Детство мое първо и последно
	разлюлява крехко стъбълце.
	Детство мое, детство ненагледно
	разтуптява моето сърце.

	Ставайте момичета, момчета,
	ясната зора зори за нас!
	И блести зелената планета,
	заживяла звездния си час.

	Детство мое, пъстропера птица,
	полетяла с песен към света.
	Детство мое, грейнала зорница,
	весела усмивка в утринта.

	Трупат се години мълчаливо,
	неусетно времето тече,
	но у мене си остава живо
	онова усмихнато момче.

	То насам се вглежда, то ме вика,
	то се смее с мене с ясен глас,
	като звънко птиче чурулика
	и към него сведен пея аз.

	Дай ми, детство, пролетни градини
	и небе за поглед вдъхновен.
	Нека твойто слънце да не стине,
	и не свършва твоят светъл ден!