyperbolic-shaped and slopes downward, as a higher rate of unemployment normally occurs with a lower rate of vacancies. If it moves outward over time, a given level of vacancies would be associated with higher and higher levels of unemployment, which would imply decreasing efficiency in the labour market. Inefficient labour markets are caused by mismatches between available jobs and the unemployed and an immobile labour force.  The position on the curve can indicate the current state of the economy in the business cycle. For example, recessionary periods are indicated by high unemployment and low vacancies, corresponding to a position on the lower side of the 45° line, and high vacancies and low unemployment indicate the expansionary periods on the upper side of the 45° line.


Erupce v listopadu 1996.

Po erupci z 5. listopadu 1996 přetekla voda z kaldery do ledovcové řeky Skeiðará a spustila bahnotok (). Dravý proud, který s sebou navíc unášel až desetimetrové ledové bloky, dosáhl průtoku asi 45 000 m³/s. Voda poté strhla 900 metrů dlouhý most přes Skeiðará a poničila i další části Hringvegur. Zbytky starého mostu zůstaly na místě jako památník.  Nikdo nebyl zraněn, celková škoda však byla odhadována (podle různých zdrojů) na jednu až dvě miliardy ISK.

Erupce v květnu 2011.

Erupce Grímsvötnu ze soboty 21. května 2011 v 19:25 UTC byla doprovázena četnými zemětřeseními a oblakem popela až ve dvaceti kilometrech. Kvůli němu byla o den později zastavena islandská vnitrostátní letecká doprava a uzavřena letiště v Keflavíku a Reykjavíku.  Podle organizace EUROCONTROL ale oblak nijak neomezoval leteckou dopravu nad kontinentální Evropou ani zámořské lety. Současně však EUROCONTROL upozornil, že bude-li sopka chrlit popel dál stejnou rychlostí, měl by se oblak sopečného popela dostat nad severní Skotsko 24. a nad Británii, západ Francie a sever Španělska 26. května.  Tyto obavy se naplnily a v úterý 24. května se oblak nad Skotsko opravdu dostal. Letiště v Glasgow, Edinburghu a dalších skotských městech musela být uzavřena, naopak většina islandských byla znovu otevřena, mezi nimi i dvě mezinárodní, v Akureyri a Keflavíku.  V noci na 25. května byla postupně uzavírána letiště na severu Německa, berlínské pak kolem 11. hodiny ranní. Během dne byla omezena letecká doprava nad Dánskem a okolními státy, v Británii se ale už zase létalo normálně. Podle britské Meteorologické kanceláře potvrdil Islandský meteorologický institut v rámci své polední předpovědi pohybu sopečného oblaku, že erupce Grímsvötnu skončila ve 2:40 tamějšího času a oblak se rozplývá.  V odpoledních hodinách téhož dne se oblak dostal asi na 24 hodin i nad Česko, přibližně do oblasti severně od spojnice Chomutova a Tábora a Tábora a Ostravy. Jeho koncentrace byla už tak nízká, že nezpůsobil žádné omezení vnitrostátní dopravy; zrušeno bylo jen několik letů do Německa a západ slunce byl o něco barevnější.

Srovnání s Eyjafjallajökullem.

Ve srovnání s erupcí sopky Eyjafjallajökull z dubna 2010 byl výbuch Grímsvötnu asi desetkrát silnější. Popílek z Grímsvötnu však byl mnohem hrubší a rychleji klesal k zemi. Z původních dvaceti kilometrů klesla výška sopečného oblaku na polovinu už 23. května, o den později byla odhadována už jen na pět až sedm kilometrů.

Bakterie v jezeře.

Týmu geobiologa Erica Gaidose z Havajské univerzity se v roce 2004 podařilo pomocí speciálního horkovodního „vrtáku“ provrtat 300 metry ledu do subglaciálního jezera, jež je hluboké asi 100 metrů. Nalezli tam nový druh bakterie, první bakterii vůbec, která kdy byla objevena v subglaciálním jezeře. To nezamrzá jen díky souvislé vulkanické činnosti.  Už dříve se podařilo objevit bakterie v jezeře Vostok v Antarktidě, největším subglaciálním jezeře světa. Tam si však vědci nebyli jistí, zda se bakterie do jezera nedostaly odjinud, např. společně s posouvajícím se ledovcem nebo přímo na použitém vrtáku. Navíc v Grímsvötnu bylo ve vodě naměřeno jen malé množství kyslíku, mnohem méně než ve Vostoku.  Nález je velmi důležitý pro kosmický výzkum, neboť na Marsu se vyskytují jak ledovce, tak pravděpodobně i vulkanizmus. Život na Marsu by se tak mohl vyskytovat právě v subglaciálních jezerech zahřívaných sopkami.

Grímsvötn je vodou zaplavená sopečná kaldera nacházející se na Islandu, pod severozápadní stranou ledovce Vatnajökull. Spolu s Heklou patří k nejaktivnějším sopkám ostrova – naposledy vybuchla v letech 2004 a 2011. Sopka je součástí trhlinového systému Laki.  Erupce Grímsvötnu jsou zajímavé tím, že probíhají pod ledem. Teplo erupce pak rozpouští značné množství ledu, čímž způsobuje přelití jezera. Proto je sopka vulkanology pravidelně monitorována.  Roku 2004 zde byl objeven nový druh bakterie, první bakterie nalezená v subglaciálním jezeře.

Grímsvötn (; "vötn" = "waters", singular: ) is a volcano located in Vatnajökull National Park, Iceland. It is in the highlands of Iceland at the northwestern side of the Vatnajökull ice cap. The caldera is at , at an elevation of . Beneath the caldera is the magma chamber of the Grímsvötn volcano.  Grímsvötn is a basaltic volcano which has the highest eruption frequency of all the volcanoes in Iceland and has a southwest-northeast-trending fissure system. The massive climate-impacting Laki fissure eruption of 1783–1784 was a part of the same fissure system. Grímsvötn was erupting at the same time as Laki during 1783, but continued to erupt until 1785. Because most of the volcano lies underneath Vatnajökull, most of its eruptions have been subglacial and the interaction of magma and meltwater from the ice causes phreatomagmatic explosive activity.  On 21 May 2011 at 19:25 UTC, an eruption began, with high plumes accompanied by multiple earthquakes, resulting in cancellation of 900 flights in Iceland, and in the United Kingdom, Greenland, Germany, Ireland and Norway on 22–25 May. Until 25 May, the eruption scale had been larger than that of the 2010 eruption of Eyjafjallajökull. The eruption stopped at 02:40 UTC on 25 May 2011, although there was some explosive activity from the tephra vents affecting only the area around the crater.


Pozadí vzniku.

Stavba nové třídy ponorek, nahrazující dosavadní patnáctičlennou třídu "Kobben", byla objednána roku 1982. Realizace projektu přitom byla společným norsko-německým projektem (v Německu ponorky nesou označení typ "210"). Stavba ponorek probíhala v loděnicích Thyssen Nordseewerke v Emdenu, přičemž část jejich komponentů byla vyrobena v Norsku. Stavba první jednotky byla zahájena v roce 1987 a v letech 1989–1992 do služby vstoupilo šest ponorek této třídy, pojmenovaných "Ula" (S300), "Utsira" (S301), "Utstein" (S302), "Utvær" (S303), "Uthaug" (S304) a "Uredd" (S305). Opce na dva další kusy nebyla využita.  Jednotky třídy "Ula":

Konstrukce.

Převážná část trupu a pohonný systém jsou německého původu, vlastní vybavení je směsí francouzských, německých a norských systémů. Norský je systém řízení palby a velitelský systém je typu Konsberg MSI-90U (je používán i na německých ponorkách typu "212A"), francouzská společnost Thomson-CSF dodala nízkofrekvenční boční pasivní sonarové pole a německá firma Atlas Elektronik dodala útočný sonar CSU 83. Navičační radar je typu Kelvin Hughes 1007.  Výzbroj ponorek tvoří osm 533mm torpédometů, do kterých je neseno 14 dvouúčelových, vodičem naváděných, torpéd Atlas Elektronik DM2A3 Seehecht. Torpéda mají dosah až 28 km. Pohonný systém tvoří dva diesely MTU 16V 396 SB83 a jeden elektromotor Siemens. Výkon pohonného systému je 6 000 shp. Nejvyšší rychlost ponorek je 11 uzlů na hladině a 23 uzlů pod hladinou.  V roce 2006 byl zahájen program modernizace třídy "Ula", který má zajistit jejich efektivní provoz alespoň do roku 2020. Úpravy budou prováděny s pomocí loděnice Howaldtswerke-Deutsche Werft (HDW), přičemž modernizováno má být na 60 systémů každé z ponorek. Ponorky budou vybaveny novými radary, sonarem, periskopy, komunikačními a elektronickými systémy.

Třída Ula je třída diesel-elektrických ponorek norského královského námořnictva specializovaných pro operace při pobřeží Norska. Třída byla vyvinuta jako společný norsko-německý projekt a patří mezi nejtišší a nejobratnější ponorky na světě. Postaveno bylo šest jednotek, které jsou všechny v aktivní službě. Životnost ponorek má skončit ve 20. letech 21. století. Nahradit je mají čtyři ponorky odvozené od německého typu 212.

The "Ula" class is a Norwegian submarine type which was assembled in Germany in the late 1980s and early 1990s. The class, consisting of six vessels, is currently the only submarine type in service with the Royal Norwegian Navy.


Historie.

Už 11. dubna 1818 otevřel Ludvík XVIII. v galeriích v Palais du Luxembourg "Musée des artistes vivants" (Muzeum žijících umělců). Díla vystavených autorů měla posléze přejít do majetku muzea 10 let po jejich smrti. Později bylo přeměněno na Musée du Luxembourg. Jeho počáteční fond byl založen částečně z darů od umělců (Pablo Picasso, Georges Braque, Henri Matisse, Marc Chagall, Constantin Brâncuşi aj.) a soukromých sběratelů (Louise a Michel Leiris, Daniel Cordier) i jednotlivých darů a akvizicemi.  Některé exponáty z toho muzea posléze převzalo nejen muzeum moderního umění, ale též Louvre a Musée de l'Orangerie v Jardin des Tuileries, odkud se přesunuly do sousední Galerie nationale du Jeu de Paume, kde zůstaly do roku 1939.  V roce 1937 byl v Paříži pro světovou výstavu postaven výstavní pavilon Palais de Tokyo a bylo rozhodnuto využít prostor pro muzeum moderního umění. Během druhé světové války byla ovšem díla převezena do bezpečí mimo Paříž.  Po válce byla sbírka rozdělena. Od roku 1947 byla díla 19. století (do roku 1890) vystavena v Jeu de Paume (včetně impresionistů uložených v Louvru), odkud se v roce 1986 přemístila do Musée d'Orsay. Díla 20. století byla přemístěna do Palais de Tokyo, kde 9. června 1947 tehdejší ministr kultury a školství otevřel nové Národní muzeum moderního umění. Muzeum tak bylo rozšířeno a v roce 1977 se stalo součástí kulturního Centra Georges Pompidou.  V roce 1977 se Národní muzeum moderního umění přesunulo do nového Centre Georges Pompidou a v Palais de Tokyo zůstali postimpresionisté narození před rokem 1870. Tato díla byla v 1986 převedena do Musée d'Orsay.

Činnost muzea.

Muzeum je součástí Centre Georges Pompidou. V roce 1992 bylo k muzeu připojeno Centre de création industrielle (Centrum průmyslového designu). Součástí muzea je i Kandinského knihovna, která se specializuje na umění 20. století a obsahuje asi 200 000 děl. Nabízí studovnu se 76 místy o rozloze 390 m.  Podle stanov z roku 1992 je posláním muzea spravovat, uchovávat, restaurovat, doplňovat a zpřístupňovat své umělecké sbírky a prohlubovat znalost o umění od počátku 20. století, podporovat současné umění ve všech jeho podobách. Spolupracovat s jinými institucemi. Muzeum ročně zapůjčí na 3000 děl do Centre Pompidou-Metz a muzeí po celém světě.

Sbírky.

Sbírky zachycují všechny umělecké směry 20. století.

Období po roce 1960.

A dále množství francouzských i zahraničních umělců z období 1990-2000: Bernd a Hilla Becherovi, Andreas Gursky, Martin Parr, Thomas Ruff, Nan Goldin, David Weiss a Peter Fischli, Wim Delvoye, Gilbert et Georges, Cindy Sherman, Peter Doig, Andy Goldsworthy, Sarah Morris, Glenn Brown, Sean Scully, John Currin, Marlene Dumas, Ernesto Neto, Tunga, Subodh Gupta, Yan Pei-Ming, Wang Du, Bernard Piffaretti, Bertrand Lavier, Philippe Cognée, Bernard Frize, Pierre Huyghe, Alain Sechas, Xavier Veilhan, Jean-Michel Othoniel, Philippe Ramette, Laurent Grasso, Claude Closky, Michel Blazy, Didier Marcel, Philippe Mayaux aj.

Architektura a design.

