Рано с ясната зорница
	стана Янка хубавица,
	със роса да се умие,
	тънка песен да извие,
	преди слънце по лозята
	да отиде при децата…
	Па вървяла, що вървяла,
	на една полянка спряла.
	Чули я врабците диви
	и кадънки горделиви.
	— Хей вий, птички сладкопойни
	от полета и усойни,
	дигайте се, с мен тръгнете
	или пътя ми кажете,
	вече слънце е огряло
	и е жълто пожълтяло
	тежко грозде — златно злато, —
	грее с веселото лято.
	Със огньове, с песни вчера
	почна вече гроздобера…