Hvilke typer af bymæssige samfund fandtes i Danmark før indførelsen af næringsfriheden i 1857? 


Helt enerådende var købstæderne ej heller inden næringsfrihedens indførelse, idet der også inden 1857 fandtes bymæssige samfund uden for købstædernes række, først og fremmest "flækker", men endvidere nogle steder med udprægede samlinger af bytjenester såsom herredsfoged, birkedommer, tinghus, læge, apotek, postbefordring, kroer, markeder, håndværkere og handlende, især i de vestlige dele af landet, idet Østjylland og øerne allerede var så velbesatte med købstæder, at datidens behov for bytjenester stort set kunne dækkes. Kun hvor helt særlige forhold gjorde sig gældende i Østdanmark, fandtes mindre bydannelser uden for købstædernes række, dette gjaldt slotsbyerne Fredensborg og Hørsholm, fabriksbyerne Lyngby og Frederiksværk. Handelsrettigheder havde desuden en række skudehandelspladser i Nordvestjylland. Endelig fandtes en række ladepladser, i mange tilfælde udhavne for købstæder inde i landet, nogle små skipperbyer i det sydfynske øhav og Vadehavet, og lavest i rangordningen de såkaldte udskibningssteder, der ofte var oprettet af stedlige herregårde (der havde handelsret uanset købstædernes rettigheder). Beliggenheden og arten af disse steder afspejlede det ældre samfundsmønster, der havde været styret af købstadsrettigheder og sejlskibsfart. Dette samfundsmønster var fremtrædende indtil omkring 1880, hvorefter forandringer som følge af den nye tids udviklingstendenser (dampskibsfart, jernbaner, industrialisering) i stigende grad gjorde sig gældende.
Partiets håndtering af den ungarske opstand førte til, at det blev splittet i 1956, da den største fagbevægelse tog afstand fra kommunistpartiets linje og støttede opstanden. Mange mente, at Italiens vej til socialisme måtte baseres på demokrati. Disse synspunkter støttedes af Giorgio Amendola.