Още от мънички с тебе растеме,
	тебе ний сричаме, учим, четеме,
	ти ни със българска обич засука,
	обич към светла и чиста наука.

	Ти ни разказа за наште герои,
	водили битки по горски усои,
	паднали гордо и честно в борбата,
	за да изгрее у нас свободата.

	Ти ни разказа за новите хора
	и за мира, и труда, и миньора,
	и за работника и тракториста,
	и за боеца — пилота, танкиста…

	Колко си слънчева, твърда, велика!
	Колко е сладък у тебе езика!…
	С него, родино, от люлка растеме,
	с ботевска вяра във паметно време…