Okolnosti a vyšetřování požáru.

V kinosále plném dětí byly uzamčeny nouzové východy. Volný tak byl jen jeden východ, který v nastalém zmatku mnozí lidé nenašli. Vyděšené děti volaly svým příbuzným a loučily se s nimi. Někteří lidé skákali i z oken. Jedenáctiletý Sergej Moskalenko po skoku ze čtvrtého patra, kde se nachází několik kinosálů a herní zóna pro děti, upadl do komatu. V nákupním centru také nebyl slyšet nouzový alarm, a to proto, že buď vůbec nebyl nainstalován nebo proto, že byl záhy po vypuknutí požáru vypnut pracovníkem ostrahy.  V souvislosti s vyšetřováním příčin požáru zadržela policie technického ředitele vyhořelého nákupního centra, nájemce prostor, kde požár pravděpodobně vznikl, dva zaměstnance z hasičské služby centra a další osoby. Policie zjistila, že v centru nefungoval správně automatický hasicí systém. Požární alarm podle vyšetřování vypnul jeden z členů ostrahy. Vlastní příčina požáru nebyla ke konci března ještě definitivně stanovena, ale vyšetřovatelé měli za nejpravděpodobnější možnost elektrického zkratu. Pozdějším šetřením byla oficiální příčinou stanovena závada na elektroinstalaci. Voda z tajícího sněhu na střeše budovy pronikala do svítidla, umístěného nad suchým dětským bazénkem s plastovými a pěnovými hračkami. Oficiální verze dále uvádějí, že poté došlo ke zkratu ve svítidle, z neznámého důvodu nereagovaly jističe v okruhové rozvodnici a posléze odkapávající plast z tavícího se difuzoru svítidla zapálil předměty v bazénku.  Nicméně, pojem "zkrat" je v takových případech velmi zavádějící, v této situaci jistič zkratovaný okruh okamžitě odpojí. K tomu také, viz záznam z kamer, došlo - pochopitelně až chvíli po vzniku požáru, vlivem destrukce izolace a následném zkratu přívodního vedení, či přímo svítidel. Mohlo by způsobit dlouhodobější zatékání postupnou oxidaci svorek, tudíž zvýšení přechodového odporu a následné zahřívání spojů, což běžné jističe nezaregistrují. To by se však projevovalo dlouhodobým pomrkáváním řady svítidel a několik desítek minut silným zápachem i viditelným dýmem před vznikem požáru. Mohla by tedy spíše být příčinou porucha LED zdroje ve svítidle a následné ohřátí LED zvýšeným proudem, či vznícení samotného driveru.  Systém klimatizace neustále pracoval v běžném provozním režimu, nezahájil odsávání kouře na základě povelu z EPS. Napomohl tak velmi rychlému rozšíření kouře, jedovatých zplodin a samotného požáru. Automatické spuštění stabilního hasicího zařízení nebylo zahájeno, jelikož v něm nebyla přítomna voda z důvodu častého zamrzání. Zřejmě dřívější plané poplachy způsobily, že pracovník ostrahy vypnul akustickou signalizaci požáru. Kouř záhy zaplnil většinu přístupových komunikací kinosálů a uvěznil zde diváky. Jedna z osob zde znemožnila otevření dveří, aby se v nastálé panice tudy nepokuoušeli lidé uniknout - vběhli by ještě do většího nebezpečí. Největší počet osob, zejména dětí, zde čekal na příchod hasičů, avšak jedovaté zplodiny a následný požár se do sálu bohužel dostaly mnohem dříve.  Hmotná škoda způsobená požárem nákupního centra Zimní višeň je odhadována na 4 miliardy rublů, tj. asi 1,55 miliardy Kč.

Následky požáru.

V důsledku požáru začala probíhat od začátku dubna 2018 akce, při níž ruští hasiči nacvičovali evakuaci lidí v obchodních centrech se zaměřením na kinosály. K 23. dubna bylo zkontrolováno 38 tisíc objektů po celém Rusku a v každém druhém byly nalezeny závady, kterých bylo napočítáno na 140 tisíc.

Reakce na neštěstí.

Reakce veřejnosti a představitelů v Rusku.

Do ulic v Kemerovu vyšlo po tragickém požáru několik tisíc demonstrantů, kteří požadovali odstoupení dlouholetého gubernátora Kemerovské oblasti Amana Tulejeva a starosty Kemerova Ilji Seredjuka. Tulejev oznámil 1. dubna v dopisu prezidentu Vladimiru Putinovi, že ze své funkce odstupuje, protože to neštěstí je pro něj „těžkým břemenem“. Jeho rezignaci Putin přijal.  Prezident Putin přiletěl do Kemerova dne 27. března 2018, setkal se s občany města a položil kytici květin u místa neštěstí. Na den 28. března 2018 vyhlásil státní smutek pro celou zemi.

Reakce zahraničních představitelů.

Z celého světa přicházely brzy po neštěstí projevy soustrasti od vedoucích politiků. Lítost nad neštěstím vyjádřily hlavy států SNS: prezident Ázerbájdžánu Ilham Alijev, prezident Arménie Serž Sarkisjan, prezident Běloruska Alexandr Lukašenko, prezident Kazachstánu Nursultan Nazarbajev, kyrgyzský prezident Sooronbay Jeenbekov, prezident Moldavska Igor Dodon, prezident Tádžikistánu Emómalí-ji Rahmón a prezident Uzbekistánu Šavkat Mirzijojev. Alexander Lukašenko také na znamení smutku a solidarity s Ruskem nařídil, aby byly spuštěny státní vlajky a zrušen zábavní program ve vysíláni televize.  Generální tajemník Rady Evropy Thorbjørn Jagland poslal prezidentu Ruska Putinovi kondolenční dopis. Z vůdčích představitelů zemí Evropské unie vyjádřili soustrast prezident České republiky Miloš Zeman, rakouský kancléř Sebastian Kurz, kancléřka Spolkové republiky Německo Angela Merkelová, prezident Řecka Prokopis Pavlopulos, předseda vlády Bulharska Bojko Borisov, prezidentka Litvy Dalia Grybauskaitė, prezidentka Estonska Kersti Kaljulaid, prezident Finska Sauli Niinistö a prezident Polska Andrzej Duda. S prohlášením soustrasti vystoupily také francouzská a izraelská velvyslanectví v Moskvě. Soustrast příbuzným vyjádřila předsedkyně vlády Velké Británie Theresa Mayová.  Zástupce Spojených států projevil jménem amerického národa lítost během telefonického rozhovoru z Bílého domu o vyhoštění 60 ruských diplomatů v souvislosti s kauzou Skripalových. Soustrast vyslovil rovněž americký velvyslanec v Rusku John Huntsman. Hlubokou soustrast v souvislosti s tragédií vyslovili také papež František, egyptské ministerstvo zahraničních věcí, prezident Brazílie Michel Temer, prezident Turecka Recep Tayyip Erdoğan, emír Kuvajtu Sabah al-Ahmad as-Sabah a emír Kataru Tamím ibn Hamad Al Sání.  Za Ukrajinu kondolovali prezident Petro Porošenko, předseda vlády Volodymyr Hrojsman a ministr zahraničních věcí Pavlo Klimkin. Dále se s projevy soustrasti připojili prezident Srbska Aleksandar Vučić, Eurasijská ekonomická komise a prezident Čínské lidové republiky Si Ťin-pching.

Dne 25. března 2018 v 17 hodin místního času došlo k požáru nákupního centra Zimní višeň v Kemerovu na Sibiři v Ruské federaci, během kterého zemřelo nejméně 64 lidí, z toho 41 dětí. Kromě toho uhynulo asi 200 zvířat v zookoutku.

On 25 March 2018 at 16:00 local time (9:00 UTC), a fire that engulfed the Winter Cherry shopping mall and entertainment complex in Kemerovo, Russia. It killed at least 60 people (more than half of which children) according to official statements. The blaze started somewhere on the top floor of the four-story complex, and people were seen jumping from windows to escape it. 100 people were evacuated, and another 20 were rescued. Others claim the number of people killed in fire is being covered up, and that the real figure runs into the hundreds. According to the Russian authorities the source of these rumors was a Ukrainian prankster who called the morgue posing as an emergency services officer.


Působení v ozbrojených složkách.

V roce 1999 absolvoval vojenskou akademii v Saint Cyr a v roce 2003 byl jako jeden z mála uchazečů vybraný do elitní četnické jednotky GIGN. V roce 2005 byl nasazený v Iráku a za svoji peacekeepingovou práci obdržel vyznamenání "Croix de la Valeur Militaire". Po svém návratu do Francie působil v republikánské gardě a měl na starosti ostrahu prezidentského paláce. V roce 2017 se stal zástupcem velitele četnictva v regionu Aude. Během státního pohřbu byl posmrtně povýšen do hodnosti plukovníka.

Tragická smrt při teroristickém útoku v Trébes.

Arnaud Beltrame nabídl pachateli teroristického útoku, Redouane Lakdimovi, že se vymění za ženu, kterou Lakdim držel jako rukojmí. Lakdim souhlasil. Beltrame nechal zapnutý svůj mobil, díky čemuž byly protiteroristické jednotky GIGN lépe informovány. Zhruba po třech hodinách se Beltrame pokusil teroristu odzbrojit a zároveň křikem vyzval intervenční jednotky, aby zaútočily. GIGN vnikly do obchodu a Lakdima zastřelily. Beltrame byl postřelen na předloktí, na ruce a na noze, ale příčinou smrti, k níž došlo o několik hodin později v nemocnici, byla hluboká řezná rána na krku.  Francouzský prezident Emmanuel Macron ho téhož dne veřejně označil za hrdinu, který předvedl mimořádnou statečnost a obětavost. Bratr Beltrameho Beltrama Cedric uvedl pro francouzský rozhlas RTL, že Arnaud si „byl dobře vědom toho, že nemá téměř žádnou šanci, bylo mu jasné, co dělá“. Jeho čin byl „nad rámec služebních povinností“. „Kdybychom ho neoznačili za hrdinu, už nevím, co by člověk musel udělat, aby se hrdinou stal. Myslím, že jde o slovo, které je v souvislosti s ním vhodné použít za těchto tragických okolností.“

Osobní život.

Arnaud Beltrame byl svobodný zednář a praktikující katolík, který měl svoji konverzi zažít kolem roku 2008. Byl ženatý, nicméně se svojí manželkou Marielle byl ale oddaný pouze civilně a na červen plánoval uzavřít také církevní sňatek. Byl bezdětný.

Arnaud Jean-Georges Beltrame (18. dubna 1973, Étampes – 24. března 2018, Carcassonne) byl francouzský četník, který zahynul při teroristickém útoku v Trèbes 23. března 2018.

Arnaud Jean-Georges Beltrame (; 18 April 1973 – 24 March 2018) was a lieutenant colonel in the French Gendarmerie nationale and deputy commander of the Departmental Gendarmerie's Aude unit, who was killed by a terrorist at Trèbes after having exchanged himself for a hostage. French President Emmanuel Macron said that Beltrame deserved "the respect and admiration of the whole nation." For his bravery and adherence to duty he was posthumously promoted to colonel and made a Commander of the Legion of Honour.


Rekreace.

Území okolo průsmyku je poseto četnými horskými chatami, které sezónně obývají obyvatelé metropolitní oblasti Seattle. Obec má asi 150 permanentních rezidentů. Nejvíce se zde provozují zimní sporty, ale venkovní rekreace je zde provozovatelná po celý rok.  Transkontinentální turistická stezka Pacific Crest Trail prochází průsmykem, který poskytuje i ostatní turistické stezky, které mohou být v létě použity k pěší turistice a šplhání, v zimě k běhu na lyžích a chůzi ve sněžnicích.  V průsmyku se nachází také The Summit at Snoqualmie, skupina lyžařských středisek, kterou provozuje společnost Boyne USA Resorts. Skládá se ze čtyř středisek, kterými jsou Alpental, Summit West, Summit Central a Summit East. Jedná se o nejbližší lyžařská střediska k Seattlu, takže o víkendech jsou často přeplněná.  V zimě jsou východně od průsmyku obzvlášť populární sněžné skútry. V létě oblaka křižují paraglidingoví a hang glideroví nadšenci, kteří přistávají u jezera Keechelus.

Historie.

Snoqualmijský průsmyk dobře znali místní původní obyvatelé. Společnost Hudsonova zálivu sem vysílala na začátku předminulého století trapery a obchodníky, kteří věděli o průsmyku, ale informace o jeho využití jsou nejasné. Dost možná ho jako jeden z prvních bělochů využil A. C. Anderson, který vedl svůj dobytek přes pohoří v roce 1841 skrz průsmyk, který nazval Sinahomišským.  George B. McClellan a jeho poručík Abiel W. Tinkham prozkoumali okolí průsmyku v letech 1853 a 1854. Jejich cílem bylo najít průsmyk, který by byl pro železnici vhodnější než Nacheský průsmyk, kde pohoří překračovala Nacheská stezka. Začali na východě a dostali se až k Yakimskému průsmyku. Tinkham pak pokračoval po západní straně po proudu řeky Cedar. McClellan se kvůli nepříznivým zprávám od Indiánů rozhodl průsmyk samotný neprozkoumat.  V roce 1856 major J. H. H. Van Bokkelen z dobrovolnické milice teritoria Washington prošel průsmykem na průzkumné misi. V roce 1858 se skrz průsmyk vydalo několik koní s nákladem, kteří mířil do dolů na východní straně hor. V roce 1865 několik obyvatel Seattlu, včetně Arthura A. Dennyho prozkoumalo řeku Cedar, Snoqualmijský průsmyk a Nacheský průsmyk. Poté ohlásili, že Snoqualmijský průsmyk je lepší cestou přes pohoří než stará Indiánská cesta přes Yakimský průsmyk. V roce 1867 tak byla přes průsmyk postavena placená cesta. Sice ji mohly používat i vozy, ale dlouhá léta je využívaly pouze koně s náklady a honáci dobytka.  Železnice Chicago, Milwaukee and St. Paul Railway dokončila trať skrz průsmyk v roce 1909. Ve stejném roce byla postavena i vylepšená cesta pro vozy. Dálnice zde byla otevřena roku 1915.  V roce 1927 dostala dálnice oficiální označení U.S. Route 10 a v roce 1931 byla poprvé na zimu ošetřena pluhem a otevřena. V roce 1933 byl na průsmyku vyznačen první lyžařský svah a v roce 1934 byla dálnice konečně zpevněna.  V roce 1969 byla v průsmyku vybudována mezistátní dálnice Interstate 90 a v roce 1980 byla založena společnost Mountains to Sound Greenway Trust, jejíž cílem je chránit malebnost dálničního koridoru v okolí průsmyku.

