Среднощ даже вятър не духа,
	а спи, сгушен нейде в клонака.
	Видя само старият Бухал
	прозорче да свети сред мрака.

	Умислил се, малкият Ежко
	из стаята крачи объркан,
	въздиша дълбоко и тежко
	и с лапка нослето си търка.

	_— Какво се а случило, Ежко?_
	_Кажи ми. Съвет ще ти дам._
	— Ох, Бухале, тъй ми е тежко,
	че ни една буква не знам.

	До днес и без надписи знаех
	къде си е моето жилище.
	Но как ще открия коя е
	табелката с надпис „Училище“?

	_— Ти утре си в първи клас? Никак_
	_не се притеснявай, момче!_
	_Отрано натам ще те вика_
	_едно сладкогласо звънче._