Klubová kariéra.

Goiás Esporte Clube.

Douglas se narodil 6. srpna roku 1990 v městečku Monte Alegre do Goiás a s fotbalem začínal právě v tamním Esporte Clubu, do jehož mládežnického systému vstoupil ve svých 12 letech, tedy v roce 2002. O sedm let později, v roce 2009, se dostal do A-týmu, kde dělal hlavně náhradníka za Vítora. Svůj profesionální debut a premiéru v brazilské nejvyšší soutěži zvané Brasileirão zažil 20. června toho roku, když nastoupil jako náhradník v závěru utkání s Grêmiem, které skončilo remízou 2:2.  První start v základní sestavě přišel 15. července toho roku při domácí prohře 0:2 s Avaí Futebol Clube. Sezónu 2009 zakončil se 741 odehranými minutami a 14 odehranými zápasy, z nichž bylo 7 v úvodní jedenáctce. Goiás skončil v tabulce na deváté příčce.  V roce 2010 se Douglas stal po odchodu Vítora do Sociedade Esportiva Palmeiras volbou číslo jedna a zahrál si v celkem 24 střetnutích. Jeho klub však v tom roce spadl do nižší soutěže, ve které dal rok na to svůj první gól. Ten padl do sítě Vitórie 15. července 2011 a přispěl k domácí výhře 4:1.  Ročník 2011 završil Douglas s 26 zápasy na svém kontě a rovnou pěti brankami. Esmeraldino, jak se Goiásu přezdívá, skončili jedenáctí.

São Paulo Futebol Clube.

11. února 2012 podepsal Douglas tříletou dohodu se São Paulem, nicméně tehdejší ročník tamního mistrovství Campeonato Paulista zmeškal celý kvůli sportovní kýle.  Dres Trikolóry na sebe poprvé navlékl 6. června, když jako člen základní sestavy byl u porážky 0:1 na hřišti Internacionalu. Premiérovou trefu zaznamenal 14. října, když se prosadil proti Figueirense a podílel se tak na vítězství 2:0. Pravidelně nastupoval i v Copa Sudamericana, který ten rok São Paulo vyhrálo.  V roce 2013 se v sestavě celku z největšího města Brazílie působícím na stadionu Morumbi objevoval pravidelně, nicméně tentokrát čelil konkurenci v podobě Paula Mirandy. V pokročilé fázi sezóny jej však trenérský tým začal stavět na pozici stopera a Douglase po několika pokusech ve středu zálohy vrátili na post pravého beka. Tehdy se rovněž zúčastnil soutěží Recopa Sudamericana (střetnutí mezi vítězi Copa Sudamericana a Copa Libertadores) a Suruga Bank Championship (zápasem mezi vítězi Copa Sudamericana a J. League Cup), v obou případech skončil jako finalista.  O rok později měl na své pozici opět konkurenta, kterým se stal Luis Ricardo. V průběhu toho ročníku ligy státu São Paula byl právě Douglas náhradníkem, ale nakonec se do sestavy vrátil.

FC Barcelona.

26. srpna 2014 však oznámil klub FC Barcelona dohodu se São Paulem na přestupu čtyřiadvacetiletého hráče za 4 miliony eur v hotovosti + dalšího 11⁄2 v bonusech. Prezentaci zažil hráč o tři dny později a její součástí byl i podpis smlouvy, která jej v katalánském klubu má udržet do 30. června roku 2019.

Reprezentační kariéra.

Douglas reprezentoval svou domovinu pouze na mládežnické úrovni ve výběru U20. V něm si v roce 2009 zahrál jak na Mistrovství Jižní Ameriky, které pořádala Venezuela, tak na Mistrovství světa 2009 v Egyptě (zde porážka ve finále s Ghanou).

Úspěchy.

Goiás São Paulo FC

Douglas Pereira dos Santos (* 6. srpna 1990 v Monte Alegre de Goiás), známý pod přezdívkou Douglas, je brazilský fotbalista působící na pozici pravého obránce a v současné době hraje za španělský klub FC Barcelona.

Douglas Pereira dos Santos (born 6 August 1990), simply known as Douglas (), is a Brazilian professional footballer who plays as a right-back for Beşiktaş.


Skupina A.

Play out.

Boj o udržení v Lega Pro Prima Divisione.  Pordenone Calcio – AC Monza Brianza 1912 0:2, 3:6 AC Lumezzane – Aurora Pro Patria 1919 1:0, 2:0  Sestup do Serie D 2015/16 měli kluby Pordenone Calcio a Aurora Pro Patria 1919. Nakonec zůstali v soutěži i v příští sezoně.

Skupina B.

Play out.

Boj o udržení v Lega Pro Prima Divisione.  Savona FBC – AS Gubbio 1910 2:1, 1:1 AS Pro Piacenza 1919 – FC Forli 2:1, 0:0  Sestup do Serie D 2015/16 měli kluby AS Gubbio 1910 a FC Forli.

Skupina C.

Play out.

Boj o udržení v Lega Pro Prima Divisione.  Reggina Calcio – ACR Messina 1:0, 1:0 SS Ischia Isolaverde – San Felice Aversa Normanna 4:1, 1:3  Sestup do Serie D 2015/16 měli kluby ACR Messina a San Felice Aversa Normanna. Nakonec klub ACR Messina zůstal v soutěži i v příští sezoně.

Play off.

Boj o postupující místo do Serie B 2015/16.

Předkolo.

Benevento Calcio – Calcio Como 1:2 Ascoli Picchio FC 1898 – AC Reggiana 1919 2:4 v prodl. Bassano Virtus 55 Soccer Team – SS Juve Stabia 1:1 (5:4 na pen) SS Matera Calcio – AC Pavia 2:1 v prodl.

Semifinále.

AC Reggiana 1919 – Bassano Virtus 55 Soccer Team 0:0, 1:1 (2:4 na pen) Calcio Como – SS Matera Calcio 1:1, 1:1 (4:2 na pen)

Finále.

Calcio Como – Bassano Virtus 55 Soccer Team 2:0, 0:0  Postup do Serie B 2015/16 vyhrál tým Calcio Como.

Soutěžní ročník Lega Pro 2014/15 byl 1. ročník třetí nejvyšší italské fotbalové ligy. Soutěž začala 31. srpna 2014 a skončila 10. května 2015. Účastnilo se jí celkem 60 týmů rozdělené do tří skupin po 20 klubech. Z každé skupiny postoupil vítěz přímo do druhé ligy. Čtvrtý klub postoupil přes play off.

The 2014–15 Lega Pro was the first season of the unified Lega Pro division in place of the old Prima Divisione and Seconda Divisione. The league is composed of 60 teams divided into three different groups of 20 each.


Klubová kariéra.

Bellerín se narodil v Barceloně v Katalánsku a svou kariéru začal v místním mládežnickém týmu klubu FC Barcelona. V létě 2011 přestoupil do mládežnického týmu Arsenalu a následující rok podepsal svou první profesionální smlouvu. Zatímco hrál v mládežnickém týmu, pomohl klubu dosáhnout 4. místo v turnaji NextGen Series. Za A-tým Arsenalu debutoval 25. září 2013 ve třetím kole ligového poháru venku proti Albionu, kde přišel do hry v 95. minutě střídáním za Mikela Artetu. Po prodloužení, které skončilo remízou 1:1 vyhrál Arsenal v penaltovém rozstřelu 4:3. O dva měsíce později šel Bellerín hostovat do druholigového Watfordu na dva měsíce. Osm dnů po podepsání smlouvy nastoupil Bellerín proti Yeovil Town FC. Hostování ve Watfordu bylo prodlouženo do konce sezóny, avšak Arsenal si ho nakonec stáhl zpátky v únoru 2014.  Po zraněních Debuchyho, Chamberse a Monreala mohl Bellerín debutovat 16. září 2014 v Lize mistrů venku proti Dortmundu. Arsenal nakonec prohrál 2:0. Svůj první gól za Arsenal (A-tým) vstřelil 1. února 2015 proti Astonu Villa při výhře 5:0 a druhý dal 4. dubna při výhře nad Liverpoolem, přestože se kvůli jeho faulu na Raheema Sterlinga.  Trenér Arséne Wenger vybral 30. května na finále FA Cupu proti Astonu Villa Bellerína do základní sestavy Arsenalu. Zápas ve Wembley vyhrál Arsenal 4:0. Před sezónou 2015–2016 podepsal novou dlouhodobou smlouvu a se svým týmem porazil ve finále FA Community Shield městského rivala Chelsea FC 1:0. Byl jediným hráčem Arsenalu, který se dostal do PFA Týmu roku a také byl vyhlášen třetím nejlepším hráčem sezóny z Arsenalu. Stejně jako v předchozí sezóně s týmem vyhrál FA Cup. Jejich soupeřem ve finále se stala Chelsea, ale i tentokrát turnaj vyhrál Arsenal, jenž nad Chelsea vyhrál 2:1. Tuto sezónu se znovu dostali do finále FA Community Shield a jejich soupeřem nebyl nikdo jiný než Chelsea, kterou tentokrát porazily až na penalty 4:1. Svůj první gól v sezóně 2017–2018 vstřelil ve vítězství 3:1 proti německému Kolínu. Dne 3. ledna 2018 okradl Bellerín Chelsea o dva body, nejdříve ve vápně zfauloval Edena Hazarda avšak sudí penaltu nenařídil. V 92. minutě zápasu, kdy už se výhra přikláněla k Chelsea, zachránil Bellerín remízu parádní trefou z half-voleje. Dne 7. března 2018 byl z kádru Arsenalu po zranění kolena v prvním zápase s Interem Milánem vyřazen na dobu neurčitou.  V sezóně 2018–2019 vynechal Bellerín prvních pět týdnů, kvůli problému s lýtkem. Během ligového zápasu s Chelsea 19. ledna mu na levém koleni prasknul přední křížový sval (ACL), v 70. minutě zápasu tak musel opustit hřiště. Nakonec se do hry nemohl vrátit devět měsíců, a tak nedohrál zbytek sezóny a do hry se nedostal ani na začátku sezóny 2019–2020. Trenér Arsenalu Unai Emery o Bellerínu hovořil jako o velmi vyspělém hráči a řekl, že se vrátí silnější než kdy dříve.

Reprezentační kariéra.

V A-mužstvu Španělska přezdívaném "La Furia Roja" debutoval 29. 5. 2016 v přátelském zápase ve švýcarském Sankt Gallenu proti týmu Bosny a Hercegoviny (výhra 3:1).  Trenér Vicente del Bosque jej nominoval na EURO 2016 ve Francii, kde byli Španělé vyřazeni v osmifinále Itálií po porážce 0:2. Bellerín nenastoupil v žádném utkání svého mužstva na šampionátu.

Statistiky.

Klubové.

Aktualizováno k 23.2.2020

Mezinárodní.

Aktualizováno k 7. červnu 2016

Héctor Bellerín Moruno [ektor bejerín moruno] (* 19. března 1995, Barcelona) je španělský fotbalista a reprezentant, který v současnosti hraje na pozici pravého obránce v týmu Arsenal FC.

Héctor Bellerín Moruno (, born 19 March 1995) is a Spanish professional footballer who plays as a right back or wing back for the Spain national team and club Arsenal, where he is currently serving as the team's vice-captain.


Život.

Ruggero Pasquarelli se narodil 10. září 1993 v Città Sant'Angelo, v provinciiPescara v italské oblastiAbruzzo. Jako dítě hrával na kytaru, zpíval a tancoval. V roce 2004 se zapsal do herecké školy. Má vystudovanou hru na kytaru, klavír a také zpěv. V září 2010 se pokusil prodat svůj pěvecký talent v italské verzi soutěže "The X-Factor". V průběhu soutěže si zazpíval hity jako např. ""Tu vuo' fa' l'americano"" od Renata Carosone, ""You're the First, The Last, My Everything"" od Barryho Whitea a další písně od interpretů jako např. Alex Britti, Maroon 5 či Elton John. Probojoval se až do fáze živých vystoupení a v celkovém žebříčku se umístil na 6. místě.  V roce 2017 začal vydávat sólové písně.

Filmografie.

Violetta  V roce 2012 dostal nabídku zahrát si výměnného studenta z Itálie Federica Paciniho v latinskoamerickém seriálu" Violetta". Znamenalo to, že musel ze dne na den opustit rodnou zemi a přestěhovat se do Buenos Aires v Argentině. V první série úspěšného seriálu se objevil pouze v pár epizodách, podobně tomu bylo také ve druhé sérii. Ve třetí série se stal stálou postavou a díky roli Federica si získal miliony fanoušků po celém světě. Po skončení seriálu "Violetta" se hlavní protagonisté stali součástí rozlučkového turné Violetty, které Ruggero absolvoval pouze na koncertech v zemích Latinské Ameriky. Poté se turné přesunulo do Evropy, jenže Ruggero mezitím dostal novou pracovní nabídku v seriálu "Soy Luna."  Díky seriálu "Violetta" se seznámil se svou nynější přítelkyní Candelarií Molfese, která ztvárnila postavu Camily. Spolu tvoří dvojici zvanou Ruggelaria a natáčejí zábavná videa, která pak zveřejňují na svém Youtube blogu.  Soy Luna  Tvůrci Violetty se rozhodli pokračovat ve stejném duchu a dali tak vzniknout seriálu "Soy Luna." Ruggero zde hraje hlavní roli Mattea Balsana, krále bruslařské plochy. Z počátku strávil určitý čas v mexickém Cancúnu, kde se natáčely první epizody tohoto seriálu, později se ale natáčení přesunulo do Buenos Aires. Momentálně se natáčí třetí série.

Ruggero Pasquarelli (* 10. září 1993) je italský zpěvák a herec. V roce 2010 se zúčastnil čtvrté série italské talentové show "X Factor". Známějším se stal díky roli Federica v argentinském Disney seriálu "Violetta" a díky roli Mattea Balsana v argentinském Disney seriálu "Soy Luna".

Ruggero Pasquarelli (born 10 September 1993) is an Italian singer and actor. In 2010, he took part in the fourth series of the Italian talent show "X Factor". He is also known for his performance as Federico in the Argentine telenovela "Violetta" and as Matteo Balsano in "Soy Luna".


Historie.

