Лятното слънце
	наднича отгоре,
	взира се в равните
	Денини двори:
	— Де ли е Дена,
	защо ли я няма?
	Може би нейде
	помага на мама!
	Може би Дена
	при дружни стопани
	рано ранила е
	пилци да храни.
	Я пък е грабнала
	стомните Дена
	и е в дола за
	водица студена!

	Няма я Дена
	при млечната крава,
	Дена градината
	не прекопава.
	Дена не носи
	сенце на телето,
	няма я Дена
	с отряда в полето!

	Слънцето вред
	пионерката дири —
	няма я в селото,
	ни при пастири!
	Но към прозореца
	то се навежда,
	олеле. Дена
	в леглото съглежда!
	Дена прозява се,
	труд си не дава.
	Дена до пладне
	се чак излежава!