Сънува заекът веднъж,
	че лъв,
		че горски цар е.
	Безстрашно той нашир и длъж
	из джунглите си шари.

	И зърнат ли го — хукват в бяг
	и вълци, и хиени.
	И суче заекът мустак:
	— Боят се те от мене!
	Те знаят, че ако река,
	ще ги разкъсам всички.
	Защото аз съм цар сега
	на зверове и птички!

	Но за беда — внезапно там
	му се изпречи хрътка.
	Изтръпна заю и едвам
	преглътна свойта глътка.

	Направи скок, простена:
				— Ах!… —
	Събуди се и рече:
	— Ех, тоя заешки мой страх
	да бъда лъв ми пречи!