Hvornår fik jøder i Danmark adgang til universiteterne? 


Til Danmark blev i 1657 givet portugisiske jøder tilladelse til at komme for at drive handel, og et par år senere udvidet tilladelse til tyske jøder. I 1766 var der stadig færre end 130 jødiske familier i København, og resten af byerne var der kun et par stykker. I 1788 begyndte regeringen at rette opmærksomheden mod en forbedring af situationen for jøderne: de fik adgang til de lav og universiteter samt ret til at købe fast ejendom, og en forordning i 1814 gav dem borgerrettigheder og fastlagde deres retsstilling i almindelighed. Fordomme mod jøderne gav sig i 1813 udtryk i en pennefejde og i 1819 i "Jødefejden", en svag efterligning af bølleopstandene i Tyskland, men døde snart hen. Fra 1825 valgtes flere jøder til byråd, nogle jøder fik offentligt embede, og i 1834 fik jøderne valgret (men ikke ret til at stille op til valg) til stænderforsamlingerne. Grundloven af 1849 gav dem fulde politiske rettigheder i kongeriget, men i Hertugdømmet Slesvig bibeholdt man ved bekendtgørelse af 1854 mange af de gamle restriktioner indtil 1864. De fleste af jøderne levede i velstand og besad en respekteret position i samfundet; flertallet boede i Københavnsområdet. På Færøerne og Island var der ingen jøder.
Man finder høje koncentrationer af radioaktive xenonisotoper udstråle fra atomreaktorer, på grund af udledningen af fissions gasser, som stammer fra sprækkede brændselsstave eller fra spaltningen af uran i kølevandet, dog er koncentrationen af disse isotoper normalt ret lave sammenlignet med naturligt forekommende ædelgasser som for eksempel 222Rn.