Ти, моя земьо родна,
	с градини и жита,
	навред развей свободна
	на Дунав песента.

	И светла, необятна
	отново нашта реч
	по равнината златна
	да екне надалеч.

	Полята да залее,
	да цъфне цвят до цвят
	там, дето вече грее
	живот и благодат.

	И весела, и плодна
	шуми със пролетта
	велика и свободна
	на братство песента!