Snoqualmijský průsmyk je horský průsmyk, který používá mezistátní dálnice Interstate 90 k překročení Kaskádového pohoří. Jeho vrchol má nadmořskou výšku 921 metrů a leží na hranici okresů King a Kittitas v americkém státě Washington. Jedná se o největší ze tří cest přes Kaskádové pohoří, které jsou otevřeny po celý rok, kam patří také Stevensův průsmyk na severu a Bílý průsmyk na jihu. Tudy procházející Interstate 90 je hlavní komerční spojkou mezi Seattlem a místy východně od pohoří a denně tudy projede průměrně 27 087 vozidel.

Snoqualmie Pass is a mountain pass that carries Interstate 90 (I-90) through the Cascade Range in the U.S. state of Washington. The pass summit is at an elevation of, on the county line between Kittitas County and King County.


Produkce.

Vývoj.

Dne 16. května 2017 prezident ABC Channing Dungey oznámil na prezentaci ABC, že dal přímý povel k objednání spin-offu seriálu "Chirurgové". Stacy McKee, dlouhodobá scenárista a výkonná producentka "Chirurgů" byla oznámena jako tvůrkyně a výkonná producentka, společně se Shondou Rhimes a Betsy Beers. Režisér oceněný cenou Emmy Paris Barclay byl také oznámen jako výkonný producent. Stanice oznámila, že název seriálu bude "Stanice 19".  Díl "Chirurgů", který sloužil jako backdoor pilotu se měl původně vysílat na podzim roku 2017, namísto toho byl vysílán v březnu 2018. Díl představil hlavní postavu ze spin-offu, Andy Herreru. Dne 11. května 2018 stanice objednala druhou řadu seriálu. Dne 10. května 2019 seriál získal třetí řadu, jejíž premiéra se uskutečnila 23. ledna 2020. V březnu 2020 stanice objednala čtvrtou řadu.

Casting.

Dne 26. července 2017 byla obsazena Jaina Lee Ortiz do hlavní ženské role. V září roku 2017, bylo oznámeno, že Jason George, který hrál doktora Bena Warrena od šesté řady v seriálu "Chirurgové". Nadále se bude objevovat pravidelně v seriálu "Chirurgové", než začne produkce spin-offu. Dne 6. října byl obsazený do role Jacka herec Grey Damon, herec Jay Hayden do role Travise, Okieriete Onaodowan do role Deana, Danielle Savre do role Mayi a Barrett Doss do role Victorie. Krátce na to následovalo obsazení Miguela Sandovala do role kapitána Pruitta, a Alberta Frezza do role policisty Ryana.

Natáčení.

Natáčení seriálu začalo dne 18. října 2017. Natáčení seriálu se odehrává převážně v Los Angeles.

Stanice 19 je americký dramatický televizní seriál, jehož tvůrkyní je Stacy McKee. McKee, Shonda Rhimes, Betsy Be a Paris Barclay jsou výkonnými producenty. Seriál je spin-offem seriálu "Chirurgové" a sleduje životy skupiny hasičské stanice 19 v Seattlu. Seriál je produkován společnostmi Shondaland a ABC Studios. Hlavní role hrají Jaina Lee Ortiz, Jason George, Grey Damon, Barrett Doss, Alberto Frezza, Jay Hayden, Okieriete Onaodowan, Danielle Savre a Miguel Sandoval.

Station 19 is an American action-drama television series created by Stacy McKee for ABC that premiered on March 22, 2018. It is the second spin-off of "Grey's Anatomy" (after "Private Practice"). Set in Seattle, the series focuses on the lives of the men and women at Seattle Fire Station 19. It stars Jaina Lee Ortiz, Jason George, Grey Damon, Barrett Doss, Alberto Frezza, Jay Hayden, Okieriete Onaodowan, Danielle Savre, and Miguel Sandoval.


Historie.

Od počátků christianizace bylo město Girona sídlem biskupství, které sídlilo při katedrále Panny Marie a současně spravovalo kostel svatého Felixe vystavěný nad hrobem tohoto mučedníka blízko městských hradeb. V době arabské nadvlády v roce 717 se Arabové rozhodli vystavět zde mešitu. V roce 785 se Girona osvobodila z arabské nadvlády, když se vzdala Karlovi I. Velikému a uchýlila se pod ochranu Franské říše. V roce 882 se zformovala první komunita kanovníků a v roce 908 byl kostel znovu vysvěcen.

Průběh výstavby.

Podle záznamů, jež se dochovaly počínaje rokem 1015, se katedrála nacházela v té době v žalostném stavu. Biskup Pedro Roger (syn Rogera I. z Carcassonne) dokončil důležité opravy zdí a střešní krytiny. Aby získal prostředky na uhrazení výdajů za opravy katedrály, prodal svému švagrovi Ramónu Borellovi, hraběti z Barcelony, kostel svatého Daniela, za který obdržel 100 uncí zlata. O čtyři roky později, v roce 1019, mohly být zahájeny práce na klášteře a přilehlých budovách; k dalšímu rozšíření v románském slohu pak došlo ještě v roce 1031 a 1064. Po provedení dalších rekonstrukčních prací byl kostel opětovně vysvěcen v roce 1038. K tomuto roku se datují dvě důležité práce, které pravděpodobně pochází z dílen v Rosellónu: biskupská stolice a oltář bohatě zlacený díky 300 uncí zlata z pozůstalosti hraběnky Ermesindy. Po přestavbě ve 12. století doznala změn i původní podoba kláštera. V roce 1081 se začalo se stavbou věže přiléhající k jižní straně kláštera a která byla dokončena v roce 1117.  Na konci 13. století bylo navrženo katedrálu rozšířit, neboť se již v té době jevila jako nedostačující. Pro tento účel pokladník Guillén Jofré vydal 10 000 katalánských sueldos; práce započaly ale až po roce 1312. Změna spočívala v nahrazení původního románského kněžiště tvořeného apsidou kněžištěm gotickým, doprovázeným chórovým ochozem a na něj navazujícími devíti polygonálními kaplemi. Stavebními pracemi byl pověřený Enrique de Narbona (Henri de Fauran). Po jeho smrti práce vedl jeho bratr Jaime Faverán (Jacques de Fauran), architekt katedrály v Narbonne. V jeho práci pak dále pokračovali architekti Guillermo Cors, Francisco Saplana a Pedro Sacoma, který tuto etapu rekonstrukce dovršil v roce 1347. Jakmile byla tato část dokončena, architekt Guillermo Monry pokračoval rozšířením části chóru sousedícího s kněžištěm, práce dokončil roku 1368.  Výstavba hlavní části katedrály původně plánované jako trojlodní byla pozastavena po návrhu pokračovat ve stavbě pouze jednou lodí. Návrh se setkal s prudkou kritikou barcelonských architektů a diskuse, která se na toto téma rozpoutala, trvala pak s přestávkami plných 50 let. V letech 1386 a 1416–17 byly svolány komise expertů, vážených architektů a stavitelů. Rozhodnutí padlo na poradě těchto expertů roku 1417. Především barcelonští stavitelé pochybovali o technické proveditelnosti jednolodního řešení. V průběhu debaty přitom postupně vítězila estetická kritéria prosazovaná kapitulou nad kritérii technickými. Rozhodnutí vybudovat podélný trakt katedrály jako jednolodí bylo odůvodněno tím, že bude "„krásnější a pozoruhodnější“". Práce se ujal mistr Guillermo Bofill. Propojení podle původního plánu vybudovaného závěru katedrály s jedinou, rozměrnou lodí vyřešil příčnou zdí s arkádou o třech obloucích. Vybudováním ohromné lodi o délce 50 m, šířce 23 m a výšce 34 m vznikl v celosvětovém měřítku jedinečný, dodnes nepřekonaný monument gotické architektury. Mistr Bofill se dokončení prací nedožil, poslední část byla dokončena až v 16. století mistrem José Ferrerem. Až v roce 1604 bylo zbořeno původní, do té doby dochované románské průčelí.

Budova.

Hlavní přístupové schodiště před katedrálou bylo zbudováno v roce 1607. Barokní fasáda pochází z roku 1730, zachováno bylo gotické sloupořadí svatého Michala na severní straně katedrály a sloupořadí Apoštolů, dokončené ve 14. století, na straně jižní.

Průčelí katedrály.

Stavba průčelí katedrály započala roku 1606, práce se ale zpožďovaly a do roku 1680 nepokračovaly vůbec; v následujících letech poté pak jen pomalu a s opětovnými přestávkami. Práce nebyly zcela dokončeny ještě ani v roce 1960; po následující dva roky místní sochaři Josep M. Bohigas, Antoni Casamor, Jaume Busquets a Domènec Fita pracovali na monumentálních sochách, jež byly instalovány do prázdných výklenků.  Průčelí je vybudováno ve stylu barokního klasicismu. Vstupní portál zdůrazňuje rozměrná sloupová přízední konstrukce s nikami, která je po způsobu oltáře rozdělena do tří etáží. Nad nejvyšší etáží na ni nasedá mohutné kruhové okno s trojúhelným frontonem, v němž je umístěna též kartuše s datací 1733. Pod korunní římsou je fasáda doplněna ještě arkádou, tvořenou sedmi segmentově ukončenými okny. Niky všech tří etáží fasády průčelí jsou osazeny sochami zhotovenými ve 20. století.

Interiér.

Interiér je tvořen jedinou lodí s gotickou křížovou klenbou o čtyřech polích nesenou opěrnými pilíři, mezi nimiž jsou situovány postranní kaple. Ve východní části lodě (u presbytáře) prostor osvětlují velká lomená gotická okna s kružbami. Pod nimi probíhají okénka triforia, plynule navazujícího na triforium v presbytáři. Hlavní loď od závěru katedrály dělí příčná zeď prolomená arkádou o třech lomených obloucích. Větší střední oblouk ústí do presbytáře, nižší oblouky po stranách do chórového ochozu. Na nad oblouky je prolomena trojicí kruhových oken. Dvě menší okénka po stranách po způsobu rozety zdobí kružbový obrazec. Výrazně větší střední okno, které dosahuje až ke klenbě již kružbou opatřeno není, stejně jako při popisu průčelí zmíněné kruhové okno v protilehlé, západní stěně. Okna presbytáře s vitrajemi pocházejí ze 16. století.  Katedrála je vybavena jednoduchými lavicemi ze 16. století. Navzdory jejich kvalitní řezbářské výzdobě působí v prostoru monumentální katedrály poněkud skromně. Důležitou prací je biskupská stolice mistra Eloye. Zachovala se ještě také románská biskupská stolice vytesaná z jednoho kusu mramoru. Moderní varhany z roku 1943, umístěné nikoli na kruchtě, která v katedrále není vybudována, ale přímo na podlaze v prostoru lodi, nahradily nástroj ze 16. století postavený mistrem J. Bordonsem.

Presbytář.

V presbytáři se nachází hlavní oltář. Pochází ze 14. století, je zdoben zlacením a smaltem a patří k cenným gotickým zlatnickým památkám. S pracemi na oltáři začal mistr Bartomeu v roce 1325, pak pokračoval Ramón Andreu z Gerony a dokončil je Pedro Bernés asi kolem roku 1358. Motivem výzdoby, která je tvořena jednotlivými reliéfy umístěnými v několika řadách nad sebou, je život Ježíše Krista. Rozměrnější střední reliéf zobrazuje Madonu s malým Ježíšem. Zlacený baldachýn nad oltářem je nesen čtyřmi sloupy a byl zhotoven mezi roky 1320 a 1326 pravděpodobně týmiž mistry jako ostatní výzdoba. Románská oltářní menza o šířce 2,5 m a hloubce 1 m je opracována z mramoru. Původní bohatá zlacená reliéfní výzdoba z alabastru vykládaná drahými kameny byla prodána v roce 1809 francouzským vojákům, aby bylo možné zaplatit daně, jež Francouzi sami vyhlásili.

Kaple.

V kaplích přiléhajících k chórovému ochozu a k lodi je dochována řada především barokních, bohatě zdobených oltářů.

Vitraje.

Okna katedrály pocházejí zhruba ze tří období. Nejstarší vitraje se přisuzují Mistru presbytáře. Novější vitraje jsou přisuzované Guillemu de Letumgard a byly zhotoveny na začátku druhé poloviny 14. století. Nejvýznamnější z nich je Kalvárie situovaná v centru chórového ochozu a velká vitraj Antoni Thomase na jižní straně katedrály. Vznik ostatních vitrají spadá do pozdější doby. Z nich vynikají zejména vitraje z první třetiny 18. století, umístěné v obou rozměrných kruhových oknech, které jsou prací barcelonského mistra Francesca Saladrigy. Jsou považovány za jedny z nejlepších vitrají španělského baroka. Nejnovější vitraje pochází až ze začátku 20. století.  Kolem poloviny 18. století byla značná část vitrají poškozena, zvláště rozety, aniž by se přesně vědělo jak a proč k poškození došlo. Restaurátorské práce začaly téměř ihned, ještě před koncem století. Následkem nevhodné techniky použité při restaurátorských pracích však na opravených oknech po čase oproti původním originálům vybledly barvy. Na konci 20. století byl proveden výzkum a nové restaurátorské práce. Snaha zmenšit nepříznivý dojem z přítomnosti příliš světlých oken, kterými pronikalo více světla, a zlepšit ztracenou kresbu vitrají byla však úspěšná jen částečně, některé škody jsou nenapravitelné.

