Panevėžys
Panevėžys – miestas šiaurės Lietuvoje, Vidurio Lietuvos žemumoje, abipus Nevėžio, 136 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Vienas didžiųjų Lietuvos miestų (penktasis pagal dydį). Panevėžys yra apskrities ir Panevėžio rajono savivaldybės centras, Panevėžio miesto savivaldybė, taip pat Panevėžio ir Velžio seniūnijos centras, Panevėžio vyskupija.

Yra įvairių tikėjimų bažnyčių, cerkvių, 7 pašto skyriai (centrinis LT-35001). Galinė Aukštaitijos siaurojo geležinkelio Panevėžys – Anykščiai stotis. Svarbus pramonės ir kultūros centras. Dešiniajame Nevėžio krante yra Panevėžio senamiestis, kairiajame – Naujamiestis, dabartinis miesto centras.

Miesto gimtadienis (miesto diena) švenčiama rugsėjo 7 d.

 Geografija 

Apskrities centras Panevėžys yra patogioje geografinėje padėtyje. Čia susikerta svarbiausios Lietuvos automagistralės, driekiasi tarptautinė „Via Baltica“ magistralė, jungianti su dviem Baltijos jūros regiono valstybių sostinėmis – Varšuva (Lenkija) ir Ryga (Latvija). Iki neužšąlančio Klaipėdos uosto – 240 kilometrų. Miestą kerta geležinkelio ruožas (didžioji miesto dalis yra į pietus nuo geležinkelio), veikia trys oro uostai (vienas iš jų privatus), eksploatuojami vietinėms reikmėms. Apie 6 km į rytus nuo Panevėžio centro yra Pajuosčio aerodromas.

1969 m. vasario 11 d. mieste siautė ilgiausia Lietuvoje stichinė pūga (78 val. 25 min.).

thumb|550px|center|Nevėžio senvagė – viena gražiausių Panevėžio miesto vietų.

 Miesto dalys 

 Aukštaičiai
 Klaipėda
 Kniaudiškiai
 Lėkiškis
 Molainiai
 Naujamiestis
 Novadolis
 Pagojys
 Pažalvaičiai
 Pilėnai
 Plukiai
 Rožynas
 Savitiškis
 Senamiestis
 Senvagė
 Skaistakalnis
 Stetiškiai
 Tulpės
 Žemaičiai
</div>

 Istorija 
thumb|left|Panevėžys, pavaizduotas 1573 m. žemėlapyje, šalia pažymėta Ramygala
thumb|200px|Seniausias Panevėžio namas – buvęs Upytės pavieto žemės ir pilies teismo archyvas, pastatytas 1614 m.

Legenda byloja, kad Ldk Vytautas Didysis, grįždamas iš Žemaitijos į Vilnių, 1414 metais, radęs čia senosios lietuvių tikybos šventyklą, tačiau dokumentiškai tai nėra užfiksuota. Tiksliai galima pasakyti tai, kad Panevėžio vardas paminėtas 1503 metų rugsėjo 7 d., kuomet Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Aleksandras savo rašte Ramygalos bažnyčios klebonui apie dovanojamas žemes tarp Nevėžio ir Lėvens upių pamini Panevėžio miesto vardą (Panevėžio dvaro žemės, buvusios dešiniajame Nevėžio krante, perduodamos Ramygalos parapijai). Šiame sklype dešiniajame Nevėžio krante (1507 m.) pastatyta bažnyčia, o šalia, kaip bažnytinė valda – smuklė, spirito varykla, pirtis. Taip ėmė kurtis Senasis Panevėžys (dabartinis Senamiestis). 1548 m. dvaro žemių patikros rašte, Nevėžio kairiajame krante jau minimas ir Naujasis miestas (dabartinis Naujamiestis). Naujasis Panevėžys, priklausantis didžiojo kunigaikščio dvarui, įsikūrė kairiajame Nevėžio krante ir greitai pralenkė Senąjį.

