Тръгна баба полечка
	по таз козя пътечка.
	Като ходи, не спира,
	нито място намира
	със зелена тревица —
	да почине душица.
	Бръмбари я изпасли,
	че са едри порасли,
	и немирни козици
	с дълги, бели брадици.
	Те се чудят и маят,
	и се питат, не знаят,
	де ли баба отива?…
	— Пак за млада коприва,
	да я стрие със трици
	във големи паници,
	да нахрани свинчета,
	бабините момчета…