Сбогом, високи балкани,
	върхове, урви, скали,
	ето застилат ви ранни
	есенни, тънки мъгли.

	Сбогом, зелени дъбрави,
	тихи, прохладни гори,
	пълни поляни със здравец,
	който ме кани: — Поспри!

	Изворче малко, бъбриво,
	ти, що примамваш ме: — Пий!
	Колко се сладко почива
	тука, под тези липи…

	Стръмно извили пътеки,
	вие, които отвред
	викате: — Тръгвай напреко
	горе към върха, напред!

	Птички, с които тъй лесно
	в горския път се върви,
	щом чуруликате: — С песен
	свойта умора надвий!

	Сбогом! Днес нашата смяна
	тръгва обратно на път.
	Време учебно настана —
	чака ни вече трудът.