Před vytvořením kapely byli Nicholas Mathews, Johnny Braddock, Bradley Iverson a Warren Wilcock v různých kapelách. Všichni čtyři se později spojili, aby založili kapelu a společně vydali svoje první EP "Cheap, Tricks and Theatrics".  Během léta 2010 jela kapela na Hot Topic’s Sacred ceremony turné s kapelami Black Veil Brides a Vampires Everywhere!. Dále se kapela pustila do několika dalších turné, zejména "The Dead Masquerade Tour" (společně s Escape the Fate, Alesana, Drive A a Motionless in White) od ledna do března 2011 a jako headliner kapely Aiden včetně Eyes Set To Kill, Dr. Acula, Vampires Everywhere! a Escape the Fate (pouze v určitých datech) na jaře 2011. Své album Best Kind of Mess, jejich první vydání s Universal Motown Records představující předělávky písní" Setting Yourself Up for Sarcasm" a "If She Only Knew Voodoo Like I Do" se zkrácenými názvy "Sarcasm" a "Voodoo" vydala 12. července, 2011. Kapela se zúčastnila "Fuck You All" turné s Dr. Acula a Girl on Fire na podporu alba.  30. listopadu, 2011 kapela oznámila odchod Nicholase Matthewse. Specifikovala, že Matthews chtěl sledovat více možností své kariéry a že to bylo překvapením pro celou kapelu. Kapela odložila další termíny turné až do odvolání z důvodu náhlého odchodu a absence hlavního vokalisty.  28. prosince kapela znovu otevřela studio s novým vokalistou. Ačkoli nebylo oficiálně oznámeno, kdo je novým vokalistou, objevila se řada spekulací, že zpěvák Dear Chalendelieru, Joel Faviere, nahradil Matthewse, z důvodů zpráv na Twitteru zaslaných Favierem a některými členy Get Scared. Později bylo oficiálně oznámeno, že se skutečně jedná o Faviera. Kapela také přijala nového kytaristu Adama Virostka po září 2012, aby hrál na "The Pizza Party" turné s Dead Rabbits. Virostko se stal stálým členem kapely, což bylo formálně oznámeno 21. listopadu, 2012. Joel Faviere byl zpěvákem kapely krátký čas, dokud se 19. listopadu 2012 nevrátil Matthews. S Favierem bylo vydáno pouze jedno EP, Built for Blame, Laced With Shame.  5. června, 2013 Get Scared oznámila svoji spolupráci s Fearless Records a vydání alba pro Fall. Následně 21. června vydali píseň s názvem At My Worst na YouTube. Další nová píseň byla vydána na Twitteru před oznámením nového alba a byla pojmenována "For You". Byla nedostupná online, ale za pár měsíců se ukázalo, že se objeví na novém albu. 18. září kapela oznámila, že se jejich 2. album bude jmenovat Everyone’s Out To Get Me a bude vydáno 11. listopadu s Fearless Records. Společně s oznámením prozradila seznam písní a také krátký náhled nové písně "Told Ya So" z nadcházejícího alba. Plně vydáno bylo 24. září.  1. ledna, 2014 Fearless Records zveřejnila video na jejich YouTube stránce, aby oznámila, které kapely budou vydávat svá alba v roce 2014 a své sestavení Punk Goes 90s 2. Get Scared tam byli s jejich deskou "My Own Worst Enemy" (originál je od Lit).  Kapela 3. září, 2015 oznámila, že bude vydávat své 3. album a společně s oznámením vydala hlavní píseň "Buried Alive". Druhá píseň s názvem "Suffer" byla vydána 2. února a třetí píseň tohoto alba, "R.I.P.", byla vydána 22. února na iTunes a novou Apple Music. Celé album bylo oficiálně vydáno 30. října, 2015. Na podporu alba se kapela zúčastnila turné "New Years Days‘s The Other Side" a také "Light In The Cave", turné kapely I See Stars, v říjnu 2015 a únoru 2016. Dále pak krátkého turné v Mexiku.

Get Scared je americká post-hardcorová kapela z Laytonu v Utahu, která byla založena v roce 2008 a následně v roce 2009 vydala své první EP "Cheap, Tricks and Theatrics". Další EP s názvem "Get Scared" vydala v roce 2010. První album s názvem "Best Kind of Mess" vydala 12. července 2011. V tomto roce Nicholas Matthews opustil kapelu a připojil se ke skupině Blacklisted Me. Dne 19. prosince 2011 Get Scared vydala další desku "Cheap, Tricks and Theatrics B-sides" bez předchozího oznámení. Mathew byl nahrazen Joelem Favierem v roce 2011. Jejich třetí EP, bylo vydáno v roce 2012 s Favierem, který byl v následujících měsících ze skupiny vyhozen. Po jeho odchodu se do skupiny vrátil Nicholas Matthews. Po jeho návratu začala kapela spolupracovat s vydavatelstvím Fearless Records, s níž vydala dne 11. listopadu, 2013 své 2. album "Everyone’s Out to Get Me". Třetí album, "Demons" bylo vydáno 30. října 2015. S tímto albem započala proměna skupiny z post-hardcore ve prospěch žánru metalcore ztvárněnou hlavně písněmi "Build for Blame" a "Everyone’s Out to Get Me".

Get Scared was an American post-hardcore band from Layton, Utah, active from 2008 to 2019. After their formation they released their first EP "Cheap Tricks and Theatrics" in 2009. A self-titled EP followed several months later in 2010. The band's debut studio album, "Best Kind of Mess", was released on July 12, 2011. Following Nicholas Matthews' first departure to join Blacklisted Me, the band released "Cheap Tricks and Theatrics B-Sides" on December 19, 2011, without any previous announcements. Matthews was replaced by Joel Faviere near the end of 2011. The band's third EP and first with Faviere, "Built for Blame, Laced With Shame", was released in 2012; Faviere was kicked out a few months after the EP's release when Matthews rejoined the band. Following Matthews' comeback, the band signed with Fearless Records and released their second full-length album, "Everyone's Out To Get Me", on November 11, 2013. The band's third studio album, "Demons", was released on October 30, 2015, and marked a departure from the band's post-hardcore sound featured on "Built for Blame" and "Everyone's Out to Get Me" in favor of a more metalcore-like sound. Their fourth and final album, "The Dead Days", was released on April 19, 2019 amidst a hiatus; it was later stated by vocalist Nicholas Matthews that the band had broken up due to multiple issues between the band members.


Historie.

První planetka byla objevena 1. ledna 1801 na palermské hvězdárně Giuseppem Piazzim a dostala jméno Ceres. V současnosti (k 16. červnu 2009) je známo 457 026 katalogizovaných planetek s dobře určenou drahou, z toho 14 226 je pojmenováno, jejich počet však neustále rychle roste.  Kdysi byla tato tělesa považována za planety. Když se zjistilo, že se jedná o tělesa ve srovnání se známými planetami velmi malá, začaly být nazývány v angličtině "minor planets", česky "malé planety", z čehož vzniklo jejich dnešní české označení "planetky". Lze se setkat též s původně zavedeným pojmenováním "asteroid" nebo i se staršími českými, dnes již zastaralými a prakticky nepoužívanými názvy "planetoida" nebo "planetoid". Tato pojmenování měla svůj původ ve vzhledu těchto těles (asteroid - hvězdě podobné, planetoid - podobné planetě).  V srpnu 2006 byl rezolucí Astronomického kongresu Mezinárodní astronomické unie (IAU) v Praze definován pojem "planeta" a v souvislosti s tím i nový pojem "trpasličí planeta". Do této nové kategorie byla přesunuta i jedna z planetek a to (1) Ceres, jedno transneptunické těleso (136199) Eris a bývalá planeta (134340) Pluto.  V lednu 2016 byl OSN oficiálně uznán 30. červen (coby připomínka nejvýznačnějšího dopadu kosmického tělesa na Zem v moderní době - Tunguské události 30. června 1908) jako mezinárodní den asteroidů. Jeho smyslem je poukázat na možné hrozby, ale i příležitosti, která tato malá tělesa představují.

Vznik a formování planetek.

Podle nejstarší teorie planetky vznikly rozpadem nějaké velké planety, která podle Boodeovy řady měla existovat mezi Marsem a Jupiterem. Celková hmotnost všech planetek (objevených i předpokládaných dosud neobjevených) však není taková, aby odpovídala i té nejmenší planetě – šlo by o těleso ještě menší než je náš Měsíc.  Podle současné teorie se jedná o planetesimály, jejichž akrece na planetu byla předčasně ukončena zřejmě gravitačním vlivem Jupiteru.

Dělení planetek podle oběžných drah.

Z hlediska charakteru oběžných drah se planetky dělí do celé řady skupin.

Objekty ve vnitřní sluneční soustavě.

V oblasti omezené přibližně dráhou planety Jupiter se nacházejí objekty, které patří mezi planetky v užším slova smyslu, tj. tělesa, která nevykazují, ani zřejmě v minulosti nevykazovala kometární aktivitu.

Objekty ve vnější sluneční soustavě.

Na rozdíl od těles ve vnitřní části sluneční soustavy je naprostá většina těchto objektů tvořena vodním ledem a dalšími těkavými látkami v pevném skupenství. Představují proto většinou neaktivní nebo málo aktivní jádra komet. Proto je někteří astronomové vůbec nepočítají k planetkám.

Potenciálně nebezpečné planetky.

V poslední době se objevuje čím dál tím víc blízkozemních planetek a hovoří se o možné srážce naší planety s nějakou takovou planetkou. V současné době sice není známá žádná planetka, která by do nás měla s jistotou narazit, nicméně existuje již seznam blížící se tisícovce objektů, u nichž toto v dlouhodobé perspektivě nelze vyloučit. Nedávno objevená planetka (99942) Apophis, má malou, avšak nenulovou pravděpodobnost srážky se Zemí 13. dubna 2036.  Planetka 2006 BV39 prolétla 28. ledna 2006 v 07:28 UTC v minimální vzdálenosti 330 tisíc kilometrů od středu Země.  V minulosti se však takové události vyskytly. Na Zemi bylo nalezeno několik impaktních kráterů, stop po dávných dopadech velkých těles. Z blízkých kráterů to jsou Ries a Steinheim v Německu (část přetavené hmoty byla vyvržena až do Čech, z toho vznikly vltavíny) či Morasko v Polsku u Poznaně. Předpokládá se, že 10km těleso spadlo před 65 miliony let do oblasti dnešního poloostrova Yucatán (Chicxulubský kráter) a že tento impakt měl na svědomí též vyhynutí dinosaurů. Že k dopadům v dávné minulosti docházelo, svědčí nejen impaktními krátery rozbrázděný povrch Měsíce, ale též jiných těles ve sluneční soustavě.

Obavy ze srážky s planetkou.

Ve 21. století sílí obavy z možného budoucího střetu Země s větší planetkou. Výzkum střediska Pew Research Center a periodika "Smithsonian" z roku 2010 ukázal, že téměř třetina současné americké populace věří v možnost, že do roku 2050 zasáhne naši planetu velký asteroid (což bude mít nezanedbatelné následky pro celou lidskou civilizaci).

Dělení planetek podle chemického složení.

Podle hrubé klasifikace se planetky na základě jejich spektrálních charakteristik a albeda dělí do tří, resp. čtyř základních skupin, a to:  Všechny tyto skupiny se dále podrobněji dělí na podskupiny.

Planetka je malé těleso obíhající kolem Slunce nebo jiné hvězdy (tam se zatím tato tělesa jen předpokládají, dosud nebyla objevena žádná planetka u jiné hvězdy), vzhledem k malé hmotnosti většinou nepravidelného tvaru. Ve sluneční soustavě se taková tělesa nacházejí zejména v prostoru mezi Marsem a Jupiterem, v tzv. hlavním pásu. Řada z nich se však nachází i za dráhou Neptunu, kdežto jiné mohou křížit dráhu Země a dostávat se ke Slunci blíže než naše planeta.

A minor planet is an astronomical object in direct orbit around the Sun (or more broadly, any star with a planetary system) that is neither a planet nor exclusively classified as a comet. Before 2006 the International Astronomical Union (IAU) officially used the term "minor planet", but during that year's meeting it reclassified minor planets and comets into dwarf planets and small Solar System bodies (SSSBs).


Vzdělání.

V letech 1982–1987 vystudoval Fakultu průmyslové ekonomie na Vilniuské univerzitě. Další dva roky byl doktorandem na Fakultě ekonomie téže univerzity u profesora Vladase Astrauskase. V období 1990–1992 získal v rámci postgraduálního studia grant DAAD ke studijnímu pobytu na Univerzitě v Mannheimu. Disertační práci na téma „"Příjmová politika během inflace a stagflace (na litevském příkladu)",“ obhájil na Vilniuské univerzitě v roce 1993 a obdržel titul Ph.D. V roce 2009 se stal docentem na soukromé škole Vilnius University Business School, založené roku 1989.

Profesní kariéra.

Profesní dráhu ekonoma zahájil v letech 1992–1993 ve Výzkumném ústavu pro ekonomiku a privatizaci. Další dva roky působil na úřadu národního regulátora v Radě pro hospodářskou soutěž Litvy jako vedoucí oddělení finančních trhů. V období 1994–2000 byl zamětnancem litevské centrální banky, nejdříve na úseku regulace a dohledu nad komerčním bankovnictvím a poté ve funkci ředitele úseku měnové politiky. Poslední dva roky také zasedal ve správní radě centrální banky.  Mezi roky 2000–2008 se stal hlavním ekonomem a poradcem předsedy správní rady bankovního domu AB Vilniaus Bankas. Další desetileté období, do roku 2018, působil postupně na pozicích finančního analytika, hlavního ekonoma a poradce prezidenta banky Raimondase Kvedarase v SEB Bankas.

Prezident republiky.

