По болест Рачо не прекрачи
	училищния праг и днес.
	По болест Рачо наш не рачи
	да иде с кринче за овес.

	По болест не поля фиданка,
	леха цвекло не прекопа.
	По болест легна той на сянка
	под разцъфтялата липа.

	По болест не дойде в обора
	малачето да напои.
	А беше обещал на сбора,
	че все край него ще стои.

	По болест Рачо не насече
	за огъня едно дръвце.
	По болест той е скръстил вече
	изнежените си ръце.

	Ех, болест… Легна той от нея.
	Ала от нея не закрея.
	От нея Рачо затлъстя,
	че
	мързел
	се нарича тя!