В Песнопойно, град известен,
	на алея „Веселинска“
	славният певец живее —
	Тралалампи Тралалински.
	Със стопанка — Тралаланка,
	с дъщеричка — Тралаличка,
	със синченца — Траралченца
	и със пудел — Тралалудел.
	Ами котка? Как без котка!
	Тя се казва Тралалотка.
	Имат и едно канарче —
	много смешно Тралаларче.

	Всяка сутрин, след закуска,
	това множество се стича
	пред маестрото да пее
	неговия химн обичан.
	Щом маестро Тралалински
	вдигне палка-тралалалка,
	всички млъкват…

	И подема хорът песничка след малко:
	„Трала-трала-тралалала,
	тралалала-трала-трала“ —
	и щастливи се възнасят
	в свойта искрена възхвала.
	Тралалисват, тралаласват,
	а маестрото захласнат
	маха палката в премала:
	„Трала-трала-тралал ала!“
	И над къщата и двора
	литва песента на хора —

	ТРАЛА-ЛА-ЛА-ЛА
	ТРАЛА-ЛА-ЛА-ТАРАЛА-ЛА…
	ТРАЛА-ТРА-ЛА-ЛА

	пеят всичките етажи
	и от улиците даже:
	един ватман — Тралалатман
	с един доктор — Тралалоктор,
	пощальонка — Тралальонка
	с боклукчия — Тралалия,
	и чиновник — Тралаловник
	със началник — Тралалалник,
	една бабка — Тралалабка
	с мило внуче — Тралалуче.

	Даже мъничката мишка,
	тази стара Тралалишка,
	дето не обича котките
	и най-вече Тралалотките,
	тихо сяда в свойто ъгълче,
	в свойто тъмно тралалъгълче,
	и си църка в мрака хрисимо:
	„Трала-трала-тралалисимо…“