Лудо просо, полудяло,
	пълнокласо и узряло,
	колко буйно се люлееш,
	колко весело ми пееш
	като мъничко момиче,
	като пролет волно птиче.
	— Как, другарче, да не пея,
	мен сеялка ме засея
	рано с есенното слънце,
	ред по редом мойто зрънце
	легна тихом под браздата
	и така заспа в земята…
	Щом закука кукувичка,
	просената ми душичка
	цъфна пак в кооператива,
	изкълнах — и станах нива…

	И сега във утрин лятна,
	чакам жътва благодатна!…