Ти работа днес чудна свърши,
	ти малко дъбче посади.
	То няма корени,
	ни върше
	в пръстта безпомощно седи.

	И щом си му такъв приятел,
	и занапред го ти пази
	от неразумните рогати,
	от зайци, свини и кози.

	А слънцето ще го калява
	и ласкавият чернозем
	храна и влага ще му дава
	и ще расте то ден по ден.

	Ще мине време
	и ще стане
	дъб тъмен,
	мощен и клонат.
	Ще пеят пойни птици там и
	зелени листи ще шумят.

	И ще се случва често пъти
	човек —
	на сянка се отбил —
	да промълви:
	— Честит да бъде
	тоз, който го е посадил!