Jako nezávislý kandidát a nestraník oznámil 17. září 2018 účast v květnových prezidentských volbách 2019. V kampani kladl důraz na svou nezávislost a proklamoval ochotu spolupracovat s vládou jakékoli orientace. V úvodním kole, jež se odehrálo 12. května 2019, skončil z devíti kandidátů těsně druhý, když za vítěznou poslankyní a bývalou ministryní financí Ingridou Šimonytėovou zaostal o 0,37 % platných hlasů. O čtrnáct dní později ji ve druhém kole jasně porazil, ziskem 66,53 %, respektive 881 495 platných hlasů. Prezidentská inaugurace proběhla 12. července 2019.  První zahraniční cestu uskutečnil čtyři dny po inauguraci do Varšavy, kde se střetl se svým protějškem Andrzejem Dudou. Během návštěvy se ozývaly výzvy k prohloubení bilaterálních vztahů, než jaké panovaly za jeho předchůdkyně Dalii Grybauskaitėové. Odmítavě se vyjádřil ke snaze vůdců Evropské unie sankcionovat Polsko za jeho postup vůči Nejvyššímu soudu a krokům v soudnictví. Do jednoho měsíce od nástupu do úřadu byl podle průzkumů litevského rozhlasu a televize považován za nejdůvěryhodnějšího politika státu. Během berlínské schůzky s Angelou Merkelovou v srpnu 2019, naléhal na kancléřku v udržování sankcí proti Rusku. V otázce návštěvy Ruska navázal na kritický postoj Grybauskaitéové, která Ruskou federaci označila za „teroristický stát“. Nausėda uvedl, že Rusko nenavštíví, dokud bude trvat ruská anexe Krymu. Rovněž odmítl možné setkání s ruským prezidentem Vladimirem Putinem jako „zbytečné“, když Litva čelila „reálné hrozbě“ a „nebezpečí“ na hranicích s Ruskem.

Soukromý život.

Narodil se roku 1964 v přímořské v Klaipėdě, tehdejší součásti Litevské sovětské socialistické republiky. Otec Antanas Nausėda (* 1929) je inženýr, který mimo jiné pracoval jako vedoucí závodu na recyklaci lepenek a papírových obalů AB Klaipėdos kartonas. Matka Ona Stasė Nausėdienė (1932–2014) byla učitelka fyziky a matematiky. Sestra Vilija Nausėdaitė (* 1959) je profesí ekonomka.  V roce 1990 se oženil s inženýrkou, módní technoložkou Dianou Nepaitė (* 1964), pracující pro vilniuskou pobočku společnosti H&M. Do manželství se narodily dcery Gedailė a Ugnė Nausėdaitė. Vyjma rodné litevštiny hovoří rusky, anglicky a německy.  Čestný doktorát Univerzity v Gifu obdržel 24. října 2019.

Gitanas Nausėda (* 19. května 1964 Klaipėda) je litevský politik a ekonom, od července 2019 prezident Litvy. Před vstupem do politiky pracoval jako ekonom, nejdříve ve státních institucích včetně centrální banky a poté v soukromém bankovním sektoru.

Gitanas Nausėda (born 19 May 1964) is a Lithuanian economist, politician and banker, having worked as the Director of Monetary Policy at the Bank of Lithuania from 1996 until 2000, and chief economist to the chairman of SEB bankas from 2008 until 2018. Nausėda is serving as the current President of Lithuania.


Obsah filmu.

Rodina Kadamů provozuje restauraci v Bombaji. Druhý nejstarší syn Hassan (Manish Dayal) je připraven nahradit svou matku (Juhi Chawla) v pozici šéfkuchaře restaurace. Nicméně restaurace je během nepokojů zničena. Papa Kadam (Om Puri) a jeho rodina evakuují hosty, ale Mama je zabita. Rodina hledá azyl v Evropě, jako první se usadí v Londýně, ale nenajde zde patřičné prostory, proto putuje do Francie. Krátce po příchodu do Francie se porouchá Papova dodávka v blízkosti městečka Saint-Antonin-Noble-Val v Midi-Pyrénées. Kolem projíždí kuchařka Marguerite (Charlotte Le Bon), pracující v restauraci "Le Saule Pleureur" (v překladu "plačící vrba"), a pomůže rodině. Přivede je do svého domu a připraví jim jídlo. Papa je nadšen kvalitou a dostupností potravin v městečku a zjišťuje, že si Marguerite pěstuje vlastní suroviny.  Papa se dozví o opuštěné restauraci, která je na prodej. Nachází se přes ulici v blízkosti "Le Saule Pleureur". Majitelka restaurace "Le Saule Pleureur", madame Mallory (Helen Mirren), žádá Kadamovi, aby z pozemku odešli, jelikož se jedná o „soukromé prostory“. Papa i přes protesty rodiny tyto prostory koupí a restauraci pojmenuje "Maison Mumbai". Mallory přijde do "Maison Mumbai" požádat o menu a následně vykoupí všechny dostupné potraviny potřebné k přípravě menu na večírek k otevření restaurace. Mezi Mallory a Kadamovými vypukne tichá válka. Tato válka vrcholí na den dobytí Bastily, kdy jeden z Malloryiných kuchařů, Jean-Pierre, spolu s dvěma kamarády zničí restauraci Kadamových tím, že jí posprejují nápisy „Francie pro Francouze“ a vypálí interiér. Hassan chytí žháře při činu, ale spálí si ruce a nohy. Následující den Mallory, která o žhářství a vandalismu neměla ani potuchy, vyhodí Jeana-Pierra a sama osobně čistí graffiti z "Maison Mumbai".  Hassan se dozví od Marguerite, že Mallory najímá nové šéfkuchaře poté, co ji připraví omeletu a žádá ji, zda by mohl udělat omeletu podle svého receptu. Kvůli zraněným rukám mu Mallory pomáhá a po ochutnání rozpozná jeho potenciál a vyzývá ho, aby pro ni pracoval. Papa je zpočátku proti, ale nakonec s ní uzavře dohodu, když se dohodnou na Hassanově platu. Hassanovy kulinářské výsledky přinesou Mallorině restauraci druhou Michelinskou hvězdu. Tato cena přiláká mezinárodní pozornost na Hassanovo vaření a je mu nabídnuta práce v Paříži, kterou také přijímá. Papa a Mallory se usmíří a začnou se vídat.  Hassan v Paříži rychle získá obdiv kritiků a podněcuje spekulace o třetí michelinské hvězdě pro pařížskou restauraci, ale on při práci často spadá do vzpomínek na svou rodinu a Marguerite, do které je zamilovaný. Nakonec se vrací domů a začíná znovu vztah s Marguerite. Vyzve Marguerite, aby se k němu připojila v jeho obchodním záměru, když kupuje podíl v Malloryně restauraci. Hassan věří, že restaurace získá třetí hvězdu. Ten večer připravují Hassan a Marguerite večeři v Malloryině restauraci a nesou ji přes silnici do "Maison Mumbai", aby se všichni dobře najedli.

Natáčení.

Ke 3. červnu 2013 se jednalo o účast Helen Mirren ve filmu. Dne 1. července studio DreamWorks potvrdilo obsazení Mirren a Manishe Dayala.  Hlavní natáčení trvající devět týdnů začalo 23. září 2013 v jižní Francii v oblasti Saint-Antonin-Noble-Val. Kromě jižní Francie se natáčelo též v Nizozemsku, v Midi-Pyrénées a ve studiu Cité du Cinéma v Saint-Denis na severu Paříži. Před natáčením herci Manish Dayal a Charlotte Le Bon trávili čas v restauracích, kde sledovali kuchaře při práci. Producentka Juliet Blake konzultovala indické jídlo se šéfkuchařem Floydem Cardozem, který rozumí „smíchání dvou kultur prostřednictvím vaření“. Indická herečka Juhi Chawla ve filmu ztvárnila ženu postavy Oma Puriho, musela však představovat ženu, která je o patnáct let starší než ona a tak ji tvůrci v postprodukci pomocí digitální techniky učinili na pohled starší.

Soundtrack.

Soundtrack vyšel dne 12. srpna 2014 prostřednictvím vydavatelství Hollywood Records. Veškerou hudbu k filmu složil A. R. Rahman.  Seznam skladeb:

Láska na kari, v originále The Hundred-Foot Journey, je americký film z roku 2014 režiséra Lasse Hallströma, se scénářem Stevena Knighta. Jedná se o filmovou adaptaci stejnojmenné knihy od Richarda Moraise. V hlavních rolích hrají Helen Mirren, Om Puri, Manish Dayal a Charlotte Le Bon. Film vypráví příběh o sporu mezi dvěma sousedními restauracemi ve francouzském městečku. Jednu z nich vede přistěhovalá indická rodina a oproti tomu je ta druhá konzervativní a oceněná michelinskou hvězdičkou.

The Hundred-Foot Journey is a 2014 American comedy-drama film directed by Lasse Hallström from a screenplay written by Steven Knight, adapted from Richard Morais' 2010 novel of the same name. The film stars Helen Mirren, Om Puri, Manish Dayal and Charlotte Le Bon and is about a battle of two restaurants in a village: one by an Indian family and the other, a lofty Michelin-starred restaurant.


Výskyt.

Tyto reliktní, třetihorní stromy rostou hlavně v Turecku na několika chráněných územích. Největší oblast (286 ha) se nachází na jihozápadním pobřeží v provincii Muğla, velká populace (100 ha) je také v provincii Aydin a třetí (88 ha) v provincii Burdur; mimo tyto vyrůstají roztroušeně na dalších menších výměrách, většinou v jihozápadní části země. Zavedením přísných ochranných opatření došlo k zastavení jejich úbytku, od roku 1940 do konce 20. století byly zmenšeny plochy na kterých rostou o více než 6000 ha.  Roste na plném slunci, snáší i polostín. Nejvhodnější půda je hlinitá nebo slabě jílovitá, neutrální až mírně kyselá. Preferuje vlhké, ale odvodněné stanoviště. Potřebuje klima ve kterém teplota neklesá pod bod mrazu a teplé, vlhké léto.  Ambroň východní roste i v turisticky vyhledávaném Údolí Motýlů na řeckém ostrově Rhodos, kde se vyskytuje velké množství přástevníků kostiválových.

Popis.

Opadavý, jednodomý, zvolna rostoucí strom obvykle vyrůstající do výšky 4 až 10 m, ve své domovině však ojediněle dosahuje výšky blízké 30 m. Kmen má šedou kůru hluboce vrásčitou, korkovitou, lysé letorosty jsou oranžovohnědé. Střídavě vyrůstající listy s dlouhými řapíky jsou 4 až 8 cm široké, mají čepele dlanitě pětilaločné, špičaté laloky jsou hrubě zubaté. Matně zelené listy se na podzim vybarvují žlutohnědé až červenožlutě.  Jednopohlavné, drobné, zelenavě žluté květy vyrůstají v kulovitých květenstvích na stopkách. Samčí květy s drobnými listeny a bez okvětních lístků mívají čtyři až deset tyčinek a jsou vespod dohromady srostlé v kulovité květenství hlávku s krátkou stopkou, několik hlávek je sestaveno do vztyčeného přetrhovaného hroznu. Samičí květy s nepatrným kalichem a se dvěma čnělkami také společně srůstají polospodním dvoudílným semeníkem do kulovitého květenství hlávky s dlouhou, bezlistou stopkou. Kvetou obvykle v květnu, v době rašení listů.  Z každého samičího květu v hlávce se po opylení vytvoří tobolka se zobánkem, která obsahuje několik semen. Tobolky jsou v hlávce spolu taktéž srostlé a vytvářejí plodenství podobající se ježaté kouli. Je asi 2,5 cm velká, visí na dlouhé stopce a trčí z ní zobánky nažek.

Význam.

Poraněná kůra stromu roní vonnou, nažloutlou pryskyřici, která se získává po umělém poranění kůry nebo poražením stromu a vylisováním kůry; na vzduchu pryskyřice tvrdne, teplem opět měkne. Pryskyřice se nazývá "storax" (Balsam Storax, Liquid Storax), nezaměňovat za "styrax", což je pryskyřice z tropických stromů rodu sturač ("Styrax"), obě mají podobné vlastnosti. V minulosti se dřevo stromů hojně využívalo pro stavební účely.  Pryskyřice má antibakteriální, antiseptické a protizánětlivé účinky, hojně se používá v tradiční medicíně. Smíchána s olejem slouží zevně k léčbě ran, vředů a svrabu, pevná se inhaluje proti kašli a vnitřně se jí léčí křeče, nemoci srdce, rakovina i následky mrtvice. Pryskyřice se používá také v kosmetice, kde stabilizuje vůně v parfémech i mýdlech, nebo pro výrobu cukrovinek, při náboženských obřadech je spalována jako náhrada kadidla.  Dřeviny jsou pro své na podzim výrazně zbarvené listy vysazované solitérně nebo do menších skupin v parkových úpravách. Na obruby okolo chodníků a cest se příliš nepoužívají, neboť svými opadanými plody znečišťují pozemek a plytkými kořeny poškozují chodníky.

Ambroň východní ("Liquidambar orientalis") je teplomilná, opadavá dřevina pocházející z Malé Asie. Je původním druhem v asijské části Turecka (střední, západní a severozápadní Anatólie) a na řeckém ostrově Rhodos. Byla hojně využívána již od počátku letopočtu a druhotně se dostala do okolních zemí se subtropickým podnebím.

Liquidambar orientalis, commonly known as oriental sweetgum or Turkish sweetgum, is a deciduous tree in the genus "Liquidambar", native to the eastern Mediterranean region, that occurs as pure stands mainly in the floodplains of southwestern Turkey and on the Greek island of Rhodes.


Herní systém.

Ve dvou základních skupinách hrálo vždy pět týmů systémem každý s každým. Vítězství se počítalo za tři body, v případě nerozhodného výsledku si oba týmy připsaly bod a následovalo 5 min. prodloužení a v případě nerozhodného výsledku samostatné nájezdy po třech sériích. Tato kritéria rozhodovala o držiteli bonusového bodu.  Z obou skupiny postoupila čtveřice mužstev, která si zahrála čtvrtfinále křížovým způsobem (vítězové skupin se čtvrtými týmy z opačných skupin, druzí hráli se třetími). Páté týmy základních skupin hrály spolu sérii na dva vítězné zápasy, poražené mužstvo ze série sestoupilo z elitní skupiny.  V playoff se v případě nerozhodného výsledku po základní hrací době prodlužovalo deset minut (ve finále dvacet), případně následovaly samostatné nájezdy, které na rozdíl od základních skupin probíhaly v pěti sériích. Vítěz zápasu postoupil dále.  V nižších divizích I, II a III byly týmy rozděleny podle výkonnosti do skupin A a B (ve III. divizi skupiny nejsou). Vítěz A skupiny I. divize postoupil mezi elitu, poslední sestoupil do B skupiny a nahradil jej vítěz skupiny B. Nejhorší tým B skupiny I. divize sestoupil do A skupiny II. divize, jejíž vítěz šel do B skupiny I. divize a poslední sestoupil do B skupiny. V B skupině II. divize postoupil vítěz do A skupiny a poslední sestoupil do III. divize, jejíž vítěz jej nahradil.

