Hvem var Ravnunge-Tue ifølge runestenene? 


Flere runesten fra samme tid (Læborg-stenen, Bække-stenen 1 i det sydlige Jylland og Horne-stenen i Vestjylland) nævner Thyra. Opførelsen af Thyras Høj i Jelling omtales på Bække-stenen, hvor budskabet om, hvem der opførte højen, oversat til moderne dansk kan læses som: "Ravnunge-Tue og Fundin og Gnyple, de tre gjorde Thyras Høj" og transkriptionen af indskriften på Læborg-stenen oversættes til: "Ravnunge-Tue huggede disse runer efter Thyre, hans dronning". Det har fået Birgit Sawyer til at foreslå at dronning Thyra overlevede Gorm, og at Ravnunge-Tue var hendes anden mand. Denne tolkning er kritiseret af Marie Stoklund. I 2023 blev der fremlagt ny forskning, der viste, at Ravnunge-Tue foruden de to runesten i Læborg og Bække og højbyggeriet i Jelling også er personen, der har ristet runerne på den Den Store Jellingsten.
Da ca. 9.000 etruskiske indskrifter er bevarede til vor tid, skulle man tro, at kundskaben om sproget var god, men kun et dusin stykker af indskrifterne er længre end 25 ord. De fleste er rene inskriptioner fra grave, og ordene clan (= søn), svalce (= levede) og lupu (= er død) går derfor igen. Af samme grund er fortid den verbform, vi kender bedst. Fortidsform blev på etruskisk dannet med endelsen -ce (c udtalt som k), så man fik svalce (= han levede), turce (= han gav), lupuce (= han døde) og mulvanice (= han tilegnede). Kasus-endelserne blev stablet oveni hinanden. Ordet unialthi bestod af navnet Uni (= hjemmets gudinde, der på latin hed Juno), fulgt af genitiv -al (= Junos) og derefter thi, (= indeni). Ordet kan altså oversættes med "i Junos [helligdom, tempel]".