Всяка сутрин от зори
	гледам кино без пари:
	плаче и се тръшка Тина
	срещу детската градина.

	Чудя й се и не знам
	от какво се плаши там,
	дето със престилки бели
	ни помагат кротки лели.

	За игри си има кът,
	цял рояк деца търчат
	и учителка — добрячка
	ги закриля като квачка.

	Боже, глупаво дете!
	Нека! То ще порасте.
	И тогаз ще плаче Тина,
	но за детската градина.