Когато се отделям
	за дни
	или неделя
	от родния си град,
	започвам да усещам
	желание горещо
	за връщане назад.

	И седна ли във влака
	и влакът пак затрака
	по равния си път —
	нетърпеливо гледам
	към всеки град пореден,
	към всеки минат рът.

	И ето
	виждам вече
	дим тънък отдалече,
	познатата лъка.

	Засвири вече влака,
	лети през върбалака
	край нашата река.

	Летят покрайнините
	край релсите извити
	насреща ни,
	назад.
	Раздвижва се вагона
	и вижда се перона,
	и хора там стоят.

	Аз знам,
	че там ме чакат.
	А тихо спира влакът
	и глъч и смях ехтят.
	И аз отново сещам
	с каква любов гореща
	обичам тоя град.