На слончето присмя се кончето:
	— Ах, колко си дебело!
	Заплака наскърбено слончето,
	очички тъжно свело.

	Не щеш ли, случи се на кончето
	веднъж беда голяма.
	Край старата гора под склончето
	попадна в празна яма.

	На помощ се притече жабата.
	За кончето се трогна.
	Но беше твърде слаба тя
	и как да му помогне?

	Дойдоха меца и сърничките.
	Но тях пък страх ги хвана,
	че може, без да искат, всичките
	да паднат във капана.

	Накрая появи се слончето.
	То бързо се завтече.
	С хобота си издърпа кончето,
	а кончето му рече:

	— Благодаря, прости обидата.
	След храброто ти дело
	разбрах, че е несправедлива тя.
	Ти толкова си смело!

	Повдигна слончето очичките
	и кончето прегърна.
	И по лицата пак на всичките
	усмивката се върна.