Hrobky.

Katedrála v Gironě ukrývá jak v kostele, tak i v klášteře mnoho hrobů. Četné hrobky biskupů, příslušníků královských rodin, šlechticů, umělců, architektů a ostatních významných osob jsou cennými uměleckými pracemi. Jsou rozmístěny po celé katedrále. Mezi nimi vynikají zejména tyto hrobky:  V kaplích svatého Bernarda, svaté Marty, svatého Isidra, Naděje a svaté Eleny jsou umístěny různé hrobky z 13. až 16. století. Kromě ostatních sarkofágů je možno v podlaze ambitu kláštera vidět velké množství náhrobních desek s nápisy a příslušnými erby.

Museum.

V kapitulní síni a sakristii katedrály je muzeum, ve kterém jsou uloženy cenné umělecké předměty, mezi jinými především:

Ambit.

Románský ambit, jehož autorem je Arnau Cadell, pochází z 12. století. Ambit má lichoběžníkový půdorys ohraničený již dříve existujícími hradbami, zdí katedrály a budovami, jež se dochovaly z dřívějších dob. Arkády ambitu mají zdvojené sloupy s hlavicemi zdobenými rostlinnými a zoomorfními motivy. Kaple je prací mistra Bartomeu. Ambit katedrály v Gironě je považován ze jeden z umělecky nejcennějších v celém Katalánsku.

Kuriozity.

Anděl.

Na nejvyšším místě katedrály na špici věže je umístěna soška připomínající anděla. Původně měla soška jako zpodobení Víry oči zavázané šátkem. Po restaurátorských pracích byla zpět socha osazena bez šátku přes oči, protože socha byla známa jako anděl pro svá křídla a také proto, že šátek přes oči nebyl pro velkou vzdálenost ze země vidět.

Zkamenělá čarodějnice.

Tato socha vsazená do zdi poblíž Carlemanyho věže je jediným chrličem ve tvaru lidské postavy na katedrále. Podle legendy žila kdysi jedna žena, která se věnovala čarodějnictví. Aby ukázala svou nenávist k náboženství, měla ve zvyku házet kameny na budovu katedrály. Jednoho dne božím zásahem zkameněla a pak ji umístili na katedrálu, aby z jejích úst už nevycházely kletby a zlořečení, nýbrž jen čistá dešťová voda.

Katedrála Panny Marie v katalánském městě Girona (Španělsko) se nachází na nejvýše položeném místě ve městě. Stavba je se šířkou 22,98 m nejširší jednolodní gotickou katedrálou na světě. Stavba započala v 11. století v románském slohu, ve výstavbě se pak pokračovalo ve 13. století už ve slohu gotickém, zachován zůstal románský ambit a také věž. Katedrála byla dostavěna v 18. století, práce na výzdobě průčelí katedrály byly však dokončeny až ve 20. století.

Girona Cathedral, also known as the Cathedral of Saint Mary of Girona (in Catalan: "Catedral de Santa Maria de Girona" or simply "Catedral de Girona"), is a Roman Catholic church located in Girona, Catalonia, Spain. It is the seat of the Roman Catholic Diocese of Girona. The cathedral's interior includes the widest Gothic nave in the world, with a width of, and the second-widest of any church after that of St. Peter's Basilica (for comparison, the width of the nave of Reims Cathedral is 14.65 m, Saint-Étienne de Sens, 15.25 m and 12 m, in Notre Dame de Paris). Its construction was begun in the 11th century in the Romanesque architectural style, and continued in the 13th century in the Gothic style. Of the original Romanesque edifice only the 12th-century cloister and a bell tower remain. The second bell tower was completed in the 18th century.


Životopis.

Po absolvování finanční a ekonomické fakulty na státní škole správy École nationale d'administration v roce 1969, se stal generálním tajemníkem provincií Jilfy, Adraru, Batiny a Al-Masily a poté guvernérem provincií Adraru Tijaratu a Tizi Wuzu.  V roce 1991 nastoupil do funkce náměstka ministra vnitra, kde byl odpovědný za místní komunity. Od roku 1999 vystřídal několik ministerských pozic. Jako první byl ministrem komunikace a kultury, od roku 2000 do 2001 ministrem místních komunit a ministrem pro bydlení a územní plánování se stal od roku 2001 do 2002.  Ministrem se opět stal o deset let později, kdy 3. září 2012 do 25. května 2017 zastával funkci ministra pro bydlení a územní plánování. Po parlamentních volbách v květnu 2017 ho prezident Abdelazíz Buteflika jmenoval 24. května 2017 předsedou vlády. Jeho jmenování bylo alžírskými politickými elitami považováno za překvapivé, kteří očekávali, že bude znovu jmenován Abdelmalek Sellal. Nicméně jako předseda vlády působil méně než tři měsíce. Abdelazíz Buteflika ho propustil z postu premiéra a jmenoval Ahmeda Ouyahii, který ho nahradil 15. srpna 2017.  V dubnu 2019 na nátlak armády i veřejnosti, kdy po rozsáhlých protestech prezident Abdelazíz Buteflika svou kandidaturu na prezidentské volby stáhnul, odstoupil z funkce a volby byly odloženy na neurčito. Abdal Madžíd Tabbúni 27. září 2019 oznámil, že bude kandidovat na prezidentské volby odložené na 12. prosince 2019. V prvním kole prezidentských volbách získal 58,15% hlasů. Jeho jmenování prezidentem se uskutečnilo 19. prosince, kdy obdržel Národní řád za zásluhy od zastupujícího prezidenta Abdalkádira Binsaláha.

Abdal Madžíd Tabbúni, (* 17. listopadu 1945, Mécheria, Alžírsko) je alžírský politik, bývalý předseda vlády a od roku 2019 je také 8. prezidentem Alžírska.

Abdelmadjid Tebboune (; born 17 November 1945) is an Algerian politician currently serving as the President of Algeria since December 2019. He took over the power from former President Abdelaziz Bouteflika and former Acting Head of State Abdelkader Bensalah. Previously, he was Prime Minister of Algeria from May 2017 to August 2017. In addition, he was also Minister of Housing from 2001 to 2002 for a year and again from 2012 to 2017 for 5 years.


Historie.

Původní projekt vytvořili Matthew Hodgson a Amandine Le Pape ve společnosti Amdocs a zároveň byl vytvořen chatovací nástroj nazvaný "Amdocs Unified Communications". Amdocs pak financoval většinu vývojových prací od roku 2014 do října 2017. V roce 2015 vznikla její dceřiná společnost "Vector Creations Limited" do níž přešli vývojáři Matrixu.  Matrix získal ocenění za inovaci na konferenci WebRTC 2014 Conference & Expo a ocenění "Best in Show" na WebRTC World v roce 2015.

Krize financování.

V červenci 2017 firma Amdocs oznámila ukončení financování a v následujících týdnech týmové jádro založilo ve Velké Británii firmu "New Vector" a to především za účelem podpory vývoje Matrixu a Riotu. Během tohoto časového období byly společnosti a komunity, které na platformě Matrix staví, opakovaně vyzvány, aby pomohly uhradit alespoň část mzdy základního týmu. Vznikly crowdfunding účty Patreon a Liberapay a hlavní tým zprovoznil video podcast, nazvaný Matrix "Live", aby udrželi přispěvatele a rychlost dalšího vývoje. To bylo doplněno blogem v týdenním formátu s názvem "This Week in Matrix", kde se zainteresovaní členové komunity mohli přečíst nebo zveřejnit své vlastní zprávy týkající se Matrixu.

New Vector.

Společnost byla založena s cílem nabízet poradenské služby pro Matrix a placené hostování serverů Matrix (jako platformu pod názvem Modular.im) na komerční bázi.  Několik týdnů po vzniku vzniku společnost Matrix a společnost Purism zveřejnily plány na spolupráci při vytváření telefonu Librem 5. Librem 5 byl zamýšlen jako na Matrixu založený telefon, jehož výchozí aplikace pro hovory a zasílání zpráv by používala Matrix pro audio a video hovory i okamžité zprávy.  Koncem ledna 2018 společnost získala investici ve výši 5 milionů dolarů od "stavus" - na Ethereu založené startupu.  V dubnu 2018 francouzská vláda oznámila plány na vytvoření vlastního nástroje pro zasílání okamžitých zpráv, který, jak později potvrdil tým Matrixu, by byl založen na Riotu a Matrixu. New Vector prohlásil, že tomuto vládnímu úsilí poskytne podporu.

Nadace Matrix.org.

V říjnu 2018 vznikla soukromá společnost s ručením omezeným pod názvem "the Matrix.org foundation", která slouží jako neutrální právní subjekt pro další rozvoj tohoto standardu.

Rozšíření.

Podle každoročního oznámení nadace používalo Matrix v roce 2019 denně stovky tisíc francouzský státních úředníků, celkově pak asi 5,5 milionu. Testovací nasazení realizovala německá vláda prostřednictvím Bundeswehru, přirozeně se zvažuje celoevropské využití. Ve stejném roce se do projektu zapojily provozováním vlastních domovských webklientů významné technologické komunity jako KDE (webklient), Mozilla (webklient) nebo Wikimedia (webklient), neboť veřejný domovský webklient matrix.org bývá se svými zhruba 4 miliony uživatelů poněkud přetížen.

Protokol.

Matrix cílí na případy jako VoIP, IoT a IM, včetně skupinové komunikace, spolu s dlouhodobým cílem stát se obecným systémem pro zasílání zpráv a synchronizaci dat pro web. Protokol podporuje zabezpečení a replikaci, uchování úplné historie konverzace bez centrálního kontrolního bodu a tím i zranitelnosti. Stávající komunikační služby se do ekosystému Matrix mohou integrovat.  Klientský software je k dispozici jako otevřená federace pro IM, VoIP a IoT.  Standard Matrix specifikuje RESTful HTTP API rozhraní pro bezpečný přenos a replikaci JSON dat mezi klienty, servery a službami kompatibilními s Matrix. Klienti odesílají data do "místnosti" na serveru, který následně replikuje data na domovské Matrix servery všech aktuálních členů místnosti. Vlastní data jsou podepsána obdobně jako v gitu, což je chrání před manipulací a federalizovaný provoz je zašifrován protokolem HTTPS a podepisován soukromým klíčem každého serveru, aby se zabránilo podvržení. Replikace sleduje principy sémantické obsahové shody, což umožňuje serverům fungovat i offline nebo po ztrátě dat tím, že znovu synchronizují chybějící historii z jiných zúčastněných serverů.  Knihovna Olm poskytuje volitelné end-to-end šifrování po jednotlivých místnostech pomocí implementace Double Ratchet Algorithm. Tím je zajištěno, že pouze členové místnosti mohou číst uchovaná data. Při této konfiguraci jsou data přenášená v Matrixu dostupná serverům pouze jako zašifrovaný text na a mohou být dešifrovány výhradně autorizovanými členy místnosti. Olm a Megolm (rozšíření olom lépe vyhovující potřebám větších místností) knihovny byly podrobeny kryptografické revizi NCC Group s veřejně dostupnými výsledky adresovánými týmu Matrix. Přezkum sponzoroval Open Technoogy Fund.

Uživatelský účet.

Strukturou je analogický e-mailovému, ale vždy začíná znakem codice_1, následuje název účtu, codice_2 a domovský server. Konkrétně pak codice_3 představuje uživatelku Alici s domovským serverem matrix.org.  Poznámka: Typický scénář založení účtu je, že si uživatel otevře webového klienta běžícího např. na serveru riot.im, který ve výchozím nastavení zakládá účty na matrix.org. Tuto možnost však lze změnit a jako domovský server si zvolit např. mozilla.org, nebo rovnou použít webklienta na chat.mozilla.org, jehož výchozím domovským serverem je nepřekvapivě mozilla.org.

Přemostění.

Matrix podporuje překlad zpráv z jiných chatovacích aplikací do místností Matrixu. Tato přemostění jsou programy, které běží na serveru a komunikují se servery mimo Matrix. Přemostění mohou pracovat v režimu loutky nebo relé, přičemž v prvním případě se osobní uživatelský účet jeví jako odesilatel zpráv, v tom druhém pak zprávy za regulérní účty posílá bot.  Seznam dostupných i připravovaných přemostění je průběžně aktualizován, existují například pro:

Klienti.

Riot je referenční implementace klienta. Existuje mnoho dalších klientů, botů, přemostění, serverů a jiných implementací protokolu Matrix. Jejich filtrovaný seznam je v odstavci "Let's go deeper", přehled vlastností klientů pak v odstavci Features.

Domovské servery.

Domovský server je ten Matrix server, na němž si uživatel vytvořil účet. Vzorová implementace má název Synapse, a byť existuje celá řada dalších, jako jediná dosáhla produkční kvality.  K dispozici je seznam veřejný domovských serverů, není tedy nutné používat občas přetížený matrix.org.

Matrix je otevřený protokol pro komunikaci v reálném čase. Je navržen tak, aby umožňoval uživatelům s účty u jednoho poskytovatele komunikačních služeb komunikovat s uživateli jiného poskytovatele prostřednictvím chatu, VoIP a videotelefonie. Cílem je, aby komunikace bezproblémově probíhala v reálném čase mezi poskytovateli služeb obdobně jako u standardního poštovní protokolu SMTP, který se nyní používá pro e-mailové služby. Dlouhodobější vizí je překonat fragmentovanost IP komunikace a umožnit bezpečnou výměnu a synchronizaci informací, která by byla plně pod kontrolovanou uživatelů bez ohledu na použité zařízení, konkrétní službu či jejího poskytovatele.

Matrix (stylized as [matrix]) is an open standard and lightweight protocol for real-time communication. It is designed to allow users with accounts at one communications service provider to communicate with users of a different service provider via online chat, voice over IP, and videotelephony. That is, it aims to make real-time communication work seamlessly between different service providers, just like standard Simple Mail Transfer Protocol email does now for store-and-forward email service.


Život.

