Във нашта къща има клетка
	между високите стени.
	И няма тя отнийде гледка,
	нито пък външни светлини.

	А крушка електрична свети
	на дървения й таван.
	И можете да си четете
	там вестници или роман.

	Но клетката не е читалня,
	макар да грее в чистота,
	нито игралня, ни чакалня,
	а за пътуване е тя.

	Между етажите големи,
	се движи, шепне и скрипти.
	Пътува тя по всяко време —
	когато пожелаеш ти.

	И с тебе за една стотинка,
	която ти ще й дадеш,
	ще литне като перушинка,
	до който си етаж пощеш.

	И тая малка светла клетка,
	с врата една, с една решетка,
	която пей като мотор,
	се казва?

	— ………………!