Как да се не мръщя,
	как да съм засмян
	в тази стара къща
	с развален таван?

	Погледни стените,
	пода погледни —
	с мухъл са покрити,
	вред — пукнатини.

	Лятно време плисне
	луд пороен дъжд —
	в къщи той накисне
	всичко изведнъж.

	Покрива поправя
	татко всеки ден.
	Ала той остава
	все тъй развален.

	А от дървеници
	нямаме покой.
	С тези кръвопийци
	водим тежък бой.

	Мама, леля, кака
	пръскат ги с флайтокс.
	Те извират сякаш,
	сякаш са поток…

	Зиме дървеници
	няма — но тогаз
	има виелици,
	има студ и мраз.

	През пукнатините
	ветрове пищят.
	Вият страховити
	денем и нощя…

	Как да се не мръщя,
	как да съм засмян
	в тази стара къща
	с развален таван?

	Ала скоро, скоро
	аз ще пораста
	и ще я съборя —
	тая гнилота.

	Вместо нея сам аз
	ще издигна пак
	здание високо,
	до небето чак.

	Здание широко,
	с ведър, хубав двор,
	здание високо,
	с слънце и простор.

	Здание със баня
	и гръмоотвод…

	В него ще захванем
	весел, нов живот!