— Бумти, върти се въртележката.
	Разтупва ми сърцето.
	Прощавам се, разделям се,
	издигам се над моя град.
	От малкото площадче
	гмурвам се почти в небето.
	А след минута слизам гръмогласно
	като водопад.

	— Ехти, върти се въртележката.
	— Аз карам самолета.
	— Аз — мерцедес модерен!
	— Аз — каручка с кон.

	— Здравейте. Върнах се.
	Донесох облаче.
	— Доведох ви комета.
	— И пак — довиждане!
	Поемаме към слънчев небосклон.

	— Трещи, върти се въртележката.
	Елате до небето.
	Избирайте си превоза —
	каручка, мерцедес и самолет.

	— Събирам
	всички ваши страхове и думи
	вдън сърцето.
	— Аз ви дарявам
	от самото Слънце блага вест.

	— Тупти, върти се въртележката.
	Обхождам небосклона.
	— И стават чудни чудесии
	в тия висоти —
	не може самолетът
	да надбяга коня.
	Нагоре и надолу
	мерцедесът след каручката пухти.

	— Летиии, върти се въртележката…