Отрядът спи. Дълбоко спи.
	А буден вън шуми светът.
	В горичката цъфтят липи.
	И може би ще прецъфтят.
	Една пътечка може би
	скърби за стъпки на деца.
	И старият кълвач скърби
	за морзовите знаменца.
	Столетен бук
	очаква тук
	да зърне в нечия ръка
	кутийка с влюбена стрелка,
	която вечно, все така
	обича юг
	и сочи юг…
	Ах, пеперудка прелетя!
	Тя фърфоли с крилца:
	— Горко ми! —
	Как иска да попадне тя
	под сакчето за насекоми!

	Коса в ливадата звъни.
	Под бряста — празна стомна. Зной…
	Косачът чака седем дни —
	отряд водари чака той.
	Напразно. Прясното сено
	деца от село не опи.
	Да беше тук отрядът! Но…
	Отрядът спи. Дълбоко спи.