Първата сестричка рече:
	— Мило братче, не плачи.
	Ще ти опека геврече —
	хайде, затвори очи.

	Ще отсея с две ръце
	чисто, меко брашънце.
	В бели нощви бързешката
	ще забъркам аз тесто.
	Под месала на дъската
	ще лежи да втаса то.
	С брадвата подир това
	ще нацепя куп дърва.
	С бяла борина тогаз
	ще напаля огън аз.
	Ще си пея, ще пека
	и на тебе ще река:
	„Ставай, мъничко човече,
	от креватчето скокни.
	Сладкото геврече
	вече
	се опече —
	погледни!“
	Кака е трудолюбива
	и за всичко си я бива…

	Рече втората сестричка:
	— Нани, мъничко братле.
	Ще ти купя за паричка
	малко захарно петле.

	Но изпърво ще вървя
	две лехи да изплевя,
	пиленцата да нахраня
	пред варосания праг
	и с тояжка да ги браня
	от грабливия герак.

	На пета се завъртя —
	припна, вън излезе тя.
	Много зеленчуци ранни
	за минутка изплеви,
	всички пиленца нахрани,
	към сладкарницата сви —
	за послушаното братле
	купи захарно петле.

	Но когато се прибра,
	тя се хвана за главата.
	Гледа нейната сестра
	хърка здраво на кревата.
	А пък братчето грижливо
	я завива с пелена.
	Пее братчето сънливо:
	— Нани, како, нани-на.
	Ще отсея с две ръце
	чисто, меко брашънце.
	В бели нощви бързешката
	ще забъркам аз тесто.
	Под месала на дъската
	ей сега ще втаса то…
	С тежка брадва след това
	сам ще насека дърва.
	С бяла борина тогаз
	ще напаля огън аз.
	Ще си пея, ще пека
	и на тебе ще река
	„Хайде, какичко, стани,
	та геврече си хапни.
	Ти не си трудолюбива,
	но за ядене те бива…“

	Чу го втората сестричка.
	И каквато е добричка —
	плесна весело с ръце
	и посмя се от сърце.