О, добре дошъл отново,
	щърко мили, ти при нас!
	Старото гнездо готово
	чакаше те всеки час.

	Ний приятели сме стари —
	всяко лято ти си тук —
	и обичаш, знам, България,
	затуй идеш чак от юг.

	Нещо ще те питам, щърко:
	— Като идеше насам
	и над границата хвъркаше,
	не видя ли татка там?

	Че замина той с дружината
	и е там сега на пост —
	пази нашата родина
	от неканен, лошав гост.

	Аз му мартеничка пратих
	да го пази от беди.
	Носи ли я на ръката?
	О, кажи, видя ли ти?