Цяла нощ капчука
	буди ме от сън,
	в утрото погледнах —
	есен беше вън!

	В нашата градина
	късните цветя
	някой бе целунал
	с ледена уста.

	Вредом жълти листи,
	вредом пак мъгли
	влачат по земята
	дрипави поли.

	Дълга върволица —
	жеравите пак
	къмто юг отлитат
	с тъжен, тъжен грак!

	Сбогом, китно лято,
	сбогом, слънчо драг!
	Сбогом, златни ниви
	със венци от мак!