Малки жабчета подскачат
	по зелената вода.
	Палави са те… обаче
	Щърко Дългокрак е там.

	Но Жабокът е измислил
	хитър план за тоя Щърк:
	щом над блатото увисне,
	ще извика: „Прък, прък, прък!…“

	Без да чакат, всички жаби
	ще се скрият след това…
	Щърко шарен ще награби
	само тиня и трева.

	Ала Щърко отдалече
	в блатото е долетял.
	И е много гладен вече —
	девет дена не е ял.

	Затова ще чака дълго
	край мочурестия бряг…
	Малко жабче се излъга —
	скок-подскок… Избяга пак.

	Щърко шарен клюн протегна,
	червейче си клъвна той.
	Хапна си и му дотегна
	да се прави на герой.

	Ще отлитне в небесата —
	там, към своето гнездо.
	Но го чакат там децата —
	всички гладни… До едно.

	Чакат Щърко Дългокраки
	жабче да им занесе,
	да ощипе в храсталака
	най-немирното носле.