Имам аз будилник точен.
	Сутрин чувам му гласа.
	Точно във часа насрочен,
	както си го наглася.

	Рипвам и набързо ставам.
	Грей в прозорците денят.
	И ужасно се прозявам —
	тегли ме назад сънят.

	Ала трябва да отивам —
	свърши времето за сън.
	Вънка вече се разлива
	от училището звън.

	Ех, будилнико мой славен,
	хубаво ме будиш ти!
	Но не можеш ли направи
	сутрин да не ми се спи?