Clyde Cessna se narodil v Iowě, když mu byly dva roky, jeho rodiče se přestěhovali do Kansasu. Na rodinné farmě, kde vyrůstal se šesti mladšími sourozenci, se již v dětství začal zajímat o zemědělskou techniku a její vylepšování. Ve 26 letech se oženil a o tři roky později začal v Oklahomě pracovat jako prodejce aut. Zlom v jeho životě nastal v roce 1910, kdy se přijel do Kansasu podívat na leteckou přehlídku. Zážitek jej naprosto ohromil a hned v dalším roce zkonstruoval s pomocí svého bratra Roye svůj první jednoplošník poháněný upraveným lodním motorem – "Silverwing". Šlo o letoun podobný Blériotu IX. Pro svého autora se stal nejprve zdrojem frustrace – při prvním pokusu o vzlet se převrátil a vyžádal si značné opravy. Následovala série neúspěšných startů. Nakrátko se letoun vznesl až na 14. pokus, přičemž po pokusu o zatáčku Cessna vzápětí narazil do aleje stromů.  Významného leteckého úspěchu dosáhl až o několik měsíců později, když dokázal se svým strojem ulétnout 8 km. V prodeji aut se mu dařilo a mohl si tak otevřít výrobnu letounů a následně i leteckou školu. Jeho další plány přerušila 1. světová válka a hospodářská krize, kvůli níž se Cessna vrátil do Kansasu na rodinnou farmu.  V roce 1925 založil s Walterem Beechem a Lloydem Stearmanem Travel Air Manufacturing Company a stal se jejím prezidentem. Po vzájemné roztržce založil v září 1927 vlastní společnots Cessna Aircraft Corporation. Prodávala mj. jednoplošník Cessna AW, který dosahoval rychlosti až 233 km/h, modely CW-6 nebo DC-6. Velká hospodářská krize nicméně vedla k uzavření firmy v roce 1931. O tři roky později ji Cessna znovu otevřel a poté prodal svým synovcům Dwaneovi a Dwightovi Wallaceovým. Sám se pak vrátil k farmaření.

Clyde Vernon Cessna (5. prosince 1879, Hawthorne, Iowa, USA – 20. listopadu 1954 Wichita, USA) byl americký průkopník aviatiky a letecký konstruktér, zakladatel značky Cessna.

Clyde Vernon Cessna (; December 5, 1879 – November 20, 1954) was an American aircraft designer, aviator, and early aviation entrepreneur. He is best known as the principal founder of the Cessna Aircraft Corporation.


Klubová kariéra.

Trenér Manchesteru City Pep Guardiola jej měl k dispozici pro zápas Ligy mistrů proti Celticu 6. prosince 2016, Foden ale zůstal jen na lavičce.  Soutěžní debut za City si odbyl 21. listopadu 2017 v Lize mistrů proti Feyenoordu 15 minut před koncem. Když vystřídal 34letého Yayu Tourého stal se čtvrtým nejmladším anglickým debutantem v milionářské soutěži (mladší byli jen Jack Wilshere, Dominic Solanke a Ainsley Maitland-Niles). Bylo mu 17 let a 177 dní. V prestižní evropské soutěži nastoupil o 15 dní později od začátku, City však prohráli 1:2 se Šachtarem Doněck. Bylo mu 17 let a 192 dní. Překonal tak rekord, který do té doby držel Josh McEachran (Chelsea). Stal se také prvním fotbalistou narozeným po roce 2000, který hrál zápas evropského poháru od začátku. Proti Tottenhamu Hotspur 16. prosince zažil ligový debut, byť odehrál pouze závěrečné minuty, poté co nahradil İlkaye Gündoğana. Na posledních pár minut naskočil do závěrečného 38. kola proti Southamptonu a byl u vítězství 1:0. Šlo o jeho pátý ligový zápas v sezóně, splnil tak podmínku pro obdržení medaile pro mistra Premier League. Stal se vůbec nejmladším fotbalistou, který získal anglický titul, překonal Gaela Clichyho.  V dubnu 2019 vstřelil svůj premiérový gól v anglické lize, a to tzv. „rybičkou“ nebo „šipkou“ (: "") po pěti minutách od úvodního hvizdu. Fodenův gól se stal gólem vítězným a vrátil City na čelo tabulky Premier League. Stal se třetím nejmladším střelcem v Premier League v historii klubu (mladší byli Micah Richards and Daniel Sturridge).  Začátkem sezóny 2019/20 zasáhl do zápasu o Community Shield s Liverpoolem jako střídající hráč, když v 89. minutě nahradil Kevina De Bruyneho a odehrál prodloužení. "Citizens" nakonec vyhráli v penaltovém rozstřelu 6:5 a Foden byl jedním z těch, co svoji penaltu proměnili. První start v Premier League v nové sezóně si připsal 15. prosince na půdě Arsenalu i kvůli zranění Davida Silvy. Jeho povedená spolupráce s De Bruynem vedla k poločasovém vedení 3:0, ve 40. minutě sám asistoval De Bruyneho gólu na 2:0. Bernardo Silva jej vystřídal v 56. minutě, Citizens tedy nakonec vyhráli 3:0. V lednu 2020 odehrál dva celé zápasy v rámci FA Cupu. Ve třetím kole proti Port Vale gólem pomohl k výhře 4:1. Na hřišti pobýval s 33 letým Davidem Silvou, jemuž se měl stát talentovaný Foden nástupcem. Ve čtvrtém kole si zahrál proti Fulhamu, ve kterém si připsal asistenci na gól Bernarda Silvy. Citizens postoupili po jasné výhře 4:0.

Philip Walter Foden (* 28. května 2000, Stockport) je anglický profesionální fotbalista hrající na pozici záložníka za anglický klub Manchester City.

Philip Walter Foden (born 28 May 2000) is an English professional footballer who plays as a midfielder for club Manchester City and the England under-21 team.


Indikace.

MISS je technika, kterou lze použít pro všechny hlavní typy operace strabismu, jako jsou retropozice, resekce, plikace, opakované operace a transpozice přímého svalu, retropozice a plikace šikmého svalu a použití nastavitelných stehů, a to i v případě omezené pohyblivosti. Menší velikost otvorů a méně traumatický zákrok obecně souvisejí s rychlejší pooperační rehabilitací a menším otokem a pocity nepohodlí u pacienta po zákroku. Předpokládá se, že zákrok lze provádět ambulantně u mnoha pacientů (hlavně dospělých), které by jinak bylo třeba hospitalizovat. Studie publikovaná v roce 2017 doložila nižší počet komplikací v podobě otoku očního víčka a spojivky bezprostředně po operaci u MISS než u konvenční operace strabismu, přičemž dlouhodobé výsledky byly podobné u obou skupin. Další výhodou je, že technika MISS může snížit riziko ischemie předního segmentu oka u některých pacientů, zejména u pacientů s Gravesovou oftalmopatií.

Princip.

Při zákroku MISS by měl chirurg používat raději chirurgický mikroskop než zvětšovací brýle. Místo jednoho velkého otvoru spojivky, který se používá u konvenční operace strabismu, se provede několik malých zářezů v místech, kde bude třeba provést hlavní chirurgické kroky – obvykle šití. Umístění otvorů co možná nejdále od korneálního limbu, minimalizuje nepohodlí po operaci. Mezi dvěma z těchto řezů, nazývaných klíčové dírky, chirurg vytvoří „tunel“, kterým zavede nástroj pro operaci okohybných svalů. Na konci operace se klíčové dírky uzavřou vstřebatelnými stehy. Tyto miniaturní řezy po operaci zakrývá oční víčko. Malé řezy při technice MISS značně snižují četnost a závažnost komplikací rohovky, jako je například syndrom suchého oka nebo vývoj rohovkového dellenu, a umožní dříve zahájit nošení kontaktních čoček. Dlouhodobými přínosy je absence zvýšeného zrudnutí viditelné části spojivky a menší zjizvení perimuskulární tkáně, což usnadní opakované operace, pokud by byly nutné.

Klinické výsledky.

Výsledky MISS ohledně postavení očí po operaci jsou podle obsáhlých popisů v dosud omezeném množství publikací o této technice zhruba stejné jako u klasických operací strabismu. To bylo doloženo například porovnáním 40 dětí; u skupiny, která absolvovala minimálně invazivní zákrok, se však vyskytly menší otoky spojivky a očních víček po operaci. Nižší četnost výskytu komplikací a rychlejší rekonvalescence byly obecně potvrzeny jako hlavní výhoda MISS. Účinnost této techniky se prokázala u operací přímých svalů a také u operací šikmých svalů. Skupina lékařů z Indie publikovala případ úspěšného provedení MISS u pacientů s Gravesovou orbitopatií.

Nevýhody a případné komplikace.

MISS trvá déle než konvenční operace. Operace svalů tunelem je pro chirurga náročnější. U starších pacientů může dojít k natržení řezů klíčových dírek. Pokud přitom dojde k natržení Tenonova pouzdra, může vzniknout viditelná jizva. Při nadměrném krvácení, které nelze zastavit, je nutno řezy zvětšit kvůli kauterizaci cévy. Obvykle se lze vyhnout konverzi na otevření limbu, jaké se provádí u klasické operace strabismu. Objevilo se několik zpráv o komplikacích, které jsou specifické pro techniku MISS.

Minimálně invazivní operace strabismu (MISS) je technika operace strabismu, která při nápravě postižení používá menší řezy než klasický chirurgický postup, a tak minimalizuje narušení tkání. Techniku v podstatě zavedl švýcarský oftalmolog Daniel Mojon kolem roku 2007 poté, co belgický oftalmolog Marc Gobin popsal tento nápad v učebnici publikované ve francouzštině v roce 1994.

Minimally invasive strabismus surgery (MISS) is a technique in strabismus surgery that uses smaller incisions than the classical surgical approach to correct the condition, thus minimizing tissue disruption. The technique was introduced by Swiss ophthalmologist Daniel Mojon around 2007, after the Belgian ophthalmologist Marc Gobin described the idea in 1994 in a French-language textbook.


Zápletka.

Děj se odehrává v roce 2045. Emma je jedenáctiroční sirotek žijící v malém sirotčinci nazvaném Grace Field House, který obývá spolu se svými 37 sourozenci. Život nebyl nikdy lepší; skvělé jídlo, měkké postýlky, sněhobílé uniformy a láska jejich "mamá", opatrovatelky Isabelly, ale také neúnavné každodenní studium, ve kterém Emma exceluje s plným skóre spolu se svými dvěma kamarády, Rayem a Normanem. Sirotkům je dovoleno dělat co chtějí, s výjimkou vstupu za oplocenou část lesa a k bráně vedoucí ven do vnějšího světa.  Jedné osudové noci je sirotek jménem Conny adoptován a poslán pryč, ale Emma a Norman za ní běží, protože si všimli, že v domě zapomněla svého vycpaného králíka Bernieho. Uvnitř brány ale naleznou Conny mrtvou a zjistí pravdu o existenci sirotčince, který je ve skutečnosti farmou pro lidské děti, jež jsou vychovávány jako jídlo pro démony. A co je ještě horší, Isabella je spojenec těchto démonů, a tak tato pravda zničí dvojici vše, v co věřili. Norman a Emma se rozhodnou z Grace Field Housu uprchnout a spolu s Rayem začnou vymýšlet plán útěku, který by je a všechny sourozence z farmy dostal.

Média.

Manga.

Kaiu Širai a Posuka Demizu začali vydávat "Zaslíbenou Zemi Nezemi" od čísla 35 v časopise "Šúkan šónen Jump", který vyšel 1. srpna 2016. Jedná se o druhé spojení těchto autorů; první byla série "Popy no negai". V Česku na Animefestu 2018 proběhlo pod záštitou nakladatelství CREW hlasování, kterou mangu budou od roku 2019 vydávat – "Zaslíbenou Zemi Nezemi", nebo "Berserk". Vyhrála "Zaslíbená Země Nezemě", kterou začali od února 2019 vydávat.  Od 11. ledna 2019 vychází v aplikaci Šónen Jump+ komediální spin-off s názvem "Ojakusoku no Neverland".

Anime.

Televizní anime adaptace byla ohlášena 28. května 2018 ve 26. čísle Šúkan Šónen Jumpu. Seriál měl premiéru 11. ledna 2019 a vysílal se na Fuji TV v pozdním nočním bloku. Seriál vytvořilo studio CloverWorks pod režií Mamoru Kanbeho. Ono Tošija má na starost kompozici, Šimada Kazuaki design postav a Obata Takahiro hudbu. První řada má 12 dílů. V březnu 2019 bylo oznámeno, že druhá řada bude mít premiéru v roce 2020.

Zaslíbená Země Nezemě (japonsky 約束のネバーランド, "Jakusoku no Nebárando") je japonská manga, kterou píše Kaiu Širai a kreslí Posuka Demizu. Od 1. srpna 2016 vychází v časopise Šúkan šónen Jump a jednotlivé kapitoly jsou poté poskládány do svazků formátu tankóbon. Dosud bylo vydáno 16 svazků. Příběh sleduje skupinu sirotků, kteří se snaží utéct z farmy.

An anime television series adaptation by CloverWorks premiered from January to March 2019 in the Noitamina programming block. A second season has been announced to premiere in January 2021. A live-action film adaptation is set to release in December 2020.


Exteriér.

