Казват, по земята бродел
	някакъв човек чудат.
	Зиме той по риза ходел,
	лете — във кожух мъхнат.

	Сутрин стане ли — ще каже:
	„Лека нощ, приятен сън!“
	Вечер казва пък:
				„Добрутро!
	Вече съмнало навън!“

	После с вакса се измива
	и закусва печен сняг.
	Нейде заднишком отива,
	заднишком се връща пак.

	Ходил, казва, по небето
	гъби ужким да бере.
	Носи си вода в решето —
	книгите си да пере.

	Здрав ли е —
	тъжи и жали,
	болен ли е — смей се с глас…

	Вий не сте ли го видяли
	някъде измежду вас?