Сняг се сипе на парцали;
	вее буря, веят хали.
	А отвън се чуй врабчето
	как се моли на детето.

	И кой знае му езика,
	той разбрал би как му вика:
	— Джив-джив! Аз, дете, съм
	още жив, още жив!

	Нека веят бури, хали,
	нека сняг се сипе, вали…
	Ако имаш, ти сърце,
	то ми хвърляй по зрънце.

	Джив-джив! Аз, дете, съм
	още жив, още жив!
	И игрив, и скоклив!
	Джив-джив, джив-джив!