Miestas pamažu įgavo vis didesnę reikšmę – 1565–1566 m. Lietuvoje vykstant administracinei reformai Panevėžio dvaras tapo Upytės pavieto centru, o 1568 m. iš Krekenavos į Panevėžį atkeliamas pavieto teismas. 1661 m. Senasis Panevėžys gavo turgaus privilegiją. Nuo 1780 m. Senasis ir Naujasis Panevėžys ėmė jungtis, tais metais ėmė kurtis Mikolajavas (Mikolajevas) – gyvenvietė, pavadinta pagal jos savininką M. Tiškevičių. 1791–1792 m. tapo miestu (nors savivalda įvesta, bet nespėtai jai gauti privilegijos).

XIX a. 1-ojoje pusėje Senasis Panevėžys ir Mikolajavas tapo Panevėžio priemiesčiais (galutinai prijungti prie miesto 1915 m.). XIX amžiuje, pakankamai ekonomiškai ir politiškai stabiliame, susidarė gana palankios sąlygos ir Panevėžio miesto plėtrai. Tik tris kartus – 1812 m. pražygiuojant Napoleono armijai ir 1831 bei 1863 metų sukilimų metu miestas patyrė žymesnius sukrėtimus, kurių pasekmės buvo greitai likviduotos. 1811 m. Panevėžys rusų valdžios išpirktas iš privataus savininko, tai pagerino jo ekonominę ir politinę padėtį. XIX a. mieste įsikūrė sentikių bendruomenė. 1881 m. miestas nukentėjo nuo didžiulio gaisro. XIX a. pabaigoje miesto raidą paspartino nutiestas geležinkelis Radviliškis–Daugpilis, o 1899 m. ir siaurukas Švenčionėliai–Panevėžys. Tuo metu mieste buvo odos, saldainių, spirito, tabako fabrikėliai.
thumb|Karinė technika Laisvės aikštėje, vykstant Antrajam pasauliniam karui

Pagrindinis tolesnių dviejų miesto istorijos šimtmečių bruožas yra nuolatinis ir greitas augimas, kuris reiškėsi gyventojų skaičiaus didėjimu bei ekonomikos, infrastruktūros, socialinės sferos ir kultūros plėtra. Miestas smarkiai nukentėjo I pasaulinio karo metu, sudegė apie trečdalis miesto. Tarpukariu miestas garsėjo malūnais, pastatyti linų apdirbimo, cukraus ir muilo fabrikai. 1927 m. įsteigta Panevėžio vyskupija. 1944 m. liepos 22 d. Panevėžį užėmė I. Bagramiano vadovaujama sovietų kariuomenė. Panevėžys garsėjo savo gamyklomis ir fabrikais.

Po 1945 metų, pokario laikais, miesto gyvenimą įtakojant komunistų partijai ir sovietinei santvarkai, miestas ėmė plėstis į pramonės centrą. Plėtėsi miesto teritorija, išaugo stambūs gyvenamųjų namų kvartalai. 1955–1965 m. pastatytos autokompresorių, „Ekrano“, kabelių, tiksliosios mechanikos gamyklos, stiklo fabrikas. 7-ajame dešimtmetyje pradėta miesto centrinės dalies rekonstrukcija, sutvarkyta Nevėžio senvagė. Vakarinėje miesto dalyje pastatyti nauji mikrorajonai – Klaipėda (architektės I. Daujotytė, I. Mumšienė, G. Bimbienė), Pilėnai (architektė G. Bilubienė), Kniaudiškiai (architektai V. Andriuška, M. Steponavičius ir kt.), Tulpės (architektai S. Katilius ir N. Garbaliauskienė). Miestas plėtotas pagal 1947, 1962 m. (architektė I. Daujotaitė), 1973 m. (architektas V. Bugailiškis) bendruosius planus.

