Hvad var Erich Raeders holdning til den tyske marines chancer i starten af Anden Verdenskrig? 


Belastet med skampletten fra "matros-revolutionen" i 1918 var tysk marine den militært mindst betydelige af stridskræfterne. Ved anden verdenskrigs udbrud anså Raeder, at den kommende kamp mod sømagten Storbritannien var så håbløs, at krigsmarinen i denne krig måtte nøjes med at "dø med anstændighed".  Selv om han snart blev mere optimistisk, opildnede søkrigsledelsen stadig soldaternes kampånd i håb om at bevare marinens betydning for stat og Wehrmacht; for meget andet end høj kampmoral havde den ikke at vise til. Efter 1943 sank tysk marines militære betydning til det nærmest ubetydelige. På såvel krigsskibe som destroyere stod udstyret langt tilbage for det amerikanske og britiske. Der var også for lidt brændstof til at uddanne besætningen ordentligt. Dermed endte søslagene som regel med nederlag. Hurtigbåde og ubåde, der var bedre udstyret, var truet af de allieredes moderne lokaliseringsteknik. I aflyttede samtaler mellem tyske krigsfanger fra marinen spillede tapperhed, hårdhed og disciplin en mærkbart større rolle end hos hærens og luftvåbenets folk. En krigsfange fra sænkningen af blokadebryderen Alstertor, fortalte med beundring: "Under kampen havde vi nogle fanger nede i en luge, og foran døren stod der en vagt med pistol, med ordre om ikke at åbne døren, før han fik ordre om det. Men officeren, der skulle give den ordre, var faldet; så mens skibet lå helt skævt, blev han bare stående. Ingen af fangerne kom ud, og heller ikke vagten. Det kan man kalde pligtopfyldendhed!" Når marinen var godt anset hos naziledelsen, skyldtes det denne type fanatisme, der også blev afgørende for, at Hitler udnævnte Karl Dönitz som sin efterfølger.
Området blev kendt som amtet Andong (安東) 1876. Andong betyder i denne sammenhæng «[skabe] fred i øst», og navnet reflekterede det syn datidens Qing-Kina havde på Korea: Korea var deres lydrige og det var Kinas ansvar at skabe fred der.