Петля наш попитах аз:
	— Петльо златоперести,
	имаш чудно хубав глас,
	гребенат и герест си.
	Свойте тайни ми разкрий,
	тайни недостигани —
	как се будиш по зори
	с твойто кукуригане?

	Петлю, весел и засмян,
	се изпъчи здравата:
	— С по-сто-ян… с по-сто-ян…
	с постоянство става то!

	Мустакатия Котак
	милвам аз и думам му:
	— Имаш като тел мустак,
	тяло — като гумено.
	Но кажи, Котачко, как
	майсторски ловиш ги ти
	с мекия си ноктест крак
	плъховете, мишките?

	А Котакът:
	— Мър-мър,
	гордост туй за мене е…
	Станах аз ловец добър
	с много упражнения.

	И отивам след това,
	питам Шара — кучето:
	с кучешката си глава,
	как така научи то
	кой е свой и кой е враг,
	кой голям злосторец е —
	та да може в ден и в мрак
	да ни пази дво`реца?

	Каза Шаро:
	— Съм готов
	да умра за службата!
	Върша всичко от любов,
	от любов към дружбата!