По голите баири
	сърдито ей го свири,
	ту вее низ градини,
	в огнища и комини,
	ту шари по стъклата,
	на зимата цветята.

	Ту вее преспи бели
	по друми запустели,
	ту спре и пак удари
	над стрехи и кошари
	и шепне с обич свята
	на зърното в земята.

	А то, зърното, чува
	и вече му се струва,
	че горе слънце грее
	и малка птичка пее,
	ала седи и чака
	да цъфне кукуряка…