Сладкопойна чучулига
	над полето се издига
	и с разперени крилца
	литна долу над селца.

	До градинки се снишава,
	над къщята приближава,
	над орачи с ясен глас
	дума, миличка, тогаз:

	— Хей орачи работливи,
	погледнете ваште ниви,
	клас навел е стъбълца,
	пълен с хубави зрънца.

	И не стойте, сиромаси,
	ни минута у дома си,
	а далеч от всяка скръб,
	лъскав наострете сърп,

	та нивята пожънете,
	златно зрънце приберете —
	ни един не знай от вас,
	що го чака тук до час.