Мама много ме обича —
	все „мецанка“ ме нарича.

	„Хапвай си, мецанке мила!
	Яденето дава сила.“

	А пък аз й казвам: „Майче,
	ако съм мецанка, знай че
	ям ли много ще порасна
	мечка едра и опасна
	и тогава — страшно гладна,
	първо тебе ще нападна!“

	Мама кротко ми се кара:
	„Да, но яж сега попара,
	че от мравчица такава
	трудно баба Меца става!“