Лятото отседна вече,
	в слънчогледовата пита.
	И щурчето върху нея
	почна песен гласовита.

	Със чадърче от цветенце
	на красива незабравка,
	до свирача спря се плахо
	кръшна тъмноока мравка.

	И калинката пристигна
	в свойта алена премяна,
	весел паяк спусна люлка
	над листо като поляна.

	И олекна в тишината
	смях и песен гласовита…
	Лятото отседна вече
	в слънчогледовата пита.