На света,
	на света
	най обичам,
	есента.
	— Есента ли?
	Че защо?
	Да не е пък много ведра!
	— Ясно е защо —
	че то
	есента е майка щедра.
	Тя ни
	кани
	с плодове.
	Тя на гроздобер
	зове.

	Чак до дните й последни
	капят,
	капят
	круши медни.
	Тя за нас
	в листата тули
	зрели ябълки
	и дюли,
	праскови
	и сини сливи,
	златни царевици
	в ниви…
	В пъстрота,
	в пъстрота
	хубавее
	есента.
	На софрата
	й богата
	сочни плодове ядем
	и растем,
	и растем.
	С плодовете й обилни
	ставаме юнаци силни!