Две ръце, останали без сили,
	кротко лягат да се отморят.

	… Цял ден зидали са и строили,
	правили са мостове и път,
	храбро са пробивали тунели
	пряко пясъчните планини,
	пускали са параходи бели
	в океанските далечини,
	майсторили са дворци, каквито
	никой архитект не е създал…

	А сега отпускат се честито —
	целите опръскани от кал,
	тъмни,
	изподраскани,
	без сили,
	с капки бистра пот и златен прах —
	две ръце, две труженички мили
	с венички, пулсиращи по тях.