Po připojení sbírek "Centre de création industrielle" roku 1992: Otto Wagner, Peter Behrens, Gerrit Rietveld, Marcel Breuer, Pierre Chareau, Le Corbusier, Pierre Jeanneret, Charlotte Perriand, Eileen Gray, Ludwig Mies van der Rohe, René Herbst, Robert Mallet-Stevens, Franco Albini, Alvar Aalto, Marcel Lods, Gio Ponti, Jean Prouvé, Hans Coray, Ray Eames a Charles Eames, Harry Bertoia, Marco Zanuso, Pierre Guariche, Raymond Loewy, Achille Castiglioni, Eero Saarinen, Sori Yanagi, Verner Panton, Arne Jacobsen, Roger Tallon, Pierre Paulin, Olivier Mourgue, Isamu Noguchi, Joe Colombo, Ettore Sottsass, Carlo Bartoli, Shiro Kuramata, Elisabeth Garouste, Mattia Bonetti, Gaetano Pesce, Mario Bellini, Philippe Starck, Martin Szekely, Marc Newson, Erwan Bouroullec, Ron Arad, Aldo Rossi, Norman Foster, Jasper Morrison, Konstantin Grcic, Matali Crasset, Jonathan Ive, Patrick Jouin, Jean Nouvel, Dominique Perrault, Christian de Portzamparc aj.  Součástí sbírek je i věrná rekonstrukce Brâncuşiho ateliéru. Sochařův ateliér získal stát v roce 1956 i s veškerým zařízením, které tvořilo 2571 dokončených a rozpracovaných děl, knihovna se 160 svazky, nábytek a nástroje.

Musée national d'art moderne (česky "Národní muzeum moderního umění"), často označované podle svého sídla jako Centre Pompidou, je francouzské státní muzeum věnované umění 20. a 21. století. Nachází se v Paříži, kde sídlí od roku 1977 v Centre Georges Pompidou. Zde zabírá 4. patro (současné umění) a 5. patro (moderní umění). Muzeum spravuje jednu z největších a nejkvalitnějších světových sbírek moderního umění. Muzeum vlastní bezmála 70 000 uměleckých děl, z nichž je jen asi 900 představeno ve stálé expozici na ploše 14 000 m. Mnohé exponáty jsou zapůjčeny do dalších muzeí a galerií. Díla zahrnují nejen malby, ale také sochy, plastiky, videoart a filmové umění, design a architekturu. Muzeum pořádá rovněž dočasné výstavy.  V Metách existuje pobočka tohoto muzea zvaná Centre Pompidou-Metz.

The Musée National d'Art Moderne (, "National Museum of Modern Art") is the national museum for modern art of France. It is located in Paris and is housed in the Centre Pompidou in the 4th arrondissement of the city. It is among the most visited art museums in the world and one of the largest for modern and contemporary art.  In 1937, the Musée National d'Art Moderne succeeded the Musée du Luxembourg, established in 1818 by King Louis XVIII as the first museum of contemporary art created in Europe, devoted to living artists whose work was due to join the Louvre 10 years after their death. Imagined as early as 1929 by Auguste Perret to replace the old Palais du Trocadero, the construction of a museum of modern art was officially decided in 1934 in the western wing of the Palais de Tokyo. Completed in 1937 for that year's International Exhibition of Arts and Technology, it was temporarily used for another purpose, since the exhibition of national and foreign "art indépendant" was then preferably held in the Petit Palais and the Musée du Jeu de Paume. Although due to open in 1939, construction was eventually interrupted by the war; following the nomination of its first Chief Conservator in September 1940, the museum partially opened in 1942 with only a third of the collection brought back from some national collection caches hidden in the province. But its real inauguration didn't take place until 1947, after World War II and the addition of the foreign schools collection of the Musée du Luxembourg, which had been held at the Musée du Jeu de Paume since 1922. In 1947, then housed in the Palais de Tokyo, its collection was dramatically increased by its first director, Jean Cassou, thanks to his special relationship with many prominent artists or their families, such as Picasso and Braque. With the creation of the Centre Pompidou, the museum moved to its current location in 1977.


Atletika na Letních olympijských hrách 2012

Kvalifikace.

Na olympijských hrách mohli startovat závodníci, kteří splnili kvalifikační podmínky a dosáhli v průběhu roku 2012 minimální věkové hranice:

Kvalifikační podmínky.

Národní olympijský výbor může do jedné disciplíny nominovat maximálně 3 reprezentanty, kteří v daném kvalifikačním období splnili „A-limit“ vypsaný Mezinárodní asociací atletických federací (IAAF). Pokud žádný reprezentant dané země v kvalifikačním období „A-limit“ nesplnil, může národní olympijský výbor dané země do disciplíny nominovat 1 zástupce, který splnil „B-limit“ IAAF.  Pokud žádný sportovec dané země nesplní „A-limit“ ani „B-limit“ v žádné z disciplín, může národní olympijský výbor nominovat 1 reprezentanta a 1 reprezentantku do kterékoli disciplíny, vyjma běhu na 10 000 metrů, běhu na 3 000 metrů překážek a vícebojů. Pokud například limit splní pouze mužský reprezentant, může země přesto nominovat reprezentantku bez splněného kvalifikačního limitu podle uvedených pravidel a naopak. Start těchto závodníků ale musí schválit IAAF, a to na základě žádosti podané do 15. června 2012 a doložené výkonnosti.  Tabulka limitů schválená na zasedání IAAF v Tegu 11. a 12. dubna 2011:  Ve štafetách (vypsány 2 mužské a 2 ženské) může startovat maximálně 16 družstev. Žebříček zemí je vytvořen z průměru dvou nejlepších výkonů štafety reprezentující daný stát, přičemž brány v potaz jsou pouze výsledky ze závodů, ve kterých nastoupí alespoň tři družstva z různých zemí. Do štafety může být nominováno až 6 závodníků (včetně 2 náhradníků).  Maratonci, kteří se umístí v první dvacítce na MS v atletice v roce 2011 (platí pro muže i ženy) a dále v první desítce maratónů kategorie IAAF Gold Label v průběhu kvalifikačního období, tímto umístěním bez ohledu na dosažený výkon splnili „A-limit.“  Nominace závodníků z jednotlivých zemí, kteří splňují uvedená kvalifikační kritéria (a případná dodatečná kritéria stanovená jednotlivými národními olympijskými výbory), musí být nahlášena organizačnímu výboru Her nejpozději do 9. července 2012.

Plnění limitů.

Závodníci mohli plnit výkonnostní limity v následujících obdobích:  Výkonnostní limity pro maratónský běh a závodní chůzi musel být splněny na jedné ze soutěží, které vyjmenovávají seznamy, jež jsou přílohou oficiálně publikovaných kvalifikačních podmínek.  Nebudou uznány výkony dosažené s nepovolenou podporou větru. Dále nebudou uznány ručně měřené časy pro disciplíny běh na 100 m, běh na 200 m, běh na 400 m, běh na 100/110 m překážek a pro štafetu 4×100 m. Běžecké výkony pro vzdálenosti 400 m a výše dosažené na drahách s abnormální (větší) délkou okruhu nebudou uznány. Povoleno je naopak splnění limitu v hale pro závody dlouhé alespoň 400 m a všechny neběžecké disciplíny.

Atletické disciplíny na Letních olympijských hrách 2012 probíhaly od 3. do 12. srpna na olympijském stadiónu a v okolí ulice Mall v Londýně. Na programu bylo celkově 47 disciplín (24 mužských a 23 ženských), kterých se mělo zúčastnit celkově 2231 atletů, z toho 1160 mužů a 1071 žen.

The athletics competitions at the 2012 Olympic Games in London were held during the last 10 days of the Games, on 3–12 August. Track and field events took place at the Olympic Stadium in east London. The road events, however, started and finished on The Mall in central London.  Over 2,000 athletes from 201 nations competed in 47 events in total, with both men and women having a very similar schedule of events. Men competed in 24 events and women in 23, of which 21 were the same for both. The women's schedule lacked the 50 km race walk and included 100 m hurdles and heptathlon as opposed to the men's 110 m hurdles and decathlon. The youngest participant in the athletics competition was Andorran 15-year-old Cristina Llovera while the oldest was 46-year-old Ukrainian Oleksandr Dryhol. South African Oscar Pistorius became the first amputee sprinter to compete at the Olympics.


Geografie.

Souostroví se skládá ze 2 skalnatých ostrovů - západního "Seodo" (, neboli "Otokodžima") a východního "Donkdo" (, neboli "Onnadžima"), a z 35 dalších menších útvarů. Celková plocha ostrovů zabírá 0,18745 km². Nejvyšší bod je ve výšce 169 m n. m. Nejbližší pevninou je korejský ostrov Ullung-do ležící ve vzdálenosti 87 km; dále to jsou japonské ostrovy Oki (157 km); ostrov Honšú (211 km) a Korejský poloostrov (217 km). Ostrovy jsou vulkanického původu, jejich stáří se odhaduje na 4,5 mil. let a velmi rychle erodují.  Flóra na ostrově je velmi chudá, protože se zde prakticky nevyskytuje půda. Nachází se zde pouze 49 druhů rostlin. Fauna je zastoupena 107 druhy ptáků a 93 druhy hmyzu.  Klima je typické oceánické, mírné. Průměrná teplota v lednu činí 1 °C, v srpnu 23 °C, celoroční zhruba 12 °C. Průměrný roční úhrn srážek dosahuje 1 240 mm, přičemž v zimě intenzivně sněží. Vanou zde silné větry - jihozápadní v létě a severovýchodní v zimě. Obloha je 160 dní v roce zatažená, nebo skoro zatažená.

Obyvatelstvo.

Ostrovy nebyly až do vypuknutí teritoriálního sporu obydleny. Trvalé osídlení se datuje od r. 1965, kdy se zde usadil korejský rybář, který zde také pomáhal vybudovat trvalá zařízení. V současné době (2012) ostrovy obývá starší korejský pár, jenž se zde zabývá rybolovem a malý oddíl korejských policistů a úředníků, jejichž povinností je především obsluha místního majáku a symbolická reprezentace Korejské republiky.

Historie.

Nejstarší zmínka o ostrovech je v korejských záznamech z počátku 15. století a není vzhledem době vzniku a terminologii zcela jasná. Druhý záznam o "„ostrovech, které jsou z Ullungdo viditelné za dobrého počasí“", je z r. 1432. První příslušné japonské dokumenty pocházejí z počátku 17. století, kdy bylo vydáno povolení k cestám na ostrovy za účelem lovu lachtanů. Záznamy z pozdějších dob jsou častější jak v japonských, tak korejských pramenech a svým rozsahem odpovídají bezvýznamnosti těchto ostrovů. Jisté je, že když zde v roce 1849 téměř ztroskotala francouzská velrybářská loď "Le Liancourt", po které nese souostroví název v mnoha evropských jazycích, nebyly ostrovy obydleny.  Koncem 19. století byly ostrovy součástí Korey a pod japonskou správu přešly počátkem 20. století, ještě před anexí Korey Japonskem. Po porážce Japonska ve druhé světové válce vyvinula japonská diplomacie velké úsilí, aby v mírové smlouvě minimalizovala rozsah území, jehož svrchovanosti se Japonsko explicitně vzdávalo, a ostrovy Tokdo tak v ní nejsou zmíněny. Ve , která byla uzavřena 22. června 1965, není otázka ostrovů řešena. Jednou z podmínek uzavření této smlouvy bylo stanovení společné rybolovné zóně v okolí ostrovů.

Územní spor.

Japonsko opírá svoje nároky o skutečnost, že se svrchovanosti nad ostrovy, které získalo ještě před anexí Koreje, nikdy nevzdalo. S odkazem na znění Sanfranciské smlouvy Japonsko několikrát navrhovalo (1954, 1962, 2012), aby byl spor předán mezinárodnímu soudnímu dvoru, což nebylo korejskou stranou nikdy přijato.  Korea vychází z Postupimské deklarace, kterou Japonsko při kapitulaci akceptovalo a ve které se stanovilo, že "„suverenita Japonska bude omezena na ostrovy Honšú, Hokkaidó, Kjúšú, Šikoku a některé malé ostrovy, které spojenci určí, jak bylo oznámeno v Káhirské deklaraci v r. 1943“". V rámci Korejské republiky je správa ostrovů zařazena do okresu Ullung (Ulleung County/울릉군) v provincii Severní Kjongsang (Gyeongsangbuk-do/경상북도). Japonské administrativní členění souostroví (distrikt Oki v prefektuře Šimane) má v současné době vzhledem ke korejské správě ostrovů pouze deklaratorní význam.  Kromě pocitu národní hrdosti jsou důvodem sporu také spekulace o nalezištích zemního plynu pod mořským dnem v okolí ostrovů.

Tokdo (, (handža: 獨島), (kandži: 竹島) neboli Takešima) je malé souostroví v Japonském moři, které je dlouhodobě předmětem teritoriálního sporu mezi Korejskou republikou a Japonskem. Obě země si kladou historický nárok na vlastnictví ostrovů. V současné době jsou ostrovy spravovány korejskou stranou.

