Аз дъбченце малко сега съм,
	край мене тревата пълзи,
	и разни обиди понасям
	от разни овци и кози.

	Но мами ме шеметно тая
	синееща се висота
	и аз денонощно мечтая
	да дигна до нея глава.

	Дъб мощен и шумен да стана
	на пойните птици приют,
	да водя борба с урагана
	в зной летен и в зимния студ.

	Да пия роса от простора,
	и в мощната си висота,
	аз редом с елхата и бора,
	да гледам широко света.

	По-скоро, по-скоро, по-скоро,
	по-скоро дано пораста!