A7D4GG37TJKBG3EDNBILCP58SYBC7G-page_0-2
Des llavors ficsan sa pensa En la célica armonía, Trová '1 mot ab que volia Alsar sa pregaria inmensa, Y com fuig la boira densa Del sol á la dolca ullada, Aixis sa pensa emboirada S' esplayá al só de sa lira, Y en vers lo Deu que l' inspira Sa pregaria fou alsada Gentil nena, si de Deu Ve la celest' armonía, David lo tal rey tindria Un dolg eco de sa veu; Y tú qne tens lo geny sen Al preludiar sas notas, Raudals d' armonia brotas Pel cor que sospes t' admira, Y á un temps somriu y suspira Conmoguen sas fibras totas. Fes donchs ta via pel mon Dalhi 'I cel de tonada, Y cuant de gloria acabblada Lo llor no hi capia en ton front Vers Barcino, hont l' astre 's pon; Torna tos ullets de cel Pus dos cosas ab anhel Desitjan los nostres cors, Que hi fasses ton niu d'amor Y que moris baix son cel.