Тръгнала баба за круши.
	Взела от дядо ботуши,
	взела тояга в ръката —
	круши да брули в гората…
	Но насред горска пътечка
	гледа пред себе си — мечка!
	Зяпнала Меца веднага:
	„Я хвърляй тази тояга!
	Както съм днес прегладняла,
	ще те излапам май цяла.“
	Баба събра си куража
	и успя тихо да каже:
	„Стига, Мецано! Пусни ме!
	Че за теб приказка има —
	колко си щедра, добричка,
	круши как даваш на всички,
	дето те срещат в гората.
	Теб тъй те знаят децата.“
	Чула такава похвала,
	Меца, макар прегладняла,
	от радост се претъркули
	и пусна баба да брули
	медени круши в гората —
	с тях да зарадва децата.