Пуста баба хлевоуста,
	не оставя хората!
	Като седнала сред пруста,
	като замърморала:

	„А бре, баби,
	а бре, Веско,
	а бре хей, немирнико,
	я виж как си си наплескал
	крачолите, дирника!

	Па недей така подсмърча,
	а си трий носленцето!
	Ти не гледай Пенин Сърча —
	мяза на прасенце той!

	Като влизаш в свойта спалня,
	я кажи —
	събу ли са?
	Или мъкнеш цяла кална,
	цяла кална улица?

	Бърже яж и после вземай
	книжката, сметалката.
	След урока има време,
	време за пързалката…“

	Пуста баба хлевоуста,
	не оставя хората!
	Като седнала сред пруста,
	като замърморала!

	Дава тя съвети чудни,
	дава наставления.
	Само че са много трудни
	те за изпълнение!