Над тополки, над ели
	ситен сняг вали, вали
	и рекичката бъбрива
		в снежен,
		нежен
		пух се скрива.

	През долчини, през била
	Баба Зима е дошла.
		Бяла зима
		ветровита,
		мило кима
		и ни пита:
	— Имате ли вече всички
		ръкавички
		и шейнички?
	А ушанки и ботушки,
	да ви пазят от вихрушки?

		Бяла зима
		ветровита,
		ту ни кима,
		ту налита.
	— Хиу, фиу! — буйно вее.
		Духа,
		буха
		и лудее.
	— Хайде, палавници малки,
	направете си пързалки!

	Ех, че време! Ех, че сняг!
	Ех, че весел вик и бяг!