Byl jednou jeden odvážný průzkumník, který se rozhodl prozkoumat opuštěný hřbitov uprostřed lesa. S sebou měl pouze svítilnu a odhodlání. Když se setmělo, začal procházet mezi starými náhrobky a hledat nějaké stopy minulosti.

Když se dostal hlouběji do lesa, začal cítit, že ho něco sleduje. Svítilna mu osvětlovala cestu, ale stíny se zdály být živé. Najednou ucítil chlad a zastavil se. Před ním stál starý, zrezivělý kovový plot a za ním se v temnotě zjevil zlověstný stín.

Roztřesený průzkumník se rozhodl pokračovat dál a překročil plot. Když svítilna osvítila okolí, spatřil starého, zuboženého kostru, který se mu díval přímo do očí. Vydal se na útěk, ale cesta se mu zdála nekonečná. Temnota se stále zhušťovala kolem něj a zdálo se, že ho chce pohltit.

Nakonec se mu podařilo najít cestu ven z lesa, ale v noci měl noční můry plné zlověstných stínů a kostrů. Už nikdy se neodvážil vrátit zpět do temného lesa plného tajemství a hrůz.
Temnota byla dusivá, když jsem se pomalu plížil vpřed se svítilnou, její paprsek jen naznačoval tajemství, která se skrývala ve stínech. Srdce mi bilo jako o závod, když jsem slyšel podivné zvuky, každý krok, který jsem udělal, vytvářel novou ozvěnu v opuštěném domě. Najednou světlo osvítilo to, co vypadalo jako kostrčí postava v rohu. Se třesoucíma rukama jsem svítil na tvář zkazilé postavy, která se usmívala zlomyslně. Pomalu jsem ustoupil a utekl z domu, abych se už nikdy nevrátil.