Едно мъничко, мъничко вранче
	казало: „Мамо, купи ми юрганче!“
	А неговата майчица врана
	била много добра и разбрана.
	Тя никак, никак не се нацупила,
	а веднага юрганче му купила.

	Много се зарадвало вранчето.
	Завило се веднага с юрганчето.
	А другите вранчета отдясно, отляво
	минавали и му викали:
	— Браво!
	Черно вранче
	под бяло юрганче!

	С юрганчето вранчето все се завивало,
	без него не лягало и не заспивало,
	под него даже и главата си крило.

	Ала нито се къпело, нито се мило.
	Затова след време тука направо
	другите вранчета завикали:
	— Браво!
	Черно вранче
	под черно юрганче!