От сън събудих се, защото
	почука някой по стъклото.
	Не, татко ми това не беше,
	не бяха белите череши —
	край нашата висока стряха
	две лястовици се въртяха —
	от слънцето опиянени,
	навън те викаха и мене.

	Изтичах радостно на двора.
	Озърнах се да видя хора,
	та първи да им известя,
	че прилетява пролетта.

	Но там едно момиче вече
	дочух да вика отдалече:
	— Събудих се от сън, защото
	почука някой по стъклото…

	Пред къщи,
	порти и стобори
	отвред прииждаха деца
	под лястовичите крилца.
	И всяко тази вест повтори:
	— От сън събудих се, защото
	почука някой по стъклото…