Hvad var den juridiske begrundelse for at straffe medlemmer af Nasjonal Samling kollektivt? 


Begrundelsen var, at de var medlemmer af et statsbærende parti, det eneste ved siden af DNSAP i Tyskland. NS var statsbærende gennem hver enkelts medlemskab i den forstand, at det var først da medlemstallet i 1941 nåede et vist niveau, at partiet fik overladt magten – dog underordnet rigskommissær Terboven. Antal medlemmer var derfor af direkte politisk betydning. Derfor fastslog Hjemmefronten både kollektiv strafskyld og kollektivt strafansvar, sådan at hvert medlem hæftede for de 281 millioner kroner, NS-styret blev anset at have kostet den norske stat. Juridisk var det en kontroversiel beslutning, da et andet vilkår manglede: Forsæt, dvs at det enkelte medlem forsætligt tilsigtede at yde fjenden hjælp. De tiltalte havde jo slet ikke villet hjælpe Tyskland, men Norge. NS stod for dem som et nationalt, norsksindet parti. Da 150 Oslo-jurister senere blev spurgt, hvad de mente om retsopgøret, stillede mere end halvparten sig negativt eller tvivlende, netop med tanke på behandlingen af de passive NS-medlemmer. I stedet skulle man have anvendt revolutionsparagraffen, straffelovens § 98, rettet mod den, der medvirker til ved ulovlige midler at ændre rigets statsforfatning.
Skæbnen har dog været Borchs værker ret ugunstig. Hans hovedværker – ikke mindst Rigshospitalet – er revet ned, nogle af hans overlevende værker er stærkt ombyggede og af de resterende bygninger er næsten ingen fredede. Studentergården blev afvist som fredningsemne af Det særlige Bygningssyn i 2001, og Sankt Andreas Kirke skal formentlig lukkes som kirke og afventer en uvis fremtid.