Oprávnění hrát na turnaji.

Hráč byl oprávněn hrát na Mistrovství světa juniorů v roce 2017, jestliže:  Hráč, který se narodil v roce 1997 musel mít své dvacáté narozeniny v období, kdy se šampionát konal, to znamená, že pokud měl nějaký hráč dvacáté narozeniny v průběhu sezóny 2016/17 mohl se ještě šampionátu zúčastnit. Hráč, který se narodil v roce 2002 musel mít své patnácté narozeniny v příslušný rok, v jakém se šampionát konal, tedy v období mezi 1. - 5. lednem 2017.

Účastníci.

Účast měla jako pořadatelská země jistou Kanada a jako postupující tým z nižší skupiny Lotyšsko. Dále se turnaje zúčastnila mužstva, která se umístila do 9. místa na MSJ 2016. Během šampionátu si zajistila postupem do čtvrtfinále účast tato mužstva – Švédsko, USA, Dánsko, Rusko, Česko, Finsko a Slovensko. Poslední účastník vzešel ze souboje o udržení - Švýcarsko.

Rozhodčí.

IIHF nominovala na Mistrovství světa juniorů 12 hlavních rozhodčích a 10 čárových sudích.

Televizní pokrytí.

Televizní vysílací práva na turnaj vlastnila alespoň jedna stanice ze všech účastnických zemí kromě Dánska.

Legenda.

Toto je seznam vysvětlivek použitých v souhrnech odehraných zápasů.

Základní skupiny.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1). Data jsou skutečné místní termíny zápasů, zápasy od 1:30 či 2:00 se tak hrály středoevropské půlnoci (v následující den)."

O udržení.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1)." "Série na dvě vítězná utkání, sestoupilo do skupiny A I. divize pro rok 2018"

Play off.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1). Data jsou skutečné místní termíny zápasů, zápasy od 1:30 či 2:00 se tak hrály po středoevropské půlnoci (v následující den)."

Medailisté.

USA  Brankáři: Jake Oettinger, Tyler Parsons, Joseph Woll Obránci: Jack Ahcan, Joseph Cecconi, Casey Fitzgerald, Adam Fox, Caleb Jones, Ryan Lindgren, Charlie McAvoy Útočníci: Joseph Anderson, Kieffer Bellows, Jeremy Bracco, Erik Foley, Jordan Greenway, Patrick Harper, Clayton Keller, Luke Kunin, Tanner Laczynski, Jack Roslovic, Troy Terry, Tage Thompson, Colin White Trenér: Bob Motzko  Brankáři: Carter Hart, Connor Ingram Obránci: Jake Bean, Thomas Chabot, Kale Clague, Dante Fabbro, Noah Juulsen, Jérémy Lauzon, Philippe Myers Útočníci: Mathew Barzal, Anthony Cirelli, Dillon Dubé, Pierre-Luc Dubois, Julien Gauthier, Mathieu Joseph, Tyson Jost, Michael McLeod, Taylor Raddysh, Nicolas Roy, Blake Speers, Mitchell Stephens, Dylan Strome Trenér: Dominique Ducharme  Brankáři: Anton Krasotkin, Ilja Samsonov, Vladislav Suchačjov Obránci: Grigorij Dronov, Vadim Kudako, Jegor Rykov, Michail Sergačjov, Michail Sidorov, Artjom Volkov, Jegor Voronkov, Sergej Zborovskyj Útočníci: Denis Alexejev, Kiril Beljajev, Denis Gurjanov, Kiril Kaprizov, Pavel Karnauchov, Danila Kvartalnov, Alexandr Polunin, German Rubcov, Jakov Trenin, Kiril Urakov, Michail Vorobjov, Danil Jurtajkin Trenér: Valerij Bragin

Statistiky.

Kanadské bodování.

Toto je pořadí hráčů podle dosažených bodů, za jeden vstřelený gól nebo přihrávku na gól získal hráč jeden bod.  "Záp. = Odehrané zápasy; G = Góly; A = Přihrávky na gól; Body = Body; +/− = Plus/Minus; PTM = Počet trestných minut"

Hodnocení brankářů.

Pořadí nejlepších pěti brankářů na mistrovství podle úspěšnosti zásahů v procentech, brankář musel mít odehráno minimálně 40% hrací doby za svůj tým. "Záp. = Odchytané zápasy; Čas = Čas na ledě (minuty); OG = Obdržené góly; POG = Průměr obdržených gólů na zápas; Úsp% = Procento úspěšných zásahů; ČK = Čistá konta"

I. divize.

Skupina A.

Skupina A I. divize proběhla od 11. do 17. prosince 2016 v Bremerhaven v Německu.

Skupina B.

Skupina B I. divize proběhla od 11. do 17. prosince 2016 v Budapešti v Maďarsku.

II. divize.

Skupina A.

Skupina A II. divize proběhla od 11. do 17. prosince 2016 v Tallinnu v Estonsku.

Skupina B.

Skupina B II. divize proběhla od 7. do 13. ledna 2017 v Logroñu ve Španělsku.

III. divize.

Turnaj se konal od 16. do 22. ledna 2017 v Dunedinu na Novém Zélandu.

Základní skupiny.

Skupina A  Skupina B

Play off.

" postoupilo do skupiny B II. divize"

41. Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2017 se konalo od 26. prosince 2016 do 5. ledna 2017 v kanadských městech Montréal a Toronto. Juniorské mistrovství světa se na území Kanady pořádalo už po dvanácté.

The 2017 World Junior Ice Hockey Championships was the 41st edition of the Ice Hockey World Junior Championship (WJC or WM20). The main tournament was co-hosted by the Bell Centre in Montreal, Quebec and the Air Canada Centre in Toronto, Ontario. This was the twelfth championship that Canada had hosted. Montreal and Toronto also jointly hosted the 2015 edition. The tournament consisted of 30 games between 10 nations.


Herní systém.

Ve dvou základních skupinách hrálo vždy pět týmů systémem každý s každým. Vítězství se počítalo za tři body, v případě nerozhodného výsledku si oba týmy připsaly bod a následovalo 5 min. prodloužení a v případě nerozhodného výsledku samostatné nájezdy. Tato kritéria rozhodovala o držiteli bonusového bodu.  Z obou skupin postoupila čtveřice mužstev, která si zahrála čtvrtfinále křížovým způsobem (vítězové skupin se čtvrtými týmy z opačných skupin, druzí si zahráli se třetími). Páté týmy základních skupin si zahrály spolu sérii na dva vítězné zápasy, poražené mužstvo ze série sestoupilo z elitní skupiny.  V playoff se v případě nerozhodného výsledku po základní hrací době prodlužovalo deset minut (ve finále dvacet), případně následovaly samostatné nájezdy. Vítěz zápasu postoupil dále.  V nižších divizích I, II a III byly týmy rozděleny podle výkonnosti do skupin A a B (ve III. divizi skupiny nejsou). Vítěz A skupiny I. divize postoupil mezi elitu, poslední sestoupil do B skupiny a nahradí jej v příštím ročníku vítěz skupiny B. Nejhorší tým B skupiny I. divize sestoupil do A skupiny II. divize, jejíž vítěz postoupil do B skupiny I. divize a poslední sestoupil do B skupiny. V B skupině II. divize postoupil vítěz do A skupiny a poslední sestoupil do III. divize, jejíž vítěz jej nahradil.

Účastníci.

Účast měla jako pořadatelská země jistou reprezentace USA a jako postupující tým z nižší skupiny Bělorusko. Dále se turnaje účastnila mužstva, která se umístila do 9. místa na MSJ 2017. Během šampionátu si zajistila postupem do čtvrtfinále účast mužstva Švédska, Kanady, Česka, Dánska, Švýcarska, Slovenska a Ruska. Poslední účastník vzešel ze souboje o udržení - Finsko.

Základní skupiny.

O udržení.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1)." "Série na dvě vítězná utkání, sestoupilo do skupiny A I. divize pro rok 2019"

Play off.

Medailisté.

Kanada  Brankáři: Colton Point, Carter Hart Obránci: Jake Bean, Conor Timmins, Callan Foote, Cale Maker, Dante Fabbro, Kale Clague, Victor Mete Útočníci: Dillon Dube, Jonah Gadjovich, Boris Katchouk, Maxime Comtois, Taylor Raddysh, Tyler Steenbergen, Drake Batherson, Michael McLeod, Brett Howden, Sam Steel, Alex Formenton, Jordán Kyrou, Robert Thomas Trenér: Dominique Ducharme, Tim Hunter a Trevor Letowski  Brankáři: Filip Larsson, Filip Gustavsson, Ek Olle Eriksson Obránci: Gustav Lindström, Linus Högberg, Timothy Liljegren, Rasmus Dahlin, Jesper Sallgren, Erik Brännström, Jacob Moverare Útočníci: Tim Söderlund, Marcus Davidsson, Glenn Gustafsson, Elias Pettersson, Linus Lindström, Fredrik Karlström, Alexander Nylander, Isac Lundeström, Jesper Boqvist, Axel Jonsson Fjällby, Lias Andersson, Fabian Zetterlund, Oskar Steen Trenér: Tomas Montén  Brankáři: Jeremy Swayman, Jake Oettinger, Joseph Woll Obránci: Ryan Lindgren, Quinn Hughes, Adam Fox, Dylan Samberg, Scott Perunovich, Andrew Peeke, Mikey Anderson Útočníci: Ryan Poehling, Brady Tkachuk, Josh Norris, William Lockwood, Casey Mittelstadt, Joey Anderson, Kailer Yamamoto, Patrick Harper, Logan Brown, Kieffer Bellows,Riley Tufte, Trent Frederic, Max Jones Trenér: Bob Motzko, Greg Brown, Kris Mayotte

Turnajová ocenění.

Nejužitečnější hráč.

Casey Mittelstadt

Statistiky.

Kanadské bodování.

Toto je pořadí hráčů podle dosažených bodů, za jeden vstřelený gól nebo přihrávku na gól získal hráč jeden bod.  "Záp. = Odehrané zápasy; G = Góly; A = Přihrávky na gól; B = Kanadské body; +/− = Plus/Minus; TM = Počet trestných minut"

Hodnocení brankářů.

Pořadí nejlepších pěti brankářů na mistrovství podle úspěšnosti zásahů v procentech, brankář musel mít odehráno minimálně 40% hrací doby za svůj tým.  "Záp. = Odchytané zápasy; Čas = Čas na ledě (minuty); OG = Obdržené góly; POG = Průměr obdržených gólů na zápas; Úsp% = Procento úspěšných zásahů; ČK = Čistá konta"

I. divize.

Skupina A I. divize proběhla od 10. do 16. prosince 2016 v Courchevelu a Meribelu ve Francii.

Skupina B.

Skupina B I. divize proběhla od 9. do 15. prosince 2017 v Bledu ve Slovinsku.

II. divize.

Skupina A.

Skupina A II. divize proběhla od 10. do 16. prosince 2017 v Durmfries ve Velké Británii.

Skupina B.

Skupina B II. divize proběhla od 10. do 16. ledna 2018 v Bělehradě v Srbsku.

III. divize.

Turnaj.

III. divize proběhla od 22. do 28. ledna 2018 v Bulharsku za účasti těchto celků.

Kvalifikace o další ročník.

Kvalifikace o příští ročník III. divize proběhla 5. a 6. února 2018 v Kapském městě v Jižní Africe za účasti a u. Vzhledem k odstoupení u se hrála místo turnaje série na dvě vítězná utkání. Domácí vyhráli 1:0 a 5:4 a zajistili si místo ve III. divizi pro následující ročník.

42. Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2018 se konalo od 26. prosince 2017 do 5. ledna 2018 v americkém městě Buffalo. Jedno z utkání bylo sehráno pod širým nebem na fotbalovém stadionu ve městě Orchard Park. Juniorské mistrovství světa se na území USA konalo již pošesté.

The 2018 World Junior Ice Hockey Championships was the 42nd edition of the Ice Hockey World Junior Championship, and was hosted by the city of Buffalo, New York at the KeyBank Center and HarborCenter. It opened on December 26, 2017 and closed with the gold medal game on January 5, 2018. It was the sixth time that the United States has hosted the IHWJC, and the second time that Buffalo has done so, previously hosting in 2011.


Herní systém.

Účastníci.

Účast měla jako pořadatelská země jistou reprezentace Kanady a jako postupující tým z nižší skupiny Kazachstán. Dále se turnaje účastnila mužstva, která se umístila do 9. místa na MSJ 2018. Během šampionátu si zajistila postupem do čtvrtfinále účast mužstva Švédska, USA, Česka, Finsko, Švýcarska, Slovenska a Ruska. Poslední účastník vzešel ze souboje o udržení - Dánska.

O udržení.

"Série na dvě vítězná utkání, sestoupilo do skupiny A I. divize pro rok 2020"

Turnajová ocenění.

Nejužitečnější hráč.

Ryan Poehling

Statistiky.

Kanadské bodování.

Hodnocení brankářů.

Soupisky.

Soupiska českého týmu.

Zdroj: hokej.idnes.cz: Z nominace české dvacítky před MS vypadli Haš, Zábranský a Blümel (12/2018)

43. Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2019 se konalo od 26. prosince 2018 do 5. ledna 2019 v kanadských městech Vancouver a Victoria. Juniorské mistrovství světa se na území Kanady bude konat už potřinácté.

The 2019 World Junior Ice Hockey Championships ("2019 WJC") was the 43rd edition of the Ice Hockey World Junior Championship. It began on December 26, 2018, and ended with the gold medal game being played on January 5, 2019. This marked the 13th time that Canada hosted the WJC.


Kariéra.

Juniorská kariéra.

Duclair strávil tři sezóny v klubu Quebec Remparts kanadské juniorské ligy QMJHL. V ročníku 2013–14 dosáhl na hranici 50 gólů v 59 odehraných zápasech. Za své výkony byl zařazen do prvního All-Star týmu soutěže.

