Hvad var Boris Bazilevskijs rolle under krigen? 


I juli blev sagen formelt behandlet ved krigsforbryderdomstolen i Nürnberg. De to parter, Sovjetunionen og Tyskland, måtte hver indkalde tre vidner. På sovjetisk side var professor Viktor Prozorovskij, der påstod, at der ikke kunne herske tvivl om at polakkerne blev dræbt i efteråret 1941, mens dr. Markov, en bulgarsk medicinsk ekspert, som i 1943 havde udpeget russerne som de skyldige, nu udpegede tyskerne som gerningsmænd. Det tredje vidne var Boris Bazilevskij, der havde været viceborgmester i Smolensk. Han havde samarbejdet med tyskerne under krigen og var stærkt motiveret for at tækkes de nye magthavere. Han forklarede, at Mensjagin, som havde været borgmester i Smolensk, i efteråret 1941 havde fortalt ham, at de polske fanger var døde. Når det gjaldt om at få Mensjagin til at bekræfte dette, sagde de sovjetiske anklagere til retten, at han var flygtet til Vesten sammen med tyskerne og forsvundet. I virkeligheden vidste de udmærket, hvor Mensjagin befandt sig – nemlig indespærret i et sovjetisk fængsel, så han ikke kunne benægte Bazilevskijs forklaring. Mensjagin sad fra 1946 til 1951 i et af NKVDs interneringsfængsler, derefter nitten år i enecelle i Vladimir-fængslet uden kontakt med venner og familie. Også fængselsbetjentene havde stor respekt for denne mand, der sad indespærret i femogtyve år, fordi han ikke ville gå på akkord med sandheden. Bazilevskijs forklaring stod alligevel ikke til troende, dels fordi hans svar virkede udenadlærte, dels fordi han aldrig var blevet straffet af russerne, selv om han indrømmede at have kollaboreret med tyskerne.
Fra reformationen i 1536, hvor bispegodset i Danmark blev inddraget under krongodset, er det muligt at følge de overdragne vandmøllers historie i optegnelserne over ”Kronens skøder”. Det ses blandt andet heraf, at møllerne blev udvidet med flere og større hjul, som krævede større vandtilstrømning og derfor ofte medførte oversvømmelser af de omkringliggende jorde. Dette førte til mange lokale stridigheder. Fx satte Øvre Mølle ved Værebro å jævnligt et lavt område fra Stenløse næsten til Veksø under vand. Efter protester fra lokale bønder blev den sat ud af drift omkring 1625 og først i.1638 kom den igen i funktion. Oversvømmelsesproblemet søgte man overalt i landet at løse ved at indføre tidsbegrænsning i møllernes driftsperiode, det såkaldte græsmølleri. Den typiske driftsperiode for en græsmølle var fra 28. september til 25. marts. Den teknologiske udvikling betød ligeledes, at overfaldshjulet blev grundlaget for udvidelsen af mange møllebrug i årtierne efter, at Tycho Brahe havde udviklet Danmarks første overfaldshjul på øen Hven i 1592.