Hvilke værker udgav Frederik Christian Eilschov i 1748? 


Adskillige af disse tanker findes allerede udtalte eller antydede i Eilschovs første større værk: Filosofiske, historiske og økonomiske Skrifter, der udkom 1746-47 med en fortale af Peder Kofod Ancher og en tilegnelse til Hans Gram. Dette arbejde har endnu et noget tungt og tørt præg over sig og er fuldt af lærde anmærkninger og henvisninger. Snart har Eilschov sikkert selv følt dette, og kort efter behandler han derfor til dels de samme emner på ny i sine Filosofiske Breve (1748). Både stil og behandlingsmaade er her lettere og elegantere. Det er vel nærmest de Leibniz-Wolfske grundtanker, hvorover alt er bygget; men Eilschov gennemfører dem med en usædvanlig klarhed og betydelig selvstændighed. En afhandling om dyrene giver ham anledning til at fremkomme med et varmt indlæg for en mildere og hensynsfuldere behandling af disse. Til en afhandling om Pythagoras knytter han de første antydninger af sine skoletanker. I en oversættelse af Fontenelles En tretiens sur la pluralité des mondes (Fontenelles Samtaler om flere end én Verden, 1748) og i sit Forsøg til en Fruentimmerfilosofi eller alvorlige og lystige Samtaler med et Fruentimmer om det, der er nyttigt og fornøjeligt i alle Filosofiens Parter (1749) udvikler han dem videre, og det er disse indstrøede bemærkninger, der karakteriserer ham bedst og for nutiden frembyder den største interesse.
I begyndelsen lykkedes det ikke for Isabella at vinde Filips kærlighed på grund af hendes manglende evne til at give ham en arving, og allerede da hun var 14 år gammel var der alvorligt knas i ægteskabet. I mellemtiden førte Filip i 1184 krig mod Flandern, og i vrede over sin hustrus far Balduins støtte til sine fjender, indkaldte han ham til et rådsmøde i Sens med det formål at forstøde hende. Ifølge Gislebert af Mons, optrådte Isabella derefter barfodet og klædt som et skriftebarn i byens kirker og fik således folkets sympati. Hendes appel gjorde dem så meget vrede, at de gik til paladset og begyndte at råbe højt nok til at blive hørt inden for. Robert 1., greve af Dreux, kongens grandonkel, mæglede med succes. Der fulgte ingen forstødelse, for det ville også have betydet tabet af Artois for den franske krone.