Ех, ливадо равничка,
	буйничка и плавничка!

	Сякаш че е косица
	меката ти тревица,
	що я роси росица,
	що я мие дъждеца,
	що й реши ветреца
	с гребена си прашеца,
	що й пее щуреца
	и се мъчи с гласеца
	да надвика сквореца!

	Ех, ливадо равничка,
	буйничка и плавничка!

	Татко клепа косица
	за меката тревица —
	и на всяко чук, чук, чук
	се обажда пъдпъдък.
	И подвиква: „Пъд-пъдък
	пъд-пъдък, пъд-пъдък!“