1. ХУБАВ МЕСЕЦ

	Хубав месец е септември!
	Още лято е почти.
	Хем дъхтят овошки, хем ви
	тежка жега не гнети.

	Няма вече птича песен,
	ни ливадите цъфтят.
	Ала въздухът е пресен,
	мек е, топъл е денят,

	И щурците нощем свирят
	тъжно — не като през май.
	Сещат, няма го зефирът
	и на лятото е край.

	А са нощите прозрачни,
	И когато е луна —
	сякаш в приказки юначни
	спи любимата страна.

	Сякаш спомня други нощи,
	друг септември…
			Бой с врага…
	Подвига, за който още
	се говори досега.

	2. ДЯДО РАЗКАЗВА

	Дядо разказва:
			— То беше отдавна…
	Месец септември бе.
			Като сега
	помня — срещу ни картечница лавна,
	беше картечницата на врага.

	Бяхме излезли ний — отбор другари —
	там над селото, на близкия рът.
	Чакахме своите, а ни превари,
	а ни засече в засада врагът.

	Лунна нощ беше.
			И светеше пътя
	през необрания жълт кукуруз.
	Нейде ехтеше оръдеен тътен,
	пътят бе ясен, тревожен и пуст.

	И командирът тогава отсече:
	„Само напред!“
			И в задружно ура
	хвърлихме се върху залпа картечен.
	Нашият залп тишината раздра.

	Схватката беше жестока.
				Врагът ни
	беше до зъбите въоръжен.
	Сякаш и днеска в ушите ми тътне
	боят.
		Привърши на другия ден.

	Сложиха буйни глави най-добрите…
	Трупове помня през дим и през прах.
	Чръвнаха се от кръвта ни тревите,
	сам не разбирам аз как оцелях.

	После — мъчения, съд и затвори,
	дълги години далеч от дома.
	Дълго народът за туй ще говори,
	за септемврийската страшна война.

	Беше септември на двайсет и трета.
	Времето беше размирно тогаз.
	И запомнете за пример, момчета,
	как сме воювали ние за вас.

	3. ПРЕД ГРОБА

	Отрядът ни в почит стои
	пред стария гроб затревясал.
	И вятърът тихо струи,
	далече отнейде довтасал.

	И реч произнесе тогаз
	отрядния ръководител:
	„Герой е погребан пред вас —
	сведете за почит главите.

	Загинал е в лютия бой
	през двайсет и трета година.
	Мечтал и воювал е той
	за нашата днешна родина…“

	И ние стояхме и в смут
	оглеждахме гроба, венеца,
	смутени от страшния труд,
	от страшната смърт на бореца.

	И вятърът сякаш на свой,
	незнаен език ни повтаря:
	— Мечтал и воювал е той
	за свойта родина —
			България.