Имам две ръчички
	с пръстчета подвижни.
	Като мен мънички,
	като мен безгрижни.

	Слушат ме за всичко,
	но какво им стана
	вчера, щом поисках
	сладко от буркана?

	Палчето ми рече:
	— Мама щом го сложи
	толкова далече,
	значи, че не може.

	— Стига си ни пъхал
	в разните буркани! —
	викна Показалчо
	и ми се закани.

	Средният добави:
	— Ти си лакомия!
	После ще забравиш
	пак да ни умиеш.

	Много възмутен,
	Безименният даже
	думичка за мен
	не можа да каже.

	Единствено кутрето
	към сладкото посегна.
	Затуй не се сърдете,
	че най-обичам него!