Птиченцето труд не знае,
	нито грижи както ний,
	много, много се не мае,
	гняздото си скоро вий.

	Нощем в клонето се сгуша,
	утром — слънце кат изгрей,
	то гласа на бога слуша:
	трепне криле и запей.

	Мине пролет разцъфтяла,
	минат летни марани,
	дойде есен, дъжд и хала,
	падне сняг по равнини.

	Всякой тръпне и се свива;
	птиче през море върви,
	в топли крайща то почива,
	дор се пролет пак яви.