Пуста кака Стана,
	върла мързелана!
	Ни тъче, ни шие,
	ни преде къделя.

	Само днес, по чудо,
	във света неделя,
	мързеливо клекна
	долу под лозите —
	хем си песен пее,
	хем дои козите:

	— Хора, християни,
	лошави комшии,
	утре ще ми дойдат
	гости кираджии.
	Рано със метлата
	двора съм помела,
	за година време
	хурка съм изпрела.
	От Великден почнах
	да тъка платното,
	щях да го привърша,
	да не е хорото.

	И затуй ме мислят,
	че съм мързелана,
	няма по-работна
	от кака ви Стана!

	Тъй си тананика
	долу под лозите,
	и от три дни вече
	все дои козите.