Цъфнала е в момина градина
	на два реда алена калина,
	а до нея гледа ясноока
	бяла ружа, тънка и висока.
	Росни да са, малка хубавица
	вечер ги поливала и пяла,
	в люлчица градинска се люляла:
	— Ти люлей ме, люлчице, полека
	нека дреме къщната пътека,
	да остана сама-самниничка,
	да ми пее само златна птичка,
	да ме свари бялата зорница,
	да порасна чудна хубавица
	като тази ружа ясноока,
	като нея тънка и висока.