— Добър ти ден, Кума Лисано…
	Къде си подранила рано?
	— Отивам, Вълчо, към гората,
	да купя дрешки за децата,
	че есен ослани горите
	и ниско паднаха мъглите.

	— Пък аз, Лисанке, от селото
	ще си набавя най-доброто:
	и топли дрехи за децата,
	фустан от вълна на жената,
	фланелки, прежда и храница,
	та да наситиме душица…

	Отиде Вълчо във селото,
	в кошарата му спря окото…
	Невлязъл още, и в капана
	опашчицата му остана…