Vypravěčka se rozhodla, že místo tradičního šťastného konce, ve kterém hlavní postava získává vše, po čem toužila, napíše smutný konec, ve kterém se ukáže, že skutečné štěstí spočívá v malých radostech každodenního života. Hlavní postava se nakonec naučí ocenit to, co má, a najde štěstí v prostých věcech kolem sebe. Tak skončí příběh s poselstvím, že skutečné bohatství je vnitřní a není nutné hledat ho ve vnějších okolnostech.
Malá dívka byla tak nadšená, že má přítele, kterého nikdy předtím neměla. Sdílela svá tajemství a své obavy se svým novým nalezeným přítelem, který ji chápal jako nikdo jiný.
Dívka a její nově nalezený přítel se stali neoddělitelnými a chodili spolu všude a dělali všechno společně. O několik let později odešli oba na vysokou školu, ale udržovali kontakt pomocí dopisů posílaných na dlouhé vzdálenosti, vždy se navzájem utěšovali a povzbuzovali, když bylo potřeba. Nakonec se oba dostali do naplňujících kariér, ale nikdy neztratili kontakt a zůstali nejlepšími přáteli na celý život.