В празна бобова шушулка
	шушна-мушна се светулка.
	Мигна-смигна, но едва.
	И се сгуши след това.

	Сгуши се като във люлка
	уморената светулка.
	Лампичката угаси.
	И за сън се нагласи.

	Ех, ще се наспи! Но… чакай!
	Викна ли за помощ някой?
	Кой — залутан в мрака, — кой
	сепна късния покой?

	В миг от люлката-шушулка
	скокна малката светулка.
	Светна лампичката… — Хей,
	тук съм, не плачи, недей!

	Сам не си, не се окайвай!
	Потърпи, не се отчайвай!
	Подир миг ще долетя.
	Твоя път ще осветя…