Излезе Калинка в полето веднъж,
	в ливадите, дето нашир и надлъж
	пъстреят цветя и летят пеперуди,
	летят пеперуди
	и всяка се труди.

	Безброй пеперуди!
	И гледа ги тя —
	и те са същински примамни цветя.
	Нагиздени с рокли и тънки дантели —
	червени,
	зелени,
	кафяви
	и бели.

	И втурна се в гъстите буйни треви
	тя тези летящи цветя да лови.
	И тича, препъва се, пада и става,
	те сякаш подмамват я
	и я задяват.

	И дъхат цветята,
	и слънце, и смях.
	Калинка саминка — зареяна в тях
	и сякаш в тревата лети, а не тича
	и на пеперуда голяма прилича.

	Сами пеперудите в тази игра
	навярно я мислят за своя сестра.
	Калинка се смее,
	Калинка се чуди:
	— Кое е цветя
	и кое — пеперуди?