Всички знаят Ленчето.
	За какво ли хленчи то?

	Тръгнем на пазар или`
	бързаме за влака,
	хленчи: „Кръста ме боли!
	Рамото ме щрака!
	Леличко Елена,
	тъй съм уморена,
	нося твойто име —
	хайде, поноси ме!“

	Всички знаят Ленчето.
	Да го носят — хленчи то.

	„Дъжд ще завали навън,
	трябва да излизам,
	а върти ме и насън
	остър ревматизъм.
	Братовчеде Симеон,
	нищо че не си ми кон,
	виждаш — нямам сили,
	поноси ме, мили!“

	Всички знаят Ленчето.
	Да го носят — хленчи то.

	Крачи в цветната алея
	Оля. Ленчето след нея:
	„Поноси ме, Олинка,
	че съм болна-болнинка!“…

	Вие, разни Ленчета,
	дето само хленчите,
	с това ваше ПОНОСИ МЕ
	ставате НЕПОНОСИМИ!