Byl jednou jeden strašidelný příšera, který žil v temné jeskyni hluboko v horách. Jeho jméno bylo Graknor a byl obávaný v celém okolí. Jeho tělo bylo pokryto drsnou šupinatou kůží a jeho oči zářily v temnotě jeskyně jako dvě ohnivé koule.

Graknor se živil lovem na nedopatřením do jeskyně zbloudilých cestovatelů, kteří se odvážili prozkoumat horu. Jeho hlas byl hrozný a ozýval se jako dunivý hrom, když se blížil k oběti. Nikdo, kdo se dostal do jeho spárů, se nikdy nevrátil.

Jednoho dne se však do jeskyně dostal mladý dobrodruh jménem Erik. Byl odhodlaný porazit příšeru a osvobodit oblast od její hrůzy. S pomocí své odvahy a chytrosti se mu podařilo Graknora přemoci a vyvést ho ven z jeskyně.

Když se Graknor ocitl na svobodě, ukázal Erikovi vděk a slíbil, že už nebude ubližovat lidem. Od té doby se Graknor stal ochráncem hor a pomáhal ztraceným cestovatelům najít cestu domů. A tak se z něj stal legendární bytost, která byla respektována a obdivována v celém kraji.
Dávno, v hlubinách rozlehlé, temné jeskyně, se skrýval příšera. Bylo to mocné stvoření s pokroucenými rohy a zlým zábleskem v očích. Žilo v temnotě mnoho let a jeho srdce ztuhlo stejně temné a prázdné jako jeskyně sama.

Jednoho dne příšera uslyšela zvuk z neočekávaného koutu jeskyně. Nejprve to bylo jen slabé šeptání, ale pak se zesilovalo. Když se příšera dívala do temnoty, uviděla blížící se slabé světlo. Nakonec zdroj světla přistoupil blíž a příšera zadržela dech – bylo to lidské dítě!

Dítě bylo unavené a vystrašené, ale zároveň odvážné, a začalo příšeru vyprávět svůj příběh. Mluvilo o kouzelné zemi plné světla a krásy, jak hledalo křišťál, který by mohl zachránit jejich svět, ale omylem se dostalo do temné jeskyně.

Příšera byla překvapená dítětovou odvahou, ale ještě víc jeho laskavostí. Nikdy v temné jeskyni nepotkala takové emoce a jednou ztuhlá srdce příšery se trochu zahřálo.

Příšera nabídla dítěti pomoc na jeho cestě. Společně se vydali do vzdálených částí jeskyně a nakonec vystoupili do krásného světla dítě kouzelné země. Dítě poděkovalo příšeře, která zase poděkovala dítěti za to, že přineslo nový život a světlo do temnoty.

S posledním loučením příšera řekla, že nikdy nezapomene na laskavost, kterou jí dítě prokázalo, a vrátila se zpět do temné jeskyně. Naučila se, že krása a světlo jsou i v nejtemnějších místech.