Колко жалко, колко жалко —
	рекли, че съм самохвалко!
	Кой голям лъжец можа
	да скрои такваз лъжа?

	Но за тая зла обида
	аз реших и ще отида
	зад реки и зад блата
	чак на края на света.
	Ще отида и тогава
	всеки тук ще съжалява,
	ще ме вика с много скръб:
	„О, ела, Пауне скъп!
	О, ела, Паунче мило,
	с твойто прелестно ветрило,
	с твойте гиздави крилца
	и коронка от перца!“
	Ще се върна тук, а всички
	някакви си прости птички,
	ще признаят, че в света
	аз съм пръв по красота?

	Колко жалко, колко жалко
	рекли, че съм самохвалко!…