Fasáda je rozdělena na tři části, s pedimentem a dvoupatrovým portikem, jehož sochařská výzdoba je dílem sochaře Nicholause ze dvanáctého století, jenž také provedl vstup do opatského kostela San Zeno ve Veroně a portál katedrály ve Ferraře. Portikus spočívá na zádech dvou gryfů, podobných těm na již zaniklé Porta dei Mesi ve Ferraře. Lunetu nad vraty kostela zdobí reliéf "Panny Marie s Ježíškem" obklopený menšími scénami "Zvěstování pastýřům" (vlevo) a "Klanění" "tří" "králů" (vpravo). Na překladech jsou v medailonech zobrazeny tři teologické ctnosti – víra, láska a naděje. Ve sloupoví u vrat je deset postav proroků. Čtyři symboly evangelistů a Boží ruka jsou nahoře v klenbě prvního patra portálu. U zdí na obou stranách portálu jsou postavy Rolanda a Olivera, kteří jako svatí válečníci připomínají neustálou potřebu poskytovat církvi ochranu.  Gotická okna na fasádě svědčí o přestavbě, která proběhla ve 14. století. Barokní přístavba v horní části fasády je součástí rekonstrukce ze 17. století. Na jižní straně kostela je druhý portál v tzv. lombardském neboli komském stylu. Kněžiště si zachovalo svou původní podobu a je příkladem architektury z poloviny 12. století. Zvonice, jejíž stavbu zahájil v 16. století Michele Sanmicheli a která nebyla dokončena, má dvojité sloupy s mimořádně zdobnými hlavicemi, basreliéfy a pozůstatky fresek ze 14. století. Obsahuje devět zvonů v tónině A. Hmotnost tenoru je 4566 kg. Zvony se používají v duchu veronské tradice zvonění, což zahrnuje otáčení zvonů nahoru, dolů a nahoru o celých 360 stupňů během jednoho kyvu.

Interiér.

Dnešní podoba interiéru pochází z přestavby 15. století. Hlavní loď od dvou pobočních dělí vysoké pilastry z červeného veronského mramoru, které podpírají gotické arkády. První tři kaple na každé straně jsou ve stejném stylu a zdobí je převážně renesanční díla místních umělců. Loď končí kněžištěm (hlavní kaplí, "Cappella Maggiore"), také od Sanmicheliho.  Nejvýznamnějším uměleckým dílem v interiéru je Tizianovo "Nanebevzetí" (1535–1540) v první kapli. V chóru vlevo je přístup do staršího baptisteria ("San Giovanni in Fonte") s bohatě zdobenou kamennou křtitelnicí a ke zbytkům starokřesťanského kostela s mozaikou ze 6. století.

Knihovna.

Kapitulní knihovna katedrály ve Veroně ("Biblioteca Capitolare della Cattedrale di Verona") je jednou z nejstarších knihoven na světě s nepřetržitou funkcí. Je tak důležitá, že byla nazvána „Královnou církevních sbírek“. Mnoho starověkých děl klasické tradice přežilo pouze díky této knihovně, například:  Knihovna obsahuje také důležité rané křesťanské spisy, jako například:  Následující podpis písaře v životopise svatého Martina z Tours se obvykle považuje za konvenční datování založení knihovny: „Jmenuji se Ursicinus, lektor církve ve Veroně“, a potvrzuje, že práci dokončil za konzulství Agapita (517).

Veronská katedrála je římskokatolická katedrála ve Veroně v severní Itálii, zasvěcená Panně Marii pod označením "Santa Maria Matricolare". Je to hlavní chrám biskupů Veronské diecéze.

Verona Cathedral () is a Roman Catholic cathedral in Verona, northern Italy, dedicated to the Blessed Virgin Mary under the designation "Santa Maria Matricolare". It is the episcopal seat of the Diocese of Verona.


Účastnická místa.

Celkem 79 týmů z 54 členských zemí UEFA (výjimkou je Lichtenštejnsko, které nemá žádnou vlastní ligovou soutěž) se účastní Ligy mistrů UEFA 2019/20. Každá země měla přidělený počet míst podle koeficientů UEFA:

Žebříček UEFA.

Účastnická místa pro Ligu mistrů UEFA 2019/20 byla rozdělěna podle koeficientu UEFA, do kterého byly započteny výsledky klubů dané země v evropských pohárových soutěžích od sezóny 2013/14 do sezóny 2017/18 včetně.

Rozdělení týmů.

Změny do základního rozdělení počtu týmů v jednotlivých kolech jsou závislé na tom, zda se vítěz předchozího ročníku Ligy mistrů UEFA a vítěz předchozího ročníků Evropské ligy UEFA kvalifikují do hlavní soutěže ze svých domácích lig. Vítěz Ligy mistrů UEFA 2018/19 Liverpool i vítěz Evropské ligy UEFA 2018/19 Chelsea se z anglické Premier League kvalifikovali a jejich místa tak byla přerozdělena mezi další asociace:

Týmy.

Týmy kvalifikované do Ligy mistrů UEFA 2019/20 seřazeny podle kol do kterých vstoupily. V závorkách ligové pozice z předchozí sezóny (LM: vítěz Ligy mistrů UEFA, EL: vítěz Evropské ligy UEFA).

Termíny.

Termíny pro odehrání jednotlivých kol a jejich losování jsou uvedeny níže. Pokud není uvedeno jinak, los probíhá vždy v Nyonu, ve Švýcarsku, v sídle UEFA.

Kvalifikace.

0. předkolo.

V 0. předkole byly vítězové z asociací na 52.-55. místě rozděleny na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Poté byly nalosovány do jednozápasového semifinále a finále a vítěz finále postoupil do 1. předkola. Všechny poražené týmy se přesunuly do 2. předkola Evropské ligy UEFA 2019/20. Los proběhl 11. června 2019 a určilo se při něm obsazení semifinále a administrativní domácí týmy. Zápasy semifinále se odehrály 25. června, finále pak 28. června, všechny na stadionu Fadil Vokrri Stadium v Prištině, hlavním městě Kosova.  |}

1. předkolo.

V 1. předkole byly vítězové z asociací na 20.-51. místě (kromě Lichtenštejnska) a vítěz 0. předkola rozděleny na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Poté byly nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku. Vítězové postoupili do 2. předkola a poražené týmy se přesunuly do 2. předkola Evropské ligy UEFA 2019/20, přičemž poražený tým z jednoho vylosovaného souboje (Sarajevo - Celtic) postoupil přímo do 3. předkola Evropské ligy UEFA 2019/20. Los proběhl 18. června 2019, první zápasy se odehrály 9. a 10. července, odvety pak 16. a 17. července.

2. předkolo.

Ve 2. předkole byly týmy rozděleny do mistrovské a nemistrovské části a v obou částech poté ještě na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Mistrovské části se zúčastnili vítězové z asociací na 16.-19. místě a vítězové 1. předkola a nemistrovské části se zúčastnili týmy z druhého místa asociací na 12.-15. místě. Týmy z obou částí byly poté nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku. Vítězové postoupili do 3. předkola a poražené týmy se přesunuly do 3. předkola Evropské ligy UEFA 2019/20. Los proběhl 19. června 2019, první zápasy se odehrály 23. a 24. července, odvety pak 30. a 31. července.

3. předkolo.

Ve 3. předkole byly týmy rozděleny do mistrovské a nemistrovské části a v obou částech poté ještě na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Mistrovské části se zúčastnili vítězové z asociací na 14.-15. místě a vítězové mistrovské části 2. předkola a nemistrovské části se zúčastnili týmy z druhého místa asociací na 7.-11. místě, tým ze třetího místa asociace na 6. místě a vítězové nemistrovské části 2. předkola. Týmy z obou částí byly poté nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku. Vítězové postoupili do 4. předkola a poražené týmy z mistrovské části se přesunuly do 4. předkola Evropské ligy UEFA 2019/20 a poražené týmy z nemistrovské části se přesunuly do skupinové fáze Evropské ligy UEFA 2019/20. Los proběhl 22. července 2019, první zápasy se odehrály 6. a 7. srpna, odvety pak 13. srpna.

4. předkolo.

Ve 4. předkole byly týmy rozděleny do mistrovské a nemistrovské části a v obou částech poté ještě na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Mistrovské části se zúčastnili vítězové z asociací na 12.-13. místě a vítězové mistrovské části 3. předkola a nemistrovské části se zúčastnili vítězové nemistrovské části 3. předkola. Týmy z obou částí byly poté nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku. Vítězové postoupili do skupinové fáze Ligy mistrů UEFA 2019/20 a poražené týmy se přesunuly do skupinové fáze Evropské ligy UEFA 2019/20. Los proběhl 5. srpna 2019, první zápasy se odehrály 20. a 21. srpna, odvety pak 27. a 28. srpna.

Skupinová fáze.

Skupinovou fázi Ligy mistrů UEFA 2019/20 hraje 32 týmů. Vítězové z asociací na 1.-11. místě, týmy z druhých míst asociací na 1.-6. místě, týmy ze třetích míst asociací na 1.-5. místě, týmy ze čtvrtých míst asociací na 1.-4. místě, 4 vítězové mistrovské části kvalifikace a 2 vítězové nemistrovské části kvalifikace.  Los proběhl 29. srpna 2019 v Monaku. 32 týmů bylo nalosováno do 8 skupin po 4 týmech, přičemž v jedné skupině nemohlo být více klubů ze stejné země. Pro losování byly týmy rozděleny do 4 výkonnostních košů: v koši 1 byly vítězové předešlého ročníku Ligy mistrů UEFA a Evropské ligy UEFA a vítězové z asociací na 1.-6. místě, v koších 2,3 a 4 pak byly ostatní týmy seřazeny dle koeficientu UEFA.  V každé skupině se týmy utkají každý s každým systémem doma-venku. Vítězové skupin a týmy na 2. místech postupují do osmifinále Ligy mistrů UEFA 2019/20 a týmy na 3. místech postupují do play-off Evropské ligy UEFA 2019/20. První zápasy se odehrají 17. a 18. září, poslední zápasy pak 10. a 11. prosince.

Vyřazovací fáze.

Ve vyřazovací fázi jsou týmy nalosovány do dvojzápasů hraných systémem doma-venku, kromě finále hraného pouze na jeden zápas. Do osmifinále jsou proti sobě nalosováni vítězové skupin a týmy z 2. míst, přičemž se proti sobě nemohou utkat týmy ze stejné skupiny nebo stejné země. Od čtvrtfinále již tato pravidla neplatí a mohou tak proti sobě hrát jakákoliv mužstva. Vyřazovací fáze začíná losem 16. prosince 2019 a zápasy se odehrají od 18. února 2020 do 30. května 2020.

Sezóna Ligy mistrů UEFA 2019/20 je 65. ročníkem nejprestižnější evropské klubové fotbalové soutěže a 28. od zavedení nového formátu a přejmenování z Poháru mistrů evropských zemí (PMEZ) na Ligu mistrů UEFA.

The 2019–20 UEFA Champions League is the 65th season of Europe's premier club football tournament organised by UEFA, and the 28th season since it was renamed from the European Champion Clubs' Cup to the UEFA Champions League.


Účastnická místa.

Celkem 213 týmů z 55 členských zemí UEFA se účastní Evropské ligy UEFA 2019/20. Každá země měla přidělený počet míst podle koeficientů UEFA:

Žebříček UEFA.

Účastnická místa pro Evropskou ligu UEFA 2019/20 byla rozdělěna podle koeficientu UEFA, do kterého byly započteny výsledky klubů dané země v evropských pohárových soutěžích od sezóny 2013/14 do sezóny 2017/18 včetně.

Rozdělení týmů.

Pokud se vítězem domácího nebo ligového poháru stane tým, který se do pohárové Evropy již kvalifikoval umístěním v lize, místo vítěze poháru je přenecháno nejvyššímu umístěnému týmu v dané lize, který se do evropských poháru nekvalifikoval. Týmy kvalifikované do Evropské ligy, které se umístili v lize nad tímto týmem se posunují o pozici nahoru.

Týmy.

Týmy kvalifikované do Evropské ligy UEFA 2019/20 seřazeny podle kol do kterých vstoupily. V závorkách důvod kvalifikace:  Popisky v závorkách ukazují z jaké pozice se tým kvalifikoval do soutěže :

Termíny.

Předkola.

0. předkolo.

V 0. předkole byly týmy rozděleny na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Poté byly nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku, přičemž týmy ze stejné země nemohly být nalosovány proti sobě. Vítězové postoupili do 1. předkola a poražené týmy vypadly z evropských pohárů. Los proběhl 11. června 2019, první zápasy se odehrály 27. června a odvety 4. července.

1. předkolo.

V 1. předkole byly týmy rozděleny na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Poté byly nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku, přičemž týmy ze stejné země nemohly být nalosovány proti sobě. Vítězové postoupili do 2. předkola a poražené týmy vypadly z evropských pohárů. Los proběhl 18. června 2019, první zápasy se odehrály 11. července a odvety 18. července.

2. předkolo.

Ve 2. předkole byly týmy rozděleny do mistrovské a nemistrovské části a v obou částech poté ještě na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Týmy z obou částí byly poté nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku, přičemž týmy ze stejné země nemohly být nalosovány proti sobě. Vítězové postoupili do 3. předkola a poražené týmy vypadly z evropských pohárů. Vzhledem k faktu, že mistrovské části se zúčastnil lichý počet týmů, jeden (předem vylosovaný) tým, v tomto případě Sarajevo, postoupil do 3. předkola bez boje. Los proběhl 19. června 2019, první zápasy se odehrály 25. července a odvety 1. srpna.

3. předkolo.

Ve 3. předkole byly týmy rozděleny do mistrovské a nemistrovské části a v obou částech poté ještě na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Týmy z obou částí byly poté nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku, přičemž týmy ze stejné země nemohly být nalosovány proti sobě. Vítězové postoupili do 4. předkola a poražené týmy vypadly z evropských pohárů. Los proběhl 22. července 2019, první zápasy se odehrály 8. srpna a odvety 15. srpna.

4. předkolo.

Ve 4. předkole byly týmy rozděleny do mistrovské a nemistrovské části a v obou částech poté ještě na nasazené a nenasazené dle koeficientu UEFA. Týmy z obou částí byly poté nalosovány do dvojzápasu hraného systémem doma-venku, přičemž týmy ze stejné země nemohly být nalosovány proti sobě. Vítězové postoupili do skupinové fáze Evropské ligy UEFA 2019/20 a poražené týmy vypadly z evropských pohárů. Los proběhl 5. srpna 2019, první zápasy se odehrály 22. srpna a odvety 29. srpna.

Skupinová fáze.

