Легнаха си в къщи всички
	и настана тишина.
	Само мишите главички
	чакат — будни до една.

	— Тръгвайте след мене! — викна
	старият охранен плъх. —
	Щом във кухнята надникнах,
	и усетих сладък лъх.

	Сиренето не покрили
	мързеливите снахи,
	а децата наронили
	по земята куп трохи.

	Ако бъдем предпазливи,
	царски ще си хапнем днес —
	има и сушени сливи,
	и сланинка, и петмез…

	Завечеря си богато
	веселата миша сган
	и съвсем не чу, когато
	се промъкна Рамадан.

	Блеснаха на котарака
	двата въглена — очи,
	почна да се чупи, трака,
	да се писка и цвърчи:

	Стари мишки и мишлета —
	майки, внуци и чеда —
	бягаха те всички, клети,
	от ужасната беда.

	А когато всичко стихна
	и съвзели се едвам,
	те под ред се преброиха —
	нямаше го плъха там…