Stambios pramonės augimas buvo ir iš dalies tebėra miesto gyventojų pasididžiavimo ir bendruomenės integracijos faktorius. Būtent jis keliems dešimtmečiams tapo panevėžiečių savivokos pagrindu. Greitas miesto augimas ir spartus gyventojų skaičiaus daugėjimas iškėlė daug problemų. Miestas tapo gaminančiu, bet nei projektuojančiu, nei kuriančiu. Nuo ekonomikos ryškiai atsiliko kultūrinės ir socialinės sferų plėtra. Panevėžyje nebuvo įkurta nė viena reikšmingesnė mokslo įstaiga, švietimo sistema per pastaruosius beveik tris šimtus metų netoli tepažengė nuo vidurinio mokslo lygio. Iš kultūros institucijų tik Panevėžio dramos teatras apie du dešimtmečius buvo pasiekęs aukštesnį nei nacionalinis teatras lygį. Miestas neturėjo galimybių suformuoti savo intelektualinio potencialo.

1990 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę prasidėjo greitas visuomenės integravimas į šiuolaikinę Europos bendruomenę. Jis vyksta visose – mentaliteto, ekonomikos, papročių, elgesio normų, kultūros ir švietimo modelių sferose. Didžiausias išbandymas teko miesto pramonei, kuri turėjo labai greitai restruktūrizuotis ir prisitaikyti prie postindustrinės visuomenės diktuojamų sąlygų.

1993 m. patvirtintas dabartinis Panevėžio herbas.

 Pavadinimo kilmė 
Miesto vardo kilmė neabejotina – kadangi jis kūrėsi prie Nevėžio upės, todėl ir pavadintas atitinkamai: priešdėlis pa- + upės vardas.

 Ekonomika 
thumb|200px|right|Malūnas Panevėžyje

Panevėžys – didžiausias Aukštaitijos pramonės centras, turintis įtakos viso regiono plėtrai. Jame 2003 m. buvo pagaminta 5,1 proc. visos Lietuvos pramoninės produkcijos. Išvystyta maisto (miltų, cukraus, pieno, mėsos, aliejaus), tekstilės (linų) pramonė. Svarbiausios įmonės:
 AB „Panevėžio statybos trestas“ – viena didžiausių statybų bendrovių šalyje. Apie 1400 darbuotojų;
 AB „Panevėžio keliai“ – viena didžiausių Panevėžio įmonių. Apie 800 darbuotojų.
 „Kalnapilis“ (nuo 2003 m. veikia kaip AB „Kalnapilio-Tauro grupė“) – alaus darykla. Viena seniausių miesto įmonių (1902 m.);
 UAB „Viking Malt“ – salyklo gamykla;
 UAB „Panevėžio Aurida“ – automobilių kompresorių gamykla;
 AB „Linas“ (nuo 2005 m. veikia su antrine UAB „Linas Nordic“) – lininių tekstilės gaminių gamyba;
 AB „Lietkabelis“ – vienintelė instaliacinių laidų ir kabelių gamykla Baltijos šalyse;
 UAB „Schmitz Cargobull“ – Sunkvežimių priekabų gamykla
 AB „Linas Agro“- žemės ūkio produktų gamyba
 AB „Amilina“ (buvusi AB „Malsena“) – krakmolo ir glitimo gamyba
 UAB „Norac“ – vonios kapsulių gamyba
 UAB „ADAX“ – Įvairūs radiatoriai ar mechaniniai termostatai
 AB „Panevėžio stiklas“ – Stiklo gamyba
 AB „Panevėžio energija“ – energijos tiekimas
 UAB „Devold“ – trikotažo gamyba
 UAB „Hjellegjerde Baltija“ – kėdžių ir sėdimųjų baldų gamyba
 UAB „Jaukurai“ – Šildymo, santechnikos, inžinerinių tinklų įranga
 UAB „Naftėnas“ – Naftos produktų didmeninė prekyba
 UAB „TETAS“ – Statyba (elektros ir telekomunikacijos tinklų)

Didelį vaidmenį Panevėžio ekonomikoje vaidino AB „Ekranas“ – didžiausia kineskopų gamykla Baltijos šalyse. Įmonėje dirbo apie 4000 darbuotojų. 2006 metais bankrutavusi bendrovė pakėlė mieste socialinę įtampą (beveik dvigubai šoktelėjo nedarbo lygis).

