__Лястовичката__

	— Зад големите морета,
	в други крайща на земята,
	зная аз страни, където
	вечно пролет е и лято.

	Там растат във лесовете
	рожкови, фурми, смокини
	и жълтеят се дървета
	с портокали, мандарини…

	Във реките им пенливи
	има там и крокодили…
	А дечицата игриви
	тъмнокожи са и мили.

	Цяла зима там преминах,
	но ми много домиля ти —
	и към твоята родина
	литнах с дружките крилати.

	Но по пътя си далечен
	през моретата солени
	ний усетихме се вече
	изгладнели, уморени.

	В морските води дълбоки
	кораби големи плават —
	там, по мачтите високи,
	ний накацахме тогава.

	Хранехме се със трохички, от
	моряците събрани,
	и достигнахме тъй всички
	бреговете ви желани.

	Любовта ме пак упъти
	към познатата ми стряха —
	лани тук нали измътих
	малките си, дето пяха?…

	В старото гнездо готово
	ще се настаня аз лесно,
	лястовичета отново
	тук ще си отгледам с песни.

	През прозорчето огряно
	с чуруликане игриво
	ще те будим сутрин рано —
	да си бодро и щастливо.