В тази къща мъничка и чудна
	някога живял е Димитров,
	затова е слънчева и будна,
	пълна с книги, радост и любов.

	Много свидни спомени са скрити
	тука между нейните стени,
	мъка по другарите избити
	в неспокойни и тревожни дни…

	Щом вратата тихо се отвори,
	като че ли неговия глас
	чуваш пак сърдечно да говори,
	бащински застанал между нас.

	Затова над тази чудна къща
	светла петолъчката гори,
	обич всенародна я обгръща,
	чучулига пее във зори…