Знаете ли
	какъв музикант е вятъра?
	Той не свири в концертната зала,
	нито в театъра,
	а по нивите,
	в горите,
	по малки улички,
	по широки площади.
	Той обича шегите:
	ту цигулка извади,
	ту писана гайда,
	ту голям контрабас
	с гръмотевичен глас.

	Но тази сутрин вятърът реши:
	— Ще посвиря на флейта,
	флейта сребърна, тънка. —
	И подхвана мелодия звънка.

	Щом чу на флейтата
	нежния глас,
	дъждът се обади:
	— Ще посвиря и аз,
	за да стане наистина весело!

	На какъв инструмент
	може да свири дъждът?
	Дъждът е барабанчик.

	
	Той веднага зачука
	по всички прозорци,
	по всички стъкла.
	Събуди капчука,
	забарабани по клоните
	на една ела,
	на една топола —
	още сънлива и гола.

	Заудря по локвите,
	по тротоарите,
	по покривите на къщите,
	по хамбарите.
	Дори всеки срещнат дъждобран
	той превърна в барабан.

	Вятърът надуваше своята флейта.
	Дъждът весело барабанеше.
	И се получи дует.
	Един хубав дует.
	Един весел дует.

	Кой знае откъде
	пристигнаха птички.
	Минзухарите подадоха любопитно
	своите руси главички.
	А дуетът не спираше —
	през целия ден,
	дори през нощта.
	Когато се съмна,
	всички видяха:
	дошла е пролетта.

	Тя разлистваше с пръсти дървета
	и слушаше дуета,
	сякаш чуваше за първи път
	какъв чуден флейтист е вятърът,
	какъв барабанчик — дъждът.