О, има с какво да блесне
	пъстрият конски свят!
	Прославени и всеизвестни
	имена го красят:

	Буцефал — на Александър
	конят с човешки глас;
	в космоса без скафандър
	крилатият кон Пегас;

	конят на Баба Яга,
	превърнат в метла при това;
	мустангът, с който бяга
	конникът без глава;

	хората-коне кентаври,
	железният кон-робот
	и увенчаният с лаври
	Росинант на Дон Кихот…

	Читателят можем да пратим
	при коне какви ли не.
	Но имат те един побратим
	различен от всички коне —

	КОН, който в обор не живее,
	не спи ни в яхър, ни в дам.
	„Домът му тогава къде е?“ —
	ще полюбопитствуваш, знам.

	Къде ли? В новата сграда,
	вън, на самия балКОН
	живее — за изненада —
	този небивал КОН.

	Тясно е май на балКОНа,
	но на него му е добре.
	И на църковна иКОНа
	той може да се побере.

	Виж го: сред хорова песен
	лежи на иКОНата благ.
	След миг като дух омагесан
	влиза в бутилка с КОНяк.

	После в унес да чезне
	на КОНцерт го виждаш ти
	и на трапези годежни
	с КОНфетите да лети.

	Как, моля, ще заседават
	в съда без нашия КОН,
	нали (такъв му е нравът!) —
	участва във всеки заКОН.

	Чужд на уют и удобства,
	презиращ постеля и зоб,
	той нощем направо се просва
	на снопче изсъхнал КОНоп.

	Има и друга наклонност —
	да спи, окачен на КОНец.
	Даже на острия КОНус
	заспива като в дворец —

	тоя КОН, който живее
	в думите. И само там!
	(Всъщност, домът му къде е —
	ти вече научи сам.)