Тези хора големи!
	Те са толкова странни —
	кой където ме види,
	кой където ме хване,
	тъй се радва, че сякаш
	пръв път вижда дете.
	И едно, и едничко
	все разпитват ме те:

	Щял съм бил да порасна
	и да стигна тавана —
	какъв щял съм да бъда,
	какъв щял съм да стана?
	А пък туй тъй е ясно —
	аз отдавна го знам:
	щом порасна, ще стана…
	много просто — голям!