Имаме си в къщи кино.
	Без проверка, без билети.
	Щракнеш копчето и ето —
	след картината картина.

	И менят се на екрана
	ту природа,
	ту строежи,
	ту из Африка метежи,
	ту митинги във Хавана.

	Виж —
	в Москва пристигат гости
	с мощните аероплани.
	И стопаните засмяни
	срещат ги с усмивки прости.

	А в Америка пък стрелят
	срещу люде чернокожи.
	Обявяват ги за лоши,
	че не се родили бели.

	Гледаме я възмутени —
	тази кървава разправа.
	Но след малко притъмнява
	и картината се сменя.

	Стадион.
	И два отбора.
	Почнаха футболна схватка.
	Между мен и между батка
	тутакси започна спора.

	Имаме си с батка стари
	спорове и вкус различен.
	Аз „Локомотив“ обичам,
	батко пък заклет левскар е.

	Ала тука влезе мама.
	Каза:
		— Време е да спите.
	Утре рано ще вървите
	на училище и двама.