Ти видя ли баба Таса?
	Съжалявам, че не си.
	Вчера от града довтаса
	баба Таса на такси.

	При сина си бе на гости
	и такси извика той.
	— То не е за хора прости,
	та недей бре сине, стой!
	Големци се возят само!

	— Големец и ти си днес
	и не се стеснявай, мамо,
	а ела, в таксито влез!

	Неуверено и свито
	до шофьора млад, засмян,
	разположи се в таксито
	баба Таса с нов сукман.

	Към дома с кола запраши
	и се вглежда все навън.
	— Где са тук нивята наши?…
	Всичко й е като сън.

	Сякаш в космоса с ракета
	баба Таса полетя.
	А пък иска берекета
	в блока да съгледа тя…

	Зърна зад гора селцето
	с моста, с бистрата река.
	Уталожи се сърцето,
	махна бабата с ръка.

	Биволица се препречи,
	в чудната кола се взря.
	— Идвам! — баба Таса рече —
	да ме видиш ли се спря?

	И без малко не прегази
	бързото такси прасе.
	— Грух-грух, грух-грух
	ух пък тази,
	откъде сега се взе?

	Най-подир пред бяла къща
	спря зелената кола.
	— Бабата с такси се връща! —
	викат в цялата махла.

	В двора крекнаха кокошки —
	пръснаха и те вестта
	по градини и овошки,
	по заглъхнали места.

	Слезе бабата гърбата,
	а в ушите й шуми,
	сякаш че от небесата
	в село тя се приземи…

	Ти видя ли баба Таса?
	Много жалко, че не си.
	Вчера от града довтаса
	баба Таса на такси!