Сякаш пожар в избухнал в гората!
	Слънцето мята стрели по листата.
	Трепкат те — жълти, оранжеви, алени…
	Всички дървета са факли запалени.

	Тича тревожен, с вода натоварен,
	облак огромен, противопожарен.
	Сипва, излива, не жали водата,
	но от дъжда не угасват листата.

	Вятърът казва:
	— Нима не е ясно?
	Няма пожарът без мен да угасне!
	Три дни без отдих в гората се мята —
	всички листа повали на земята.

	Тогава по мократа огнена шума
	една нестинарка така затанцува,
	че който я зърна, притихна унесен.
	В гората танцуваше Златната есен.