— Добро утро, дружке,
	гъбо Червенушке,
	що си тъй самичка
	като кукувичка?
	— Ах, сестро, сестричке,
	мънина мушичке,
	жълта есен свири
	по гори, баири
	и по дървесата
	няма ги листата,
	и не пеят чудни
	птички ранобудни.
	Затова самичка
	като кукувичка
	в таз гора студена
	тъй съм натъжена.
	Нямам нито братец,
	нямам ни сестрица,
	няма де да сложа
	алена главица…