Skupinovou fázi Evropské ligy UEFA 2019/20 hraje 48 týmů. Pohároví vítězové z asociací na 1.-12. místě, tým ze čtvrtého místa asociace na 5. místě, týmy z pátých míst asociací na 1.-4. místě, 8 vítězů mistrovské části kvalifikace, 13 vítězů nemistrovské části kvalifikace, 4 poražení z mistrovské části kvalifikace Ligy mistrů a 6 poražených z nemistrovské části kvalifikace Ligy mistrů.  Los proběhl 30. srpna 2019 v Monaku. 48 týmů bylo nalosováno do 12 skupin po 4 týmech, přičemž v jedné skupině nemohlo být více klubů ze stejné země. Pro losování byly týmy rozděleny do 4 výkonnostních košů dle koeficientu UEFA.  V každé skupině se týmy utkají každý s každým systémem doma-venku. Vítězové skupin a týmy na 2. místech postupují do play-off Evropské ligy UEFA 2019/20. První zápasy se odehrají 19. září, poslední zápasy pak 12. prosince.

Vyřazovací fáze.

Skupinovou fázi Evropské ligy UEFA 2019/20 bude hrát 48 týmů. 12 vítězů skupin, 12 týmů z 2. míst a 8 týmů ze 3. míst základních skupin Ligy mistrů UEFA 2019/20. V play-off budou týmy rozděleny na nasazené a nenasazené. Nasazené týmy jsou 12 vítězů skupin a 4 nejlepší týmy ze 3. míst základních skupin Ligy mistrů. Týmy ze stejné skupiny nebo stejné země se nemohou utkat proti sobě. Od osmifinále již tato pravidla neplatí a mohou tak proti sobě hrát jakákoliv mužstva.  Vyřazovací fáze začíná losem 16. prosince 2019 a zápasy se odehrají od 18. února 2020 do 30. května 2020. Vyřazovací fáze začíná losem 16. prosince 2019 a zápasy se odehrají od 20. února 2020 do 27. května 2020.

Sezóna Evropské ligy UEFA 2019/20 je 49. ročníkem druhé nejprestižnější evropské klubové fotbalové soutěže a 11. od zavedení nového formátu a přejmenování z Poháru UEFA na Evropskou ligu UEFA.

The 2019–20 UEFA Europa League is the 49th season of Europe's secondary club football tournament organised by UEFA, and the 11th season since it was renamed from the UEFA Cup to the UEFA Europa League.


Solastalgie v různých souvislostech.

Článek publikovaný Albrechtem a kol. v roce 2005 se zaměřil na dvě souvislosti z Nového Jižního Walesu : zkušenost s přetrvávajícím suchem ve venkovských oblastech a dopad rozsáhlé těžby uhlí na jednotlivce v oblasti Upper Hunter Valley. V obou případech měli lidé vystavení změnám životního prostředí negativní reakce vyvolané pocitem bezmocnosti nad vyvíjejícími se změnami prostředí. Ztráta jistoty komunity ve dříve předvídatelném prostředí je běžná u skupin, které vyjadřují solastalgii. U společností, jejichž život není úzce spjat s jejich prostředím, je pravděpodobnost vyjadřování solastalgie nízká, a naopak společnosti, které jsou úzce spjaty s jejich prostředím, jsou více citlivé. Skupiny, které jsou silně závislé na provázanosti svého způsobu života, zejména zemědělství, s životním prostředím, jsou považovány za zvláště zranitelné. Existuje mnoho příkladů v celé Africe, kde agrární komunity ztratily životně důležité zdroje v důsledku změn životního prostředí. To vedlo v posledních letech ke zvýšení počtu environmentálních uprchlíků z Afriky. Solastalgie má menší vliv na bohatší populace. Studie provedená po zničujících lesních požárech v západních Spojených státech ukázala, že rodiny s vyššími příjmy pociťují účinky solastalgie významně méně, než jejich sousedé s nižšími příjmy. Důvodem je flexibilita, kterou může poskytnout bohatství. V tomto případě se bohaté rodiny dokázaly přestěhovat nebo přestavěly své domovy, čímž se u nich snížila životní nejistota způsobená požárem. Jiné studie podpořily existenci solastalgie v appalachijských komunitách, zasažených praktikami těžby uhlí na vrcholcích hor. Komunity nacházející se v těsné blízkosti těžby uhlí zaznamenaly výrazně vyšší míru deprese než ty, které se nacházely dále od těchto lokalit.

Solastalgie je neologismus, který popisuje formu citové nebo existenciální tísně způsobené změnami životního prostředí. Nejlépe je popsána jako negativně vnímaná změna v životním prostředí, ve kterém žijeme a které je nám blízké. Slovo bylo poprvé použito filosofem Glennem Albrechtem v roce 2005 a bylo vytvořeno kombinací latinského slova "sōlācium" (pohodlí) a řeckého "algie" (bolest). Albrecht ji popisuje jako „stesk po domově, který vás přepadne, i když jste stále doma“, pokud se vaše domácí prostředí mění způsobem, který je vám nepříjemný. V mnoha případech jsou příčinami globální klimatické změny, ale solastalgii mohou způsobit i lokální události, jako jsou sopečné erupce, sucho nebo destruktivní těžební techniky. Na rozdíl od stesku po domově, solastalgie odkazuje na úzkost specificky způsobenou změnami životního prostředí. V roce 2015 lékařský časopis "The Lancet" zahrnul solastalgii do svého konceptu příčin přispívajících k negativnímu dopadu změny klimatu na lidské zdraví.

Solastalgia () is a neologism that describes a form of emotional or existential distress caused by environmental change. It is best described as the lived experience of negatively perceived environmental change. Albrecht describes it as "the homesickness you have when you are still at home" and your home environment is changing in ways you find distressing. In many cases this is in reference to global climate change, but more localized events such as volcanic eruptions, drought or destructive mining techniques can cause solastalgia as well. Coined by philosopher Glenn Albrecht in 2005, it was formed by the combination of the Latin words "sōlācium" (comfort) and the Greek root "-algia" (pain). Differing from homesickness, solastalgia refers to the distress specifically caused by environmental change. In 2015, the medical journal "The Lancet" included solastalgia as a contributing concept to the impact of Climate Change on Human Health and Wellbeing.


Výskyt.

Tento had se vyskytuje ve deštných pralesích severní poloviny Jižní Ameriky, zejména v oblasti Amazonie. Prostředí si příliš nevybírá a nevadí mu ani blízkost člověka. Jeho biotopem jsou deštné pralesy, ale také savany a plantáže, kde často přichází do styku s lidmi. Vyskytuje se především na území států Venezuela, Surinam, Peru, Ekvádor a Brazílie

Popis.

Může dorůst délky až 150 cm. Jeho zbarvení je světle hnědé až šedé s tmavě hnědými až černými skvrnami, pruhy či mřížkovitou kresbou. Tato kresba slouží jako ochranné zbarvení a skvěle hada maskuje v jeho obvyklém prostředí – ve vrstvě spadaného listí pod pralesními stromy. Na zploštělé hlavě má typickou kresbu — dva černé proužky, které běží od každého oka ke koutku tlamy. Podobně jako ostatní křovináři (a na rozdíl od pravých chřestýšů) nemá vyvinuté chřestidlo.

Chování.

Je to noční druh. Den tráví v úkrytu či zahrabaný ve vrstvě spadaného listí, odkud po setmění vyráží za potravou. Živí se hlodavci a plazy, mláďata loví ještěrky a žáby. Podobně jako většina chřestýšovitých je i tento druh živorodý. Samice rodí až 30 mláďat, ovšem průměrně jich v jednom vrhu bývá kolem 15. Už od narození jsou nebezpečně jedovatá. Na rozdíl od dospělých, kteří jsou pozemní, mláďata dokáží šplhat po stromech, kde často loví svou potravu – drobné žabky.

Jed.

Jeho jed je hemotoxický, což znamená, že způsobuje rozklad červených krvinek. Jeho uštknutí končí pro člověka bez lékařské pomoci téměř vždy smrtelně a mrtvoly se po uštknutí velmi rychle rozkládají. I pokud uštknutý přežije, často dochází k úplné destrukci zasažené části těla (např. končetiny), která musí být amputována. Pro svou hojnost a častý výskyt na plantážích je patrně nejnebezpečnějším hadem Ameriky, který ročně způsobí nejvíce smrtelných uštknutí.

Křovinář sametový ("Bothrops atrox") je jeden z nejnebezpečnějších jedovatých hadů Jižní Ameriky. Patří do čeledi chřestýšovitých. Podobně jako většina jeho příbuzných je živorodý. V některých oblastech Jižní Ameriky jde o nejhojnějšího jedovatého hada a má na svědomí nejvíce uštknutí, která často končí smrtelně. Je znám pod domorodými jmény "labaria" (z portugalštiny) či "šušupi" (z indiánského jazyka tupí).

Bothrops atrox — also known as the common lancehead, fer-de-lance, barba amarilla and mapepire balsain — is a highly venomous pit viper species found in the tropical lowlands of northern South America east of the Andes. No subspecies are currently recognized.


Hratelnost.

Když chcete hrát Paladins, prvně si zvolíte herní mód, který chcete hrát. Každý mód má několik map, které se střídají. Jakmile vás hra připojí, vyberete si šampiona za kterého budete hrát. Každý šampion má jiné schopnosti a útoky. Jakmile se načte hra, vyberete si jeden ze tří talentů. Talenty různě ovlivňují postavy, ze začátku máte ale pouze jeden a další se odemknou hraním. Následně si zvolíte balíček karet, který jste si poskládali (karty vás různě vylepšují). Nyní nastává čekací fáze, během které se čeká na hru. Poté hra začne.  V každém herním módu platí to, že pokud pár vteřin neútočíte, ani nedostáváte poškození, začnete si léčit. Také téměř v každém módu máte koně, když se zrodíte po smrti, nasednete na něj a jste rychlejší. Jakákoliv akce koně ovšem zažene. Ve hře dostáváte také kredity, za které si během hry kupujete vylepšení. To se dá koupit pouze v základně, nebo pokud jste mrtvý.

Šampioni.

Ve hře se nachází několik různých postav (šampionů) za které můžete hrát. Šampioni se dělí do 4 tříd:  Každá postava má svoje schopnosti a útoky. Každý hrdina má hlavní útok. Ten nemá žádné omezení a můžete s ním střílet kdykoliv. Útoky se dělí na:  Kromě hlavního útoku má každá postava obvykle 3 další schopnosti (existují zde i výjimky). Většina schopností fungují na tzv. cooldown, to znamená, že když schopnost použijete, na určitou dobu ji znovu použít nemůžete.  Poslední schopností je schopnost ultimátní. Ta nemá cooldown, ale nabíjí se procenty. Začínáte na 0% a poškozováním nepřátel se vám postupně načítá až do 100% kdy je připravena k použití. Ultimátní schopnosti většinou razantně změní hru.

Paladins je free-to-play onlinová videohra žánru FPS. Hra je vyvíjena studiem Evil Mojo Games a distribuována Hi-Rez Studios. Je dostupná na platformách Microsoft Windows, Playstation 4, Xbox One a Nintendo Switch.

Paladins: Champions of the Realm is a free-to-play online Hero shooter video game by Hi-Rez. The game was developed by Evil Mojo, an internal studio of Hi-Rez, and was released in 2018 for Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One, Nintendo Switch.


Děj.

Děj předcházející symfonii.

Od samotného názvu symfonie lze poznat úmysl skladatele. Chce vyjádřit dojmy, jakými asi působila nádherná příroda na Haroldovu povahu. Harold je zde vylíčen jako poutník, jenž prochází kouzelným okolím; je naplněn palčivou bolestí, neblahou náladou, jejímž typem se stal v literatuře "Byron", který mimo jiné Berlioze inspiroval svým dílem "„Childe Harold's Pilgrimage“". Děj zde líčí silnou a bezprostředně nevyléčitelnou bezútěšnost, vyprahlost všech zdrojů radosti, k ironisujícímu zoufalství až k zřeknutí všech duševních hnutí, po nichž Harold horoucně toužil a jež hledal.

1. věta: Harold v horách – scény těžkomyslnosti, štěstí, rozkoše.

První fugatové téma zachycuje Haroldovy pocity – chtěl by zaniknout v přírodě, rozplynout se, chtěl by zachytit bezprostředním citem celou soustavu abstraktních myšlenek, chtěl by ji sevřít v nekonečné oslavě. Je obklopen scenérií kouzelné krajiny a ta na něj bezpochyby doléhá.

2. věta: Pochod a večerní modlitba poutníků.

Rytmus tohoto pochodu představuje periodický návrat hlasů poutníků, zpívající žalmy a přednášející modlitby. Harold je nechá mlčky jít kolem a naslouchá jim. Skladatel necharakterizuje poutníky nějak zvlášť zdůrazněnou pietou. Putují kolem jako prostí venkované, kteří plní posvátné zvyky bez jakéhokoli patosu.

3.věta: Serenáda horala v Abruzzách pro milenku.

V této části je Harold svědkem milostné scény, jako byl předtím svědkem scény náboženské. Hned od začátku nás tato část uchvacuje nádherným, živě rytmisovaným scherzettem, které přináší serenádu. Ožívá zde žertovné šelmovství, kratochvilná veselost a kypivý sdílný humor.

4. věta: Orgie banditů – dozvuky předchozí scény.

Věta začíná motivem orgie, který je po značnou dobu přerušován vzpomínkami z předcházejících vět, jež vystupují před Haroldovým duchem, než padne jako kořist za oběť halucinacím, zpola jako výčitky svědomí, zpola jako kajícné myšlenky. Poutník Harold se nachází v jeskyni, obklíčili ho divocí loupežníci, až nakonec zazní nečočekávaně, netušeně, bez přípravy pochod poutníků, které lze považovat za nebeské slitování.

Harold v Itálii, čtyřvětá symfonie pro sólovou violu (op. 16) v originále "Harold en Italie, Symphonie en quatre parties avec un alto principal " je druhá symfonie francouzského skladatele Hectora Berlioze z roku 1834.

Harold en Italie, Symphonie en quatre parties avec un alto principal (English: Harold in Italy, Symphony in Four Parts with Viola Obbligato), Op. 16, H. 68, a symphony with solo viola by Hector Berlioz, written in 1834.