Šiuo metu vykdomi stambiausi Panevėžio ekonominiai projektai – plečiamas daugiafunkcinis prekybos ir pramogų kompleksas „Babilonas“, šalia miesto pabaigtas kurti regioninis logistikos centras, pastatytas sporto kompleksas „Cido arena“ ir kt.

Panevėžyje sukurtas pramonės parkas arba Panevėžio LEZ, veikia Panevėžio mokslo ir technologijų parkas.

 Gyventojai 

 Demografinė raida 
Pagal 1897 m. pirmojo visuotinio Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenimis Panevėžyje gyveno 6503 vyrai ir 6465 moterys, iš viso 12 968 gyventojai. Apie pusę gyventojų tuo metu sudarė žydai. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą mieste jau gyveno apie 14 000 gyventojų.

Po Antrojo pasaulinio karo miesto natūrali raida buvo sutrikdyta. Kaip ir kitur Lietuvoje vyko urbanizacijos procesas, žmonės iš mažesnių miestelių perkelti dirbti į miestuose susitelkusią pramonę.

Panevėžyje formuotas stambus pramonės centras, jame 6-8 dešimtmečiais pastatyta daug stambių pramonės įmonių, todėl čia gyventojų skaičius didėjo itin sparčiai. 1959–1979 metais panevėžiečių padaugėjo nuo 41 100 iki 101 500, tai yra, per 20 metų jų padaugėjo 2,4 karto. Populiacijos augimo tempai išliko aukšti ir 1979–1990 m., kai gyventojų padaugėjo dar 1,28 karto, jų skaičius pasiekė 130 000. Vėliau dėl emigracijos gyventojų skaičius sumažėjo.

 Tautinė sudėtis 
2011 m. gyveno 99 690 žmonių:2011 m. surašymo duomenys 
 Lietuviai – 96,11 % (95812);
 Rusai – 2,44 % (2434);
 Ukrainiečiai – 0,3 % (303);
 Lenkai – 0,18 % (180);
 Baltarusiai – 0,18 % (175);
 Čigonai – 0,1 % (96);
 Latviai – 0,04 % (44);
 Vokiečiai – 0,03 % (31);
 Žydai – 0,02 % (20);
 Kiti – 0,6 % (595).2001 m. gyveno 119 749 žmonės:2001 m. surašymo duomenys 
 Lietuviai – 95,69 % (114585);
 Rusai – 2,88 % (3443);
 Ukrainiečiai – 0,36 % (427);
 Baltarusiai – 0,2 % (241);
 Lenkai – 0,19 % (232);
 Čigonai – 0,12 % (141);
 Latviai – 0,05 % (63);
 Vokiečiai – 0,02 % (29);
 Žydai – 0,02 % (22);
 Kiti – 0,47 % (566).1923 m. gyveno 19 197 žmonės:1923 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 53,32 % (10236);
 Žydai – 35,66 % (6845);
 Lenkai – 5,08 % (976);
 Rusai – 3,3 % (633);
 Vokiečiai – 0,57 % (109);
 Baltarusiai – 0,26 % (50);
 Latviai – 0,16 % (30);
 Kiti – 1,66 % (318).1897 m. gyveno 12 968 žmonės:1897 m. surašymo duomenys (rus.)
 Žydai – 50,47 % (6545);
 Lenkai – 19,58 % (2539);
 Rusai – 12,74 % (1652);
 Lietuviai-Žemaičiai – 12,13 % (1573);
 Vokiečiai – 1,67 % (216);
 Totoriai – 0,99 % (129);
 Baltarusiai – 0,99 % (128);
 Kiti – 1,43 % (186).

