Вързала е люлчица
	щърковата булчица
	на дрянова дрянка —
	да е по` на сянка —
	и под крива круша —
	да й пази суша.
	В люлчицата, слабички,
	две-три малки жабички,
	като се люлеят,
	тиха песен пеят:
	„Ний не щеме люлчица!
	Щърковата булчица,
	тя е лакомия
	с тази дълга шия.
	И кога затрака,
	знаем що ни чака.
	Ами, божке милички,
	дай ни малко силички
	да отвържем люлката,
	да уплашим булката,
	да се чуди щърка
	кой ли й побърка,
	кой ли я нападна,
	че се връща гладна…“