Profesionální kariéra.

V roce 2013 byl Duclair vybrán týmem New York Rangers ve třetím kole, jako celkově 80. volba vstupního draftu NHL a 2. ledna 2014 podepsal s Rangers vstupní smlouvu na tři roky.

New York Rangers (2014–2015).

Anthony Duclair pozitivně zapůsobil na vedení Rangers v přípravných zápasech pro sezónu 2014–15, kdy dokázal zaznamenat celkem pět bodů v pěti zápasech – nejvíce z celého týmu. 6. října byli obránce Steven Kampfer spolu s centrem Andrew Yoganem vyměněni do klubu Florida Panthers za útočníka Joey Crabba, čímž se potvrdilo Duclairovo místo v základní sestavě pro úvodní zápas nadcházejícího ročníku.  27. října 2014, v utkání 9. kola proti Minnesotě Wild, Duclair vstřelil svou první branku. 6. ledna 2015 je poslán na zbytek sezóny do kádru Quebecu Remparts.  1. března 2015 byl Duclair vyměněn do Arizony Coyotes. Součástí obchodu je na straně Rangers navíc obránce John Moore a dvě volby v draftu, za Coyotes pak obránci Keith Yandle a Chris Summers.

Arizona Coyotes (od 2015).

Generální manažer Coyotes Don Maloney potvrdil spekulace fanoušků prohlášením, že získal Duclaira se záměrem sehrané formace s dalším jejich nováčkem – Maxem Domim. Oba totiž hráli ve stejné řadě na Mistrovství světa juniorů 2015 a právě jejich souhra byla jedním z klíčových faktorů kanadské cesty za zlatem. Duo si v dresu Coyotes získalo přezdívku „"The Killer D's"“.  14. října 2015 si Duclair připsal svůj první hattrick v NHL ve vítězném duelu 3. kola proti Anaheim Ducks. Utkání skončilo stavem 4–0, jediným dalším střelcem utkání je Max Domi, který navíc přihrává na jednu z Duclairových branek.

Anthony Duclair (* 26. srpna, 1995, Montréal, Québec, Kanada) je kanadský hokejista, hrající na pozici levého křídla. V současné době nastupuje za tým Ottawa Senators v severoamerické lize NHL.

Anthony Duclair (born August 26, 1995) is a Canadian professional ice hockey forward for the Ottawa Senators of the National Hockey League (NHL). Duclair was selected by the New York Rangers in the third round, 80th overall, of the 2013 NHL Entry Draft, the organization with which he began his NHL career. Duclair has also played in the NHL for the Arizona Coyotes, Chicago Blackhawks and Columbus Blue Jackets.


Historie.

Současnému mostu předcházela starší stavba. Na tomto místě vznikl nejprve "Pont des Saints-Pères" ("Most svatých otců"), podle stejnojmenné ulice na levém břehu, avšak při svém otevření v roce 1834 jej král Ludvík Filip pojmenoval na "Pont du Carrousel". Jeho název rovněž zněl určitou dobu "Pont du Louvre" podle paláce Louvre na pravém břehu. Dnešní název je odvozen od náměstí "Place du Carrousel" před Louvrem, ale termín pochází původně z vojenského prostředí. Karusel znamenal krátké představení s hudbou, při kterém vojáci předváděli své jezdecké dovednosti. Koncesi k výstavbě soukromého mostu vydal panovník v roce 1831. Architektem mostu byl Antoine-Rémy Polonceau, který navrhl stavbu ze dřeva a kovaného železa. Most byl otevřen 30. října 1834. Měl tři oblouky, celkovou délku 169,5 metrů a šířku 11,85 mterů.  V roce 1850 koupilo most město Paříž za 1,766.656 franků. V roce 1883 byl most na půl roku uzavřen, aby mohly být vyměněny poškozené dřevěné a kovové části. V roce 1906 byla dřevěná paluba nahrazena kovovou. I přes tyto opravy zůstal most příliš úzký a pro dopravu nebezpečný. V roce 1930 bylo navíc konstatováno, že jeho výška je nedostatečná pro říční dopravu. Bylo proto rozhodnuto most zbořit a o něco dále po proudu postavit nový.  Stavební práce byly povoleny Státní radou 26. srpna 1933 a zahájeny 23. května 1935. Stavba byla dokončena roku 1939 a poté byl původní most stržen.

Událost.

Dne 1. května 1995 byl Maročan Brahim Bouarram (1965–1995) svržen do Seiny skupinou skinheadů vracejících se z manifestace Národní fronty. Hlavní obžalovaný byl v roce 1998 odsouzen k osmiletému vězení.  V roce 2003 na mostě pařížský starosta Bertrand Delanoë odhalil pamětní desku na památku všem obětem rasismu.

Architektura.

Architekti se snažili respektovat vzhled původního mostu. Železobetonový most má proto také tři oblouky a je 168 metrů dlouhý a široký 33 metry. Je vyzdoben alegorickými sochami, jichž autorem je Louis Petitot. Symbolizují Hojnost, Průmysl, řeku Seinu a město Paříž, které stály již na předchozím mostě.

Pont du Carrousel (česky "Most Karusel") je silniční most přes řeku Seinu v Paříži. Spojuje 1. obvod na pravém břehu a 7. obvod na levém. Byl vystavěn v letech 1935–1939.

The Pont du Carrousel () is a bridge in Paris, which spans the River Seine between the Quai des Tuileries and the Quai Voltaire.


Historie.

S nápadem postavit v Paříži novou budovu galerie moderního umění s využitím i pro další kulturní a společenské akce přišel již v roce 2000 Bernard Arnault, předseda představenstva koncernu LVMH - Moët Hennessy Louis Vuitton. Oslovil architekta Franka Gehryho, podle jehož návrhu byla v Paříži v roce 1994 postavena budova American Center (dnes sídlo filmového muzea Cinémathèque française). Frank Gehry představil svůj ideový návrh budovy se skleněnou fasádou, v níž se zrcadlí obloha, koruny okolních stromů a vodní plocha obklopující stavbu, což vytváří dojem pohybujícího se objektu.  Projekt byl schválen v roce 2006; město Paříž, které vlastní park udělilo stavební povolení v roce 2007. V roce 2008 započala výstavba, ale v roce 2011 byla stavba pozastavena a následovala řada soudních jednání se sdružením pro ochranu Boulogneského lesíka. Odpůrci si stěžovali, že nová budova naruší zeleň historického parku a budova bude stát příliš blízko veřejné cesty. Město se proti rozhodnutí soudu odvolalo, což podpořil i francouzský architekt Jean Nouvel. Nakonec byl schválen zvláštní zákon (Assemblée Nationale), který stanovil, že projekt budovy Fondation Louis Vuitton je v národním zájmu a "dílo celosvětového významu", což umožnilo ve stavbě pokračovat.  Soukromé muzeum bylo otevřeno pro veřejnost v říjnu 2014, finanční náklady dosáhly výše 143 miliónů dolarů. Spravuje ho nadace Fondation d'entreprise Louis Vuitton (dříve Fondation d'entreprise Louis Vuitton pour la création), po 50 letech přejde do majetku města. Před oficiálním otevřením se zde konala přehlídka dámské módy značky Louis Vuitton pro jaro/léto 2015.

Popis stavby.

Dekonstruktivistickou budovu o celkové ploše 3 500 m2 tvoří ocelová konstrukce s dřevěnými nosníky a ocelovými sloupy, nakloněnými všemi směry, kterou zakrývá prosklená obálka, tvořená 12 skleněnými „plachtami“. Uvnitř se nachází 11 galerií, centrální auditorium pro 1000 návštěvníků a restaurační prostory. Součástí stavby obklopené vodními kaskádami jsou 3 venkovní terasy s výhledem na město Paříž a jeho okolí.  Při projektování stavby byl pro modelování jednotlivých dílů použit software 3D Digital Project. Na projektování í výstavbě budovy se podíleli kromě Francie i odborníci různých profesí z dalších evropských zemí. Z České republiky to byly například firmy Sipral (hliníkové fasádní díly) a FK sevis (protipožární ochrana).  Budova, která připomíná „skleněný oblak“, „obřího stříbrného brouka“ nebo „plachetnici“ se po svém dokončení stala dalším symbolem Paříže, nazývaným „Eiffelovou věží 21. století“.

Sbírky.

Uměleckou ředitelkou Fondation Louis Vuitton je od roku 2006 Suzanne Pagé, dlouholetá ředitelka Musée d'art moderne de la Ville de Paris. Základem sbírek moderního a současného umění nově otevřených galerijních prostorů jsou díla známých umělců (Andy Warhol, Andreas Gursky, Wolfgang Tillmans, Gerhard Richter, Jean-Michel Basquiat, Jeff Koons, Gilbert & George, nebo Adrián Villar Rojas).

Fondation Louis Vuitton, také Nadace Louise Vuittona, ( "Fondation d'entreprise Louis Vuitton") je budova a multifunkční kulturní středisko vystavěné v Paříži v letech 2008 – 2014 podle návrhu americko - kanadského architekta Franka Gehryho, spoluautora pražského Tančícího domu. Je umístěna v Boulogneském lesíku, poblíž botanické zahrady Jardin d'acclimatation.

The building of the Louis Vuitton Foundation (previously Louis Vuitton Foundation for Creation, in French "Fondation Louis-Vuitton pour la création"), started in 2006, is an art museum and cultural center sponsored by the group LVMH and its subsidiaries. It is run as a legally separate, nonprofit entity as part of LVMH's promotion of art and culture.


Kompozice.

Skladba začíná neobvyklou basovou a varhanovou mezihrou. Roger Waters zde opakovaně hraje notu B na 16. pražci struny G, kterou mění za nižší tóny mezi D a Fis na struně D. Na rozdíl od starších rockových a popových písní hraje kytara akordy jen zřídka, pro západní hudbu je taky neobvyklé Wrightovo sólo na varhany ve frygické dominantní stupnici Fis. Skladba je zakončena waltzem s bezeslovnými vokálními harmoniemi Wrighta a Barretta.  Text popisuje útržky pohádek, které čte matka svému dítěti na dobrou noc. Původní verze obsahovala verše ze sbírky "Cautionary Tales for Children" od britsko-francouzského spisovatele Hilaireho Belloca. Protože však manažer Andrew King nezískal od dědiců autorských práv povolení, musel Syd Barrett text před nahráváním přepsat, ale i přes to skladba evokuje Bellocovu báseň „Matilda“.

Živé a alternativní verze.

Na koncertech hráli Pink Floyd skladbu v letech 1966 až 1968. První zaznamenané vystoupení, kde tato píseň zazněla, se konalo 14. října 1966 v londýnském kostele Všech svatých a jednalo se o benefiční koncert pro London Free School. Naopak poslední doložený koncert se skladbou „Matilda Mother“ proběhl 26. července 1968 v Los Angeles.  Originální verze, která byla nahrána ve dnech 21. až 23. února 1967 při vůbec první nahrávací frekvenci pro debutové album pod EMI, má délku 3 minuty a 8 sekund. Nepočítaje box sety s celým albem "The Piper at the Gates of Dawn" byla tato píseň dále vydána v roce 1970 na kompilaci "The Best of the Pink Floyd" a o čtyři roky později na její reedici pod názvem "Masters of Rock" (chybně uvedena jako „Mathilda Mother“).  Na bonusovém disku reedice alba "The Piper at the Gates of Dawn" z roku 2007 (40. výročí vydání) se nachází alternativní verze písně, jejíž text částečně využívá Bellocovy básně ze sbírky "Cautionary Tales for Children". Další alternativní verze s novým mixem vyšla v roce 2010 na kompilaci "An Introduction to Syd Barrett".

„Matilda Mother“ je skladba britské rockové Pink Floyd, která poprvé vyšla jako třetí píseň na jejich debutovém albu "The Piper at the Gates of Dawn" v roce 1967. Napsal ji kytarista a zpěvák kapely Syd Barrett, jehož vokály v písni také zní (refrény a poslední sloka), z větší části ji ale nazpíval klávesista Rick Wright.

"Matilda Mother" is a song by British band Pink Floyd, featured on their 1967 debut album, "The Piper at the Gates of Dawn". Written by Syd Barrett, it is sung mostly by Richard Wright with Barrett joining in on choruses and singing the whole last verse. It was the first song recorded for the album.


Biografie.

Loïc Nottet se narodil v třicetitisícovém městě Coucelles ve valonské provincii Henegavsko. Zatímco otec si přál pro malého syna kariéru fotbalisty, Loïc samotný od útlého věku inklinoval k tanci, a v deseti letech byl zapsán do taneční školy. V červnu 2014 dokončil středoškolské studium na L'institut de la Providence v Charleroi.

2014: "The Voice Belgique".

Teprve sedmnáctiletý Loïc získal širší pozornost v lednu 2014 díky účasti v třetí řadě Hlasu Belgie - "The Voice Belgique". Již na castingu obdržel chválu porotců za provedení Rihaninny písně „Diamonds“. Následně se zařadil do týmu soutěžících pod Beverly Jo Scott. V následujících kolech soutěže interpretoval písně od Christiny Aguilery, OneRepublic či Johna Newmana. Probojoval se až do finálového kola, v němž 5. května získal druhé místo za vítězem Laurentem Pagnou.

Vystoupení v "The Voice Belgique".

V červnu absolvoval turné s ostatními finalisty "Hlasu" a podepsal nahrávací smlouvu s vydavatelstvím Sony. Na podzim vydal coververzi hitu Chandelier od Sii. Zpěvačka samotná Nottetovi na Twitteru poblahopřála k jeho provedení písně.

2015: Eurovision Song Contest a "Danse avec les stars".

