Не зная дали я
	познавате вие
	другарката Гина
	от нашта дружина.

	Тя има език —
	същински камшик!

	Не казва човешки:
	— Аз моля да мина —
	а с думи най-тежки
	нахвърля се Гина:

	— Махни се бре, вол,
	стърчиш като кол!

	На дружката мила
	ще каже „камила“,
	а своя другар
	нарича „шопар“.

	В сладкарница влиза
	и чука с юмрук:
	— Хей, с бялата риза,
	ела бе, мурук!

	В училище имат
	прислужница стара
	и всички й кимат
	с приветствие заран.

	А Гина край нея
	върви мълчешката.
	— „Добро утро“ къде е?
	— Потъна в реката!

	Завърне се в къщи,
	на батко се мръщи:

	— Я дай ми да ям,
	че по си голям! —
	На кака се кара:
	— Ти плюскай попара!

	Пред баба се пали:
	— Дай стола, разбра ли?

	Замоли я дядо:
	— Послушай ме, чадо,
	дърва донеси.
	— Ти кьопав не си!

	Дори и пред мама
	създава тя драма.
	— Иди в магазина.
	— Не съм ви слугиня!

	И люто се сопва,
	с крака си потропва.
	Не е пионерка,
	а люта пиперка!