

	Блести на небето едничка
	далечна и светла звездичка.
	Тя има ли име — не зная.
	Но легна ли, в тъмната стая
	тя винаги кротко наднича —
	навярно децата обича.
	Навярно тя иска полека
	да слезе по звездна пътека,
	при мене да дойде отгоре,
	да чуе какво й говоря.
	Но няма пътека в небето!
	Звездице, почакай, додето
	порасна и стана голям.
	Ще литна нагоре и сам
	на гости ще дойда с ракета,
	по-бърза от сто самолета.
	Звездице-сестрице, тогава
	започне ли да свечерява,
	ще гледаме с теб на Земята
	как сладко заспиват децата.