Направи стрина Аница
	новогодишна баница.
	И вместо пъпки дрянови
	за сбъдване на блянове
	наслага тя билетчета —
	билетчета с късметчета.
	Наслага ги и рече:
	— Деца, хапнете вече!

	Извади най-напред
	из своя дял билет
	Василчо лакомията,
	но клюмна завалията,
	Че пишеше: — Момче,
	преди това парче
	да лапнеш,
	донеси
	дървата,
	що не си
	от снощи още внесъл —
	в игри се бе унесъл!

	Какво получи Лало?
	В билетчето му бяло
	бе… дневният режим.
	И сякаш той му рече:
	— Ще трябва с тебе вече,
	другарю, да дружим!

	Към баницата вкусна
	и Марчето се впусна.
	Намери тя късмет,
	по-вкусен и от мед:
	тук песен да изпее.
	И Мара взе да зее,
	започна: хъка-мъка,
	но бързо се забърка,
	че знае песни Марето
	като на баба ярето.

	На тяхна братовчедка
	се падна нова четка,
	че бе дошла на гости
	изкаляна до кости!

	На Станкини момчето
	извади от парчето
	късмет новогодишен —
	без грешка да напише
	едничка дума: баница.
	Той пълни цяла страница
	с бабаница,
	бараница,
	и с ваница,
	и с ганица,
	та чак накрай улучи —
	отлично той се учи!

	От тази сладка баница
	и вие си вземете.
	Раздават се късмети!