O krásách přírody básník zpívá,
v květech a stromech, v záři slunce zlaté,
v šumění potoků a vůni trávy,
v každém okamžiku, co nám dává.

V horách se tají tajemství věčná,
v polích se zrodí život nový,
v lesích se zpívá píseň věčná,
v každém květu je kousek ráje.

Pozorujeme ptáky ve vzduchu,
jak tančí ve větru s grácií,
a květiny, co se k slunci skloní,
všechno to krásné nás obklopuje.

Tak vzdáváme hold této krásné tvorbě,
která nás vede k míru a dobrodružství.
Krása přírody je navždy velkolepá,
Pohled, který je obdivuhodný po celé zemi.
Nebe nahoře, země dole v dosahu,
Tolik k vidění, žádné oko nemůže pochopit.

Stromy, které se táhnou požadavkem nebe,
Tanec květin jako nějaký divný orchestr,
Pohleďte na něžné šepotění větru,
Jak šustí listy na příkaz přírody.

Řeky, které se skládají, řítí a proudí,
K moři jako nějaké sladké podceňované představení,
Slunce, skryté v mlze, jak nádherně září,
Jak svou teplotu ukládá do svého objetí.

Ó, krása přírody, navždy velkolepá,
Vize, která inspiruje, s radostí, která je velkolepá.