Вчера мама ме наказа —
	счупих розовата ваза.
	С два зюмбюла, с три лалета —
	падна, стана на парчета.

	Мама рече: — Стига хлипа —
	тъй е, който всичко пипа!

	Тя не знае — тая ваза
	днес ме викна и ми каза:
	„Виж ме как лъщя и светя
	с два зюмбюла, с три лалета.
	А съм толкова натясно —
	в ъгъла, на ниска маса!“

	Уж да стигна до бюфета —
	а пък стана на парчета!