Усещам някога в кръвта си тъмна сила,
	едно предчувствие, което се обажда
	в сърцето ми и тъмен спомен ражда.
	Не зная що съм и не зная що съм била.

	Душата ми е неспокойна, мътна, няма.
	Там горе, де полярната звезда пътува,
	в безкрая, бледна и самотна дето плува —
	ще мине може и моят път през тамо.

	Защо ме тегли неспокоен дух далече?
	Съдбата ли на мои прадеди бездомни,
	пробудена в кръвта, проклятие изрече,
	или от векове сърцето ми го помни!…

	1920