Минавах веднъж през гората
	и каза ми стария бук:
	— Отбий се за малко от пътя
	и спри се за мъничко тук.

	И виж ми кората насечена —
	нещастната моя кора!
	Една ли ръка безсърдечна
	с нож остър по мене игра?

	Минаваха разни младежи
	и всеки отби се при мен.
	И всеки от тях отбележи,
	че бил в планина тоя ден.

	Погледнах, прочетох:
				„… Илия…“
	„… Иванчо от Горни Богров…“
	„… Тук пихме и ядохме ние…“
	„… Помни ме во веки веков…“

	Обезобразена ридае
	кората на стария бук.
	И сякаш че вража войска е
	минавала скоро оттук.
	И вятър повя.
			Зашъпо`ти
	с листа многобройни бука`:
	— Аз, дето съм бук неграмотен,
	не бих хулиганствал така!