Янко! Янко! Янко! —
	вика мама ранко.
	Янко се прозява
	и не ще да става,
	на кълбо се свива,
	презглава завива…
	Часовете тракат,
	времето не чака,
	осем наближава,
	Янко все не става.
	За горката мама
	мъка е голяма —
	трети път пристига,
	Янка силом дига
	и го с плач горката
	на школото прати.
	А пък там децата
	цял час пишат, смятат…
	Вече звън ще звънне,
	чак тогава сънен
	в клас пристига Янко,
	Янко-мързеланко.