— Мари, кумице Лисано,
	де си ранила тъй рано?

	_— Ходихме, Вълчо, с децата_
	_грозде да зобим в лозята._

	— Мари, кумице Хитрано,
	рухото ти е съдрано.

	_— Миткал си, Вълчо, в тъмите,_
	_та ти не видят очите._

	— Мари, Лисанке устата,
	де ти остаха децата?

	_— Пратих ги, Вълчо, с пъдаря_
	_да поразгледат пазаря._

	— Лисано, майка юнашка,
	защо си днес без опашка?

	_— Скрих я зарана в долапа,_
	_да я росата не цапа._