The Liancourt Rocks are a group of small islets in the Sea of Japan. While South Korea controls the islets, its sovereignty over them is contested by Japan.  South Korea classifies the islets as Dokdo-ri, Ulleung-eup, Ulleung County, North Gyeongsang Province, and calls them Dokdo (; , "solitary island[s]"). Japan classifies the islands as part of Okinoshima, Oki District, Shimane Prefecture, and calls them . The Franco-English name "Liancourt Rocks" derives from "Le Liancourt", the name of a French whaling ship that came close to being wrecked on the rocks in 1849.  The Liancourt Rocks consist of two main islets and 35 smaller rocks; the total surface area of the islets is , with the highest elevation of found at an unnamed location on the West Islet. The Liancourt Rocks lie in rich fishing grounds that may contain large deposits of natural gas.


Definice.

Definujme systém iterovaných funkcí jako množinu konečně mnoha kontrakcí na úplném metrickém prostoru. Tedy  je systém iterovaných funkcí, pokud "f" jsou kontrakce na úplném metrickém prostoru "X".

Vlastnosti.

Lze ukázat, že na prostoru formula_2 existuje pro každý systém iterovaných funkcí právě jedna množina "S", která je vůči němu invariantní, tj.  Tedy množina "S" je pevným bodem operátoru  Z Banachovy věty o pevném bodě pak vyplývá jednoznačnost (a kompaktnost) množiny S. Tato věta nám také dává metodu konstrukce množiny "S"; plyne z ní totiž, že  pro všechny neprázdné (a kompaktní) množiny "A" z "X". To znamená, že můžeme postupovat takto: začneme s neprázdnou množinou "A". Na tu aplikujeme postupně všechny funkce ze systému. Sjednocení takto vzniklých obrazů označíme "A", a s ním provedeme znova totéž. Čím déle budeme tento postup opakovat (iterovat), tím lepší bude množina "A" aproximací množiny "S".

Konstrukce.

Za "f" se často volí lineární nebo afinní transformace, tj. složení rotace, změny měřítka a v případě afinních transformací i posunutí. Tyto transformace se dají snadno znázornit ve 2D. Obecně ale postačí jakákoliv kontrakce, jako např. projektivní transformace, nebo i Möbiovy transformace komplexní proměnné.  Při konstrukci fraktálu lze použít výše nastíněný postup. Jinou metodou je tzv. "chaos game". Při "chaos game" se zvolí počáteční bod (či obecně množina bodů nebo geometrický útvar), na který se iterativně aplikují náhodně vybrané funkce ze systému. Tím získáme množinu bodů z "S".  Nevýhodou těchto konstrukcí je, že jsou globální - konstruují body z celého fraktálu. Při vykreslování malého výřezu fraktálu jich tedy většina padne mimo vykreslovanou oblast.  Podle definice systému iterovaných funkcí musí být všechny funkce kontrakcemi, ale prakticky stačí, i když je celý systém kontrahující jen v průměru.

Systém iterovaných funkcí (anglicky "iterated function system" nebo "IFS") je jednou z metod konstrukce fraktálů. Takto vzniklé fraktály jsou sjednocením několika kopií sebe sama, z nichž každá je transformovaná jinou funkcí ze systému. Tyto funkce jsou kontrahující, tj. obraz při této funkci je "menší" než jeho vzor. Celý fraktál je tedy složen z menších kopií sebe sama, které jsou také složeny z menších kopií sebe sama, atd. Je tedy soběpodobný.

In mathematics, iterated function systems (IFSs) are a method of constructing fractals; the resulting fractals are often self-similar. IFS fractals are more related to set theory than fractal geometry. They were introduced in 1981.  IFS fractals, as they are normally called, can be of any number of dimensions, but are commonly computed and drawn in 2D. The fractal is made up of the union of several copies of itself, each copy being transformed by a function (hence "function system"). The canonical example is the Sierpiński triangle. The functions are normally contractive, which means they bring points closer together and make shapes smaller. Hence, the shape of an IFS fractal is made up of several possibly-overlapping smaller copies of itself, each of which is also made up of copies of itself, ad infinitum. This is the source of its self-similar fractal nature.


Děj.

Děj filmu se odehrává v Láhvové Lhotě malé osadě na francouzském venkově. Dva staří přátelé na penzi tu tráví "předposlední" etapu života - své stáří. Vzpomínají na vše, co prožili uprostřed vesnice, která se vylidňuje. Mladí odešli za prací do města, místní život se zastavil a všechno funguje tak nějak ze setrvačnosti. Komu by se však chtělo umřít? Užívají si tedy života, jak jen to jde. Jednoho jasného večera mají rozhovor o hvězdných dálkách. Nevědomky tak vyšlou signál mimozemským civilizacím. Té noci navštíví Glóda vzácná návštěva z kosmu. Mimozemšťan hudrující jako krocan nejprve vzbudí nedůvěru, rozpaky, ale nakonec sympatie a přízeň. Glód ho pohostí zelnou polévkou vlastní receptury a dokonce mu dá do bandasky s sebou. Přílet létajícího talíře do vesnice nezůstal utajen jejím obyvatelům. V první řadě ho viděl Glódův soused a kamarád. Než však stačil zasáhnout byl uspán. Další svědkyně byla místní "pomatená" a tak není divu, že když to přišli oba postupně nahlásit na četnickou stanici, nikdo jim nevěřil a sklidili výsměch. Hrbáč chce dokonce použít oprátku k ukončení svého trápení. Glód to nebere příliš vážně. Pro jistotu však přítele hlídá a vlastnoručně mu tu oprátku nařízne. Snaží se ho uklidnit, ale ke kontaktu s ufonem se nepřiznává. Cicisse se skutečně zhoupne, ale oprátka ho neudrží a s překvapením zjišťuje, že smrt může taky bolet (a to jen dopadl na zem). Glód ho uloží do postele a je rád, že přítel překonal krizi. Tutéž noc je příhodný čas pro kontakt s ufonem. Glód se ho tedy snaží přivábit stejným způsobem jako poprvé. Úspěch se dostavil a kolem půlnoci se na jeho dvůr snesl létající talíř. K velkému Glódovu překvapení však ufon nezačal hudrovat. Za krátký čas, co se neviděli se naučil obstojně lidskou řeč. Stručně popsal svou planetu Oxo a způsob života na ní. Především se však chtěl vyrovnat za tu zelnou polévku, kterou dostal. Glód odmítl se slovy "Prachy jsou prachy, ale důležitý jsou jenom pro někoho. Snad ještě můžu někoho pozvat na polívku". Ukázal Oxanovi zlaťák "Napoleon" a posléze mu ho půjčil. Poté, co rozebrali poměry na Zemi svěřil se Glód, že ho na Zemi čeká už asi jen 10 let života. Zmínil Francin, kterou pochoval a ukázal pramínek vlasů na památku. Oxan se ho optal, jestli by mu způsobilo radost, kdyby se s Francin opět setkal, ale byl odbyt. Jedné jasné noci přiletěl do Lahvové Lhoty opět létající talíř. Dovezl něco zabalené v prostěradle. To něco byla oživená Francin - Glódova manželka. Byl to pro ni šok, protože si pamatovala, že zemřela. Šok to byl i pro Glóda, protože byla tak krásná, jako když se s ní ženil. Nevěřila, že je krásná. Teprve pohled do zrcadla ji přesvědčil. Závratí omdlela. Svou druhou životní šanci Francin pochopila hned druhý den. Našla si přítelkyni i přítele. Ještě než Glódovi zmizela ze života, prozradila mu, že za války, když byl v zajetí, byla milenkou souseda studnaře hrbáče. Být paroháčem - to zjištění není příjemné ani po čtyřiceti letech. Glód se rozhodl optat přítele s flintou v ruce. Ten se přiznal a Glód mu odpustil. Poté, co ho opustila Francina, Navštívil Glóda jeho starý přítel z planety Oxo. Sdělil mu úžasnou novinku. Zelná polévka se na jeho planetě stala elixírem radosti a on byl za své výzkumy povýšen. K zlaťáčku, který si Oxan vypůjčil dostal Glód plnou krabici dalších. Navíc dostal speciální nabídku. Může žít na Oxu do 200 let. Glód měl několik námitek, které byly vyslyšeny. Přesto odmítl. Oxan mu nechal "komunikátor", aby mohl podat zprávu, pokud si to rozmyslí. Nic by se asi nezměnilo, kdyby starosta obce, ke které byla Lahvová Lhota přičleněná neprosadil vybudování zábavního parku. Staříci odmítli opustit milovaný domov, ale po vybudávání parku se stali terčem posměchu. Protože se situace stala neúnosnou, rozhodl se Glód k činu. Seznámil přítele s nabídkou ufona z planety Oxo. Po chvíli nedůvěry na to Cicisse kývne. Stěhování má nastat co nevidět. V následujících dnech před odjezdem urovnal Glód svoje záležitosti na Zemi. Část zlatého pokladu v mincích doslova rozházeli s kamarádem svatebčanům pod nohy - byl z toho velký poprask. Druhou část poslal Francině, jako svůj odkaz spolu s dojemným dopisem. Posledním dějství filmu je odlet k hvězdným výšinám za zpěvu písně.

Obsazení.

Zdroje: Základní informace čerpány z Francouzskojazyčné wikipedie a přebalu DVD filmu. Děj sepsán na základě zhlédnutí filmu.

Zelňačka (francouzsky: La Soupe aux choux) je francouzská sci-fi komedie z roku 1981 na motivy stejnojmenného románu René Falleta z roku 1980. Dabing hlavního hrdiny pro české znění vytvořil Jiří Lábus

La Soupe aux Choux (translation: "Cabbage Soup") is a 1981 French film directed by Jean Girault, based on a novel by René Fallet. It was the second to last movie made by French comedian Louis de Funès.


Osobní život.

Hendricks vyrostl v Blaine, Minnesota, jeho otec je z amerického původu a matka ze Švédska. Ve svém volném čase se baví golfem. Je ženatý s manželkou Kimberley (Kim). Společně mají dvojčata, chlapce (Gunnar) a holčičku (Lennon), kteří se narodili 10. listopadu 2011.

Hráčská kariéra.

Svou profesionální kariéru začal v týmu v St. Cloud State University, kde působil od roku 2000 do 2004. Už jako hráč na střední škole byl v roce 2000 draftován v 5. kole, celkově 131., týmem Nashville Predators ale za Predators neodehrál žádný zápas.  Místo toho v sezóně 2003/04 debutoval ve farmářském týmu Predators v Milwaukee Admirals v AHL. V následující sezóně hrával především v týmu Florida Everblades v ECHL a někdy příležitostně hrál v Lowell Lock Monsters AHL. Po roce stráveném v Rochester Americans získal před novou sezónou 2006/07 smlouvu s týmem Hershey Bears, který v sezóně 2005/06 získali Calderův pohár. S Hershey Bears dosáhl do finále AHL, ale prohráli 1:4 na zápasy týmem Hamilton Bulldogs. 9. července 2007 podepsal smlouvu s týmem Boston Bruins jako volný hráč, ale celou sezónu hrál na jejich farmě v AHL v Providence Bruins.  24. června 2008 byl vyměněn do týmu Colorado Avalanche za Johnny Boychuk. V sezoně 2008/09 hrával na farmě Avalanche v Lake Erie Monsters kde odehrál 43 zápasů v nichž nasbíral 29 bodů. V jeho prvním ročníku v NHL, získal 13 trestných minut za čtyři odehrané zápasy. Na začátku sezony 2009/10 v NHL byl povolán do kádru Avalanche kde setrval celou sezónu.  27. září 2010 podepsal smlouvu na jeden rok s týmem Washington Capitals a po absolvování výcvikového kempu se stal součásti pilíře Capitals pod vedením hlavního trenéra Bruce Boudreau, s kterým hrál v sezóně 2006/07 v Hershey Bears. K jeho prvnímu zápasu v Capitals se uskutečnil 8. října 2010 v zápase proti týmu Atlanta Thrashers. Jeho první bod v Capitals získal 11. října 2010 v zápase proti Ottawa Senators. Na konci sezóny se stal nejtrestanějším hráčem v Capitals s počtem 110 trestnými minutami. 23. února 2011 prodloužil smlouvu s týmem Capitals o dva roky ve kterých si vydělá 1 600 000 dolarů.

Matthew Hendricks (* 17. června 1981 v Blaine, Minnesota) je americký hokejový útočník hrající v týmu Winnipeg Jets v severoamerické lize NHL.

Matthew James Hendricks (born June 17, 1981) is an American former professional ice hockey left winger who played in the National Hockey League (NHL) for the Colorado Avalanche, Washington Capitals, Nashville Predators, Edmonton Oilers, Winnipeg Jets and the Minnesota Wild. He was drafted 131st overall by the Predators in 2000, though he didn't play for the organization until signing as a free agent for the 2013–14 season.


Studia.

