Вятърко листи в гората пилей
	Косето-Босето вече не пей —
	с пойните птички отлитна на юг.
	Есен е вече пристигнала тук.

	Стихна шубракът, самотен и глух.
	Зайко на припека кърпи кожух.
	Меца захърка под стария пън,
	сладък за нея е дългият сън.

	Нека да вее и дъжд да вали,
	нека се стелят в гората мъгли!
	Зайко си има пак топъл кожух,
	Меца ще спи под юрганче от пух.