Ний сме в новата си къща.
	Три години се строи тя.
	И красива,
	и могъща,
	и в небето чак забита.

	Гледахме я как растеше
	и желязна,
	и бетонна,
	как сред скелите се ежи
	и се дига в небосклона.

	Явно своите съседки
	се стремеше да надрасне,
	та чрез нови, ширни гледки
	погледите ни да блазни.

	Стълбище многоетажно
	води някъде нагоре
	и прозорците й важно
	гледат в сините простори.

	Асансьорът непрестанно
	и за всички ни се грижи —
	от мазата до тавана
	неуморно той се движи.

	Ний на шестия етаж сме.
	Как просторно е дома ни!
	Сякаш мебелите разни
	весели са и засмяни.

	Излети не са ни нужни
	по балкани и долища —
	от прозорците ни южни
	цяла Витоша се вижда.

	Най-приятелски ви каним —
	заповядайте на гости!
	С хубости ще ви нахраним
	и ще ви почерпим с грозде.