С бели внучки веселушки
	Баба Зима шета вън.
	Хапнал си медец и крушки,
	Мечо готви се за сън.

	Седнал на леглото меко,
	той с прозявка гледа как
	във гората леко, леко
	пада пухкавият сняг.

	И с въздишка Мечо рече:
	— Слънчо драг, къде се скри?
	Вън за мене няма вече
	ни разходки, ни игри.

	Щом гората в сън заглъхне,
	казват, трябва да се спи.
	Чак кога южняк полъхне,
	този сняг ще се стопи.