Горе на върбата
	свраки-цацарани,
	сякаш са събрани
	стари махалани!

	Пуснали се в клюки
	пустите бъбрици —
	да одумват всички
	по-достойни птици!

	От орела горе —
	долу до фазана,
	птичка не оставят
	те неподиграна.

	Славеят ръждив бил,
	врабчето кирливо,
	лебедът пък имал
	врат като огниво!

	— Я поглежте мъдра
	буля гургулица,
	на врата със черно —
	сякаш е вдовица!

	Щъркелите само
	са на цвят по-мили,
	но стърчат високо —
	сякаш на кокили!

	— Нашта хубост, сватя,
	де се е видяла!
	Две бои, но чисти —
	черничка и бяла!

	И така красиво
	двете съчетани,
	че окото просто
	в тях да ти остане!

	— И не сме ли ние
	най-достойни птици?
	— За царици, за царици!
	— За царици, за царици!

	Скърцат пустите бъбрици!