Часовникът си знае: тик и так!
	Да мърка знае старият котак.
	Но наш Манол не знае за глагол —
	по български език е бос и гол.
	— Тик-так… Маноле, време е, стани!
	— Хър-мър… Глагола бързо ти спрегни! —
	Но спи Манол. И няма тук шега:
	глаголът „спя“ харесва му сега.

	Но идва миг — и с тебешир в ръка
	застава бял пред черната дъска.
	За седми път през тоя кратък срок
	учителят го вдига на урок.
	— Пиши: „Аз ям парченце баклава.“
	Глагола подчертай подир това. —
	И баклавата, без да се смути,
	момчето подчертава с две черти.

	Избухва мигом весел смях в класа.
	Шестица заслужава за вкуса!
	И сто глагола като „баклава“
	едва пропуснал би Манол, едва…
	— Отлично. Ти си граматик голям.
	В сегашно време си написал „ям“.
	Но в бъдеще едва ли ще ядеш,
	ако в сегашно труд не си дадеш!

	Часовникът си знае: тик и так.
	Да мърка знае старият котак.
	Но наш Манол се мае. Затова
	погрешно баклавата назова.
	— Тик-так…
	Маноле, сядай, не търчи!
	— Хър-мър…
	Маноле, стягай се, учи! —
	Но, български Манол е бос и гол,
	но днес разбра, че „уча“ е глагол!