Месечинко виторога,
	светлолика, дяволита,
	що ме гледаш толкоз строго?
	Да не би да си сърдита?

	Рокличката си съдрана
	щом погледнах, зле ми стана.
	Знам си — бой голям ме чака.
	Не аз — крив е котарака.

	Затова си легнах рано.
	Утре рано пак ще стана —
	да я кърпя, ако може
	цяла кръпка да й сложа.

	Ще отрежа от пердето.
	То е толкова голямо,
	че закрива ми небето.
	Само да не види мама!

	Че каквато ми е строга!
	Както знае да наказва!…
	Месечинко виторога,
	моля те, недей й казва!