Пролетта — какво е тя?
	Само слънце и цветя ли?
	Само облаците бяли,
	в път далечен полетяли
	в синята си висота?

	Още нещо пролетта е,
	труд упорен още тя е.
	И под тая синева
	на небето, дето грее —
	вижте малката трева,
	как расте и зеленее.
	Бърза тя да облече
	в дреха свилена земята.
	Сякаш веселия вятър
	на невидим стан тъче.

	И потокът зашумял
	отдалече, от баира,
	дето цяла зима спал,
	сякаш силите си сбира,
	в пътя, който извървя,
	и отива
	да полива
	долу селските нивя.

	А когато над града
	и далече над рида,
	над полето дъжд заръси,
	туй труда е на дъжда.
	Той дошъл е тук с труда си
	да полей полята жадни,
	да измие всички листи,
	улиците да изчисти —
	да са светли и прохладни.

	Труд усилен пролетта е
	и почивка тя не знае.

	Погледнете как блести
	всяка утрина росата.
	Туй потта е на земята,
	в нощен труд се тя топи.

	Сутрин рано, рано, рано
	почват птиците концерт.

	Пей авлига замечтана
	и се чува там гласа на
	славея и коса чер.
	Тая песенна магия
	е магия на труда.
	С колко труд и майстория
	си изграждат те гнезда!

	… Иде тука пролетта
	с песни, слънце и цветя,
	с работа неизмерима.
	Иде и се труди тя —
	за да дойде, за да има
	весело, богато
	лято.