— Разлей вода, не се бави —
	едната баба промълви, —
	та „по вода“
	и без мъчение
	от днес нататък да върви
	на внука
	страшното учение!

	Ала чешмите бяха спрели.
	Ах, гледай ти каква беда!
	И двете баби престарели
	напразно търсиха вода.

	И ето,
	не по обичая,
	разляха пред момчето…
	чая.

	А внукът ревна,
	Вежди сви.
	„По чай“
	дали ще му върви?