Откъде сте долетели
	толкоз чисти, толкоз бели —
	зимни пеперуди мили —
	вий, снежинки белокрили?

	Тъй ли чисто, тъй ли бяло
	горе е небето цяло
	и така ли тихо, мирно
	там валите вий безспирно?

	През прозореца ви гледам —
	наваляхте цяла педя.
	Дървесата и лехите
	бял цвят китно ги накити!

	Хора, улици и къщи,
	сякаш че не са те същите —
	толкова разхубавели,
	пременени, чисти, бели…

	Ех, и аз не мога вече
	тъй да гледам отдалече!
	Весел смях и вик се чува —
	вън децата пак лудуват!

	— Ида! Ида! Ей сегичка
	ще си грабна аз шейничката
	и се вам, снежинки, вричам
	до довечера да тичам!