Появи се лют пират
	в този дом сред този град.
	Той навсякъде пълзи и…
	прави триста поразии!
	Де каквото му попадне
	сутрин, вечер и на пладне,
	тайничко ще го задигне,
	без окото му да мигне.
	Все ще гледа да ограби
	я деца, я стари баби.
	Вредом всичко ще разтури,
	като че бушуват бури.

	На съседите лимона
	бе изнесен на балкона,
	свеж, разлистен, разцъфтял
	днес е изпокършен цял.
	Кой лимона поломи?
	Досетете се сами!

	И стъклата на вратата
	са разбити от пирата,
	та през рамките направо
	влезте и кажете браво!

	Вън простряно е прането,
	но отрязва той въжето
	и жена по двора дири
	гащи, ризи и пешкири.

	Погледнете, ако щете,
	стълбищните парапети —
	той по тях се все пързаля,
	с кални крачоли ги каля.
	Взел пиратът тая нощ, че…
	зачовъркал тайно с ножче
	касичката в асансьора —
	разтревожил всички хора!
	Той без ничия поръка
	в пощенски кутии бърка,
	взима вестниците чужди
	ей така, случайно уж де!

	Да погледнем на тавана —
	оле — там какво ли стана?
	Разтършуван ще го сварите,
	счупени са катинарите.
	От разбитите сандъци
	са разхвърлени патъци
	и саксии, и сандали,
	и буркани, и парцали.
	И са метнати в кьошетата
	изпочупени шишетата.
	Откъде дойде белята? —
	От ръката на пирата!
	Леле мале, кой е той:
	и налита ли на бой?
	Ами вади ли ножове?
	Ами стреля ли с пищови?
	От пиратското море
	как ли тук можа да спре?
	Ох, кога ли ще го мерна
	на око с превръзка черна!

	Не, приятелю, не бой се,
	успокой се, успокой се.
	Друг е този лют пират,
	ни с пищови, ни брадат,
	ни превързан, едноок,
	ни прегърбен и висок,
	ни с походка страшна, дръзка,
	ами е с червена връзка!

	Вижте този ваш събрат —
	мустакат от мармелад —
	как излиза от мазето.
	Бил при въглищата, дето
	с мармелад се е налапал,
	до уши се е изцапал.

	Там разсипал каца зеле
	и под мишницата взел е
	чужда някаква китара,
	вече спукана и стара.

	С нея почва пак пирата
	под прозорците играта:
	дрънка-врънка, дрънка-врънка,
	тичат хората навънка
	и му викат: — Стига шум,
	нямаш ли, пирате, ум!

	Ей го лютия пират,
	в този дом сред този град!