

	Николай нарисува човече.
	Две колела —
	за глава и за тяло,
	по две прави чертички —
	за крака и ръчички.
	Николай нарисува човече,
	извика:
	— Готово! —
	и острият молив остави.

	Но моливът се изправи
	и рече:
	— Какво смешно и грозно човече!
	При това ми се струва,
	че то нищо не чува.

	Николай се замисли
	и най-после реши:
	на човечето трябват уши.
	Чудесно!
	Готово!

	Но проклетият молив
	се обади отново:
	— Готово?
	Човечето гледа направо,
	но не вижда ни вдясно, ни вляво. —
	Николай си помисли:
	„Ще открия, ще открия!“
	И откри —
	човечето няма шия.

	Моливът го похвали:
	— Юнак!
	Но все пак…
	ръцете на човечето не са чевръсти,
	защото…

	— Нямат пръсти! —
	реши бързо тази задача
	рисувача.
	И на двете ръце поред
	сложи точно пет.

	Но моливът пак:
	— Не бива да се пропуща,
	че за краката трябват…

	— Обуща! То се знай! —
	извика Николай.
	И за няма вече грешки,
	облече той човечето си в дрешки.

	А моливът не се обади вече —
	това бе истинско човече!