Hvordan påvirkede trælasthandelen udviklingen af norske købstæder i 1500- og 1600-tallet? 


Selv, da trælasten fra 15. og især 16. århundrede skabte en, om ikke helt ny, så dog i nye former væsentlig udvidet eksportgren, skete også dens transport længe i fremmede, nu fortrinsvis hollandske, fartøjer. Imidlertid gav trælasthandelen ikke desto mindre stødet til genopvækkelsen af et selvstændigt norsk forretningsliv. Først befordrede den opkomsten af en række såkaldte »ladesteder«, hvilke senere efterhånden optoges i købstædernes række. Dernæst bragte den talrige udlændinge med forbindelser i deres hjemlande til at nedsætte sig i de norske byer, hvis handel herved mere og mere gik over til atter at drives aktivt. Også skibsfarten kom i voksende udstrækning på norske hænder, og navnlig fra 2. halvdel af 17. århundrede begyndte købstædernes formuesevne på ny at blive af betydning. Især blev det af betydning, at Norge var i stand til at bygge de defensionsskibe, som har helt afgørende for skibsfartens videre fremgang. Udviklingen fortsattes gennem det 18. århundrede, især dets sidste tredjedel, og om den end på en voldsom og i sine virkninger meget følbar måde standsedes ved krigstilstanden 1807—1814 såvel som ved den afbrydelse af de gamle handelsforbindelser med Danmark, som den politiske adskillelse fra dette land medførte, så sporedes der dog allerede i 1820’erne en ny opkomst, og denne kunne i det 19. århundrede, trods mindre gode tiders mellemkomst, i det store taget uafbrudt fortsætte.
Analyser af tungetale viser imidlertid  manglende syntaks eller semantisk betydning, ligesom tungetalen oftest er rytmisk eller poetisk af natur, med ordlyde der ligger tæt op ad den talendes modersmål. Der kan ikke påvises tilstrækkelig sproglig sammenhæng til at foretage en meningsfuld oversættelse, ligesom mennesker der taler i tunger ikke kan kommunikere indbyrdes via tungetale. Tungetale bliver oftest fortolket af en religiøs leder, og er oftest understøttende for den besked eller læring, der har været dagens eller gudstjenestens emne, hvilket siges at give guddommelig legitimitet til begivenheden.