Hvem blev udnævnt til den teologiske lærestol på Københavns universitet, da Peder Palladius ikke længere kunne varetage den på grund af sygdom? 


I sine svaghedsår havde Palladius af og til hjælp af sin bror, Niels. 31. maj 1558 pålagde kongen Københavns universitet at udnævne mester Hans Albertsen til den teologiske lærestol, som Palladius på grund af sin sygdom ikke længere kunne beklæde. Senere blev han tillige den syge mands medhjælper i bispeembedet og til sidst hans efterfølger.
Lovsamlingen blev nedskrevet af en langobardisk skriver ved navn Ansoald og vedtaget ved et gairethinx (ting) sammenkaldt af Rothari i 643. Samlingen var på i alt 388 kapitler, men primitiv i forhold til andre samtidige germanske lovtekster. Det var også en forholdsvist sen tilblivelse, i forhold til frankerne, visigoterne og angelsakserne der alle havde haft nedskrevne love lang tid før da. I modsætning til goternes Lex Romana Visigothorum nedskrevet af Alarik II, så var langobardernes lovsamling ikke baseret på romerret, men beskæftigede sig hovedsageligt med germanske stammetraditioner, så som wergeld (blodpenge), arveforhold og dueller. På trods af det latinske sprog, var det ikke en romersk lovsamling og i modsætning til det samtidige Forum Iudicum, så var det heller ikke influeret af Codex Iuris Canonici – den katolske sædvaneret. Dens eneste forordning omkring kirkelige anliggender var et forbud mod vold i kirker. Lovene gav militær autoritet til hertugerne og civil autoritet til schulthais i landområder og castaldus gastald i byområder.