V letech 1984-1986 navštěvoval Karel Filip farní školu Västerled, kde získal předškolní vzdělání. Základní vzdělání získal na škole Smedslättsskolan v Brommě, kterou navštěvoval od roku 1986. Další část vzdělání mu poskytla škola Ålstensskolan, taktéž v Brommě. Od roku 1992 navštěvoval školu Enskilda gymnasiet ve Stockholmu, která mu poskytla střední vzdělání. V roce 1994 studoval školu v americkém Kentu v Connecticutu. Účastnil se také vědeckého programu na vyšší škole Lundsbergs skola, kterou ukončil v roce 1999. Později studoval grafický design na Rhode Island School of Design ve Spojených státech. V červnu 2011 Karel Filip ukončil studia na Švédské zemědělské univerzitě.

Koníčky a zájmy.

Karel Filip má rád venkovský život. Je také nadšený sportovec, má rád především fotbal, atletiku, plavání a lyžování. V roce 2003 dokončil Vasaloppet, 90 km dlouhý závod pro běžecké lyžaře, který je nejdelším lyžařským závodem na světě. Kromě toho je také vášnivý automobilový závodník. V současné době (2011) se účastní série automobilových závodů Porsche Carrera Cup Scandinavia, kde závodí s automobilem Porsche 911 GT3.  Velký zájem o grafický design a malovaní přimělo Karla Filipa věnovat se těmto zájmům i během studia. Grafický design studuje od roku 2003 až doposud. V prosinci 2003, na počest 60. narozenin královny Silvie Švédské, vytvořil obal k CD s hudbou Čajkovského baletu "Louskáček". Výtěžek z akce, kde bylo CD představeno, putoval do Světové nadace pro děti, kterou vlastní královna Silvia Švédská. V roce 2004 navrhl kalendář ve spolupráci s reklamní agenturou, výtěžek z prodeje poputuje do stejné nadace.

Osobní život.

Od roku 1999 byla přítelkyní prince Emma Pernaldová, která se s ním v roce 2009 rozešla. Švédskému časopisu "Expressen" Emma prozradila, že se oba rozhodli jít vlastní cestou. Další vyjádření k rozchodu nikdo neposkytl. V dubnu 2010 naznačil tisk možný vztah Karla Filipa se švédskou modelkou Sofií Hellqvistovou. V srpnu 2010 vztah potvrdila mluvčí královské rodiny. V roce 2008 obsadil princ Karel Filip deváté místo v anketě 20 Hottest Young Royals, kterou vyhlašovalo vydavatelství Forbes.  V roce 2014 královský dvůr oznámil zasnoubení prince Carla Philipa a jeho přítelkyně Sofie Hellqvist. Svatba se uskutečnila 13. června 2015. Dne 19. dubna 2016 se jim narodil jejich první syn, Alexandr Švédský. Druhý potomek páru, syn Gabriel se narodil 31. srpna 2017. Žijí v Drottningholmském paláci ve Stockholmu.

Princ Karel Filip Švédský, vévoda värmlandský (, celým jménem Carl Philip Edmund Bertil; * 13. května 1979, Stockholmský palác, Stockholm) je druhý potomek a jediný syn švédského krále Carla XVI. Gustava a královny Silvie Švédské. Narodil se jako korunní princ Švédského království. Tento titul mu patřil sedm měsíců, do 1. ledna 1980, kdy byl změněn systém následnictví v linii následnictví švédského trůnu. Nový zákon ustanovil užití systému absolutní rovné primogenitury, kdy se nestává následníkem trůnu prvorozený syn, ale nejstarší potomek královské rodiny bez ohledu na pohlaví. Od roku 1980 je tedy korunní princeznou Švédska princova starší sestra Viktorie Švédská. V linii následnictví britského trůnu je Karel Filip stále korunním princem, protože užívá systém kognatické primogenitury.  Byl pokřtěn ve Stockholmském královském paláci 31. srpna 1979. Jeho kmotry jsou princ Bertil Švédský, vévoda hallandský, princ Leopold Bavorský, dánská královna Markéta II. a princezna Brigitta Švédská. Jeho sourozenci jsou sestry Viktorie Švédská, korunní princezna, a princezna Madeleine Švédská.

Prince Carl Philip of Sweden, Duke of Värmland (Carl Philip Edmund Bertil; born 13 May 1979), is the only son and the second of three children of King Carl XVI Gustaf and Queen Silvia. , Prince Carl Philip is fourth in the line of succession, after his older sister, Crown Princess Victoria, his niece and goddaughter Princess Estelle, and his nephew Prince Oscar. He lives with his wife, Princess Sofia, and two sons, Prince Alexander and Prince Gabriel, in Villa Solbacken in central Stockholm.


Mládí a kněžská služba.

Narodil se 14. října 1915 v Pontelongo. Studoval v Patriarchálním semináře v Benátkách. Na kněze byl vysvěcen 23. května 1940 Adeodatem Giovannim Piazzou.  Působil v mnohých službách ve farnosti S. Zaccaria a v patriarchální kurii, kde působil jako jako Kapitulní mistr ceremonií v Bazilice svatého Marka. Byl také kaplanem mladých vězňů a v infekční nemocnici. Během 2. světové války sloužil v letecké armádě.  Roku 1945 se stal nedělním kazatelem v "Radio Venezia" a tuto funkci vykonával do roku 1953. Roku 1949 byl jmenován ředitelem diecézního týdeníku "La Voce di San Marco", a redaktorem "Avvenire d'Italia" novin Italských biskupů.  Od 15. března 1953 do 3. června 1963 byl sekretářem patriarchy Angela Giuseppe Roncalliho, pozdějšího papeže Jana XXIII.  Dne 11. prosince 1955 byl jmenován tajným komořím supernumerářem Jeho Svatosti. Po zvolení patriarchy Roncalliho papežem, působil dále jako jeho osobní sekretář až do jeho smrti a potvrzen ve funkci byl ve stejný večer zvolení. V této funkci byl nedlouho po papežové zvolení prvním svědkem jeho úmyslu svolat II. vatikánský koncil.  Dne 12. prosince 1958 byl jmenován domácím prelátem Jeho Svatosti.  Dne 22. března 1960 byl jmenován tajným komořím účastníkem Jeho Svatosti.  Roku 1960 se stal kanovníkem Vatikánské baziliky. Papež Pavel VI. jej také jmenoval prelátem "di anticamera" a odborníkem na 2. vatikánském koncilu.

Biskup a kardinál.

Dne 26. června 1967 byl ustanoven metropolitním arcibiskupem Chieti. Biskupské svěcení přijal 16. července 1967 v Bazilice Svatého Petra z rukou papeže Pavla VI. a spolusvětiteli byli Augusto Gianfranceschi a Jacques-Paul Martin. Jeho biskupským heslem bylo "Obœdientia et pax" (stejné jako měl papež Jan XXIII.)  Dne 25. září 1971 přeložen na arcibiskupa-preláta Loreta a titulárního arcibiskupa Mesembrijského (toto sídlo měl také papež Jan XXIII.). Na tento post rezignoval 10. prosince 1988 a uchýlil se do Sotto il Monte Giovanni XXIII, kde pokračoval v naplňování odkazu tohoto papeže. Dne 22. února 2014 jej papež František jmenoval kardinálem, a udělil mu titulární kostel S. Maria in Trastevere. Nemohl se však zúčastnit konzistoře z důvodu věku a zdravotních důvodů. Prsten a biret obdržel 1. března 2014 ve 4 hodiny odpoledne, ve farním kostele v Sotto il Monte Giovanni XXIII, z rukou kardinála Angela Sodana děkana Kolegia kardinálů. V okamžiku úmrtí byl nejstarším členem Kardinálského kolegia bez práva volby v konkláve.

Loris Francesco kardinál Capovilla (14. října 1915 Pontelongo, Itálie – 26. května 2016 Bergamo, Itálie) byl italský římskokatolický kněz, biskup a od roku 2014 také kardinál. Ve svém věku 100 let byl jedním z nejstarších žijících biskupů světa.

Loris Francesco Capovilla (14 October 1915 – 26 May 2016) was an Italian Roman Catholic prelate and a cardinal. At his death, he was the oldest living Roman Catholic bishop from Italy and the fourth oldest in the world. At the time of his elevation to the rank of cardinal in 2014, he was the oldest member of the College of Cardinals.  He served as the personal secretary to Pope John XXIII from 1958 to 1963.


Popis.

Ibiškovec jedlý je 1 až 2 metry vysoká jednoletá bylina se střídavými listy. Téměř celá rostlina je řídce pokryta špičatými chlupy. Stonek je často dutý. Listy jsou dlanitě laločnaté se 3 až 7 laloky, s čepelí 10 až 30 cm v průměru a 7 až 15 cm dlouhým řapíkem. Okraj čepele je řídce zubatý.  Květy jsou jednotlivé, úžlabní, s 1 až 2 cm dlouhou stopkou. Kalich je zvonkovitý, 2 až 3 cm dlouhý, hustě hvězdovitě chlupatý, podepřený 7 až 10 nitkovitými listeny kalíšku. Koruna je žlutá nebo zlatožlutá nebo řidčeji bílá, se sytě purpurovým středem, a dosahuje velikosti 5 až 7 cm v průměru. Tobolka je 10 až 25 cm dlouhá a 1,5 až 2 cm široká, dlouze zobanitá, se 30 až 60 kulovitými šedými semeny.

Rozšíření.

Rostlina pochází patrně z Indie nebo z Afriky. Dnes je rozšířena do tropických a subtropických oblastí celého světa.

Význam.

Ibiškovec jedlý je stará kulturní rostlina a byl pěstován v Egyptě již 2000 let před naším letopočtem. Lusky jsou v některých částech světa, zejména v Asii a Africe, významnou zeleninou, známou jako okra. Sklízejí se nezralé, konzumují se syrové nebo různým způsobem tepelně upravené. Ze stonků ibiškovce jedlého je získáváno hladké hnědé vlákno podobné vláknu z jutovníku.

Využití v kuchyni.

Vařené oplodí ibiškovce je mazlavé. Ačkoliv tak mnoha lidem chutná, bývá dávána přednost způsobu přípravy, který slizkost pokrmu minimalizuje. Toho lze dosáhnout, pokud se oplodí vaří vcelku a krátce. Je též možné plodinu rychle osmahnout nebo vařit s kyselými přísadami, jako jsou citrusy, rajčata nebo ocet. Obvykle stačí několik kapek citronové šťávy. Případně se plody nakrájí a vaří dlouhou dobu, díky čemuž se mazlavá hmota rozpustí – tímto způsobem se ibiškovec připravuje například v gumbu, kde slouží jako zahušťovadlo. Nezralé plody lze též sterilovat.  V Sýrii, Tunisku, Egyptě, Řecku, Íránu, Iráku, Jordánsku, Libanonu, Turecku, Jemenu a dalších částech východního Středomoří, včetně Kypru a Izraele, se ibiškovec běžně používá v dušených pokrmech (přípravou podobných českému guláši) se zeleninou a masem. Tato zelenina je také velmi oblíbená v západní Asii, severní Indii a Pákistánu. V Karibiku se ibiškovec podává ve formě polévky, často s rybou.

Dostupnost.

V České republice lze zakoupit mražený ibiškovec ve specializovaných prodejnách asijských nebo arabských specialit, naložený ibiškovec v omáčce je k dostání v mezinárodní sekci velkých supermarketů a obchodech s arabskými nebo tureckými specialitami.

Ibiškovec jedlý ("Abelmoschus esculentus") je rostlina z čeledi slézovité. Je znám též jako okra, ibišek jedlý nebo pod zavádějícím názvem proskurník jedlý. Je to jednoletá bylina s dlanitě laločnými listy a velkými žlutými květy. Ibiškovec jedlý je stará kulturní rostlina, pocházející pravděpodobně z Indie. Nezralé plody, okra, jsou zejména v Asii a Africe široce využívány jako zelenina. Rostlina poskytuje také vlákna podobná jutě.

Okra (, ), "Abelmoschus esculentus", known in many English-speaking countries as ladies' fingers or ochro, is a flowering plant in the mallow family. It is valued for its edible green seed pods. The geographical origin of okra is disputed, with supporters of West African, Ethiopian, Arabian, and South Asian origins. The plant is cultivated in tropical, subtropical and warm temperate regions around the world.


Kariéra.

