Na obloze vysoko nad námi,
svítí měsíc jasný a krásný.
Jeho světlo tiché a klidné,
do noci nám zpívá píseň něžnou.

Měsíc, tvá tvář je stříbrná,
v noci nás provázíš vždy s láskou.
Světélkáš nad námi ve tmě,
jako strážce noci, vždy bdíš.

Tvé paprsky tajemně září,
do srdcí nám klid a mír nesou.
Měsíční svit nás k sobě volá,
a my se v jeho náruči těšíme.
Měsíc září na noční obloze,
Osvětluje temnotu jako zářivé světlo.
Vede hvězdy, aby zářily tak jasně,
Zatímco sova rozepíná křídla a vzlétá.

Měsíc nás všechny sleduje,
Tichounce, když procházíme životem.
V časech tísně voláme po jeho přítomnosti,
Aby nám nabídl mír a útěchu uprostřed boje.

Naše oči se nikdy neunaví z jeho něžného záření,
Když končí jedna noc a začíná nový den.
Krása měsíce se vždy projeví,
Jak pluje na obloze a nikdy nevybledne.