Най-обичам у дома
	вечер да се прибера.

	Вредом спуска се тъма,
	няма вече вън игра.
	Няма хора, няма звън,
	няма птичи гласове.
	По дворовете без сън
	само вятърът снове.

	А пък в къщи огън грей.
	Топла пита се пече.
	Татко влиза и се смей.
	Щипе ме: „Здравей, момче!“

	Сяда и рисува с мен
	къщички и зверове,
	плет с един петел червен
	и висо-оки върхове…
	Вън навред лежи тъма.
	Няма вече вън игра…

	Най-обичам у дома
	вечер да се прибера.