В Таскови се вдига врява,
	рано гръмват гласове —
	Таско щял да заминава
	да събират класове!
	Плаче Таско:
	— Ох, не мога! —
	Вдига Таско
	шум, тревога:
	— Там стърнище
	ще ме жули!
	Дай платнище,
	мамо, чу ли?
	Искам мед и
	конфитюри,
	искам кифла
	и геврек!
	Кой сланинка ще ми тури?
	— Сам сложи си бре, човек!

	И се чеше по вратлето
	пионерът мързелив,
	и се кара на братлето,
	сякаш някой му е крив!

	А на работа поели,
	викат го другари вън.
	Таско мрачен поглед свел е,
	нещо тегли го на сън…

	Пълни раницата мама —
	хляб един му слага цял!
	При домата
	и салама
	слага мед и
	кашкавал.

	С раницата натоварен,
	тръгва Таско — момък харен!
	И пристига пионерът
	с раница на трудов ден.
	Но къде да го намерят?
	Де е Таско притаен?

	Казват: в дъхава ливада
	легнал нашият герой.
	Трупал класове отряда,
	а под сянка хрупкал той.
	Из шубраците се щурал
	и покръшквал настрана.
	Два-три класа
	в купа турил,
	а изял
	чувал
	храна!