Щом големият месец изгрял
	над полето, далеч над баира —
	в него малката мишка се взира
	и си рекла:
			— Какъв кашкавал!

	И — пленена от него — го пита:
	„Хей, голяма и хубава пита,
	кажи, кой те търкулна насам?“

	Но големият месец бил ням.
	Той търкалял се бавно натам,
	по небесния, звездния път
	към отсрещния, тъмния рът.

	Сякаш от висината си звездна
	той й кимал — засмян и голям:
	„На отсрещния рът аз ще слезна,
	ти ела и изгризай ме там!“

	И се втурнала мишката гладна
	към отсрещния, тъмния рът.
	Цяла нощ би`ла дългия път
	и пристигнала в утрото хладно.

	Но далеч, но далеч зад хълма`
	скрил се месецът, ням и без шум.
	Само малката мишка сама —
	само мишката, с мишия ум,
	и подлъгана, и прегладняла —
	там на голия рът стояла.