 Pagal tikybą 
 Romos katalikai – 79,5 %
 stačiatikiai – 1,5 %
 sentikiai – 0,4 %
 evangelikai reformatai – 0,3 %
 evangelikai liuteronai – 0,2 %
 kiti – 0,8 %
 netikintys/nenurodė – 17,2 %

 Žymūs žmonės 
 
 Gabrielė Petkevičaitė-Bitė (1861–1943), rašytoja, visuomenės, politikos veikėja
 Juozas Balčikonis (1885–1969), kalbininkas, vertėjas
 Josifas Šleimė Kahanemanas (1886–1969), Panevėžio ješivos rabinas, Talmudo mokytojas
 Mykolas Karka (1892–1984), chorvedys, kompozitorius, pedagogas
 Aleksandras Lebedevas (1893–1969), fizikas
 Aleksander Zawisza (1896–1977), teisininkas, politikas
 Matas Grigonis (1889–1971), poetas, vertėjas, pedagogas
 Salomėja Nėris (1904–1945), poetė
 Juozas Miltinis (1907–1994), teatro režisierius, aktorius
 Antanas Belazaras (1913–1976), kompozitorius, pedagogas
 Steponas Kosmauskas (1918–1985), teatro ir kino aktorius
 Vaclovas Blėdis (1920–1999), teatro ir kino aktorius, teatro režisierius
 Bronius Babkauskas (1921–1975), teatro ir kino aktorius
 Jonas Juodelis (1921–2006), kunigas, teologijos daktaras, visuomenės veikėjas, poliglotas
 Gediminas Karka (1922–1991), teatro ir kino aktorius
 Eugenija Šulgaitė-Karkienė (1923–2014), teatro ir kino aktorė
 Donatas Banionis (1924–2014), teatro, kino, televizijos aktorius ir režisierius
 Mykolas Sluckis (1928–2013), rašytojas
 Vytautas Mikalauskas (1930–2004), kompozitorius, pianistas
 Algimantas Čekuolis (g. 1931 m.), žurnalistas, politikos veikėjas
 Algimantas Masiulis (1931–2008), teatro ir kino aktorius
 Stasys Petronaitis (1932–2016), teatro ir kino aktorius
 Jonas Jurašas (g. 1936 m.), teatro režisierius
 Stasys Šaparnis (g. 1939 m.), penkiakovininkas, olimpinis vicečempionas
 Arvydas Šliogeris (1944–2019), filosofas, eseistas
 Aleksandras Ciupijus (g. 1952 m.), smuikininkas, verslininkas
 Stasys Kropas (g. 1953 m.), ekonomistas, signataras, Lietuvos bankų asociacijos prezidentas
 Jonas Kazlauskas (g. 1954 m.), krepšininkas, Lietuvos, Kinijos ir Graikijos krepšinio rinktinių vyr. treneris
 Vidmantas Urbonas (g. 1958 m.), triatlonininkas, visuomenės veikėjas
 Sigita Strečen (g. 1958 m.), rankininkė, olimpinė čempionė
 Giedra Radvilavičiūtė (g. 1960 m.), rašytoja
 Algimantas Aleksandravičius (g. 1960 m.), fotomenininkas
 Romas Ubartas (g. 1960 m.), lengvaatletis, olimpinis čempionas
 Kastytis Kerbedis (g. 1963 m.), estrados dainininkas
 Rasa Polikevičiūtė (g. 1970 m.), dviratininkė, pasaulio čempionė
 Justinas Kinderis (g. 1987 m.), penkiakovininkas, pasaulio čempionas

 Architektūra ir kultūra 
thumb|180px|Panevėžio katedra

Panevėžio centre, kairiajame Nevėžio krante yra Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra (pastatyta 1929 m.), Panevėžio Švč. Trejybės (Marijonų) bažnyčia (pastatyta 1803 m.; buvęs pijorų, o vėliau – marijonų vienuolynas), Panevėžio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo koplyčia (1939 m.), stačiatikių cerkvė (šalia – stačiatikių kapinės), Panevėžio sentikių cerkvė, Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčia (pastatyta 1854 m.), Panevėžio evangelikų reformatų bažnyčia. Dešiniajame krante – Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1885 m.) ir senosios miesto kapinės. 2001 m. pastatyta Panevėžio Naujoji apaštalų bažnyčia, šalia veikia Panevėžio laisvųjų krikščionių bažnyčia. Kairiajame Nevėžio krante yra pramonės zona, susiklosčiusi XIX a.