Clemmensen byl v době, kdy hrál juniorský hokej za Des Moines Buccaneers, vybrán v 8. kole na celkově 215. místě vstupního draftu NHL 1997 týmem New Jersey Devils. Po draftu pokračoval v univerzitním hokeji na Boston College, kde hrál do roku 2001. V sezóně 2001-02 debutoval v NHL, když za New Jersey nastoupil ve dvou zápasech a zbytek sezóny strávil v nižší lize American Hockey League, kde hrál za Albany River Rats. Následující tři sezóny strávil také v Albany, kde soupeřil o místo s Arim Ahonenem. V sezóně 2003-04 byl Clemmensen povolán k Devils, za které chytal ve 4 zápasech. 20. ledna 2004 vychytal své první čisté konto v NHL při vítězství 3:0 proti Pittsburghu Penguins. Počínaje sezónou 2005-06 se stal stálou zálohou Martina Brodeura v New Jersey. Po sezóně 2006-07 se stal volným hráčem a poté co Devils podepsali smlouvu s Kevinem Weekesem, tak se rozhodl podepsat dvoucestnou smlouvu s Torontem Maple Leafs. V sezóně 2007-08 sehrál za Maple Leafs pouze 3 zápasy a většinu sezóny strávil v AHL, kde chytal za Toronto Marlies, kde se dělil o místo s Justinem Poggém. Před sezónou 2008-09 se vrátil zpět do New Jersey, kde podepsal jednoletý kontrakt. Sezónu sice začal na farmě v týmu Lowell Devils, ale brzy po začátku sezóny se zranil Martin Brodeur a Clemmensen, tak u Devils dělal náhradníka Kevina Weekese. Během sezóny se v Brodeurově nepřítomnosti vypracoval na prvního brankáře, ale po návratu Brodeura byl odeslán zpět na farmu. V dubnu 2009 byl opět povolán do prvního týmu za zraněného Weekese. 1. července 2009 podepsal smlouvu s Floridou Panthers, kde v sezóně 2010-11 působil jako druhý brankář za Tomášem Vokounem.

Scott Lee Clemmensen (* 23. července 1977, Des Moines, Iowa, USA) je americký hokejový brankář hrající v týmu Florida Panthers v severoamerické lize NHL.

Scott Lee Clemmensen (born July 23, 1977) is an American former professional ice hockey goaltender, who played with the New Jersey Devils, Toronto Maple Leafs and the Florida Panthers in the National Hockey League (NHL).


Historie Evianu.

Klub vznikl v roce 2003 spojením klubů "FC Gaillard", který hrál po většinu své existence regionální soutěž "Ligue Rhône-Alpes", a "FC Villela-Grand". Gaillard byl založen v roce 1924 a Villela-Grand roku 1928. Nový klub tehdy pojmenovaný "Football Croix-de-Savoie" po první sezóně skončil v Championnat de France amateur (4. nejvyšší francouzská soutěž) na třetím místě. Normálně by postoupily první dva týmy, jenže na těch byly B týmy Lyonu a Mét, a tak postupoval do 3. nejvyšší soutěže Championnat National. V Championnat National se mu nevedlo nejlépe a jen těsně se zachránil. Další sezónu tolik štěstí neměl a sestoupil zpět do 4. nejvyšší soutěže.  V roce 2007 se klub znovu sloučil, tentokrát s klubem "Olympique Thonon-Chablais", a tak existoval pod novým názvem "Olympique Croix-de-Savoie 74". Klub se kvůli nevyhovujícímu stadiónu stěhoval do obce Thonon-les-Bains na stadión Stade Joseph-Moynat s kapacitou 6000 míst. Klub si vybojoval postup do Championnat National pro sezónu 2008/09 jako vítěz CFA. V létě roku 2009 byl prezident společnosti Groupe Danone Franck Riboud stanoven čestným prezidentem klubu. Riboud změnil název klubu na "Evian Thonon-Gaillard Football Club" a věnoval klubu peníze na mládež. Jeho plánem byl postup do Ligue 2.  16. dubna 2010 si klub zajistil vítězstvím 1:0 nad Amiens postup do Ligue 2. V sezóně 2010/11 chtěl hrát Evian své domácí zápasy na stadiónu Stade de la Praille ve švýcarské Ženevě, z důvodu rozhodnutí o nezpůsobilosti stadiónu Stade Joseph-Moynat, protože obec Thonon-les-Bains leží pouhých 35 km od Ženevy. To bylo ovšem zámítnuto federací UEFA, a tak se klub přesunul do nedalekého Annecy na stadión Parc des Sports.  V sezóně 2010/11 klub dokázal v Coupe de France porazit Olympique Marseille (úřadujícího mistra Francie) 3:1 a vyřadit ho tak. V dalším kole ovšem skončil na Racingu Strasbourg. V Coupe de la Ligue klub sice Strasbourg vyřadil, bohužel ale ve 2. kole skončil na EA Guingamp. V Ligue 2 ovšem Evian zářil a s 67 body obsadil první pozici před Ajacciem a Dijonem. Klub si tak zajistil postup do Ligue 1, kterou přivítá v sezóně 2011/12.

Evian Thonon Gaillard Football Club je francouzský fotbalový klub sídlící ve městě Gaillard nedaleko švýcarských hranic a města Ženeva. V současnosti hraje nejvyšší francouzskou soutěž Ligue 1, kam postoupil v sezóně 2010/11 z prvního místa v Ligue 2.

Thonon Évian Grand Genève Football Club, formerly Thonon Évian F.C and Évian Thonon Gaillard Football Club (), commonly referred to as Evian TG or simply Evian, is a French association football club based in Thonon-les-Bains that was founded on 1 July 2007.  Evian's predecessor was known as "FC Gaillard" and existed from 1924–2003. Gaillard's only notable success was winning the Division d'Honneur of the Rhône-Alpes region in 1999. Evian proved more successful, ascending to the professional divisions after just three seasons. The club won the Championnat de France amateur in 2008, the Championnat National in 2010, and finally the Ligue 2 in 2011.  Evian formerly played its home matches at the Stade Joseph-Moynat in Thonon-les-Bains but moved to the Parc des Sports in nearby Annecy for the 2010–11 season as the Joseph-Moynat did not meet the standards of the Ligue de Football Professionnel. The move was a temporary measure while the club contemplated building a new facility or renovating the Stade Joseph-Moynat. Prior to moving to Annecy, Evian sought to play at the Stade de Genève in nearby Geneva.  Until the 2013–14 season, the club's main sponsor was Groupe Danone, owner of the Evian brand of mineral water. Danone's CEO Franck Riboud was honorary president of the club.  At the end of the 2015–16 season, the club was relegated from Ligue 2, and further demoted by the DNCG to the Championnat de France Amateur, the fourth level of football in France. The club then entered receivership meaning that, even if it had survived, it would have suffered a further administrative relegation at the end of the 2016–17 season. The club withdrew from the competition on 9 August.


Kariéra.

LaBarbera začínal svojí juniorskou kariéru v týmu Tri-City Americans, ve kterém, ale chytal pouze ve dvou zápasech a poté odešel do týmu Portland Winterhawks. Oba tyto týmy hráli v lize Western Hockey League. Ve své poslední sezóně mezi juniory přestoupil do týmu Spokane Chiefs. V roce 1998 byl vybrán v draftu NHL na celkově 66. místě týmem New York Rangers. Svůj první zápas za Rangers odchytal v sezóně 2000-01 poté, co vystřídal Kirka McLeana v prohraném zápase 6:8 proti Pittsburghu Penguins. Během sezóny hrál i v nižších severoamerických ligách American Hockey League a ECHL za farmářské týmy Hartford Wolf Pack a Charlotte Checkers.  V nižších ligách hrál i v sezónách 2001-02, 2002-03, 2003-04 a 2004-05 (až na 4 zápasy v sezóně 2003-04, které sehrál za Rangers). V AHL získal několik brankářských cen. I přes úspěchy s ním New York Rangers pro nadpočet brankářů (např. Henrik Lundqvist nebo Al Montoya) neprodloužili smlouvu. Jako volný hráč podepsal smlouvu s Los Angeles Kings, kde v pozici druhého brankáře kryl záda Mathieuovi Garonovi. V Los Angeles vychytal své první čisté konto při vítězství 4:0 nad San Jose Sharks. V sezóně 2006-07 hrál v AHL za tým Manchester Monarchs. Po sezóně s Kings o dva roky prodloužil smlouvu. V sezóně 2007-08 chytal první plnohodnotnou sezónu NHL, když hrál ve 45 zápasech Kings. Během sezóny 2008-09 byl vyměněn do Vancouveru Canucks za 7. kolo draftu NHL 2009.  Ve Vancouveru měl nahradit zraněného Roberta Luonga a dělat náhradníka Curtisu Sanfordovi. 1. července 2009 podepsal smlouvu s Phoenixem Coyotes, kde působil jako záloha za Iljou Bryzgalovem. Ve Phoenixu vydržel do konce ročníku 2012/13, poté byl umístěn na listinu volných hráčů, odkud si ho 5. července 2013 stáhl tým Edmonton Oilers.

Antonio Jason LaBarbera (* 18. ledna 1980, Burnaby, Britská Kolumbie, Kanada) je kanadský profesionální hokejový brankář hrající v týmu Chicago Blackhawks v NHL.

Antonio Jason LaBarbera (born January 18, 1980) is a Canadian retired professional ice hockey goaltender who played parts of 11 seasons in the National Hockey League (NHL).  He was originally drafted by the New York Rangers in the 1998 NHL Entry Draft during his major junior career in the Western Hockey League (WHL), and has also additionally played for the Los Angeles Kings, Vancouver Canucks, Phoenix Coyotes, Edmonton Oilers, Chicago Blackhawks, and Anaheim Ducks during his NHL career.


Přehled.

Aboriginci byli spojeni s touto oblastí po dlouhou dobu. První evropský cestovatel, který prošel blízko budoucího města byl Skot John McDouall Stuart roku 1858, ale město bylo založeno až v roce 1915, kdy zde byly objeveny opály. Horníci se sem začali stěhovat o rok později. Roku 1999 zde už bylo více jak 250 000 vstupů do šachet a zároveň byl vydán zákon, který zabraňoval těžbě ve velkém měřítku. Drsné letní teploty přinutily mnoho obyvatel bydlet v jeskyních vyhloubených do úbočí kopců. Vyhloubení standardní jeskyně s třemi ložnicemi, kuchyní, koupelnou a salonkem stojí stejně jako klasický nový dům. Skála udržuje v jeskyni stálou teplotu, zatímco lidé žijící na povrchu potřebují klimatizaci, zvláště během letních měsíců, kdy teploty často přesahují 40 C. Během takových dnů se vlhkost vzduch jen vzácně vyšplhá nad 20 % a nebe je obvykle bez mraků. Průměrná maximální teplota je 30–32 C, i když zimy mohou být docela chladné.  Coober Pedy je velmi malé město zhruba na půl cesty mezi Adelaide a Alice Springs, které se stalo populární zastávkou pro turisty, hlavně od dokončení Stuart Highway roku 1987. Zajímavosti v Coober Pedy zahrnují místní doly, hřbitov a podzemní kostely. První strom ve městě byl vysvářen ze železného šrotu a dodnes stojí na vrcholu kopce nad městem. Město i jeho okolí byli pro svou fotogeničnost vyhledávány filmaři. Ve městě samotném se odehrával děj filmu Opal Dream, jeho okolí zase posloužilo pro filmy "Šílený Max a Dóm hromu", "Rudá planeta", "Dobrodružství Priscilly, královny pouště", "Černočerná tma" a "Pozdrav od juggerů". Ve všech výše zmíněných snímcích si místní obyvatelé zahráli jako kompars. Město je také ukázáno v seriálu "The Amazing Race" a je námětem několika knih. Město se též objevilo v open world závodní hře Forza Horizon, konkrétně jejím třetím pokračování.

Sport a rekreace.

Místní golfové hřiště je zcela bez trávy a většinou se hraje v noci se světélkujícími míčky z důvodu nesnesitelných veder, které zde panují za denního světla. Ve městě také sídlí klub australského fotbalu, Coober Pedy Saints. Kvůli izolaci od zbytku světa musí tým cestovat přes 900 km do Roxby Downs, kde hraje zbytek ligových klubů.

Podnebí.

Coober Pedy má podle Köppenovy klasifikace pouštní podnebí. Nemá zdroj vody, ten je vzdálen přes 20 km.

Média.

V Coober Pedy lze naladit jak místní, tak celonárodní rádio a televizi. Digitální televizní signál by se měl zavádět v letech 2010–2013. Je plánováno, že na konci roku 2013 by měl být analogový vysílání zrušeno. Místní noviny "Coober Pedy News" vychází jednou týdně.

Doprava.

Město je obsluhováno každodenním autobusovým spojením do Adelaidu. Coober Pedy je výchozí místo k cestě do outbackových komunit Oodnatta a William Creek. Dvakrát týdně tam z Coober Pedy vyráží poštovní služba doručující poštu, pasažéry a různý náklad. V Coober Pedy je také letiště, odkud létají přímé spoje do Adelaide.

Ropné rezervy.

Město leží na hranici zvané Arckaringa Basin. V říjnu 2013 společnost Linc oznámila, že v Arckaringa Basin se nachází naleziště nekonvenční ropy (v ropných živicích). Zásoby této suroviny jsou odhadovány na 233 mld. barelů, což je hodnota srovnatelná s rezervami Saúdské Arábie a cca 12 % celosvětových ropných rezerv.

