Сред полето на круша
	свила гнездо Врануша.
	Свила го е, горкичка,
	без другарки, самичка,
	до зелена тревица
	и до бистра водица.
	Че напети гарджета,
	все немирни момчета,
	ще се ширят честити —
	и доволни, и сити,
	ще ми грачат на круша,
	да се радва Врануша.