__Бабичка__
	Кой си, кой си — я кажи!
	Зъбите си покажи!
	Лошо няма да ти сторя
	и вратата ще отворя.
	Зная, вън е зимен ден,
	ала топло е при мен.
	Имам пита от пшеница,
	сиренце и пастърмица.

	__Кумчо-вълчо__
	Аз съм клан и недоклан,
	и съм дран и недодран,
	да се стопля — отвори ми,
	че измръзнах в тия зими.
	И за бабина душица
	дай ми малко пастърмица.

	__Бабичка__
	Кой си, кой си — я кажи!
	Зъбите си покажи!
	Де си скитал в този студ
	без кожух и необут?

	__Кумчо-вълчо__
	Аз съм клан и недоклан,
	и съм дран и недодран.
	Кумчо-вълчо се наричам,
	стари бабички обичам.
	На реката бях за риба,
	търся топличка колиба.
	Вчера в село ме познаха
	и кожуха ми одраха.
	Да се стопля отвори ми,
	че измръзнах в тия зими!

	__Бабичка__
	Кой си, кой си — я кажи!
	Зъбите си покажи!
	Да ги видя, да ги знам,
	па тогава ще ти дам
	пастърмица с топла пита
	да си хапнеш до насита.
	Влизай, Вълчо, у дома,
	на` ти сиренце и пита.
	Стига вече гладен скита!
	Ще живеем в таз колиба
	с пастърмица и със риба!
	Ала, Вълчо, занапред
	утром, вечер — дето ходиш,
	знай, че в къщи има ред,
	гости няма да ми водиш!…

	__Кумчо-вълчо__
	Аз съм клан и недоклан
	и съм дран и недодран.
	Зиме скитам по снега,
	нямам зъби, ни рога,
	нито светя, нито грея,
	но да шетам, виж, умея.
	Да ора, да жъна зная,
	и градини да копая.
	(Баба чу, па се засмя.)