Отиде си лятото.
			Вече отмина
	кипящия, пъстрия свят.
	Сега из страната е друга картина —
	ни песен, ни жега, ни цвят.

	И бързат, прибират реколтата сетна,
	в школото е песен сега.
	Балканът пак с бялата дреха наметна
	огромната своя снага.

	И пойните птици — авлига и славей —
	са вече далече на юг.
	Обичат ни те, но — какво да се прави? —
	тям зиме студено им тук.

	Не са като коса и дрозда мъжаги,
	които несгоди търпят
	и върлият вятър, снега и студа ги
	не плашат — а тук си стоят…

	Но минат ли зимните тежки неволи,
	завръщат се всички при нас
	и вливат те в нашата весела пролет
	и своята песен тогаз.