— Добро утро, врабче сиво!…
	Що си днеска мълчаливо,
	неопрано, неумито,
	пък отгоре и сърдито?
	Дали гъста мъгла сипна,
	дали мравчица те щипна,
	или едър лешник свари,
	че те клъцна и удари?

	— Що ме питаш, що ме маеш,
	нали виждаш, нали знаеш —
	житце нямам във хамбара
	ни трошица за попара.
	А пък зла се зима кани
	по ливади и поляни
	и не зная що да чина
	с тая гола перушина…