Само с дълга ризчица
	ходеше из двора,
	а пък днес облечено,
	както всички хора:

	с панталонки хубави,
	стегнати и нови,
	и за чудо — знаете,
	че са със джобове.

	В тях ръчички сложил е
	гордо и надуто,
	бърка, пипа, мери ги,
	шепне получуто:

	„Ех, зимъс, по Коледа,
	Сурова, Водици,
	тук ще слагам орехи,
	а пък тук — парици!“