Тръгнала самичка
	през гора-горичка,
	ходи и се щурка
	баба Костенурка.

	На върбова клечка
	стрина Буболечка
	отвисоко гледа
	като дълга Неда.
	Отвисоко пита,
	във шумака скрита.
	Шума зеленее,
	Буболечка пее:

	„Баба Костенурка
	ходи и се щурка
	през гора-горица,
	да пасе тревица
	по гори, ливади,
	за мушици млади.“

	_— Буболечке драга,_
	_много ти приляга!…_
	_Като остарееш,_
	_няма да се смееш._

	Само туй й рече,
	рече отдалече
	и се пак защурка
	баба Костенурка.
	във гора-горица,
	да пасе тревица…