Рано рани девойка,
	Цвето ле, Цвето хубава,
	навръх цветна Цветница,
	на изворче за вода.

	Край изворче стоеше,
	Цвето ле, Цвето хубава,
	и водица пиеше
	едно суро еленче.

	С рогца вода мътеше,
	Цвето ле, Цвето хубава,
	а с очи я бистреше
	и на Цвета думаше:

	— Наведи се, девойко,
	Цвето ле, Цвето хубава,
	огледай се в извора,
	да си видиш късмета. —

	Надвеси се девойка,
	Цвето ле, Цвето хубава,
	вдън води я гледаше
	едно младо юначе!