Вали и вали.
	И ужасна мъгла,
	и гъста, и черна отнейде приижда.
	Аз гледам през малките мътни стъкла,
	аз гледам навънка
	и нищо не виждам.

	Студено е,
	тъжно е, вятър фучи.
	Небето се спуска
	и все по` се мръщи.
	А баба из пруста
	сърдито гълчи
	и тънат в мъглата
	съседските къщи.

	Подгизнало всичко
	от влага и кал.
	И все пак омръзна ми в къщи да дремя!
	Как бих поизлязъл,
	как бих поиграл,
	но кой ще те пусне в такова време!

	И ето затворен
	аз в къщи седя,
	седя като лъв
	зад железни решетки.
	И виждам през тези мъгли,
	през дъжда
	далечни страни
	и бленувани гледки.

	Там някъде цъфне широка лъка
	и слънцето грее,
	и птичките пеят,
	и весело плиска пенлива река,
	и голи момчета
	се гмуркат из нея.

	А нейде край морския пясъчен бряг
	маймунки играят,
	цъфтят портокали,
	небето е синьо, земята е в злак
	и вятърът топъл
	и милва, и гали…

	Но тук е студено
	и влага,
	и кал.
	И все пак омръзна ми в къщи да дремя!
	Как бих поизлязъл,
	как бих поиграл,
	но кой ще те пусне
	в такова време!