Вървиш към училище с чантичка ти.
	Засмени съседи — по всички врати!
	На пътя подскача познато врабче.
	Не казва ти с укор: „Лениво момче!“
	Съседското куче по теб не ръмжи.
	Поглежда те кротко, спокойно лежи.
	И шипките — уж закачливи са те —
	не дърпат нещастното твое палте.
	От ясена падат широко листа —
	да минеш по златен килим в утринта.

	Другари отсреща ти махат с ръце.
	И не без любов, а така — от сърце.
	Притихнал е вятърът зъл и студен…
	Какво се е случило в днешния ден?
	Защо си издигнал високо глава?
	И кой е причина за всичко това?
	Защо и очите ти с радост блестят
	и толкова хубав изглежда светът?
	Защо се усмихва учителят строг? —
	Защото си тръгнал с научен урок!