Valonská veřejnoprávní televize RTBF 3. listopadu 2014 oznámila, že Loïc zastoupí Belgii na Eurovizi 2015 ve Vídni. Soutěžní píseň a zároveň zpěvákův debutový singl "Rhythm Inside" z pera Loïca a Beverly Jo Scott byla zveřejněna 10. března na tiskové konferenci v Maison de Vienne v Bruselu. Krátce před odletem do Vídně Loïc představil píseň v prvním televizním vystoupení ve finále čtvrté řady Hlasu Belgie.  Loïc vystoupil v prvním semifinále Eurovize 19. května. V doprovodu pěti vokalistů představil choreografii v černobílém ladění. Sám se autorsky podílel nejen na konceptu samotného vystoupení, ale také na návrhu jednotlivých kostýmů. Belgie postoupila do finále, kde Loïc 23. května získal čtvrté místo v závěsu za zástupci Švédska, Ruska a Itálie. Obdržel 217 bodů, nejvyšší ohodnocení pro belgického soutěžícího v historii soutěže. Rovněž byl oceněn nejvyšší dvanáctibodovou známkou z Nizozemska, Francie a Maďarska. Od hlasujících diváků a poroty z České republiky obdržel šest bodů. V návaznosti na vystoupení na Eurovizi píseň se „Rhythm Inside“ dostala do hudebních žebříčků v řadě zemí Evropy a v Austrálii. Vyjma prvního místa ve vlámské i valonské hitparádě obsadila druhé místo v pořadatelském Rakousku.. V britském žebříčku singlů se dostala na 69. místo. Ve Švédsku byla rovněž oceněna zlatou deskou, v Belgii zlatou a později platinovou.  Na podzim se Loïcovo jméno objevilo mezi účastníky šesté řady "Danse avec les stars", francouzské odnože taneční soutěže "Strictly Come Dancing". Devatenáctiletý zpěvák se tak stal nejen prvním Belgičanem ve francouzské verzi pořadu, ale také jejím vůbec nejmladším účastníkem. V doprovodu bulharské tanečnice Denicy Ikonomové zaujal mimo jiné ztvárněním písně „Chandelier“, kterou sám dříve nazpíval. 23. prosince Loïc a Denica zvítězili ve finálovém kole s 68 % diváckých hlasů.

2016: Debutové album.

Od ledna do března 2016 Nottet vystupoval v rámci francouzského turné účastníků "Danse avec les stars". V říjnu vydal singl "Million Eyes" z připravovaného debutového alba.

Loïc Nottet (* 10. dubna 1996, Courcelles, Belgie) je belgický zpěvák a tanečník, známý díky druhému místu v třetí řadě pěvecké reality-show "The Voice Belgique" (2014).

Loïc Nottet (, born 10 April 1996) is a Belgian singer, songwriter and dancer. He began his career as a singer in the third season of "The Voice Belgique" in 2014 and represented Belgium in the Eurovision Song Contest 2015 which was held in Vienna, Austria, where he placed fourth with his original song "Rhythm Inside".


List of Falcon 9 and Falcon Heavy launches

Význačné lety.

První start.

První start rakety Falcon 9 se uskutečnil 4. června 2010. Raketa vynášela maketu lodi Dragon a umístila ji na oběžnou dráhu s odchylkou jednoho procenta.

NASA COTS Demo 1.

Druhý start měl za úkol otestovat kosmickou loď Dragon, jež měla být určená pro zásobovací lety k ISS. Start se konal 8. prosince 2010 a druhý stupeň umístil Dragon na oběžnou dráhu ve výšce zhruba 300 km. Po dvou obletech Země se Dragon vrátil zpět do atmosféry a přistál v oceánu v blízkosti Mexika. Tento let testoval integritu tlakové nádoby, změny orientace pomocí trysek, telemetrii, navigační a řídicí systémy, tepelný štít a padáky. Nákladem při tomto letu bylo mimo jiné velké kolo sýra, odkaz na jeden ze skečů skupiny Monty Python.  V rámci testování odstartoval 22. května 2012 také let NASA COTS Demo 2+. Při něm se měl Dragon původně jen přiblížit k ISS, ale v červenci 2011 povolila sloučení této mise s misí COST Demo 3, takže se Dragon za pomoci staniční paže spojil se stanicí a dopravil na ni asi 500 kg nákladu.

CRS-1.

Let CRS-1, který odstartoval 8. října 2012, byl první zásobovací let kosmické lodi Dragon a celkově čtvrtý let rakety Falcon 9. Byl to první operační let podle smlouvy Commercial Resupply Services (CRS) s NASA. Dragon se 10. října 2012 úspěšně spojil se stanicí, ale sekundární náklad, jímž byl prototyp nové komunikační družice Orbcomm, se na oběžnou dráhu umístit nepodařilo.

První start verze Falcon 9 1.1.

První start nové verze, která byla asi o 20% výkonnější a o 50% těžší, než původní verze Falconu 9, se uskutečnil 29. září 2013. Ačkoliv byla družice Cassiope primárním nákladem, využívala nosnost Falconu 9 v1.1 jen asi z 20 %. To SpaceX umožnilo otestovat řízený návrat prvního stupně zpět do atmosféry a vyzkoušet přistání na hladinu oceánu. Zkouška byla úspěšná, ale i to znamenalo nemožnost dalšího využití prvního stupně.

Ztráta letu CRS-7.

Dne 28. června 2015 odstartovala raketa Falcon 9 v1.1 na sedmý zásobovací let k ISS. V čase 139 sekund po startu ale způsobila prasklá vzpěra ve druhém stupni uvolnění tlakovací nádrže s héliem, což vedlo k prasknutí nádrže s tekutým kyslíkem a zničení rakety. Loď Dragon při tomto výbuchu nebyla poškozena a dopadla do Atlantského oceánu. Jelikož ale použitý software neumožňoval vypuštění padáku v takovéto situaci, Dragon nepřistál na padácích, ale zničil se nárazem na vodní hladinu. Elon Musk následně uvedl, že pro příště budou už s touto možností počítat.

První úspěšné přistání prvního stupně.

Při dvacátém letu Falconu 9, při kterém se vynášely družice ORBCOMM-OG2, došlo 22. prosince 2015 k prvnímu úspěšnému návratu prvního stupně rakety Falcon 9 FT. K přistání došlo na pevnině, konkrétně v Landing Zone 1 na Mysu Canaveral. První stupeň byl následně po důkladných prohlídkách vystaven před centrálou SpaceX v Hawthorne v Kalifornii.

První úspěšné přistání na ASDS.

K prvnímu úspěšnému přistání prvního stupně na autonomní přistávací plošině ASDS došlo 8. dubna 2016. Po vynesení zásobovací lodě Dragon při letu CRS-8 přistál Falcon FT na plošinu Of Course I Still Love You umístěnou na moři.

Ztráta satelitu Amos-6.

Dne 1. září 2016 explodovala raketa Falcon 9 v1.1 FT na startovní rampě. K výbuchu došlo ještě před testovacím zážehem, v průběhu tankování druhého stupně. Satelit byl při testu už umístěn na raketě, takže byl zničen.

První úspěšné znovupoužití prvního stupně.

30. března 2017, při misi s komunikačním satelitem SES-10, byl poprvé v historii použit už jednou letěný první stupeň orbitální rakety, konkrétně stupeň z mise CRS SpX-8 z dubna 2016. První stupeň se navíc po oddělení od zbytku rakety opět dokázal vrátit na plošinu ASDS v Atlantském oceánu. Kromě prvního stupně se navíc SpaceX poprvé podařilo zachránit také aerodynamický kryt, který v první fázi letu rakety chrání náklad. Po oddělení od rakety kryt za pomoci vlastních trysek a padáků přistál v oceánu.

První start verze Falcon 9 Block 4.

Podle neoficiálních informací došlo k prvnímu startu rakety, která byla kompletně ve verzi Block 4. Již při předchozích letech byly použity upravené druhé stupně, které byly označovány za verzi Block 4, ale při tomto letu byl poprvé použit i nový první stupeň.

První start verze Falcon 9 Block 5.

11. května 2018 vynesl první Falcon 9 kompletně ve verzi Block 5 satelit Bangabandhu-1, načež bezpečně přistál na OCISLY.

První pilotovaný let Falconu 9.

30. května 2020 odstartovali američtí astronauti Robert Behnken a Douglas Hurley na palubě lodi Crew Dragon k demonstračnímu letu k Mezinárodní vesmírné stanici, ke které se připojili o den později. Šlo o první pilotovaný let Falconu 9 a vůbec první pilotovaný let soukromé vesmírné lodi v historii kosmonautiky. Šlo také o první pilotovaný let z území USA po devíti letech.

Toto je seznam letů raket společnosti SpaceX, provedených i plánovaných. V seznamu jsou uvedeny lety raket Falcon 9 (verzí Falcon 9 v1.0, Falcon 9 v1.1 a Falcon 9 FT (Block 3, Block 4 a Block 5) a Falcon Heavy.

Since June 2010, rockets from the Falcon 9 family have been launched times, with full mission successes, one partial failure and one total loss of spacecraft (numbers current as of ). In addition, one rocket and its payload were destroyed on the launch pad in the fueling process before a static fire test.


Architektonická tvorba.

Kancelář byla známa svým inovativním přístupem, aplikací nových technologií a netradičním designem. Firma hledala inspiraci v přírodě a pro řadu jejich staveb jsou typické zaoblené organické tvary, kancelář zastupovala architektonický styl blobitecture/blobism.  Design tvoří méně medializovanou a stejně podstatnou součást práce studia. V 80. letech kancelář spolupracovala pro NASA a dnes lze realizace Future Systems najít na několika kontinentech. Návrhy designu zahrnují od kancelářského nábytku, přes lampy či skleničky až po elektromobil.  K nejvýznamnějším realizovaným projektům patří mediální centrum na kriketovém hřišti Lords v Londýně (Lord's cricket), pontonový most v londýnských docích, obchodní centrum Bull Ring (Birmingham, Anglie) nebo obchodní dům Selfridges. Za projekt tiskového centra postaveného v letech 1994–9 získala kancelář v roce 1999 Stirlingovu cenu za architekturu.

Dílo.

Česko.

Ateliér doposud v České republice nerealizoval žádný projekt. Kancelář zvítězila v mezinárodní architektonické soutěži pro novou budovu Národní knihovny v Praze, ale realizace vítězného návrhu se nakonec neuskutečnila. V srpnu 2008 bylo zveřejněno, že Future Systems navrhl Koncertní a kongresové centrum Antonína Dvořáka pro České Budějovice. Architektonická studie v podobě zvlněného černého trojúhelníku je přirovnávána k rejnokovi, ležící ženě, kytaře či předhůří Šumavy. V roce 2016 projevila zájem pražská radnice o realizaci stavby „rejnoka" v Praze. Autobusová zastávka inspirována blobem který měl stát na letné byla postavena v roce 2011 na brněnské zastávce hromadné dopravy a čtvrti Lesná, má půdorys 7x7 metrů a je vysoká 4 m, na jejím návrhu se nepodílel Jan Kaplický ani Future Systems, navrh ji fanoušek Jana Kaplického Martin Felgr.

Future Systems byla britská architektonická kancelář se sídlem v Londýně, kterou v roce 1979 založil architekt českého původu Jan Kaplický s Davidem Nixonem. Po jeho odchodu do USA v roce 1989 se Kaplického partnerkou ve firmě stala britka Amanda Levete.

Future Systems was a London-based architectural and design practice, formerly headed by Directors Jan Kaplický and Amanda Levete. Future Systems was founded by Kaplický and David Nixon after working with Denys Lasdun, Norman Foster, Renzo Piano, and Richard Rogers in 1979. The work of Future Systems can be classified within the British high-tech architects as either bionic architecture or amorphous, organic shapes sometimes referred to as "blobitecture". "Compared to his peers, Kaplicky was the avant-garde incarnate, relentlessly pursuing the new new thing, refusing to settle into some predictable, and comfortable, architectural niche."


Sportovní kariéra.

Snowboarding.

Je dvojnásobnou juniorskou mistryní světa ve snowboardingu, neboť na šampionátu v roce 2013 vyhrála závody v paralelním slalomu i paralelním obřím slalomu. V paralelním slalomu patřila v roce 2013 mezi 10 nejlepších žen světa. Ve slovinské Rogle vyhrála dne 18. ledna 2014 poprvé závod Světového poháru.  Na Zimních olympijských hrách 2014 v Soči soutěžila ve dvou disciplínách. V paralelním obřím slalomu se umístila na 7. příčce, v paralelním slalomu pak na 6. pozici.  Na MS v akrobatickém lyžování a snowboardingu 2015 v paralelním slalomu žen po dobře zajeté jízdě v kvalifikaci, kde po dvou jízdách obsadila konečné 2. místo, úspěšně pokračovala i v dalších kolech. V osmifinále porazila Japonku Tomoku Takeučiovou, ve čtvrtfinále zvítězila nad Jekatěrinou Tuděgeševovou z Ruska, v semifinále porazila rakouskou závodnici Marion Kreinerovou a ve finále po chybě rakouské závodnice Julie Dujmovitsové dojela s velkým náskokem do cíle a získala zlatou medaili. Na MS 2017 získala zlato v paralelním obřím slalomu a stříbro v paralelním slalomu.  V celkovém hodnocení paralelních disciplín ve Světového poháru ve snowboardingu zvítězila v sezónách 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 a 2018/2019, získala tedy čtyři velké křišťálové glóby. Malý křišťálový glóbus vybojovala v sezónách 2015/2016, 2017/2018 a 2018/2019, když zvítězila v hodnocení závodů paralelního obřího slalomu.  Jako velká favoritka vyhrála v roce 2018 na Zimních olympijských hrách v Pchjongčchangu zlatou medaili, což se jí podařilo týden po nečekaném triumfu v lyžařském Super-G. Po Anfise Rezcovové se tak stala druhou ženou olympijské historie, která získala zlato ve dvou sportech, první ženou, která tak učinila na jedněch olympijských hrách, a také první ženou, která získala zlaté olympijské medaile ve dvou různých sportech v individuálních závodech (Rezcovová vybojovala zlato v běhu na lyžích jako členka štafety).

Alpské lyžování.

