V samotě tiché, bez hlasu,
Srdce těžké, plné vzdoru.
Bez lásky, bez doteku,
Jsem ztracený, sám v chladu.

Obléhá mě tma, beznaděj,
V duši prázdné, tiché zoufalství.
Bez útěchy, bez náruče,
Jsem osamělý, věčně ztracený.

Vzpomínky na dny slunečné,
Teď jen stíny, které mě pronásledují.
Bez úsměvu, bez radosti,
Jsem sám, vězněný v tichu.
Cítím se tak osaměle na tomto světě,
Nikdo, kdo by mě chytil, když padám,
Někdy bych se jen chtěl stočit a zmizet,
Daleko od této všudypřítomné beznaděje.

Žádné světlo, které by mi pomohlo najít cestu,
Tma se jen zvětšuje den za dnem,
Chci se cítit milován, chci se cítit celý,
Ale nikdo neví, jak moc mě bolí v duši.

Jediné, co mohu udělat, je pokračovat dál,
Doufám, že jednoho dne budu patřit,
Není to snadné, ale musím vytrvat,
A nikdy nezapomenout, že má hodnota není mýtus.