Cesty po Evropě a Asii.

Během své první cesty de Bruijn navštívil Řím, kde se stal členem skupiny Bentvueghels. Ve spolku bylo zvykem, že každý člen dostal při přijetí přezdívku, tzv. "Ohnuté jméno (bent name)". Cornelis de Bruijn dostal přezdívku Adonis, což podle zvyku podepsal další člen skupiny, malíř Abraham Genoels II. Z Itálie odcestoval do Egypta. Vystoupal na vrchol pyramidy, kde zanechal svůj podpis. Poté odcestoval na území tehdejší osmanské říše, kde tajně vytvořil kresby Jeruzaléma. Jeho kresby města Palmýry jsou kopie. De Bruijn pobýval i na Kypru. Pobýval také mezi holandskými obchodníky ve Smyrně a Konstantinopoli. Vrátil se do Itálie, do Benátek, kde od roku 1684 spolupracoval s malířem Johannem Carlem Lothem. V roce 1693 se vrátil do Haagu, kde prodával své suvenýry z cest. V roce 1698 publikoval knihu "Reizen van Cornelis de Bruyn door de vermaardste Deelen van Klein Asia" ("Cestování Cornelise de Bruyn přes nejslavnější části Malé Asie s kresbami"). Jeho ilustrovaná kniha byla úspěšná a byla přeložena do několika jazyků. Dvě z ilustrací jsou barevné a byly to první barevné výtisky v historii. Mezi jeho kresbami byly první kresby interiéru Velké pyramidy v Gíze a kresby Jeruzaléma, které se staly známými i v Evropě. V roce 1701 se vydal na cestu do Archangelsku. Během své druhé cesty navštívil v severním Rusku oblast obývanou Samojedy. V Moskvě se seznámil s císařem Petrem I. Velikým. Cornelius de Bruijn maloval jeho neteře a obrazy byly poslány možným kandidátům na manželství. Koncem dubna 1703 odcestoval de Bruijn z Moskvy spolu se skupinou arménských obchodníků z Isfahánu pod jménem Jacob Daviedof. De Bruijn a Arméni se plavili po řekách Moskva, Oka a Volha, až nakonec dorazili do Astrachaně. Díky de Bruijnově krátké návštěvě města Nižnij Novgorod během velikonočních svátků existují kresby tohoto velkého obchodního centra na řece Volze s jeho stavbami a chrámy z roku 1703.

Návrat do Nizozemska.

Když opustil hranice ruského státu, cestoval do Persie, kde kreslil města jako Isfahán a Persepolis (1704–1705). Pokračoval v cestě, dorazil na Jávu, odtud se obrátil zpět do Persie a přes Rusko do Holandska.  Jeho kresby z Persepolisu, města zničeného Alexandrem Velikým, způsobily senzaci. Starosta Amsterdamu Nicolaes Witsen a člen královské společnosti jej pravděpodobně požádal o kresby města slavného svými čtyřiceti sloupy. Po celé století to byly ty nejlepší kresby, které byly západním učencům k dispozici. De Bruijn byl však obviněn z plagiátorství a jeho druhá kniha z cesty do Moskvy už nebyla tak úspěšná. Z Amsterdamu uprchl do města Vianen v centrální části provincie Utrecht. V Utrechtu de Bruijn také kolem roku 1726 zemřel. Není známo, kdy a kde byl pohřben.  De Bruijn, který četl každý řecký a latinský zdroj, který dokázal získat, projevoval přesvědčivou znalost popisovaných míst. Jeho popisy jsou mnohdy i vtipné. V Persii získal kopii eposu Kniha králů (Šáhnáme), jejímž autorem byl básník Firdausí. De Bruijn epos shrnul a zpřístupnil západu.  Další anglické překlady se objevily v letech 1737, 1759 a 1873.

Cornelis de Bruijn (1652 Haag – 1726/1727 Utrecht) byl holandský umělec a cestovatel. Podnikl dvě velké cesty, během nichž pořizoval kresby lidí, budov, rostlin a zvířat. Své zážitky publikoval v knihách, které svými kresbami ilustroval.

Cornelis de Bruijn (also spelled "Cornelius de Bruyn", ; 16521726/7) was a Dutch artist and traveler. He made two large tours and published illustrated books with his observations of people, buildings, plants and animals.


Život.

Narodil se 7. ledna 1916 v Bellagio v rodině Domenica Olivelliho a Clelie Invernizzi. Jeho strýc Rocco Invernizzi byl kněz a duchovní učitel mladých chlapců.  Roku 1926 se rodina přestěhovala do Pavie. Zde navštěvoval školu Ghislieri a roku 1934 začal studovat právo na Univerzitě v Pavii. Studium dokončil v roce 1938.  Byl členem Katolické akce a Fašistické studentské skupiny.  Později začal vyučovat správní právo na Turínské univerzitě. Zde začala jeho práce, kdy se staral o chudé a sirotky. Napsal mnoho článků o právu a sociální sféře.  Roku 1936 narukoval na vojnu a bojoval ve Španělské občanské válce. Později (1939) odešel do Německa, kde studoval až do roku 1941. Zde se naučil plynně mluvit německy. V roce 1941 bojoval na Ruské frontě. Zde byl poraněn omrzlinami.  Jeho zkušenosti ve válce ho obrátily proti fašismu a odmítl přísahat věrnost Italské sociální republice. Za to byl 9. září 1943 deportován do Innsbrucku a 20. října stejného roku odešel do Milána. Zde založil "podzemní" noviny, které propagovaly křesťanství.  Kvůli jednání fašistů, jako byla např. deportace Židů se Teresio rozhodl bojovat v Italském odporovém hnutí. Dne 27. dubna 1944 byl zatčen a vězněn v několika věznicích. Nacisté jej mučili, ale i přes kruté bolesti pomáhal svým spoluvězňům. V jedné z věznic se spřátelil s dnes blahoslaveným Odoardem Focherinim.  Naposled byl převezen do koncentračního tábora Hersbruck, kde byl 17. ledna 1945 umlácen k smrti, protože se snažil chránit ukrajinského vězně. Jeho tělo bylo spáleno a popel vhozen do společného hrobu.

Proces blahořečení.

Proces blahořečení byl zahájen 19. ledna 1988 v diecézi Vigevano. Dne 14. prosince 2015 uznal papež František jeho hrdinské ctnosti.  Dne 16. června 2017 uznal papež jeho mučednictví. Blahořečen byl 3. února 2018.

Teresio Olivelli (7. ledna 1916, Bellagio – 17. ledna 1945, KT Hersbruck) byl italský římskokatolický mučedník, voják a člen Italského odporového hnutí, v němž byl znám jako Agostino Gracchi. Katolická církev ho uctívá jako blahoslaveného.

Blessed Teresio Olivelli (7 January 1916 – 12 January 1945) was an Italian Roman Catholic soldier during World War II and part of the Italian Resistance movement to Fascism and the Nazi regime. Olivelli graduated in law in Pavia in 1938 and went on to comment in papers on the legal and social issues of the time before he became a volunteer fighter in the Spanish Civil War and in World War II with a notable campaign fought in Russia. The war soured his views towards the Italian fascist regime of Benito Mussolini and his time in the resistance was marked with articles in a newspaper he founded dedicated to promoting the Christian message and attempting to improve upon aspects of fascism with a more Christian message.


Názvy.

Koníček mořský se příležitostně česky označuje také jako koník mořský, či koníček skvrnitý. Ve vědeckém názvosloví existuje několik synonymních pojmenování:

Popis.

Koníček mořský je malá ryba s netypickým tvarem těla, jehož velikost se obvykle pohybuje okolo 15 cm. Druh jeví pohlavní dimorfismus, kdy samec dosahuje maximálně 16 cm a samice až 18 cm. Současně se liší i vzhledově. Samec má delší ocas a v přední části břicha břišní vak, ve kterém přechovává plůdek. Tělo je esovitě prohnuté v oblasti krku a začátku ocasu pod tělem. Na vrcholku těla je umístěna hlava, která připomíná koňskou hlavu. Z ní vystupuje značně protáhlý rypec, na jehož konci se nacházejí drobná ústa. Za rypcem je umístěna dvojice malých očí, které se mohou pohybovat do stran nezávisle na sobě, čímž zajišťují širší zorné pole. Povrch těla je pokryt kostěnými destičkami, kterých je obvykle 48 až 50. Na hlavě a na hřbetě se nacházejí drobné tvrdé výrůstky.  V hřbetní ploutvi se nachází 18 až 21 ploutevních paprsků, v řitní 4 až 5 a prsní ploutve jsou vyztuženy 15 až 16 paprsky.  Tělo má nejčastěji zelenou až nahnědlou barvu, která se mění na hranici jednotlivých kostěných štítků, kde se mohou objevovat malé bílé tečky. Oproti jiným druhům ryb má koníček chápavý ocas. Ten mu umožňuje přichytit se na rostlinu či skalní podloží.

Pohyb.

Koníček mořský se pohybuje pomocí kmitání hřbetní ploutve. Po většinu doby ale stojí nehybně ve vodě přichycen u dna pomocí chápavého ocasu za řasy či rostliny. Při pohybu neplave jako ostatní ryby hlavou napřed, ale jeho pohyb je vzpřímený.

Rozšíření.

Oblast výskytu zahrnuje severovýchodní Atlantik od pobřeží Irska, přes jižní část Severního moře, pobřeží severní Afriky, většinu oblastí Středozemního moře a zasahuje až do Černého moře. Současně je možné se s koníčkem mořským setkat v oblasti Kanárských ostrovů a Madeiry. Dle zeměpisných souřadnic se dá jeho oblast výskytu ohraničit 20° až 63° severní šířky a 32° západní délky až 36° východní délky.  Vyskytuje se převážně v mělkých vodách, kde je dno pokryto rostlinami a řasami, za které se může přichytit. Maximální pozorovaná hloubka, ve které se koníček nacházel, byla 12 metrů. V zimě se často uchyluje do hlubších vod s kamenitým podložím.

Potrava.

Koníček přijímá potravu ústy umístěnými na konci vystouplého rypce, kdy je s jeho pomocí nasávána potrava do ústní dutiny. Jedná se převážně o drobné korýše, řasy a plankton, který se volně vznáší ve vodě nebo u dna.

Rozmnožování.

Odhaduje se, že pohlavní dospělost nastává přibližně v době, kdy koníček měří 10 cm. Koníček se tře v období od května do června (jiný zdroj uvádí od března do října), kdy dojde k výběru partnera. Samička následně naklade vajíčka o velikosti 2 mm do břišního vaku samce, který po dobu tří až pěti týdnů chová zárodky uvnitř. Po této době se líhnou zcela vyvinutá mláďata o velikosti 12 mm, která dorůstají do dospělosti ve volné vodě.  Sameček mořského koníka může během léta až 4× vrhnout po 300 až 700 mladých.

Hospodářský význam.

Koníček není pro svou velikost loven pro maso, ale jeho význam je v akvaristice, kde je často chován. Současně se jeho tělo suší a prodává jako turistický suvenýr v oblastech, kde žije.

Ohrožení.

Na území Francie a Portugalska je koníček mořský umístěn v Červené knize.

Koníček mořský či také koníček mořský skvrnitý ("Hippocampus guttulatus"; Cuvier, 1829) je druh mořské ryby z čeledi jehlovitých, která je známá svým netypickým tvarem těla a hlavy, jež částečně připomíná hlavu koně. Jde o malou rybku o velikosti okolo 15 cm, která žije v oblasti severovýchodního Atlantského oceánu.

Hippocampus guttulatus, commonly known as the long-snouted seahorse and in Great Britain as the spiny seahorse, is a marine fish belonging to the family Syngnathidae, native from the northeast Atlantic, including the Mediterranean.


Historie.

Kolem 20.července 2018 začaly kolovat informace o finanční potížích týmu Force India. Několik dnů na to tzn. 28.července byl tým poslán do nucené správy jezdcem Sergiem Pérezem,Pérezovým manažerem Julianem Jakobim, dodavetelem pohonných jednotek Mercedes a sponzorem týmu, rakouskou společností BWT. V nucené správě se o tým starali tentýž správci co v roce 2014 o tým Marussia. Tým dlužil Pérezovy 3 miliony liber, Mercedesu 9 milionů liber a dokonce dlužili sponzoru BWT jež jim půjčil své peníze. Pérez svůj krok označuil za záchranu týmu, týmu totiž hrozila úplná likvidace díky dluhům a přestupkům předchozího majitele Vijaye Mallyi.  O tým kromě Strolla měli zájem i další - společnost Rich Energy do týmu investovala 30 milionů liber) a Dmitrij Mazepin (otec ruského pilota GP3 Series a junior týmu Nikity Mazepina. Dne 7.srpna tým oficiálně převzal Lawrence Stroll a bylo potvrzeno že by měl za tým jezdit jeho syn Lance, o jehož angažmá už kolovaly spekulace před koupí. Do GP Belgie ovšem tým přišel o licenci F1 kvůli tomu, že licence a majetek Mallye byl v Indii zmražen 5 bankami jež by musely dát souhlas a rozmrazit to, času ovšem mnoho nezbývalo a tak byla zrušena licence týmu Force India a novému týmu byla udělena nová. Tým se 24.srpna přejmenoval na Racing Point Force India F1 Team, název Force India v částečně zůstává kvůli pravidlům ohledně šasi, navíc tým má tak šanci získat peníze z vysílacích práv. Téhož dne bylo potvrzeno že v týmu končí Robert Fernley a šéfem týmu se stává Otmar Szafnauer. Tým Force India jako takový je diskvalifikován, jezdcům ovšem body zůstávají a body už nyní poputují do kasy týmu Racing Point. Tým také v Belgii nemá nikde žádná loga ani nápisy, vše bylo z vozů odstraněno.  O týmu se říkalo že by měl už v Belgii za tým nastoupit Lance Stroll, ale zatím za tým budou pokračovat jezdci Sergio Pérez (jenž je velmi blízko novému kontraktu s týmem na další sezonu) a junior Mercedesu Esteban Ocon. Spekuluje se ovšem že v GP Itálie nastoupí za tým místo Ocona Stroll, místo něj u týmu Williams F1 Robert Kubica a ke změnám by mělo prý dojít i u McLarenu kde by Ocon mohl vystřídat Stoffela Vandoorna, zatím je vše ale ve fázi spekulaci či jednání.

