

	Тихо, тихо като мишка,
	тръгвай с мен в индийска нишка,

	да заровим под луната
	брадвичката на войната.

	По бизонските пътеки,
	гледай, с мокасини меки,

	с лъкове и сарбакани
	стъпват смели мохикани,

	

	стъпват яростни апахи,
	ирокези и навахи,

	до един на нас известни
	от квартални битки бесни.

	Тихо, тихичко, на пръсти,
	с тях и ти в тревите гъсти

	

	с мен гушни се, мой команче,
	под сънливото юрганче,

	да не ни се скара мама
	първа жрица на вигвама!