Mieste veikia keli teatrai (žymiausias – Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatras, įkurtas 1925 m.), taip pat vienintelis Lietuvoje Lėlių vežimo teatras, teatras „Menas“, muzikinis teatras, dailės, fotografijų galerijos.
 
Rengiami simpoziumai: tarptautinis keramikos simpoziumas, tarptautinis meninio stiklo simpoziumas „GlassJazz“.https://www.youtube.com/watch?v=-7aQ79_keWs
 
Nuo 2002 m. kasmet vyksta tarptautinis vaikų ir jaunimo džiazo muzikos festivalis-konkursas „Jazz fontanas“.

Prie Nevėžio senvagės yra Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skveras. Yra kraštotyros, pasipriešinimo sovietinei okupacijai muziejai. Išlikę tarpukario banko rūmai (architektas Mykolas Songaila, skulptorius Juozas Zikaras).

Mieste yra Respublikinė Panevėžio ligoninė, integruotų sveikatos paslaugų centras, miesto centre – infekcinių ligų ligoninė.

Iki 1970 m. mieste stovėjo Panevėžio kenesa, tarpukariu buvo leidžiamas karaimų žurnalas Onarmach. Panevėžio ješiva buvo įkurta Panevėžyje, bet buvo perkelta ir yra Bnei Brako mieste Izraelyje.

 Švietimo ir ugdymo įstaigos 
thumb|200px|J. Balčikonio gimnazija

Bibliotekos:
 Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka (įkurta 1922 m.)
 Panevėžio rajono biblioteka

Bendrojo lavinimo mokyklos žr. :Kategorija:Panevėžio mokyklos.
Profesinio mokymo įstaigos:
 Panevėžio Margaritos Rimkevičaitės technologinė mokykla
 Panevėžio prekybos ir paslaugų verslo mokykla
 Panevėžio darbo rinkos mokymo centras
 Panevėžio profesinio rengimo centras

Kitos mokyklos:
 Panevėžio pradinė mokykla
 „Linelio“ specialioji mokykla-darželis

Aukštosios mokyklos:
 Panevėžio kolegija

Istorinės mokyklos:
 Panevėžio lenkų gimnazija (1919–1940)

 Sportas 

 Dviračių sportas 
2012 m. Panevėžyje vyko Europos treko čempionatas.

 Futbolas 
 Panevėžio FK "Panevėžys"
 Futbolas Panevėžyje
 Panevežio FK "Ekranas"

 Savivaldybė 

Miestas turi atskiros savivaldybės statusą, kuri priklauso Panevėžio apskričiai. Atstovaujamoji valdžia – Panevėžio miesto savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Panevėžio miesto savivaldybės administracija. Seniūnijų nėra.

 Miestų partnerystė 
Panevėžio miestai-partneriai:Miestai partneriai, Panevėžio miesto savivaldybė, 2019-07-19. Nuoroda tikrinta 2021-05-30.

 Susisiekimas 

800px|center|Pažagieniai ir Panevėžys nuo Pažagienių bokšto

 Keliai 
Panevėžys yra labai geroje geografinėje dalyje, todėl yra svarbių kelių:
Per Panevėžį eina magistralės:
 
 
 
 
 
 
Krašto keliai:
 
 
 
 

Panevėžys turi vakarinį aplinkkelį 

 Viešasis transportas 

Panevėžio viešąjį transportą sudaro autobusai bei jų maršrutų tinklas mieste ir už jo ribų.

