Повикаха веднъж и Коса
	да реже лозе.
	„Хайде с нас!“
	_„Не мога днеска! Сламки нося,_
	_гнездо строя — зает съм аз!“_
	Щом ред дойде да се копае:
	„Ела!“ — повикаха го пак.
	_„Не мога… Тю, да се не знае!_
	_Яйца ще снасям, няма как!“_
	„Бре, Косе! — викнаха от пътя —
	Ще прашим! Да не губим ден!“
	_„Ох, нямам време!_
	_Днеска мътя,_
	_да иде други вместо мен!“_
	„Ела да връзваш!“
	_„Пилци храня,_
	_ще дойда следващия път!“_
	„Ей, ще плевим…“
	_„Днес гости каня —_
	_децата взеха да хвърчат!“_

	Щом гроздето узря добре,
	повикаха го да бере…
	_„Веднага! Тук съм!_
	_Тръгвам, братя!_
	_Ей на` — забирам и децата.“_