Hvordan behandlede SS og kapoerne fangerne i Bloodvejen? 


En lokal ansat i vejvæsenet sørgede ofte for at lægge for lidt dynamit i sprængladningen, så fangerne fik en længre hvilepause. De fik også hans madpakke. Men få uger efter ankomst begyndte drabene. På vej til anlægget en morgen dræbte en norsk vagt en fange og sårede tre. Han mente, de forsøgte at flygte. På den tid bad tyskerne også syge fanger om at træde frem, så de kunne komme på sygehus. Fire meldte sig og blev i stedet dræbt. Da en fange lykkedes i at flygte og gemme sig i en lade, men faldt i søvn og blev fundet, prøvede han at begå selvmord. Det blev forhindret, han blev frygtelig mishandlet og slæbt tilbage til lejren. Fra da af blev SS og kapoerne værre, der opstod sygdomssmitte og blev flere drab.
Da dansk politi blev sat ud af spillet i eftersommeren 1944, besluttede Hurup håndværker- og borgerforening at oprette et vagtværn. Der meldte sig så mange, at der kunne dannes et vagtværn på 160 mand, så der hver aften og nat blev udsendt patruljer på i alt 18 mand. De tog hver sin tørn i den sidste barske krigsvinter, i fygende snestorme og bidende frost. Selv julenat var vagtværnet på sin post, udstyret med hvide armbind og hjemmelavede gummiknipler.