Седем дървени саби строшени,
	осем храста край пътя — пленени,
	девет огради, тежко ранени,
	десет сливи, обрани зелени…
	Ето това се казва пердах!
	Само че нещо хваща ме страх…

	Гледам, ризата нова — раздрана,
	маратонката зее разпрана,
	в плен жилетката ми изостана,
	а на лактите — рана до рана,
	кръв юнашка се лее безспир…
	Дано вкъщи поне са за мир.