Coober Pedy je město na severu Jižní Austrálie, ležící 846 km severním směrem od Adelaide na Stuart Highway. V roce 2013 v něm žilo 1695 obyvatel (včetně 268 Aboriginců). Je označováno za „hlavní město opálů“, kvůli množství vzácných opálů, které jsou zde těženy. Avšak ještě známější je díky podzemním domům, vybudované většinou v bývalých dolech z důvodu ukrytí se před celodenním žárem. Jméno města pochází z aboriginského názvu "kupa–piti", což znamená „díra bílého muže“

Coober Pedy () is a town in northern South Australia, north of Adelaide on the Stuart Highway. In the 2016 Census, there were 1,762 people in Coober Pedy (State Suburbs). Of these, 962 were male and 801 were female. There were 302 Aboriginal or Torres Strait Islander people that made up 17.1% of the population. The town is sometimes referred to as the "opal capital of the world" because of the quantity of precious opals that are mined there. Coober Pedy is renowned for its below-ground residences, called "dugouts", which are built in this fashion due to the scorching daytime heat. The name "Coober Pedy" comes from the local Aboriginal term "kupa-piti", which means "boys' waterhole".  The first opal was found in Coober Pedy on 1 February 1915; since then the town has been supplying most of the world's gem-quality opal. Coober Pedy today relies as much on tourism as the opal mining industry to provide the community with employment and sustainability. Coober Pedy has over 70 opal fields and is the largest opal mining area in the world.


Hráčská kariéra.

Emery fotbalově vyrostl v Realu Sociedad, ale nikdy nedostal pořádnou šanci v prvním týmu. Celkem během své kariéry odehrál nejvíce utkání v Segunda División, odehrál zde 215 zápasů během sedmi let z postu záložníka. Do fotbalového důchodu odešel ve 32 letech po vážném zranění kolene. Naposledy působil v Lorce Depotivo CF.

Trenérská kariéra.

Po odchodu mu byla okamžitě nabídnuto, aby se Lorcy ujal jako trenér. Nabídku přijal a poprvé v historii s ní postoupil do Segunda División. V Copě del Rey dokázal vyřadit špičkovou Málagu. V druhé sezóně se s 69 body Lorca umístila na 5. místě - 5 bodů od postupu. Emery odešel a pro klub to znamenalo pád zpět do třetí ligy.  Emeryho zlákala nabídka Almeríe, která byla v této sezóně na 6. místě hned za Lorcou. Tak jako Lorce pomohl i Almeríi k lepším výsledkům. Klub vytáhl na 2. druhé místo, a tak klub slavil postup do Primera División. První sezóna dopadla obrovským úspěchem, když skončila Almería na 8. místě.

Valencia.

Díky těmto úspěchům ho oslovila Valencie, kde nahradil Ronalda Koemana. V první sezóně ve Valencii skončil na 6. místě a kvalifikoval se s ní tak do Evropské ligy. V uplynulé sezóně Poháru UEFA Valencia vypadla s Dynamem Kyjev v šestnáctifinále.  V sezóně 2009/10 klub vybojoval třetí místo a kvalifikaci do Ligy mistrů. V Evropské lize klub vypadl ve čtvrtfinále s celkovým vítězem Atléticem Madrid.  Před sezónou klub prodal Davida Villu a Davida Silvu do Barcelony resp. Manchesteru City. Klub si přesto v Lize mistrů nevedl špatně nasázel ve dvou zápasech 10 gólů Bursasporu a postoupil do osmifinále z druhého místa ve skupině. Zde narazil na Schalke 04, přes které nedokázal přejít po prohře v Gelsenkirchenu 1:3. V La Lize opět skočila Valencia na 3. místě. Před sezónou 2011/12 Valencia prodloužila s Emerym smlouvu o další rok.

Spartak Moskva.

Po Valencii zkusil zahraniční angažmá ve Spartaku Moskva, kde ale neměl dostatečnou důvěru vedení a po nepříznivých výsledcích byl odvolán.

Sevilla.

Následovalo opět domácí angažmá v klubu Sevilla, kde se mu opět podařilo navázat na úspěchy s Valencií. Kromě zapracovávání mladých hráčů a dobrém umístění v Primera División se mu podařilo třikrát po sobě vyhrát v Evropskou Ligu v letech 2013/14, 2014/15 a v roce 2015/16.

PSG.

1. července 2016 převzal po Laurentu Blancovi francouzský klub Paris Saint-Germain, se kterým podepsal dvouletou smlouvu..  Konec v PSG  Dne 27.června 2018 se vedení francouzského klubu rozhodlo nevyužít opci na prodloužení smlouvy. Emery ovšem ve své poslední sezóně s PSG ovládl francouzskou Ligue 1 a zvítězil i v obou francouzských pohárech. S velmi kvalitním kádrem týmu, ale nedokázal postoupit ani do čtvrtfinále Ligy Mistrů. To byl jeden z důvodů proč v Paříži skončil. Další důvod byl údajný přetlak hvězd klubu (Neymar, Cavani, Alves), jak sám jednou Emery prohlásil "Neymar je šéf PSG", byl kritizován za to že nechával hráčům až moc volnosti, což způsobilo hodně hádek. Především mezi brazilským Neymarem a déle v klubu působícím Edinsonem Cavanim.

Arsenal.

Už od doby kdy Arsene Wenger oznámil po 22 letech konec na lavičce Arsenalu, byl zmíněn jako jeden z kandidátů na post manažera londýnského klubu. Ačkoliv se zdálo, že vedení dá přednost bývalému kapitánovi Arsenalu Mikelu Artetovi, tak během několika dní se vše otočilo a dne 23. května byl oficiálně zvolen hlavním manažerem. Na vedení Arsenalu zapůsobil především detailním rozborem hráčů Arsenalu a jejich potencionální rozvoj. 29.11.2019 byl po sérii neuspokojivých výsledků z postu manažera odvolán.

Unai Emery Etxegoien (* 3. listopadu 1971, Hondarribia, Španělsko) je bývalý španělský fotbalový hráč a trenér. Od roku 2018 je trenérem klubu Arsenal. Jako hráč hrál ve druhé španělské lize. Po několika letech působení ve Valencii CF vedl v letech 2013 až 2016 tým FC Sevilla, s nímž třikrát zvítězil v Evropské lize UEFA. Poté začal trénovat Arsenal FC až do 29.11.2019 Od té doby je bez angažmá

Unai Emery Etxegoien (; born 3 November 1971) is a Spanish football manager and former player. He was most recently the head coach of Premier League club Arsenal.  After a modest playing career spent mostly in Spain's Segunda División, Emery transitioned into coaching after retiring in 2004. He began at Lorca Deportiva, where he achieved promotion to the Segunda División in his first season and was subsequently awarded the Miguel Muñoz Trophy. He then joined Almería, who he led to promotion to La Liga for the first time in the club's history. This earned him a move to La Liga heavyweights Valencia, where he regularly led the team to top-three finishes. After leaving Valencia, he coached Spartak Moscow for six months, before moving to Sevilla in 2013.  At Sevilla, Emery gained plaudits for his style of football, and shrewdness in the transfer market alongside Monchi, the club's director of football. He achieved an unprecedented three consecutive Europa League victories, which earned him a move to French club Paris Saint-Germain (PSG) in 2016. In his first year managing PSG, he led them to a stylized domestic treble, winning the Coupe de France, Coupe de la Ligue and Trophée des Champions, while finishing second in the year-end tables for Ligue 1. Emery exceeded this in his second season with a domestic quadruple of Ligue 1, the Coupe de France, the Coupe de la Ligue and Trophée des Champions.  After the expiry of his contract with PSG, Emery was appointed head coach of English club Arsenal in May 2018, following the resignation of long-serving Arsenal manager Arsène Wenger, and reached the Europa League final in his first season. Emery was dismissed as head coach in November 2019 after a series of poor results.


Chemické vlastnosti.

Chlorid lithný tvoří, na rozdíl od chloridů jiných alkalických kovů, krystalické hydráty. Je znám monohydrát, trihydrát a pentahydrát. Absorbuje také až čtyři ekvivalenty amoniaku. Podobně jako u jiných iontových chloridů mohou roztoky chloridu lithného poskytovat chloridový iont a například tvořit sraženinu chloridu stříbrného působením dusičnanu stříbrného:

Příprava.

Chlorid lithný se připravuje působením kyseliny chlorovodíkové na uhličitan lithný. Lze ho principiálně připravovat také silně exotermickou reakcí kovového lithia s plynným chlorem nebo chlorovodíkem. Bezvodý LiCl se připravuje z hydrátu zahříváním v proudu chlorovodíku.

Použití.

Chlorid lithný se používá hlavně pro výrobu kovového lithia elektrolýzou taveniny LiCl/KCl při 600 °C. Využívá se i jako tavidlo při pájení automobilových dílů z hliníku, dále také jako desikant při sušení proudu vzduchu. Ze specializovanějších aplikací nachází uplatnění v organické syntéze, například jako aditivum ve Stillově reakci. V biochemii ho lze využít ke srážení RNA z buněčných extraktů.  Chlorid lithný se používá i v pyrotechnice pro barvení plamene do tmavočervené barvy.  LiCl je standardem relativní vlhkosti při kalibraci vlhkoměrů. Při 25 °C má nasycený roztok (koncentrace 45,81 %) soli ekvilibrium relativní vlhkosti 11,30 %. Chlorid lithný může i sám sloužit jako vlhkoměr. Tato navlhavá sůl se při vystavení vzduchu rozpouští v pohlcené vodě. Rovnovážná koncentrace je přímo závislá na relativní vlhkosti vzduchu. Relativní vlhkost při 25 °C, s minimální odchylkou v rozmezí 10 až 30 °C, lze zjistit z koncentrace pomocí této lineární rovnice: "RH" = 107,93 – 2,11 "C", kde "C" je hmotnostní koncentrace LiCl.

Bezpečnost.

Soli lithia ovlivňují centrální nervový systém. Ve 40. letech 20. století se chlorid lithný krátce vyráběl jako náhražka kuchyňské soli, bylo to však zakázáno poté, co byly zjištěny toxické účinky sloučeniny.

Chlorid lithný je anorganická sloučenina chloru a lithia. Tato sůl je typickou iontovou sloučeninou, přestože z malé velikosti iontu Li vyplývají vlastnosti, které se u jiných chloridů alkalických kovů nevyskytují, například výjimečná rozpustnost v polárních rozpouštědlech (83 g/100 ml vody při 20 °C) a hygroskopické vlastnosti.

Lithium chloride is a chemical compound with the formula LiCl. The salt is a typical ionic compound, although the small size of the Li ion gives rise to properties not seen for other alkali metal chlorides, such as extraordinary solubility in polar solvents (83.05 g/100 mL of water at 20 °C) and its hygroscopic properties.


Vlastnosti kubanu.

Před publikací Eatonovy a Coleovy práce byli vědci přesvědčeni, že kubické uhlíkové molekuly nemohou existovat, neboť neobvyklý pravý úhel mezi vazbami uhlíku by vedl k přílišnému napětí vazeb a tedy k jejich nestabilitě. Jednou vzniklý kuban je však kineticky stabilní díky absenci snadno dostupné dekompoziční cesty.  Kuban a jeho deriváty mají řadu užitečných vlastností. Pravý úhel mezi vazbami uhlíku znamená, že vazby jsou vysoce napjaté, u toho důvodu jsou sloučeniny kubanu vysoce reaktivní; z toho důvodu mohou být využity jako účinná paliva a výbušniny. Právě kombinace vysokého obsahu energie a toho, že kuban má ze všech uhlovodíků největší hustotu, může být využit jako palivo zaujímající malý prostor např. u letadel (prakticky se ale uhlovodíky s velikým pnutím dají kvůli ceně použít jen u křižujících střel apod.). Hledají se i uplatnění kubanu v lékařství a nanotechnologii.  Hlavní bariérou nasazení kubanu jako paliva a složky výbušnin je vysoká cena, která je v řádu stovek tisíc Kč/kg.

Syntéza.

Původní syntéza z roku 1964 začíná u "2-cyklopentenonu" (sloučenina 1.1 na "reakci 1"):  Reakcí s "N"-bromosuccinimidem v tetrachlormethanu se umístí na allylový zbytek atom bromu (obrázek 1.2) a další bromací bromem v pentanu - dichlormethanu vznikne tribromid (obrázek 1.3). Následně jsou ze sloučeniny působením diethylaminu v diethyleteru ze sloučeniny odštěpeny dva moly bromovodíku, čímž vznikne "bromocyclopentadienon" (obrázek 1.4).  Druhá část reakce začíná spontánní Dielsovou–Alderovou dimerizací (obrázek 2.2), která je analogická dimerizaci cydlopentadienu na dicyklopentadien. Aby byly další kroky úspěšné, měl by vznikat pouze endo izomer. To se skutečně děje, protože atomy bromu se snaží zaujmout pozici co nejdále od sebe navzájem i od karbonylové skupiny. Tímto způsobem jsou minimalizovány dipólové interakce během přechodného stavu reakce. Obě karbonylové skupiny jsou chráněny jako acetaly s ethylenglykolem a P-toluensulfonovou kyselinou v benzenu. Jeden acetal je selektivně uvolněn kyselinou chlorovodíkovou (obrázek 2.3).  V dalším kroku se z endoizomeru 2.3, který má obě alkenové skupiny v těsné blízkosti, se fotochemickou [2+2] cykloadicí vytváří kleci podobný izomer 2.4. Bromketonová skupina je konvertována na kruh uzavírající karboxylovou skupinu (obrázek 2.5) během Favorského přesmyku s hydroxidem draselným. Následuje tepelná dekarboxylace probíhající přes acyl chlorid (s thionyl chloridem) a přes terciární butyl organického peroxidu (obrázek 2.6 a 2.7), posléze je znovu odštěpen acetal (obrázek 2.8). Nakonec proběhne druhý Favorského přesmyk (obrázek 2.9) a zbývající dekarboxylace.

