В нашта пролетна градина
	цъфна алена коприна,
	цъфна жълта и пембяна
	на игличина поляна,
	Баба Марта я наплете
	със пискюлчета и цвете,
	и навърза по кошари,
	на овчарки и овчари,
	на кълнилите ечмени —
	да са росни и зелени,
	по егреци, по лозята,
	на горите по листата,
	по широки равни двори,
	по хамбари и обори —
	да са пълни тежки крини,
	плод да има по градини,
	та да пеят от душица
	всички български дечица,
	да дочакат ранобудни
	нови мартеници чудни.