Когато дойде зима
	и преспи навалят,
	шейни децата имат
	и тръгват с тях на път.

	Пътуваме далече,
	до планините чак.
	Прибираме се вечер,
	когато падне мрак.

	Когато дойде пролет
	над сините поля,
	децата пускат в полет
	рояци хвърчила.

	Белей от тях небето,
	върти се и трепти
	и струва ти се — ето,
	и то ще полети!

	Когато дойде август,
	след топката летим
	и радост, радост, радост
	в очите ни блести.

	И казват, че децата
	със смях като сребро
	понасят вън земята,
	която е кълбо.

	Когато дойде есен
	и светне златен ден,
	звъни светът от песен,
	създадена от мен.