Понякога денем
	въздишам горещо.
	Запитва ме баба:
	— Боли ли те нещо?

	Понякога нощем
	тих глас ме събужда.
	Отварям очи
	и въздишам без нужда.

	Разлиствам забавна
	и весела книжка,
	а моите устни
	отронват въздишка.

	Въздишам на чина,
	въздишам в трамвая,
	дори и когато
	на футбол играя.

	Днес срещна ме Веска
	в кварталното кино.
	— Въздишката — казва —
	е нещо старинно!

	Старинно… старинно…
	Уж гледам невинно
	към Веска… Не дишам.
	А само въздишам!