— Има време — казва Кито, —
	много дни са в този срок! —
	И по улиците скита,
	не поглежда,
	не прочита
	Кито новия урок.

	— Има време! — думи бойки
	казва този пионер.
	Но се наредиха двойки,
	двойки — десетина бройки
	като наниз от пипер.

	— Има време, има време —
	скача пионерът наш.
	Ала дявол да го вземе,
	струпаха се като бреме
	сто урока наведнаж.

	Край на срока се задава.
	Ха сега де! Накъде?
	Утре класно как ще правя?
	Почва да чете тогава,
	няма време да яде.

	А децата му се смеят:
	— Има време,
	не чети!

	Има време, но къде е?
	Рано пиле,
	рано пее,
	та учи навреме ти!