Котарана мърморана
	легнала ми на юргана.
	Как до мене е заспала,
	ни съм чула, ни видяла.

	Тъй е кротка тъй е мила!
	Да я пъдя нямам сила.

	Тихичко до мен лежи.
	Да лежи! Не ми тежи!
	Баба мляко й е дала,
	та добре се е наяла.
	А кога се наяде,
	ляга, мърка и преде…

	— Котаранке, мърморанке!
	Котаранке, мързеланке!

	Ето вече сто недели
	без вретено, без къдели
	преде, преде, преде, преде,
	а пък нищо не изпреде!