Бърборко-Борко — мойто братче —
	не може никак да мълчи.
	И вечер в малкото креватче
	гласецът му ечи, ечи…

	Че за какво ли то не пита?
	— Земята с влак ли се оре?
	— Свинята има ли копита?
	— На село има ли море?
	— От нашата чешма на двора
	ще потече ли сладък мед?
	— Защо листенцата на бора
	са толкоз тънки и безчет?…

	Та мога ли да зная всичко!
	Дано по-скоро порасте
	това бъбривичко дете!
	Да учи вече и самичко.
	Самичко книжки да чете.