_— Бабо, бабо, где е хляба?_
	— По-напред измий се, баба.

	_— Имам страшен апетит,_
	_ще закуся неумит!_

	— Я ръката ти, Иване,
	като дъно на тиган е!

	_— Бабо, хляб! От глад голям_
	_тебе мога да изям!_

	— Празни приказки! Завчас
	се измий, па хляб тогаз —
	инак виж, че на закуска
	сто микроба си изхрускал.

	_— Сто микроба! Мен от тях,_
	_бабичко не ме е страх._
	_Те са дребни животинки,_
	_по-мънички от прашинки —_
	_аз съм силен, здравеняк,_
	_сред децата — пръв юнак!_

	Хвърли се Иван на хляба —
	нека си приказва баба!

	Съмна. Светло е съвсем.
	Ваньо го боли корем,
	все лежи и се прозява,
	за училище не става.

	_— Бабо, лошо ми е май,_
	_бабо, искам топъл чай!_
	_Бабо свива ме корема_
	_дай лекарство, ще го взема!_

	— Че какво ли да ти дам —
	на такъв юнак голям!
	Лекаря ще викам, сине,
	та дано да ти премине.

	_— Викай, бабо! Аз, горкия,_
	_и горчив сироп ще пия_
	_и… ръцете ще си мия!_