Тръгва дядо, хайде, хоп,
	към лозята с търнокоп.
	Баба мисли: „Той цял ден
	ще копае уморен.
	Ще му меся от сърце
	пита, мазана с яйце.“

	Па нарамва тя торба,
	носи пита и чорба.
	И като накуцва с крак,
	до лозята стига чак.

	Търси дядо тук и там,
	дядо няма го — за срам!
	— Де си, старче дяволит
	зад коя лоза си скрит?

	Ала старецът й мил
	в пивница се бе отбил,
	в пивницата се напил.
	Там на масата засмян
	го намира тя пиян.

	Вика му, глава върти:
	— Що щеш тука, дядо, ти? —
	Става той и се люлее,
	и се хили срещу нея:

	— Аз съм, бабо, дядо друг,
	твоят дядо сее лук! —
	Тя се връща у дома,
	питата яде сама…

	Куче лайва през нощта.
	Скръцва пътната врата.
	И на прага: чук-чук-чук,
	чука дядото с юмрук.

	— Ставай, бабо, отключи,
	повече не ме мъчи
	и за дядо имай жал —
	залък днес не съм изял!

	Баба вика: — Беж оттук,
	моят дядо сее лук!
	И да знаеш, таласъм,
	твоя баба аз не съм!
	Твойта баба в тоя час
	сее някъде пък праз!