Miesto maršrutai. Mieste yra 19 autobusų maršrutų, kuriuos aptarnauja UAB „Panevėžio autobusų parkas“.

Tarpmiestiniai ir tarptautiniai maršrutai. Mieste jie kertasi Panevėžio autobusų stotyje, įkurtoje Savanorių aikštėje, šalia centro. Maršrutai aptarnaujami UAB „Panevėžio autobusų parkas“ ir kitų vežėjų.

 Geležinkeliai 
Panevėžys, buvęs žymus geležinkelio mazgas XX a., dalį svarbos prarado – Lietuvai atkūrus nepriklausomybę sumažėjo traukinių maršrutų, kertančių miestą. Panevėžio geležinkelio stotis veikia S. Kerbedžio gatvėje. Panevėžyje – Aukštaitijos siaurojo geležinkelio pradžia. Stoties prieigose stovi Siaurojo geležinkelio viadukas.

Pirmoji plačiojo geležinkelio linija Panevėžį pasiekė 1873 m. – buvo nutiestas Radviliškio–Daugpilio geležinkelis. Pirmoji siaurojo geležinkelio juosta nutiesta 1899 m. iš Panevėžio į Švenčionėlius.

Per miestą planuojama nutiesti Rail Baltica geležinkelį.

 Tiltai 
Per miestą pratekantį Nevėžį nutiesti automobilių transporto ir pėsčiųjų tiltai, tarp kurių:
 Smėlynės gatvės tiltas, anksčiau buvęs arkinis „Laisvės“ tiltas
 Respublikos tiltas

 Literatūra 
 Panevėžys nuo XVI a. iki 1990 m. (sud. Algis Kasperavičius, Kęstutis Gudas). – Panevėžys: Nevėžio spaustuvė, 2003. – 735 p.: iliustr. – ISBN 9955-450-54-1
 Panevėžys: miestas, kuriame gyvenu (tekstas Virginijos Januševičienės). – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2004. – 20 p.: iliustr. – ISBN 9986-31-118-7
 Panevėžio miesto elektrinei – 80 (sud. Joana Viga Čiplytė, Gražvydas Jonas Gudynas). – Vilnius: Homo liber, 2004. – 93 p.: iliustr. – ISBN 9955-449-68-3
 Panevėžio menininkų portretas: Panevėžio miesto fotografų fotografijų albumas (sud. Marija Čičirkienė). – Panevėžys: Panevėžio fotografijos galerija, 2004. – 83 p.: iliustr. – ISBN 9955-9745-0-8
 Panevėžys – mažasis didmiestis: albumas (nuotraukos Evaldo Ivanausko, Alvydo Ivoškaus, Aido Markevičiaus, Astos Radvenskienės). – Panevėžys: Amalkeros leidyba, 2006. – 48 p.: iliustr. – ISBN 9955-659-17-3
 Pirmųjų Panevėžio bažnyčių ir Senamiesčio gatvės istorija (sud. Liudvika Knizikevičienė). – Panevėžys: Panevėžio bendruomenė „Senamiestietis“, 2007. – 318 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9992-0-1
 Panevėžio medžiotojų ir žvejų draugijai – 60 (sud. Joana Viga Čiplytė). – Kaunas: Lututė, 2009. – 291 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-37-083-3
 Panevėžio medicinos istorija (sud. Liudvika Knizikevičienė). – Panevėžys: ARG ofsetas, 2010. – 256 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-741-28-2

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 
 Oficialus miesto puslapis
 Panevėžio krašto naujienos
 Panevėžio žemėlapis
 Panevėžio istorija
 Panevėžys iš oro 1944 m. gruodžio 23 d. 
 Travel.lt
 Poniewież Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII, psl. 771 (lenk.)

 Religija 
 Buvęs pijorų vienuolynas
 Liuteronų parapija
 Reformatų parapija 
 Panevėžio sentikiai


what percentage of the population are chigons
Answer: 0.1 %