Аз съм българче!
	От татко и от мама
	се научих тези думи да изричам.
	С Вазовото слово,
	с обич най-голяма
	искам българче да се наричам.

	Българската реч
	у мен пулсира жива —
	изворче бездънно,
	птица гласовита.
	Българската реч
	далеко с мен отива —
	син простор,
	звезда зорница,
	медна пита.

	Вея българското знаме с трите цвята —
	в него ми е коренчето на сърцето.
	В дълъг път поемам с песен недопята,
	песен — от земята до небето:
	— Аз съм българче…