Като топъл южен вятър,
	милващ младите листа,
	като ручей сред гората,
	като славей в тишината,
	в тишината на нощта,
	като далнина, която
	към незнайното зове —
	тъй допадат на душата
	хубавите стихове.

	Те за дружба ни говорят
	и за труд и красота!
	Те пред нас за миг отворят
	чудна порта към света,
	те към подвизи зоват ни,
	към великите неща,
	що не може да покътне
	валящият се в калта.
	Колко шир необозрима,
	колко светли брегове,
	колко смях и слънце има
	в хубавите стихове!