Днес децата вън на двора
	си направиха от сняг
	цял човек — голям и страшен,
	със тояга и калпак.

	Хей, хей, трака, трак,
	със тояга и калпак.

	С нос от морков и очички —
	вижте го какъв е мил,
	пък и чудно име има —
	кръстиха го те Страхил.

	Хей, хей, хи-хи-хи,
	кръстиха го те Страхил.

	Но не щеш ли Заю-Баю
	посред нощ ей тук се спря,
	поогледал той човека
	и кураж голям събра.

	Хей, хей, ха-ха-ха
	и кураж голям събра.

	Хоп! — подскочи и налапа
	на Страхила той носа,
	сладко-сладко го захруска
	и излапа на часа.

	Хей, хей, ха-ха-ха
	и излапа на часа.

	Заю-Баю пак подскочи
	и му рече с весел глас:
	— Теб носа ти е за хубост,
	но храна е той за нас!

	Хей, хей ха-ха-ха,
	но храна е той за нас!