Кенгуруто е скокливо,
	като заек е страхливо,
	а пък доста е голямо:
	като се протегне само
	листи хрупка от дървото.
	Казват — много е добро то.
	Кенгурицата самичка
	носи в своята торбичка
	малко кенгурче, юначе.
	Да не писка, да не плаче,
	там на топличко живее,
	майка му си го люлее…
	Но като порасне?
	Ясно:
	вътре ще му бъде тясно.
	И тогава, няма как,
	ще излезе то все пак,
	ще напусне то торбичката
	и ще хукне по тревичката.