На зелена чука
	поникнала бука,
	гледа ясноока,
	като прът висока.
	А от нея птиче,
	птиче-кукувиче,
	непорасло още,
	кука и се пощи:
	— Мили хубавици,
	мънини мушици,
	спрете на раздумка
	на букова шумка,
	че е мойта човка
	като мухоловка.
	Спри и ти, комарче,
	братец и другарче,
	аз пораснах вече
	като сиво мече
	и от вчера зная
	лудо да играя.
	Ще ни свири тука
	под зелена бука
	музикант-свирец,
	палав скакалец.
	И кога застърже,
	ще го лапна бърже.