Цял ден са слушали ушенцата,
	цял ден бърбориха устенцата
	и две крачета без умора
	до тъмно тичаха по двора.
	Какво не пипаха ръчичките,
	къде не гледаха очичките!
	А щом е все така заето,
	кога ли ще расте детето?

	Не, то в креватчето си бяло
	най-после сладко е заспало
	и само месечко му свети.
	Дървета, с клонки не шумете,
	не духай, вятърко, навън —
	най-бързо се расте насън!
	И ти не мъркай, спри, Писано,
	ще видиш утре рано-рано —
	порасло нашето дете.
	Ш-т! Тихо! То сега расте.