Věnuje se i sjezdovému lyžování, od roku 2016 závodí ve Světovém poháru. Absolvovala Mistrovství světa 2017, kde bylo jejím nejlepším individuálním výsledkem 20. místo v kombinaci. Na Zimních olympijských hrách 2018 se v obřím slalomu umístila na 23. pozici a v následném Super-G překvapivě získala zlatou medaili, když o jednu setinu sekundy porazila Rakušanku Annu Veithovou. Triumf znamenal největší úspěch v historii českého sjezdového lyžování, neboť předchozími vrcholy byly bronzové olympijské medaile Olgy Charvátové ze sjezdu v Sarajevu 1984 a Šárky Strachové ze slalomu ve Vancouveru 2010. BBC označilo vítězství Ledecké za „jeden z nejúžasnějších olympijských příběhů všech dob“. Na Mistrovství světa 2019 obsadila nejlépe 15. příčku v kombinaci.  První vítězství ve Světovém poháru zaznamenala 6. prosince 2019, když triumfovala ve sjezdu v kanadském Lake Louise. Šlo zároveň o vůbec první vítězství českého lyžaře v závodě Světového poháru v této alpské disciplíně. O den později se na stejném místě umístila v dalším sjezdu na čtvrté příčce, dvě setiny za stupni vítězů. I na začátku roku 2020 dosahovala obdobných výsledků, takže se v sezóně 2019/2020 umístila v celkovém hodnocení Světového poháru na desáté příčce, přičemž ve sjezdu byla celkově druhá a v kombinaci třetí.

Osobní život.

Jejím otcem je zpěvák a skladatel Janek Ledecký, dědečkem hokejista Jan Klapáč. Starší bratr Jonáš Ledecký působí jako výtvarník. V dětství nechodila do školy, absolvovala domácí vzdělávání.  V roce 2014 odmaturovala na gymnáziu Bankovní akademie v Kodaňské ulici v Praze. Poté uvažovala o studiu kvantové fyziky, ale nakonec začala studovat na Vysoké škole finanční a správní marketingovou komunikaci. V roce 2017 získala cenu Matteo Baumgartena pro sportovce, kteří úspěšně kombinují sportovní kariéru se studiem na vysoké škole. Roku 2019 studium úspěšně zakončila ziskem bakalářského titulu.

Ester Ledecká (* 23. března 1995 Praha) je česká snowboardistka a alpská lyžařka. Na Zimních olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu získala dvě zlaté medaile, když nejprve vyhrála superobří slalom v alpském lyžování a o týden později ovládla paralelní obří slalom na snowboardu. Jako první sportovec v olympijské historii tak vyhrála na jedné zimní olympiádě disciplíny s různým vybavením. Po Anfise Rezcovové se stala druhou olympioničkou, která získala zlaté medaile ve dvou různých sportech, a vůbec první ženou, které se to podařilo na jedněch zimních olympijských hrách. Je i první z českých alpských lyžařů, kdo vyhrál olympijské zlato, a prvním olympionikem v historii startujícím v lyžařských i snowboardových disciplínách.

Ester Ledecká (, born 23 March 1995) is a Czech snowboarder and alpine skier. At the 2018 Winter Olympics in Pyeongchang, Ledecká won gold medals in the super-G in alpine skiing, and in the parallel giant slalom in snowboarding, becoming the first person to win two gold medals at the same Winter Olympics using two different types of equipment (skis and snowboard). She was the second woman to win Olympic gold in two separate disciplines but the first to do so at the same Winter Olympics. She was the first Czech to win the parallel giant slalom in snowboarding at the FIS Snowboard World Cup.


Děj.

Dr. Samantha Ungerová, hlavní projektantka pilotované mise Europa 1 k šestému měsíci planety Jupiter Europě, vypráví příběh této výpravy za cca 3,7 miliardy amerických dolarů, jejímž cílem bylo potvrzení domněnky o existenci primitivního života v oceánu pod ledovou krustou měsíce. Členy posádky jsou: Značnou část záznamů pořídí i pilotka Rosa Dasque, která během mise hovoří před kamerou vždy o aktuální situaci a různých souvislostech.  Posádka překoná mnohem větší vzdálenost, než se kdy lidem podařilo. Pokud se potvrdí přítomnost mimozemské formy života, bude to jeden z největších objevů lidstva. NASA navíc odhalila v oblasti měsíce zvané Conamara Chaos známky tepla, což pravděpodobnost úspěchu mise zvyšuje.  Loď Europa 1 je vybavena rotujícím modulem, na jeho vnějších částech tak vzniká díky odstředivé síle umělá gravitace, zatímco v blízkosti centra panuje stav beztíže.  Po 6 měsících letu dojde k silným slunečním erupcím, které poškodí komunikační zařízení lodi. Od této chvíle je Europa 1 bez spojení s řídícím střediskem na Zemi. Blok s Corriganem musí absolvovat výstup do vesmíru, aby se pokusili opravit poškozený systém zvnějšku. Dojde k nehodě, při níž se Blokovi protrhne rukavice. Corrigan jej dotáhne na laně k přetlakové komoře. Blok zaregistruje znečistění hydrazinem na skafandru Corrigana. Corrigan tím pádem nesmí na palubu, hrozila by kontaminace útrob lodi. Blok navrhne extrémní způsob záchrany, ještě ve vesmíru mu chce svléci skafandr a vtáhnout ho do komory. Kvůli nedostatku kyslíku však omdlí. Corrigan si je vědom, že už nemá naději na záchranu. Odstrčí Bloka dovnitř komory, čímž se zároveň působením síly začne vzdalovat od Europy 1. Corrigan zanechá vzkazy a umírá v chladném kosmu, zatímco loď pokračuje v misi.  Po jeho smrti nálada na palubě klesne, ale posádka si uvědomuje význam výpravy a míří ke svému cíli. Po dosažení orbity Jupitera se morálka opět trochu pozvedne. Za využití gravitačního praku se kosmická loď dostane do blízkosti Europy – zamrzlého měsíce. Přistávací modul se přibližuje k povrchu, nicméně kvůli nepředpokládané tepelné vlně přistane o cca 100 metrů dál. Kvůli odlišné tloušťce ledu zde bude obtížnější získat nějaké hodnotné vzorky. Je zahájeno vrtání do ledu, aby mohla být vypuštěna do oceánu podmořská sonda. Andrej Blok během rutinní práce zahlédne venku podivné světlo, nestihne ho ale podchytit kamerou. Posádka sleduje záběry z podmořské sondy, jsou úchvatné. Zakrátko je však sonda napadena neznámým osvětleným objektem a kontakt je ztracen.  Katja Petrovna navrhne, že dojde pěšky do původní cílové oblasti a odebere odtud vzorky. Po hlasování členů posádky se vydá na cestu. Analýza jednoho ze vzorků prokáže přítomnost jednobuněčného organismu. Začne vzrůstat radiace. Petrovna zahlédne vzdálené modré světlo a rozhodne se ho prozkoumat. Spatří zvláštní světlo pod ledem, led se pod ní propadne a ona se potápí do hlubin oceánu. Kamera na skafandru ještě chvíli zaznamenává její úžas v obličeji, v jejích očích se odráží bioluminiscence. Zbývající posádka se rozhodne k návratu, aby se svět dozvěděl o jejich objevech. Při startu však dojde k poruše jednoho z motorů, modul nedosáhne oběžné dráhy a zřítí se zpět na Europu. Při dopadu je zabit velitel Xu. Modul je poškozen, navíc kvůli otřesům nestabilního ledu ovlivňovaného teplem hrozí jeho brzké potopení. Blok se společně s Luxembourgem vydávají ven, aby se pokusili opravit motory, Rosa zůstává uvnitř. Pod Luxembourgem se proboří led a Blok sezná, že opravu sám nezvládne. Rozhodne se opravit komunikační systém, který by mohl odvysílat nashromážděná data směrem k Zemi. Dokáže to, vzápětí se za ním objeví stejné modré světlo jako v případě Katji Petrovny a i Blok se propadne do vody.  Rosa odvysílá data. Led praskne a přistávací modul se začne potápět. Osamocena a v očekávání smrti otevře pilotka pod vodou přechodovou komoru. Voda zaplavuje útroby a kamera ještě stihne zachytit zdroj bioluminiscence – velké chapadlovité stvoření útočící na modul.  V epilogu hovoří dr. Ungerová o úspěchu mise vykoupeném smrtí všech členů posádky, kteří se rozhodli obětovat své životy, aby mohli odhalit co nejvíce z tajemství Europy. Lidstvo nyní ví, že ve Sluneční soustavě není samo a že vesmír je mnohem komplexnější a záhadnější.

Zajímavost.

Ve filmu zazní stejně jako ve snímku "" část valčíku "Na krásném modrém Dunaji" od rakouského skladatele Johanna Strausse.

Zpráva o Europě (v anglickém originále "Europa Report") je americký sci-fi thriller z roku 2013 ekvádorského režiséra Sebastiána Cordera. Je natočen stylem found footage a jeho leitmotivem je mise pilotované kosmické lodi Europa 1 k šestému měsíci planety Jupiter Europě, kde vědci předpokládají pod ledovou krustou vodu v kapalném skupenství a díky tomu přítomnost mimozemské formy života.

Europa Report is a 2013 science fiction film directed by Sebastián Cordero, starring Christian Camargo, Anamaria Marinca, Michael Nyqvist, Daniel Wu, Karolina Wydra and Sharlto Copley. A found footage film, it recounts the fictional story of the first crewed mission to Europa, one of the four Galilean moons of Jupiter. Despite a disastrous technical failure that causes the loss of all communications with Earth mission control and a series of crises, the crew continues its mission to Europa and finds mounting evidence of life on the moon.


Život.

Burdett se narodil v roce 1734 nebo v roce 1735 v Eastwoodu v Essexu. Jeho otcem byl William Burdett a jeho matkou Elizabeth Burdettová. O jeho raném životě je známo jen velmi málo, známým začíná být až na začátku šedesátých let osmnáctého století, kdy potkává Josepha Wrighta, kterého se mu daří přesvědčit, aby mu zapůjčil peníze a tím podporoval jeho tvorbu map. Burdett navíc byl modelem pro mnohé Wrightovy obrazy a také mu podal výklad o perspektivě. Naopak Wright byl Burdettovi přítelem a podporoval ho finančně.  Okolo roku 1766 nakreslil svůj obraz "Filosof předvádí tellurium" (dnes v Derbském muzeu a umělecké galerii). Na tomto obraze, které zachycuje přednášku o sluneční soustavě za pomoci mechanické modelu, kde je v místě slunce umístěna lampa, je Burdett nakreslen jako postava vlevo od učence (postava napravo je Washington Shirley, s kterým se Burdett také znal).  Okolo roku 1767 dokončil Burdett svou mapu Derby v měřítku jeden palec ku jedné míli. S touto mapu se mu podařilo uspět, když byl druhým úspěšným tvůrcem, který nárokoval splnění podmínek soutěže z roku 1759 vyhlášené Society of Art, která si žádala právě tvorbu map v tomto měřítku.

Liverpool.

V roce 1768 se Burdett přestěhoval z Derby do Liverpoolu, aby zde pracoval na mapě hrabství Lancashire, podobně jako dříve úspěšně vypracoval mapu hrabství Derbyshire. Získal nové patron a pomáhal Georgovi Perrymu s tvorbou jeho mapy a dějin Liverpoolu. Pro Perryho dějiny z roku 1773 vytvořil obrázky a popis významných budov.  Jeho činnost v Liverpoolu byla natolik úspěšná, že sem pozval i svého přítele Wrighta. I ten přestěhováním získal a brzo dostal od místních obchodníků a aristokracie řadu objednávek. Byl to ovšem Burdett, kdo v Liverpoolu založil v roce 1769 Společnost umělců ("Society of Artists") a zároveň se stal jejím prvním předsedou.  Posléze se Burdett stal propagátorem akvatinty, první výstavu svých výtvorů měl v roce 1772 a je považován za první britského akvatintistu. Navíc byla jeho technika odlišná od starší francouzské a novátorská, ovšem posléze ji odprodal jiném kartografovi Paulovi Sandbymu.

Karlsruhe.

V roce 1774 nicméně Burdett opustil Liverpool, aby utekl před dluhy, a dal se do služeb markraběte Bádenského. Vzal s sebou obraz sebe a své manželky (tento obraz je dnes v Národní galerii v Praze), ovšem manželku samotnou nechal napospas věřitelům.  V Karlsruhe se znovu oženil, 11. července 1781 si vzal Friederiku Kotkowskou a měl s ní posléze dceru Annu. Ve stejném roce také kreslil plány pro tržiště v Karlsruhe, které se zrcadlí i v tvarech dnešních budov.  Dne 9. září 1793 v Karlsruhe zemřel.

Peter Perez Burdett (1734 – 9. září 1793 Karlsruhe) byl anglický kartograf, zeměměřič, umělec a kreslíř původem z Eastwoodu v Essexu, kde zdědil menší jmění a také jméno "Perez" po svém dědečkovi z matčiny strany, který zde byl duchovním.

Peter Perez Burdett (c. 1734 – 9 September 1793) was an 18th-century cartographer, surveyor, artist, and draughtsman originally from Eastwood in Essex where he inherited a small estate and the name "Perez" from his maternal grandfather who was the clergyman there. He would have been notable just for his many appearances in Joseph Wright's pictures but he was also involved with numerous projects including surveying the route for one of the major projects of the industrial revolution, the Leeds and Liverpool Canal, in 1769. He has been described as "if not in the centre at least in the penumbra of the Lunar Society of Birmingham". He spent the last years of his life in Karlsruhe, avoiding debtors, but still active in German society. His German daughter married a Count.


Historie románu.

Po velkém úspěchu předchozího románu "Ocelové jeskyně" bylo Isaacu Asimovovi jasné, že bude nezbytné napsat pokračování. V roce 1954 se však věnoval popularizaci vědy, což jej bavilo a tak se k napsání "Nahého slunce" dostal až v říjnu 1955. Psaní mu nečinilo větší potíže, kniha v mnoha směrech vyvažuje předchozí díl a obsahuje také skrytý milostný motiv, tedy něco, co není v autorových knihách zrovna časté.  Když bylo dílo hotovo, Asimov z něj měl dobrý pocit. Nabídl román redaktoru amerického sci-fi časopisu "Astounding Science Fiction" Johnu W. Campbellovi, jenž ho okamžitě přijal. Příběh vyšel v jeho časopisu na pokračování ve třech částech (říjen, listopad a prosinec 1956) a v roce 1957 následovalo knižní vydání v nakladatelství Doubleday. Kniha byla stejně jako předchozí díl velmi úspěšná.

Kapitoly.

ISAAC ASIMOV Pravda o románech o robotech O autorovi

Děj.

