Яви се във Рила незнаен ловец,
	ловец със двуцевова пушка бойлия.
	Нечуван храбрец и изкусен стрелец
	бе този призван в занаята ловджия.

	А имаше сред планинарите слух,
	че мечка стръвница се била явила,
	че амкала хора, че нейния дух
	владеел била` и долини на Рила.

	Достигна слухът и до нашът атлет.
	Сърцето му трепна и кипна кръвта му:
	„Ех, мецо-мецано, да имаш късмет
	пред мен някой ден да се мернеш ти само!
	Знай, само мецани
	в балкана ще стане!“

	И ето дойде този ден и веднъж
	сред горската стръмна и пуста пътека
	се срещна мецаната с храбрия мъж,
	там, дето си шушнеха борът и клека.

	И нашият храбър и силен герой
	на място вкопан, като гръмнат остана.
	Забрави напред ли, назад ли е той,
	а идеше бавно, спокойно мецана.

	И спря се, изправи се тя в един миг
	и с лапа го блъсна изнежно в главата,
	сломоти му нещо на своя език,
	заплю го и тихо отмина нататък.