Změna na Aston Martin.

Na konci ledna 2020 bylo oznámeno že Lawrence Stroll odkoupil podíl v automobilce Aston Martin za 182 milionů liber (přibližně 5,4 miliardy korun). Krátce na to bylo potvrzeno že se tým Racing Point změní na Aston Martin. Stroll tak zajistil pro Racing Point jistotu financování ze strany Aston martinu minimálně pro 4 roky včetně technické spolupráce a také užívání jména Aston Martin minimálně po dobu 10 let. Bývalý majitel Racing Pointu, tehdy ještě Force Indie Vijay Mallya který se přátelí se Strollem, Lawrenci Strollovi gratuloval. Sám Mallya se pokoušel do týmu ze Silverstone automobilku dostat už v roce 2015, nicméně automobilka nakonec zvolila partnerství s Red Bullem, byť svého času zvažovala návrat jako plnohodnotný tým. V únoru 2020 pak šéf týmu Otmar Szafnauer prohlásil že název Racing Point z názvu zcela zmizí, jako možný název uvedl Aston Martin F1 Team. Další možností je ale tradiční název který Aston Martin užívá pro své ostatní aktivity v motorsportu - Aston Martin Racing. Pro rok 2021 z jezdců má smlouvu zatím pouze Sergio Pérez. Aston Martin působil ve Formuli 1 naposledy v letech 1959-1960.

Kompletní výsledky ve Formuli 1.

Tučně – Pole position "Kurzívou" – Nejrychlejší kolo závodu

Racing Point, Racing Point F1 Team je britský automobilový tým, který sídlí ve městě Silverstone v nemetropolitním hrabství Northamptonshire. Vznikl koupí týmu Force India konsorciem vedeným Lawrencem Strollem, otcem Lance Strolla. Zbytek konsorcia kromě Strolla (jež podniká v oděvním průmyslu a je majitelem okruh Circuit Monte-Tremblent kde se jezdila F1 v 70. letech jsou jeho krajan Andre Desmarais jež vlastní firmu Power Corporation a má podíly ve firmách jako Total či Adidas. Dalším je brit Jonathan Dudman jenž šéfuje společnosti Monaco Sports and Managment a konečně čtvrtý člen američan John Idol jenž je spoluvlastníkem a generální ředitelem módní společnosti Michael Kors, která je sponzorem týmu McLaren.

Racing Point F1 Team, competing as BWT Racing Point F1 Team, and commonly known as Racing Point, is an English motor racing team and Constructor that Racing Point UK has entered into the Formula One World Championship. The team is based in Silverstone, United Kingdom and competes under a British licence.


Popis.

Socha z malovaného vápence představuje muže, konkrétně písaře, v sedící poloze. Postava je oděna do sukně sahající až po kolena. V ruce drží napůl srolovaný svitek papyru. Pravděpodobně nejvýraznější částí sochy je její obličej. Ten je zpracován mnohem detailněji než zbytek celého těla, i když ruce, prsty a nehty jsou rovněž pečlivě vymodelované. Ruce jsou v psací poloze. Zdá se, že socha v minulosti ve své ruce svírala štětec, který se však nedochoval. Samotná postava je robustní a má široký hrudník. Bradavky jsou vytvořeny ze dřeva. Výška sochy je 53,7 cm.  Zvláštní pozornost si zaslouží zpracování očí. Ty byly vyrobeny s důrazem na každý detail. K jejich výrobě byl použit bílý magnezit s červeně žilkovanou strukturou a dále vykládané kusy lesklého horského křišťálu. Zadní strana křišťálu byla pokryta vrstvou organického materiálu, který dával duhovce barvu a zároveň sloužil jako lepidlo. Oči drží na svém místě díky dvěma měděným sponám. Obočí bylo namalováno jemnými linkami z přírodního barviva.

Historie.

Skulptura sedícího písaře byla nalezena francouzským archeologem Augustem Mariettem 19. listopadu 1850 v Sakkáře, konkrétněji v mastabě,stojící vedle aleje sfing vedoucí k Sarapeu. Přesné místo nálezu je však neznámé, neboť původní Mariettův deník byl ztracen. Dokumenty popisující tyto vykopávky byly vydány až po jeho smrti. Identita Sedícího písaře zůstává nadále neznámá. Půlkruhový podstavec naznačuje, že se socha původně nacházela na větším kusu kamene, na kterém pravděpodobně bývalo jeho jméno a titul. Socha pochází zřejmě z přelomu 4. a 5. dynastie a je obvykle spojována s osobou vezíra Pehernefera. Někteří odborníci se domnívají, že socha představuje vysokého úředníka Sechemka či provinčního guvernéra Kajeho. Samotné datování sochy je rovněž nejasné, neboť je možné, že pocházela dokonce až ze 6. dynastie. Pro ranější období ale hovoří fakt, že byl písař vymodelován v pozici při psaní, kdežto sochy písařů pocházejících z období po 5. dynastii byly většinou vyobrazeny při čtení.

Socha Sedícího písaře je jednou z nejznámějších soch starověkého Egypta. Dílo zobrazuje sedícího písaře při práci. Skulptura byla nalezena v Sakkáře roku 1850 a pochází z přelomu 4. a 5. dynastie, konkrétně z let 2620-2500 př. n. l. V současné době se nachází v pařížském Louvru, kde je součástí stálé expozice egyptských památek.

The sculpture of the Seated Scribe or Squatting Scribe is a famous work of ancient Egyptian art. It represents a figure of a seated scribe at work. The sculpture was discovered at Saqqara, north of the alley of sphinxes leading to the Serapeum of Saqqara, in 1850 and dated to the period of the Old Kingdom, from either the 5th Dynasty, 2450–2325 BCE or the 4th Dynasty, 2620–2500 BCE. It is now in the Louvre Museum in Paris.


Symptomy.

Jak už zkratka anglického názvu napovídá, IPEX syndrom se manifestuje nejběžněji v orgánech spjatých s imunitním a endokrinním systémem. Nejčastěji mívají pacienti problémy jako:  Častým příznakem je také to, že dítě dobře neprospívá.  Po první roce života se nemoc může navíc projevovat autoimunitní hepatitidou nebo nefropatií.  Nejčastěji se první příznaky objevují v době od narození po prvních 7 měsíců věku. Existují ale i případy s pozdějším nástupem.  IPEX syndrom byl poprvé popsán v roce 1982 na případu rodiny, v níž během prvních letech života zemřelo 11 chlapců na komplikace imunitní povahy po očkování. Dalších 8 chlapců v rodině mělo obdobné problémy s náchylností k infekcím a také s autoimunitními patologiemi. Chlapci trpěli průjmy, ekzémy, diabetem 1. typu a autoimunitní postižením štítné žlázy. Pouze dva z nich přežili první dekádu svého života.

Genetické příčiny.

Mutace v genu FOXP3 vedoucí k expresi nefunkčního proteinu se nejběžněji nachází v oblasti, která je zodpovědná za vazbu transkripčního faktoru na DNA. Konkrétně se jedná o oblast "forkhead" domény, podle které dostal tento gen a stejnojmenný protein i své jméno – "Forkhead Box Protein 3". Právě fakt, že je u pacientů s IPEX syndromem často mutovaná DNA vazebná doména a FOXP3 nemůže plnit svou funkci transkripčního faktoru, je příčinou imunitní dysregulace při vývoji a funkci T regulačních lymfocytů. Jejich absence nebo dysfunkce způsobují typické symptomy autoimunitní povahy u IPEX syndromu.  Momentálně (data dostupná k roku 2018) se uvádí kolem 70 popsaných nemoc způsobujících mutací u člověka, ale toto číslo se rychle mění. Např. v roce 2010 bylo známo pouze okolo 20 mutací FOXP3 genu způsobujících IPEX syndrom.  Gen FOXP3 se nachází na pohlavním chromozomu X v oblasti Xp11.23. Lokalizací na pohlavním chromozomu je daná i dědičnost onemocnění, která je X-vázaná gonozmálně recesivní.

Výzkumný myší model.

IPEX syndrom jako jedno z mála jasně monogenně podmíněných imunitních onemocnění je možné zkoumat i pomocí speciálního myšího modelu, který imituje průběh onemocnění u lidí. Jsou to tzv. "scurfy" myši, které mají v genu FOXP3 zárodečně vnesenou mutaci. Konkrétně se jedná o inzerci o velikosti 2 nukleotidových bazí, která vede k expresi nefunkčního proteinu. U "scurfy" myší můžeme typicky najít zvětšenou slezinu a mízní uzliny, červené oči a problémy kožní povahy. Tyto myši poté velmi brzy na následky onemocnění umírají – uvádí se cca po 3 týdnech života.

Léčba.

Jedinou možnou známou léčbou je transplantace hematopoetických kmenových buněk. Jako podpůrná terapie se ale také standardně užívá podávání imunosupresivních léčiv. Konkrétně se jedná o steroidní látky, inhibitory kalcineurinu (takrolimus, cyklosporin A) a non-kalcineurinové inhibitory. (rapamycin, methotrexát, mykofenolát mofetil aj.). Také se využívá biologické léčby ve formě podávání monoklonálních protilátek proti TNF alfa nebo CD20.

IPEX (z angl. immunodysregulation polyendocrinopathy enteropathy X-linked) syndrom je monogenně podmíněná choroba způsobená mutací v genu FOXP3. FOXP3 je známým transkripčním faktorem zásadním pro vývoj T regulačních lymfocytů. Právě dysfunkce T regulačních lymfocytů je příčinou IPEX syndromu. Nejběžnějšími příznaky jsou poruchy imunitní regulace ve formě autoimunitní enteropatie, dermatitidy a endokrinních žláz. Onemocnění se projevuje už v prvních měsících života a v případě zanedbání včasného odhalení a léčebné intervence může být fatální. Jedinou dosud známou léčbou je transplantace hematopoetických kmenových buněk.

Immunodysregulation polyendocrinopathy enteropathy X-linked (or IPEX) syndrome is a rare disease linked to the dysfunction of the transcription factor FOXP3, widely considered to be the master regulator of the regulatory T cell lineage. It leads to the dysfunction of regulatory T-cells and the subsequent autoimmunity. The disorder is one of the autoimmune polyendocrine syndromes and manifests with autoimmune enteropathy, psoriasiform or eczematous dermatitis, nail dystrophy, autoimmune endocrinopathies, and autoimmune skin conditions such as alopecia universalis and bullous pemphigoid. Management for IPEX has seen limited success in treating the syndrome by bone marrow transplantation.


Produkce.

Vývoj.

Dne 20. října 2017 bylo oznámeno, že autory remakeu seriálu "Magnum" budou Petr M. Lenkov a Eric Guggenheim a produkčními společnostmi pilotního dílu se stanou CBS Studios a Universal Television. V únoru 2018 dala stanice produkci pilotního dílu zelenou, přičemž na post režiséra byl dosazen Justin Lin.  Dne 11. května 2018 stanice objednala produkci první řady. Spolutvůrce a výkonný producent Peter M. Lenkov se bude na seriálu podílet také jako showrunner. Dne 16. května 2018 byl stanicí CBS vydán první trailer. Pilotní díl byl promítán jako speciální ukázka před panelem na San Diegském Comic-Conu.  Dne 19. července 2018 bylo Lenkovem oznámeno, že mezi seriálem "Magnum P.I." a devátou řadou seriálu "Hawaii 5-0" bude několik crossoverů, ve kterých se objeví Kimee Balmilero a Taylor Wily, jež si zahrají postavy z "Hawaii 5-0". Ke konci řady by se měl v seriálu objevit také Alex O'Loughlin v roli Steva McGarretta.  Dne 22. srpna 2018, s předpokládaným výskytem hurikánu Lane nad Havajskými ostrovy, bylo stanicí CBS uvedeno, že „danou situaci monitorují“, ale produkce seriálu by měla nadále pokračovat. Následujícího dne bylo natáčení seriálů "Magnum P.I." a "Hawaii 5-0" dočasně pozastaveno.  Dne 25. ledna 2019 byla stanicí CBS objednána druhá řada. Jeji premiéra se uskutečnila dne 27. září 2019. Dne 19. listopadu 2019 bylo oznámeno, že po premiéře další řady seriálu "MacGyver" v noci 7. února 2020 bude vysílání "Magnum P.I." dočasně pozastaveno. Bylo také uvedeno, že se seriál navrátí na televizní obrazovky po odvysílání celé čtvrté řady "MacGyver".

Natáčení.

Natáčení první řady začalo 23. července 2018, po produkci pilotní dílu na začátku roku, s tradičním havajským požehnáním. Natáčení druhé řady také začalo s tradičním havajským požehnáním a to 8. července 2019.

Magnum P.I. je americký kriminální dramatický televizní seriál stanice CBS, jehož tvůrcem je Peter M. Lenkov a Eric Guggenheim. Seriál je rebootem seriálu "Magnum" z 80. let 20. století. Hlavní role hrají Jay Hernandez, Perdita Weeks, Zachary Knighton, Stephen Hill, Amy Hill a Tim Kang. Premiéra první řady proběhla 24. září 2018. Dne 19. října 2018 bylo oznámeno, že seriál dostal od stanice CBS plnou řadu.

Magnum P.I. is an American crime action drama television series developed by Peter M. Lenkov and Eric Guggenheim that premiered in 2018. It stars Jay Hernandez as Thomas Magnum, a private investigator and former Navy SEAL who solves crimes in Hawaii. It is a reboot of the series of the same name created by Donald P. Bellisario and Glen A. Larson, which aired from 1980 to 1988. The series co-stars Perdita Weeks, Zachary Knighton, Stephen Hill, Amy Hill, and Tim Kang.