Ах, вий, палави ръчички,
	нямам мира аз от вас!
	Малки сте, а пакостите
	всеки ден и всеки час.

	Ту картинка сте раздрали,
	там сте палнали кибрит,
	ту долапът е разтворен,
	тук пък ключът му е скрит.

	Тази сутрин от пазара
	нова кукла купих пак,
	но додето се обърна —
	тя останала без крак.

	Из косите ми се врете,
	дърпате ме всеки час…
	Ах, вий, палави ръчички,
	нямам мира аз от вас!

	Тъй от лошите ръчички
	мамичка покой не знай,
	ала пак ги грабва бързо
	и целува ги безкрай.

	Знае тя, че няма вечно
	те така да пакостят;
	до-ще време и ще почнат
	труд със нея да делят.