

	Чиновник най-обикновен,
	той тръгва в седем всеки ден
	и дълго в тролейбуса
	се бута и се друса.
	Не е висок, не е красив,
	дори е мъничко плешив,
	а срещат се чиновници,
	чиновници-сановници,
	началници на сектори,
	инспектори, директори…

	

	Не, нашият човек дори
	е несравним със тях по ранг.
	Но той затуй пък е МУСТАНГ!
	Как тъй „мустанг“? Какво пък туй е?
	Но трябва някой да го чуе —
	тъй както цялата ни къща —
	когато у дома се връща
	и „Хайде!“ виква на сина си
	и в миг го метва на гърба си
	и почва с него едно друскане
	и цвилене и надпрепускане,
	без пет пари да дава
	за вдиганата врява:
	— Бързо! — Хоп!
	— В тръс!
	— В галоп!

	И въпреки че протестираме,
	ний в къщи всички го разбираме
	и тук ви го описах аз,
	защото исках и на вас
	да стане близък, мил и скъп
	чиновникът с дете на гръб!