_Деца_

	Видиш, птиченце крилато,
	ние в примка те държим
	и със тебе цяло лято
	няма да се разделим.

	_Птичка_

	Ах, защо ви съм? Бъдете
	милостиви тоя час,
	да си хвръкна ме пуснете,
	в примката ще умра аз!

	_Деца_

	Не грижи се, мила птичко,
	дор си в нашите ръце;
	ще те храниме със всичко,
	с захарчица, с млечице.

	_Птичка_

	Мляко що е не разбирам,
	захар ази не кълвя,
	само зрънца знам да сбирам
	и мушици да ловя.

	_Деца_

	Ти зимъска ще загинеш
	на полето там сама!
	По-добре да си починеш
	в нашта клетка у дома.

	_Птичка_

	Не се бойте, аз щъ хвръкна
	татък в топлите места,
	в ваш’та клетка ще издъхна,
	макар златна да е тя.

	_Деца_

	Мила птичко, ти не знаеш
	как е харно тука, виж —
	ти със нас ще си играеш,
	няма що да се боиш.

	_Птичка_

	Мен, дечица, по е харно
	да си хвъркам по светът,
	тук щъ умра аз навярно,
	тясно ми е в тоя кът!

	_Деца_

	Право казваш, пиле клето,
	тук на мъка ще живейш,
	хай хвръкни си към небето,
	на свобода да си пейш!