Anorganické krychle a odpovídající deriváty.

Molekuly tvaru krychle se vyskytují i mimo oblast zájmu organické chemie. Běžně se vyskytující anorganické krychle jsou shluky [Fe-S], které se nalézají ve FeS proteinech, alternativně se mohou vyskytovat i jako čtyřstěny.  Některé organokovové sloučeniny mohou přijmou kubickou strukturu, např. (cyklopentadienylFe)(CO), (pentamethylcyklopentadienylRu)Cl a (trifenylfosfinAg)I,

Reakce.

Kuneany mohou vznikat z kubanů pomocí σ-vazebného přesmyku katalyzovaného kovovými ionty.

Kuban (CH) je syntetická uhlovodíková molekula, která je složena z osmi uhlíkových atomů uspořádaných do vrcholů krychle. Na každý atom uhlíku je navázán jeden atom vodíku. Jako krystalická pevná látka patří mezi Platónské uhlovodíky. Ty byly poprvé syntetizovány v roce 1964 profesorem chemie na Chicagské univerzitě Philipem Eatonem.

Cubane (CH) is a synthetic hydrocarbon molecule that consists of eight carbon atoms arranged at the corners of a cube, with one hydrogen atom attached to each carbon atom. A solid crystalline substance, cubane is one of the Platonic hydrocarbons and a member of the prismanes. It was first synthesized in 1964 by Philip Eaton and Thomas Cole. Before this work, researchers believed that cubic carbon-based molecules would be too unstable to exist. The cubic shape requires the carbon atoms to adopt an unusually sharp 90° bonding angle, which would be highly strained as compared to the 109.45° angle of a tetrahedral carbon. Once formed, cubane is quite kinetically stable, due to a lack of readily available decomposition paths. It is the simplest hydrocarbon with octahedral symmetry.  Having high potential energy but kinetic stability makes cubane and its derivative compounds useful for controlled energy storage. For example, octanitrocubane and heptanitrocubane have been studied as high-performance explosives.  These compounds also typically have a very high density for hydrocarbon molecules. The resulting high energy density means a large amount of energy can be stored in a comparably small amount of space, an important consideration for applications in fuel storage and energy transport.


Původ.

Narodila se v Benátkách do bohaté a urozené rodiny, jejíž členové patřili už po několik generací k mecenášům umění a věd. Jejím otcem byl Benátčan Giovanni Battista Cornaro Piscopia, matkou chudá venkovanka Zanetta Boni. Elena, třetí z pěti nemanželských dětí, byla od svých sedmi let vzdělávána v řečtině a latině a od svých dvaadvaceti let studovala klasickou a moderní řečtinu, filozofii, teologii (pod vedením profesora Carla Rinaldiho) a učila se hebrejsky. Byla také mimořádně hudebně nadaná, hrála na několik hudebních nástrojů a hudbu i skládala.

Univerzitní studia.

V dospělém věku (roku 1665) se stala řeholnicí benediktinského řádu, ale otec ji přesvědčil, aby zároveň studovala na univerzitě, což bylo tehdy něco zcela mimořádného, jelikož žádná škola nepřijímala ženy na vyšší studia. Elena však byla přijata a na univerzitě se následně věnovala studiu filozofie a teologie. Členové univerzitní rady v roce 1677 jednomyslně doporučili, aby nakonec obdržela doktorát v obou oborech. Kardinál Řehoř Barbarigo, kancléř univerzity, ale udělení titulu doktora teologie vetoval, jelikož Elena by po získání tohoto titulu mohla teologii vyučovat, což tehdy ženám nebylo dovoleno. Elena Lucrezia Cornaro Piscopia získala 25. června 1678 na Padovské univerzitě titul doktora filozofie (jako první žena na světě) poté, co úspěšně složila ústní zkoušku na téma Aristotelových "Druhých Analytik" a "Fyziky". V následujících sedmdesáti letech padovská univerzita žádný další titul ženě neudělila.

Život.

Dalších šest let strávila psaním, překlady, studiem, veřejnými přednáškami a disputacemi. Od roku 1669 se stala spolupracovnicí významných akademií v Padově, Římě, Benátkách a Sieně.  Piscopia zemřela ve věku 38 let na tuberkulózu. Je pohřbena v bazilice sv. Justiny v Padově. Její pozůstalost byla objevena v roce 1688 v Parmě.  Po Eleně Lucrezii Cornaro Piscopii je pojmenován impaktní kráter Piscopia o průměru 26 km na planetě Venuši.

Elena Lucrezia Cornaro Piscopia (5. června 1646 Benátky – 26. července 1684 Padova) byla benátská filosofka, která jako první žena v historii získala na univerzitě titul doktora. Jednalo se o titul doktora filozofie, kterého dosáhla roku 1678 na Padovské univerzitě.

Elena Lucrezia Cornaro Piscopia (, ) or Elena Lucrezia Corner (; 5 June 1646 – 26 July 1684), also known in English as Helen Cornaro, was a Venetian philosopher of noble descent who in 1678 became one of the first women to receive an academic degree from a university, and the first to receive a Doctor of Philosophy degree.


Původ.

Originální charakter medvěda pochází z populárního systému BBS, internetové stránky 2channel v Japonsku, kde byl představen jako クマー (Kumā), což je prohození slova くま (Kuma) znamenající medvěd v Japonštině. I přes mylný dojem mnoha Evropanů a Američanů, Kumā (Pedobear) není spojován s žádnými sexuálními věcmi jako je pedofilie. Pedobear je populární vtip na webových stránkách 4chan, který přijal svůj charakter především jako způsob, jak zesměšnit uživatele požadující nebo publikující sexuálně laděné obrázky dětí. Pedobear (také nazývaný PeĎobear) však v dnešní době je spojován více s erotikou. Jedná se o velice známou postavu a v žebříčku oblíbenosti facebookových fotek je na druhém místě za meme komiksy.

Mainstreamová media.

Pedobear se posléze stal známým i mimo 4chan, jak bylo napsáno v novinách, a na mnohých významných webových stránkách. Pedobear byl spojován s pedofilními přečiny kněží, znak byl použit ve videu CollegeHumor. Dne 3. července 2009, kanadský umělec Machael R. Barrick vytvořil dvě kompozice obrázků znázorňující Pedobeara seskupeného společně s maskoty zimních olympijských a paralympijských her 2010. Jedna je založena na oficiálním umění a ta druhá na umění fanartu. Tento obraz byl pak mylně použit jinými médii, především polského deníku Gazeta Olsztńska, pro titulní stranu o olympijských hrách ve Vancouveru. Dne 24. července 2009 napsal konzervativní komentátor Pat Buchanan sloupek o prvních měsících vlády Baracka Obamy obsahující obrázek Pedobeara, který vzbudil značnou reakci od nepolitických komentátorů. V červnu 2010 se Pedobear stal koláží zachycující ikony z videoher a internetové kultury, která byly prezentována na Brooklyn’s Renegade Craft Fair. Jiná využití Pedobeara zahrnují Pedobear iStockphoto tapety, leták obchodu s konfekcí v Portlandu v Oregonu a přední stranu časopisu Import Tune, který náhodně uvedl Pedobear jako číslo. Toto číslo později přenesly místní zpravodajské stanice včetně detailní historie Pedobeara, vysvětlení problematiky a dokonce i rozhovoru s Cheezburger Network’s CEO Ben Huh o kulturním významu Pedobeara.

Pedobear je internetový mem, který se stal známým díky internetovému portálu 4chan. Jak už samotný název napovídá („pedo“ naznačuje pedofilii a anglické „bear“ znamená medvěd), hlavní ikonou je pedofilní medvěd. Jedná se o zlého medvěda, který rád útočí na nezletilé dívky. Líbí se mu především takové, které ještě nedosáhly pohlavní dospělosti. Obrázkem Pedobear se nechal inspirovat i Zdeněk Škromach při svém souboji s Facebookem o tlačítko „toto jsem přečetl“.

Pedobear is an Internet meme that became popular through the imageboard 4chan. As the name suggests ("pedo" being short for "pedophile"), it is portrayed as a pedophilic cartoon bear. It is a concept used to mock pedophiles or people who have any sexual interest in children or "jailbait". The bear image has been likened to bait used to lure children or as a mascot for pedophiles.


Mládí a pirátský život.

Rackham se narodil v roce 1682 v Anglii a o jeho mládí neexistují další záznamy. První písemná zmínka o Rackhamovi pochází z roku 1718, kdy působil jako důstojník na lodi "Ranger" pod kapitánem Charlesem Vanem. Jeho základnou byl nechvalně proslulý pirátský přístav New Providence na Bahamách,

Kapitán Rackham.

Nejčastějším cílem pirátů pod Rackhamovým velením byly menší lodě v pobřežních vodách, za oběť jim padlo také několik větších lodí v souostroví Západní Indie a u Bermudských ostrovů. Jedním z přepadených plavidel byla i jamajská loď "Kingston", z níž následně Rackham učinil svou vlajkovou loď. Útok na "Kingston" však proběhl na dohled od přístavu Port Royal a za Rackhamem byli okradenými obchodníky vysláni lovci pirátů. Dostihli jej v únoru roku 1719, když "Kingston" kotvil u ostrova Isla de los Pinos nedaleko Kuby. Rackham byl nucen ukrýt se ve vnitrozemí a přišel o svou vlajkovou loď i kořist. O Rackhamově další kariéře píše Charles Johnson ve své knize "A General History of the Robberies and Murders of the most notorious Pyrates" z roku 1724. Podle ní Rackhamova posádka prováděla opravy na svém plavidle zakotveném na Kubě, když k přístavišti připlula španělská válečná loď spolu se zajatou anglickou šalupou. Kvůli odlivu nemohli Španělé do přístavu vplout, zakotvili tedy před ním a vyčkávali. Avšak Rackham se svými muži v noci přepadl anglickou loď a přemohl její španělskou stráž. Když pak ráno válečná loď zahájila palbu na Rackhamovo původní plavidlo, piráti odpluli v nově ukořistěné lodi.  Následně Rackham zamířil do bahamského přístavu Nassau, aby využil Brity nabízenou amnestii a stal se korzárem ve službách britského guvernéra Woodese Rogerse. Ten byl na Bahamy vyslán, aby skoncoval s útoky pirátů na britské lodě v oblasti. Rackham prohlásil, že ho i s posádkou k pirátství donutil bývalý kapitán Charles Vane, jehož byl guvernér Rogers zapřísáhlým nepřítelem. Zřejmě i proto se Rogers rozhodl Rackhamovi uvěřit a udělit v rámci vyhlášené amnestie milost. Počestný způsob života však Rackhamovi ani jeho posádce dlouho nevydržel.

Anne Bonny.

Na Bahamách začal Rackhamův milostný vztah s Anne Bonny. Ta byla manželkou Jamese Bonnyho, námořníka pod Rogersovým velením. James se o jejich vztahu dozvěděl a informoval o něm guvernéra, jenž Anne za cizoložství nařídil zbičovat. Rackham Jamesovi nabídl za jeho manželku peníze, sama Anne však toto gesto odmítla, neboť prý nechtěla být prodána jako zvíře. Rackham s Anne a novou posádkou poté ukradli další loď a z Nassau utekli, čímž Rackham porušil podmínky udelěné milosti. Následující dva měsíce přepadávali v Karibiku další pirátské lodě a zároveň verbovali jejich posádky do své flotily. Tehdy také Anne otěhotněla a vrátila se na Kubu.

Dopadení, soud a smrt.

V září 1720 bahamský guvernér Rogers prohlásil Rackhama za piráta a následující měsíc vydal příkaz k jeho zatčení. V té době Rackham přepadával rybářské lodě u severního pobřeží Jamajky, kde jej ještě v říjnu dopadl lovec pirátů Jonathan Barnet. Rackham při své plavbě údajně potkal menší pirátskou loď a obě posádky byly po prohýřené noci ještě pod vlivem alkoholu, když na ně u Bry Harbour Bay Barnet zaútočil. Zajal Rackhamovu loď i s celou posádkou a odvezl je do Spanish Townu, kde byli odsouzeni k smrti oběšením. 18. listopadu 1720 byl Rackham popraven a jeho ostatky vystaveny jako varování na malém ostrově v přístavu Port Royal.

Osud posádky.

