Никнала тревица
	под върба-върбица.
	Никнало игличе,
	лайка и кокиче.
	Слънцето ги гряло,
	птиченце им пяло
	и ги веселило
	радостно и мило,
	от душа-душица,
	с чудна песенчица.

	Ала ей заграка
	шарената сврака.
	Махна със крилете
	над трева и цвете
	и със завист ядна
	птичката нападна,
	от листа и клони
	песните прогони.
	И не чу се вече
	близо и далече
	рано във усойни
	песни сладкопойни…

	Залиняха всички
	цветенца, тревички,
	сякаш че полята
	ослани сланата.
	Само жаловито
	късно нейде — скрито,
	свиреше щурчето
	тихо низ полето.
	. . . . . . . . . . . . . . . .
	Този свят чудесен
	не цъфти без песен…