Имаха урок за климат
	и за морски брегове,
	ала няма да го имат
	малките от пети-ве.

	Че отсъства географът
	Жорж Петров — Екваторът.
	(Всеизвестен му е нравът —
	да го „грабва“ вятърът).

	Този път къде ли пак
	го отнесе вятър?
	И не зъзне ли сред сняг,
	свит под кожен шатър?

	Уж доволен е класът,
	а е недоволен.
	— Може да го донесат
	чукчи — тежко болен!

	— Може да го дебнат скрити
	я самумът, я гладът
	и леглото му термити
	в джунглата да изядат!

	— Може да го плисне с лава
	на Везувий кратерът!
	Как ще се спаси тогава
	Жорж Петров — Екваторът?

	— Ами ако срещне лъв
	сред меридианите!
	(Този лъв, ръмжащ от стръв,
	с ласо ли ще хванете?)

	— Ами ако срещне морж
	между паралелите!
	(В този морж дебелокож
	с лък ли ще се целите?)…

	Млъкват. Тишина голяма.
	По гърба полазва мраз.
	Щом Екваторът го няма
	става май студено в клас.

	Но на края влезе Верка
	(майка й е акушерка)
	и класът щастлив узна
	ненадейна новина. —

	Джунгла, лъв, Везувий, зима
	всичко туй било е вятър, че…
	че… Екваторът си имал
	мъничко Екваторче!