Обичам татковата длан, която
	трептя под дъжд и слънце цяло лято;
	насечена от труд, попила светлина
	като самата родна равнина;
	тя даде плод на дивата лозина,
	душа и глас на изворната глина;
	затваряше в съцветия, в жита
	роса и багра, мед и доброта…
	Усетих топлинка и обич свята,
	познах приспивна ласка по косата
	и крачех, от пшеничен звън люлян,
	под сянката на татковата длан…