Сърна-сърничка
	тръгна самичка,
	дето полека
	вий се пътека.
	Ронят се дренки —
	зрели, червенки —
	ронят се сини
	едри къпини.
	Ала самичка
	сърна-сърничка
	утром минава,
	вечер остава,
	па се оглежда
	и се навежда.
	Пийне водица,
	хрупне тревица
	сочна, зелена,
	росна, росена.
	Па си мърмори
	и си говори.
	Дивата круша
	само я слуша…