Deset dní po Rackhamově popravě začal soud s Anne Bonny a Mary Readovou. Během něj obě tvrdily, že jsou těhotné. Neboť tehdejší zákony neumožňovaly popravu těhotné ženy, bylo vykonání rozsudku odloženo. Mary zemřela v dubnu následujícího roku, pravděpodobně na horečku vyvolanou porodem. O osudu Anne se nedochovaly žádné záznamy.  Další členové posádky, George Fetherston, Richard Corner, John Davis a John Howell, byli popraveni spolu s Rackhamem v Port Royal. Patrick Carty, Thomas Earl, James Dobbin a Noah Harwood byli popraveni o den později v Kingstonu.  Už následující den po soudu s Rackhamem byli k smrti odsouzeni bývalí členové jeho posádky John "Old Dad the Cooper", "Fenis" Fenwick a Thomas Bourn (alias Brown) za účast na vzpouře nedaleko Hispanioly v polovině června 1720.  Devatero pirátů, jenž slavilo s Rackhamem v době jeho dopadení (John Eaton, Edward Warner, Thomas Baker, Thomas Quick, John Cole, Benjamin Palmer, Walter Rouse, John Hanson, a John Howard), bylo odsouzeno 24. ledna 1721. 17. února byli v Port Royal oběšeni John Eaton, Thomas Quick a Thomas Baker, druhý den byli v Kingstonu popraveni John Cole, John Howard a Benjamin Palmer. Osud zbývajících tří je neznámý.

Moderní kultura.

V televizním seriálu "Black Sails" stanice Starz ztvárnil Rackhama Toby Schmitz. Rackham také vystupuje v titulu "" z herní série "Assassin's Creed" od společnosti Ubisoft.

Jack Rackham, také známý jako Calico Jack, (21. prosince 1682, Bristol, Anglie – 18. listopadu 1720, Port Royal, Jamajka) byl anglický pirátský kapitán, který působil na Bahamách a na Kubě v letech 1718–1720 ke konci zlatého věku pirátů. V říjnu 1720 byl dopaden lovcem pirátů Jonathanem Barnetem, spolu s posádkou souzen ve Spanish Townu na Jamajce a odsouzen k smrti. Dne 18. listopadu byl oběšen v Port Royal.  Jeho přezdívka byla odvozena od tkaniny kaliko, jež rád nosil. Je mu též připisováno autorství charakteristického pirátského motivu černé vlajky s lebkou, takzvaného Jolly Roger. V posádce měl jediné dvě ženy, které kdy působily jako pirátky: Anne Bonny, jež byla zároveň jeho milenkou, a Mary Readovou.

John Rackham (26 December 1682 – 18 November 1720), commonly known as Calico Jack, was an English pirate captain operating in the Bahamas and in Cuba during the early 18th century. His nickname was derived from the calico clothing that he wore, while Jack is a nickname for "John".  Rackham was active towards the end (1718–1720) of the "Golden Age of Piracy" which lasted from 1650 to 1730. He is most remembered for having two female crew members: Mary Read and his lover, Anne Bonny.  Rackham deposed Charles Vane from his position as captain of the sloop "Ranger", then cruised the Leeward Islands, Jamaica Channel and Windward Passage. He accepted a pardon in 1719 and moved to New Providence, where he met Anne Bonny, who was married to James Bonny at the time. He returned to piracy in 1720 by stealing a British sloop and Anne joined him. Their new crew included Mary Read, who was disguised as a man at the time. After a short run, Rackham was captured by Royal Navy pirate hunter Jonathan Barnet in 1720, put on trial by Sir Nicholas Lawes, Governor of Jamaica, and was hanged in November of that year in Port Royal, Jamaica.


Historie.

V dubnu 2005, Damien Katz (bývalý vývojář Lotus Notes v IBM; současně zakladatel a CTO CouchBase) zaslal na svůj blog zprávu o novém databázovém systému, na kterém v té době pracoval. Na detaily byl příspěvek o projektu v jeho rané fázi skoupý, nicméně z příspěvku bylo jisté, že se jedná o úložný systém pro objemné objektové databáze nazývaný CouchDB (Couch – pohovka – je akronymem pro cluster nespolehlivého spotřebitelského hardware). Jeho cílem bylo vytvořit databázi určenou pro Internet a od základu ji navrhnout pro služby web aplikací. CouchDB byla původně napsána v C++, později byl však projekt přepsán pro Erlang OTP platformu vybranou pro její toleranci k chybám. Vývoj projektu po téměř dva roky sám sponzoroval a uvolnil jako open source projekt pod GNU GPL.  V únoru 2008 se projekt stal součástí Apache Incubator a byl přelicencován pod Apache Licence. V listopadu 2008 se stal plnohodnotným Apache projektem podobně jako Apache HTTP Server, Apache Tomcat a Apache Ant.  V současnosti je CouchDB spravována Apache Software Foundation s podporou ze strany IBM. Katz na projektu pracuje na plný úvazek jako vedoucí vývojář.

Návrh.

CouchDB je v mnohém podobná jiným dokumentovým úložištím jako jsou MongoDB a Lotus Notes. Namísto ukládání dat v řádcích a sloupcích tak, jak to dělají relační databázové systémy, CouchDB spravuje kolekce JSON dokumentů. Dokumenty v rámci kolekce nesdílejí společné schéma, přičemž nabízejí dotazovací kapacity prostřednictvím pohledů. Pohledy jsou definovány agregačními funkcemi a souběžně s tím filtrovány obdobně jako v MapReduce přístupu.  Pohledy jsou většinou ukládány v databázi a jejich indexy plynule obnovovány, nicméně dotazy mohou vyústit i v pouze dočasné pohledy. CouchDB podporuje systém zprostředkovávající pohledy prostřednictvím externích socket serverů a na JSONu založeném protokolu. Díky tomu takové servery mohly být a také byly vytvořeny v mnoha různých jazycích.  CouchDB nabízí RESTful HTTP API spolu s množstvím volně dostupných klientů. Dodatečně, plugin architektura dovoluje užití různých počítačových jazyků pro pohledové servery, za všechny například JavaScript (výchozí), Perl, Ruby, Python, PHP či Erlang. Podpora ostatních jazyků může být snadno doplněna. Návrh CouchDB a její filosofie naplno čerpá z Web architektury, z jeho konceptu, zdrojů a metod a zjednodušeně může být popsána následujícím:  CouchDB je užívána mnoha softwarovými projekty a webovými stránkami. Například v distribuci Ubuntu od její verze 9.10 slouží k ukládání a synchronizaci adresářů, Tomboy poznámek či Firefox záložek se službou one.ubuntu.com. Od verze 0.11 CouchDB podporuje CommonJS' Module specifikaci.

Příklady.

CouchDB nabízí množinu RESTful HTTP metod (POST, GET, PUT, DELETE) za pomoci cURL nástroje příkazové řádky pro komunikaci s CouchDB serverem na výchozím portu 5984: CouchDB server zpracuje HTTP požadavek a vrátí následující odpověď formátovanou jako JSON řetězec: Pro vytvoření nové databáze 'couch' stačí vykonat následující příkaz: V případě, že databáze ještě neexistuje je vytvořena a dostanete následující odpověď: nebo tuto odpověď v případě, že databáze již existuje: Tento příkaz slouží k získání informace o databázi: Při úspěšném zpracování server vrátí odpověď: A databázi včetně veškerého jejího obsahu můžeme samozřejmě i smazat: Proběhlo-li vše v pořádku, obdržíme kladnou odpověď: či odpověď zápornou v případě, že databáze neexistuje:

Open source komponenty.

CouchDB zahrnuje množství jiného open source softwaru jako součást své základní distribuce.

Apache CouchDB, (dále pouze CouchDB) je open source dokumentově orientovaný databázový systém napsaný v programovacím jazyku Erlang a navržený pro místní replikaci a snadnou horizontální škálovatelnost napříč rozmanitými zařízeními. CouchDB je podporována komerčními subjekty CouchBase a Cloudant.

Apache CouchDB is an open-source document-oriented NoSQL database, implemented in Erlang.  CouchDB uses multiple formats and protocols to store, transfer, and process its data, it uses JSON to store data, JavaScript as its query language using MapReduce, and HTTP for an API.  CouchDB was first released in 2005 and later became an Apache Software Foundation project in 2008.  Unlike a relational database, a CouchDB database does not store data and relationships in tables. Instead, each database is a collection of independent documents. Each document maintains its own data and self-contained schema. An application may access multiple databases, such as one stored on a user's mobile phone and another on a server. Document metadata contains revision information, making it possible to merge any differences that may have occurred while the databases were disconnected.  CouchDB implements a form of multiversion concurrency control (MVCC) so it does not lock the database file during writes. Conflicts are left to the application to resolve. Resolving a conflict generally involves first merging data into one of the documents, then deleting the stale one.  Other features include document-level ACID semantics with eventual consistency, (incremental) MapReduce, and (incremental) replication. One of CouchDB's distinguishing features is multi-master replication, which allows it to scale across machines to build high-performance systems. A built-in Web application called Fauxton (formerly Futon) helps with administration.


Život.

Do osmi let žil se svou sestrou a matkou na východě Berlína. V roce 1988 se přestěhovali do západního Berlína, kde bydleli v útulku s mnoha žadateli o azyl. Po třičtvrtě roku se přestěhovali do Reinickendorfu, kde navštěvoval školu, ale kvůli užívání drog byl ze školy vyhozen.  Má syna, kterému na svém druhém albu "Ich" je věnována písnička "Ein Teil von mir".  Je sinti (rom)

Kariéra.

V hudebním průmyslu je aktivní od roku 1997. Spolu s rapperem B-Tight založili skupinu Royal TS a vydávali pod undegroundovým labelem Royal Bunker. Royal TS se jmenovali protože Royal - Royal Bunker, TS - Tight/Sido . Později založili skupinu Die Sekte ve které působili rappeři Rhymin Simon, Vokalmatador, později také Tony D. Za nedlouho zakládá Sido,B-Tight a Tony D skupinu A.I.D.S. (Alles ist die Sekte).

Sólo Kariéra.

Jeho sólová kariéra začala v roce 2003 trackem "Weihnachtssong", který se objevil na sampleru labelu Aggro Berlin,a trackem "Arschficksong" video k tomuto songu bylo prozkoumáno ministerstvem a dostalo omezení "FSK 16". V roce 2004 vydává Sido své debutové album s názvem Maske, desky se prodalo víc než 180 000 kopií. Největší hit z alba byl track s názvem "Mein Block". Druhý singl byl na věc "Fuffies im Club" a třetí singl se jmenoval "Mama ist stolz", který byl věnován Sidově matce.  "Ich", tak se jmenovala jeho druhá sólová deska, za pouhé dva dny se jí prodalo 80 000 kusů kopií a okamžitě se stala zlatou. V roce 2007 založili Sido a B-Tight label Sektenmuzik. Jeho třetí album se jmenovalo "Ich und meine Maske", bylo vydáno v květnu roku 2008, okamžitě se dostalo na 1 místo prodejnosti.  30. října 2009 vyšlo čtvrté album "Aggro Berlin". První singl "Hey Du" vypráví o jeho dětství v NDR. Na konci ledna 2010 se konal koncert, který byl natočen ve spolupráci s MTV. Jako hosté byli pozváni Adel Tawil ze skupiny Ich+Ich, hip hopová formace K.I.Z a Stephan Remmler. Toto live album bylo vydáno v květnu 2010.

Deine Lieblings Rapper.

Takto se jmenuje jeho společný projekt s Harrisem. Album ohlásili v roce 2004, ale vyšlo až v říjnu 2005. Nese název "Dein Lieblings Album". Prodalo se ho asi 85 000 kusů kopií. Prvním singlem "Steh wieder auf " šokovali všechny, protože ve videu se Sido nechal ukřižovat, popsal to tak, že je Ježíš pro německý rap.

Kontroverze.

V roce 2004 na MTV HipHop Open ve Stuttgartu proběhl konflikt mezi ním a Azadem, neboť urážel Azadovu matku.

Sido (* 30. listopadu 1980 v Berlíně-Prenzlauer Berg), vlastním jménem Paul Hartmut Würdig, je německý rapper a producent. Jeho umělecké jméno je zkratka pro "super inteligentní drogová oběť". V současné době vydává pod Urban/Universal Music.

Paul Würdig (born 30 November 1980), better known as Sido, is a German rapper. He interprets his artist name as "super-intelligentes Drogenopfer" (super-intelligent drug victim). It used to stand for "Scheiße in dein Ohr" (shit into your ear), a line from his track "Terroarr." Sido is currently signed to Urban/Universal Music Group.  Würdig distinguishes himself by using provocative and aggressive lyrics. After his breakthrough with his debut album "Maske" in 2004, Würdig was always seen wearing a silver skull mask. However, as stated in various interviews, since 2005 he no longer wears the mask, having handed it to his former boss Specter.  Würdig's career began in 1997, as one half of duo Royal TS (now A.i.d.S) with B-Tight, both of whom were later signed to the label Berlin hip hop Royal Bunker and then to Aggro Berlin in 2001. As of 2009 Sido is signed to Universal Music Group.