Цъфнала поляна,
	стар сред нея дъб —
	не с една е рана,
	не с една е скръб.

	Със другари расъл
	някога в тоз край,
	от смърт не се плашел
	и сега нехай.

	Сам се бори с бури;
	пролет щом изгрей,
	връх побил в лазури,
	горд се зеленей.

	Радва се на всичко
	и разгръща пак
	зарад всяка птичка
	своя гъст шумак.