Страх я баба от гората,
	че й шумолят листата…
	Страх я да не срещне мечка
	там, на кривата пътечка.

	Че какво ще прави, старата,
	ако я подгони звярът, я?
	Затова седи си кротко —
	кърпи, шие, мие, готви…

	Само ние, най-юнаците,
	накривяваме калпаците,
	пушки грабваме измислени
	и… ехтят в гората изстрели!

	Но къде е баба Меца?
	Ей я, ближе си медеца.
	— Бабо, колко си страхлива!
	Виж, Мецана не е дива.
	Тя е кротка и добричка,
	с нея си играем всички…

	И си пукаме наужким
	с дървените наши пушки.