Poté, co detektiv Elijáš Baley objasní vraždu vesmířana dr. Sartona (v předchozí knize "Ocelové jeskyně"), spokojeně žije se svou rodinou do doby, než je opět povolán k vraždě občana Solarie. Předvolá si jej podsekretář pozemského Úřadu bezpečnosti Albert Minnim a vysvětlí mu instrukce. Mimo vyšetřování si má Baley všímat veškerého dění kolem. Tyto informace budou využity, neboť Země je ve vztahu k Intermitentním planetám v nezáviděníhodné situaci, neví nic o jejich slabinách. Baley má mimo vyšetřování provádět určitou vyzvědačskou činnost.  Po příletu na Solarii již na něj čeká jeho přítel R. Daneel Olivaw, humanoidní robot. Baley ví, že je ve zcela cizím prostředí a jeho úzkost z otevřeného prostoru by jej velmi omezovala a proto se snaží ji překonat. Nakonec se odhodlá opustit byt a vyjít ven, přestože mu to Daneel vymlouvá. Detektiv rovněž ví, že tři zákony robotiky zabudované v jeho kolegovi mu budou v určitých chvílích překážet, protože robot jej nenechá vykonat vše, dle jeho názoru to bude nebezpečné. Proto jej lstí oklame a pátrá jistou dobu na vlastní pěst. Na Solarii navíc nevědí, že R. Daneel Olivaw je robot, vypadá velmi lidsky.  Elijáš Baley zahajuje vyšetřování, potřebuje poznat místní kulturu a zvyky. Setkává se zde s až chorobně robotizovanou civilizací. Jeden člověk vlastní přibližně deset tisíc robotů. Lidé se téměř nestýkají, kromě plození dětí, což považují jen za povinnost. Vzájemná setkání uskutečňují pomocí projekce.  Baley se setká s Hannisem Gruerem, šéfem bezpečnosti Solarie, jenž mu poskytne první údaje a poté se spojí s Gladií Delmarrovou, manželkou zavražděného, aby ji vyzpovídal. Daneel si všimne, že na Elijáše udělala dojem. Když se vyšetřovatelům dostane do rukou zpráva o vraždě, objeví se nová informace, na místě vraždy byl nalezen porouchaný robot. Musel být svědkem vraždy, což způsobilo přetížení jeho pozitronického mozku.  Pozemský detektiv nutí místní obyvatele k osobnímu setkání, což je jim krajně nepříjemné, ale jemu to poskytuje možnost zaznamenat bezprostřední reakce, než kdyby se s nimi měl spojit pouze pomocí projekce. Když hovoří s Gruerem (tentokrát projekčně), je svědkem pokusu o jeho otrávení. Následně se vrah pokusí zabít i jeho samotného, když se Baley odváží vyjít ven na zahradu farmy, kde roboti vychovávají mladé Solariány. Děti si zde hrají s luky a jedno z nich je navedeno, aby vystřelilo otrávený šíp na detektiva. Baley má štěstí, šíp jej nezasáhne.  Když hovoří postupně s hlavním lékařem, sociologem, asistentkou zavražděného Delmarra a robotikem, začíná mít dojem, že tahle planeta se vydala špatným směrem. V některých momentech musí jednat autoritativně, aby se někam posunul. Přijde tak na stopu, Delmarre byl považován za dobrého občana - tradicionalistu a než byl zavražděn, byl blízko odhalení vážného komplotu. Pod vlivem těchto nových faktů se mu podaří odhalit skutečného viníka - robotika Jothana Leebiga, jenž spolupracoval s Delmarrem. Leebig plánoval zkonstruovat roboty, kteří by nebyli tolik vázaní zákony robotiky a také automatizované kosmické lodě k napadení ostatních planet. Leebig věděl i o tom, že Delmarrova žena Gladia je citlivější a touží po silnějším lidském kontaktu, což její muž odmítal, proto jej nenáviděla. Leebig využil její nenávisti, aby pro něj odstranila nepohodlného svědka jeho plánů.  Jothan Leebig se nenechá dopadnout a raději spolkne kapsli s jedem. Elijáš Baley se před odletem setká s Gladií, která mu oznámí své rozhodnutí přestěhovat se na Auroru. Baley ji v tom podpoří. Mezi ním a Gladií přeskočila jiskra, Delmarrová překoná své předsudky a dotkne se jej.  Detektiv, jenž také překonal svou agorafobii, odlétá zpět na Zemi a podává zprávu o Solarii. Nepředstavuje nebezpečí, neboť pomalu a jistě degeneruje. Jsou tu však ještě další Vnější světy, které nemají takové sociologické extrémy.

Nahé slunce (v angl. originále "The Naked Sun") je druhý díl série o robotech z pera amerického spisovatele Isaaca Asimova, který vyšel v roce 1957.

The Naked Sun is a science fiction novel by American writer Isaac Asimov, the second in his "Robot" series. Like its predecessor, "The Caves of Steel", this is a whodunit story. The book was first published in 1957 after being serialized in "Astounding Science Fiction" between October and December 1956.


Produkce.

Poté, co se snaha filmovat v Číně nezdařila, byl projekt přebrán The Weinstein Company. Netflix natočil 10dílnou sérii za přibližně 90 milionů dolarů, což z ní dělá jednu z nejdražších televizních show na světě, konkrétně druhou po Hře o Trůny. Projekt byl oficiálně oznámen na Netflix v lednu 2014. Seriál byl točen v Itálii, Kazachstánu a v Pinewood Studios v Malajsii.  Kaskadér Ju Kun pracoval na show po boku soubojového choreografa Bretta Chana, ale se zmizením Letu MH370 Malaysia Airlines během pre-produkce se stal nezvěstným.  Během rozsáhlých příprav show její tvůrce John Fusco cestoval na koni po Hedvábné stezce a také překročil duny Ming Sha v západní Číně na velbloudovi. V Benátkách hledal a studoval poslední vůli a závěť Marca Pola. Zatímco někteří mongolští diváci a odborníci označily sérii jako "prošpikovanou historickými nepřesnostmi", jiní sérii chválili. Orgil Narangerel, který hrál Čingischána v dokumentárním filmu BBC uvedl, že je přesnější než předchozí zahraniční ztvárnění mongolské kultury.

Hudba.

Série představila hudbu mongolské kapely Altan Urag a Batzorig Vaanchig z Asia's Got Talent. Daniele Luppi složila hlavní téma, zatímco Peter Nashel a Eric V. Hachikian jsou skladatelů původních notových podkladů.

Přijetí.

První sezóna "Marco Polo" se setkala s negativními recenzemi od kritiků. Na Rotten Tomatoes měla první sezóna hodnocení 24%, na základě 33 recenzí, průměrné hodnocení 4,7/10. Na Metacritic měla první sezóna skóre 48 z 100 na základě 21 hodnocení kritiků, což znamená "smíšené recenze".  Dne 23. Března 2015, Prezident Mongolska Cachjagín Elbegdordž předal Johnu Fuscovi a týmu okolo seriálu ocenění, vyzdvihující kladné vyobrazení a globální prezentaci mongolských reálií. Fusco sám popsal seriál jako historickou fikci, na základě zdrojů benátského cestovatele Marca Pola.

Marco Polo je americký dramatický seriál inspirovaný prvními lety cestovatele Marca Pola na dvoře Kublaje, chána Mongolské říše a zakladatele dynastie Jüan (1271-1368). Seriál měl premiéru na serveru Netflix 12. prosince 2014. Autorem je John Fusco a vystupují v něm Lorenzo Richelmy v titulní roli a Benedict Wongem jako Kublaj-Chán. 7. ledna 2015 se společnost Netflix rozhodla pro objednání druhé řady s 10 epizodami, která měla premiéru 1. července 2016.

Marco Polo is an American drama web television series inspired by Marco Polo's early years in the court of Kublai Khan, the Khagan of the Mongol Empire and the founder of the Yuan dynasty (1271–1368). The show premiered on Netflix on December 12, 2014. The series was written and created by John Fusco and stars Lorenzo Richelmy in the title role with Benedict Wong as Kublai Khan. The series was produced by The Weinstein Company. On January 7, 2015, "Marco Polo" was renewed by Netflix for a 10-episode second season, which premiered on July 1, 2016.


Mechanismus účinku.

Favipiravir funguje jako selektivní a účinný inhibitor virové RNA-dependentní RNA-polymerázy (RdRP). Předpokládá se, že je metabolizován na favipiravir-ribofuranosyl trifosfát (T-705 RTP), který je analogem adenosinu a guaninu. Virová RdRP ho využije jako substrát syntézy a T-705 RTP tím zablokuje katalytickou doménu enzymu. Jiný výzkum naznačuje, že způsobuje transverzi RNA nukleotidů (puriny na pyrimidiny a naopak) a tím indukuje letální mutace virové RNA.  Klíčovou roli v aktivačním procesu antivirotika hraje lidská hypoxantin-guanin fosforibosyltransferáza (HGPRT). Favipiravir neinhibuje syntézu lidské RNA nebo DNA a není toxický pro lidské buňky.

Testování v praxi.

Favipiravir byl v Japonsku roku 2014 schválen pro léčbu virových onemocnění, zejména v případech, kdy byl neúčinný přípravek Tamiflu. Schvalování se protahovalo od roku 2011 poté, co se na zvířecích modelech objevil potenciálně teratogenní efekt favipiraviru na embrya a užití bylo pozastaveno. V USA byla pod dohledem Úřadu pro kontrolu potravin a léčiv v březnu 2015 dokončena 3. fáze klinického testování při léčbě chřipky.  V roce 2014 byl během epidemie eboly v západní Africe testován při léčbě eboly. Předběžné výsledky ukázaly snížení míry úmrtnosti u pacientů s nižší koncentrací viru v krvi, ale žádný účinek nenastal u skupiny s vyšší koncentrací viru, více ohrožené úmrtím. Koncepci studie a nedostatečnost v interpretaci dat kritizoval epidemiolog Scott Hammer s dalšími vědci za užití pouhého přístupu historické kontroly, bez porovnání léčené a neléčené skupiny.  Favipiravir se jeví jako širokospektrální antivirotikum a mohl by být využit k léčbě vzácných nebo nově vzniklých virových infekcí. V únoru 2020 byl Favipiravir testován ve Wu-chanu a Šen-čenu v Číně. Podle čínských vědců se ukázal jako účinný lék na COVID-19, byl v Číně doporučen pro léčbu a byla proto spuštěna jeho výroba pro kterou čínský výrobce získal licenci v r. 2016 (základní dvacetiletá ochrana patentu vypršela v r. 2019 - generické produkty se připravují v Indii, a také v Rusku a na Ukrajině).

Favipiravir, komerční označení T-705, Avigan, favilavir je antivirotikum vyvinuté japonskou firmou Toyama Chemical (filiálka Fujifilm group), které je účinné proti RNA virům. Stejně jako v případě jiných látek s podobným účinkem (T-1105 a T-1106) jde o derivát pyrazinkarboxamidu. Při testování na zvířatech byl favipiravir účinný proti virům chřipky (Orthomyxoviridae), západonilské horečky, žluté zimnice (Flaviviridae), slintavky a kulhavky (Picornaviridae), horečce údolí Rift (Phlebovirus) a dále Arenaviridae, Bunyaviridae, enterovirům. Méně účinný je proti viru Zika nebo viru vztekliny.

Favipiravir, sold under the brand name Avigan or Abigan, is an antiviral medication used to treat influenza in Japan. It is also being studied to treat a number of other viral infections. Like the experimental antiviral drugs (T-1105 and T-1106), it is a pyrazinecarboxamide derivative.


Dětství a vzdělání.

Weir se narodil v Kalifornii jako jediný syn fyzika a inženýrky. Když mu bylo osm let, jeho rodiče se rozvedli. Weir vyrůstal na klasickém sci-fi – například na pracích Athura C. Clarka a Isaaca Asimova. V patnácti letech začal jako programátor pracovat pro "Sandia National Laboratories". Na Kalifornské univerzitě v San Diegu studoval počítačové vědy, nakonec však školu nedokončil. Pracoval jako programátor pro několik softwarových společností jako AOL, Palm, MobileIron a Blizzard, kde pomáhal vytvořit světově proslulou hru.

Bibliografie.

Weir začal psát kolem svých dvaceti let a všechny své výtvory publikoval na internetu. Zvýšenou pozornost mu obstarala kratičká povídka "The Egg", která byla dokonce zadaptovaná několika youtubery na krátkou hru.  Velkou slávu mu ale přinesla až jeho první publikovaná kniha – "Marťan". Weir "Marťana" původně publikoval na svých stránkách, ale na žádost čtenářů dal knihu k dispozici v elektronické podobě. "Marťan" byl prodáván za 99 centů a brzy se objevil v seznamu bestsellerů. Weir byl kontaktován literárním agentem a práva na knihu prodal společnosti "Crown Publishing Group." Tištěná verze knihy dosáhla v bestsellerovém žebříčku časopisu "The New York Times" dvanáctého místa, "The Wall Street Journal" se nechal slyšet, že ""Marťan" je nejlepší čistokrevná sci-fi za posledních několik let". Kniha byla v roce 2015 zfilmována Ridleym Scottem, hlavní roli si zahrál Matt Damon. V Česku si film "Marťan" odbyl premiéru 1. října 2015.  Další jeho kniha přeložená do češtiny je Artemis. (EN vydání 2017, česky 2018)  Další Andyho kniha je třeba Zhek – "spíše tradiční sci-fi s mimozemšťany, telepatií a podobně" řekl Andy.

Osobní život.

Weir žije v Mountain View v Kalifornii v najatém dvoupokojovém bytě. Trpí fóbií z létání, proto nenavštívil natáčení "Marťana", které probíhalo převážně v Budapešti. V roce 2015 navštívil Johnsonovo vesmírné centrum v Houstonu a Comic-Con v San Diegu, musel se ale podrobit terapii a brát medikaci, aby byl schopný cestovat letadlem.

Andy Weir (* 16. června 1972) je americký spisovatel a softwarový inženýr. Světově se proslavil románem "Marťan" (v originále "The Martian"), který Ridley Scott v roce 2015 převedl na filmová plátna.

Andrew Taylor "Andy" Weir (born June 16, 1972) is an American novelist whose debut novel in 2011, "The Martian", was later adapted into a film of the same name directed by Ridley Scott in 2015. He received the John W. Campbell Award for Best New Writer in 2016. He also worked as a computer programmer for much of his life.