Дайте на нашата Кичка
	само едничка боичка.

	Взима я тя и тогава
	в миг до стената застава.

	Драска стрелки, колелета,
	разни цветя и петлета.

	После пред мама се хвали:
	— Аз съм художник, видя ли?

	Колко красиви са само
	тези вагончета, мамо!…

	Аз пък поглеждам стената —
	колко е грозна горката!…