Играеше малкото хитро мишле
	в мазата, край делвите, из полумрака.
	Но там ненадейно изпати си зле —
	намери се в лапите на котарака.

	Трепери изплашено то и пищи.
	А весел, доволен котакът го пита:
	— Що пискаш и що разтрепера се ти?
	Разваляш ми с пискането апетита!

	— От татка треперя, бая се боя —
	отвърна мишлето, —
				че малък нали съм.
	Поръча ми татко дома да стоя,
	не дава самичко навън да излизам.

	Засмя се котакът:
			— Ха! Глупав мишок!
	Мишлето отвърна:
			— Лъжа е и срам е
	така да говориш! И умен, и строг,
	на всички животни е царят баща ми.

	— На всички животни ли? Цар аз такъв
	от мишия род досега не познавам.
	— Не е той от мишия! Казва се лъв.
	Но… чуват се стъпки. Май той приближава!

	И храбрият, силен и стръвен котак
	започна объркан и плах да трепери.
	Изпусна мишлето и хукна и чак
	на двора,
		на крушата в миг се намери.