Най-подир настана край
	на студа и дъждовете.
	Ето ясен месец май
	над земята ни засвети.

	С тънки слънчеви лъчи
	той зачука по стъклата
	и започна да гълчи:
	— Още ли сте вий в леглата?

	Малко ли ви беше сън
	в дългите студени нощи?
	Всичко живо е навън,
	само вие спите още.

	Скочиха децата в миг
	и на двора изтърчаха.
	Срещнаха ги с „чик-чирик“
	ластовички от стрехата.