Имам аз една мечта,
	имам аз едно желание:
	в самолет да полетя
	на далечно разстояние.

	Там над облаците чак,
	дето се разхождат бурите,
	дето слънчевия зрак
	си играе из лазурите.

	И без трепет,
	и без смут
	да се спусна от високото
	с моя верен парашут.
	Ех, че смел и страшен скок е то!

	Ще летя, земя, насам
	през лазури и през облаци
	и ще видя,
	и ще знам,
	че привличаш и че обла си.

	Нека вятър да ме вей!
	Ще ме вей,
	не ще ме гали я!…
	Ей такива синове
	са потребни на България.