О, не казва ХЛЯБ и МЛЯКО,
	ами казва ХЛЕБ И МЛЕКО
	моят свако — свако Яко
	и по плевенски — калеко.

	Но КАЛЕКО очевидно
	някак му звучи обидно,
	затова и свако Яко
	иска да му викам СВАКО.

	Аз му викам СВАКО ЯКО,
	ала той не кгзва МЛЯКО
	и току си знае МЛЕКО
	моят свако де, калеко.

	С ХЛЕБ и МЛЕКО, мой калеко,
	не отива се далеко,
	а речеш ли ХЛЯБ и МЛЯКО,
	стъпваш някак си по-яко.

	По-добре, кажи двояко:
	ХЛЯБ и МЛЕКО, ХЛЕБ и МЛЯКО,
	ала нивга толкоз леко
	не продумвай ХЛЕБ И МЛЕКО.

	Напоследък свако Яко
	не яде ни хляб, ни мляко.
	Каже ли: „Купи ми МЛЕКО!“
	„НЕМА — казвам му, — КАЛЕКО!“