Сбогом, лято, птички сладкопойни,
	и на вас, полета и усойни…
	Млъкнаха в ливадите, горите
	веселите птички и игрите.

	Тегнат тежки плодове узрели,
	ябълки и круши пожълтели,
	а до тях врабчето чурулика
	и от клон на клон подскача, вика.

	„Хей, деца, на ранина станете,
	цъфнало е есенното цвете,
	нека всяко китка да увие,
	пътя до школото да покрие.

	От венци и слънчице да грее,
	та звънчето радостно да пее,
	с димитровска обич във сърцата
	да растем, да браним свободата.“