Малко цвете съм в полето,
	аз съм синия синчец,
	любя въздуха, небето,
	кича полския венец.

	Кат небето се синея,
	ако ситно и да съм,
	с мойта хубост хубавея
	всяка нива, слог и хълм.

	Аз съм синчец, аз съм радост,
	бодил по мен не расте,
	аз съм просто, като радост.
	Аз съм мило, кат дете.

	Бог самичък ме посея
	и поля ме да раста,
	на свобода аз живея,
	на простора си цъфтя.

	Малко цвете съм в полето,
	аз съм синия синчец,
	любя въздуха, небето,
	кича полския венец.

	1882, Хисар