Прибраха зърното и вече
	в гората свири есента
	по черни клони и листа,

	зави над хижи и комини,
	в поля и глухи равнини;
	сланата всичко ослани

	и клюмна старата градина;
	до нея пътя запустя
	без смях, без песни и цветя.

	Врабчето само нажалено,
	за да не бъдеме сами,
	остана в нашите земи —

	да ни напомня, че отново
	в гората с първите листа
	ще дойде с песни пролетта…