След ваканцията Дечко
	го удари на хвалба:
	— В планината водих с мечка
	героическа борба!
	Бях при чичо — лесничея.
	И пребих в гората смок.
	Както си вървя и пея,
	срещам и един мечок.
	На краката се изправя
	и се зъби, и реве.
	Викам си: — Какво да правя,
	сам съм в тия долове!
	И си казвам: — Ще се боря…
	Яка мечката била! —
	Но успях да я съборя
	и я търколих в дола…

	А веднъж му каза Яна:
	— Дечко, страх ме е сама —
	ще ме срещне хулигана,
	изпрати ме до дома! —
	Дечко тръгна с нея важен,
	даже чантата й взе.
	Сякаш искаше да каже:
	— Той ще падне на нозе!

	Тъкмо свиха, за да хванат
	малка уличка, и там
	се изпречи хулиганът:
	— Аз на нея ще й дам!
	Дечко чантата захвърли,
	разтрепера се от страх.
	Хукна той като опърлен,
	литна побледнял и плах.
	— Ужас! Оле-ле, пропадам,
	зарад Яна ще пострадам!
	Яна защитена беше
	от случаен пионер.
	А къде е оня смешен
	горделивец кавалер?