Hvilke italienske byer nævner Pasolini i forbindelse med bombeattentater i 1974? 


14. november 1974 skrev Pasolini, som et ekko af Emile Zolas "J'accuse!", en artikel i Corriere della Sera med overskriften "Jeg ved": "Jeg ved, hvem der stod bagved attentatet i Milano i 1969. Jeg kender navnene på dem, der stod bagved bomberne i Bologna og Brescia i 1974...Jeg ved, hvad de hedder, dem, der mellem én messe og den næste har stillet sig til rådighed for og givet politisk beskyttelse til gamle generaler, til unge nyfascister...og til almindelige kriminelle, som helt til nu har været navnløse, og måske altid vil være det." Artiklen vakte opsigt. Pasolini nævnede ingen navne, for han manglede beviser; men det, skrev han, fandtes der politikere og journalister, som havde. De var blot for bange til at stå frem. "Hvem skal så komme med de navne? Det må være den, som ikke kun har det nødvendige mod, som ikke er kompromitteret af at udøve magt, en som ikke har noget at tabe: Altså en intellektuel." Artiklen kunne læses som en opfordring: "Ved I noget, så er jeg her og kan røbe det for jer." Måske var det en advarsel til dem med magt: "Jeg ved, hvad I laver. Det skal I ikke slippe godt fra."
I Altona i Holsten ved Hamborg, der da var en del af Helstaten, var det imperiestilen, som slog igennem. Her tegnede Christian Frederik Hansen i egenskab af landbygmester stribevis af landsteder til dels inspireret af klassisk arkitektur med søjler som et karakteristisk dekorativt stilelement. Inspiration til denne stil kunne hentes fra engelske og nordamerikanske landsteder. Symmetrien for facaden gjaldt også her. Udsigten over Elben spillede en stor rolle ved husenes beliggenhed, og disse kom til at ligge side om side efter, at købmanden Georg Fr. Baur havde købt en stor byggegrund og efterfølgende lod arkitekten tegne og opføre 11 store, men forskellige huse langs Palmaillen, en gade med navn efter den plads, hvor man havde spillet boldspillet palla-a-maglio.