Отдавна рибка чудновата
	живее в синьото море —
	ту блесне ярко над водата,
	ту в дълбините се завре…
	Днес тя поплува до насита,
	а после, щом усети глад,
	огледа се и се попита —
	какво да хапне за обяд.
	Задебна тихо из водата,
	към жертвата си полетя
	ала на въдица зъбата
	увисна в миг самата тя.

	От приказките всеки знае,
	че досетливият рибар,
	за откуп ще си пожелае
	от рибката безценен дар.
	Не. Още щом когато зърна,
	че златни люспи я красят,
	в морето бързо той я върна —
	да продължи по своя път.
	— Върви! — човекът рече. — Припкай!
	И като слънцето блести!
	На мен не си ми нужна, рибке.
	На приказките трябваш ти…