Сред шосето в дефилето
	канара се струполи
	и задръсти се шосето
	за пешаци и коли.

	Кон дотича отдалече
	и бедата щом разбра,
	спря и да отмести рече
	падналата канара.

	Бута я отсам-оттатък,
	най-подир се умори,
	но стоеше канарата,
	не помръднала дори.

	Ей задават се два вола
	помощ тука да дадат
	и народа от неволя,
	от скалата да спасят.

	Теглиха отсам-оттатък,
	тежка ги мора мори,
	а стои си канарата,
	не помръднала дори.

	Слон един отнейде бавно
	заклатушка се насам.
	Бе решил — това е явно —
	да очисти пътя сам.

	Тегли той отсам-оттатък
	легналата канара.
	Но не мръдна канарата,
	и на него се опря.

	Конят, слонът, двата братя,
	двата вола — се дружат
	да отместят канарата,
	пътя да освободят.

	Теглиха отсам-оттатък,
	ден и нощ, та до зори,
	а стои си канарата,
	не помръднала дори.

	Но отнейде нещо звънко,
	нещо тихо долетя,
	и комарче тънко-тънко
	там на кръг се завъртя.

	— Туй ли камъче — то каза —
	толкоз тежко е за вас?
	То на песъчинка мяза,
	точица го виждам аз!

	Кацна върху канарата,
	малко сили да сбере,
	и с един замах я прати
	нейде в близкото дере.