Hvem var Marie Leszczyńskas nære venner? 


Hun accepterede, at hendes hofmænd blev udnævnt på grund af rang snarere end personlig præference, og holdt høfligt samtaler med dem, der var til stede. Skønt hun var omhyggelig med altid at udføre sin repræsentative rolle, deltog hun aldrig i hoflivet uden for, hvad der var nødvendigt for at udføre hendes ceremonielle pligter, og da de var færdige, foretrak hun at trække sig tilbage til sine private lejligheder med en intim vennekreds. Blandt hendes egne private venner var hendes grand almoner kardinal de Luynes, hertugen Karl Filip d'Albert de Luynes og hendes hofdame Marie Brûlart. Hendes anden yndlingshofdame, var Françoise de Mazarin, der støttede Marie under affæren mellem sin kusine Louise Julie de Mailly, og kongen. Maries private vennekreds blev afsluttet med tilføjelsen af Charles-Jean-François Hénault (hendes overhofmester siden 1753) og Comte d'Argenson, som hun havde bedt om ikke at henvende sig ved hendes titel og med hvem hun også konsulterede, når hun ønskede at få en pension eller en forfremmelse til en protegé. Ligesom sin mor opretholdt Marie en politisk korrespondance med Margareta Gyllenstierna, hustru til Arvid Horn, som hun havde lært at kende under sit ophold i Sverige.
Efterfølgende blev kirkens indtægter brugt til at sætte kirkerne i stand. Oprydningen havde skaffet ham "udødeligt had og hævngerrighed på halsen", ifølge ham selv. Hans Kaas´s efterfølger, stiftamtmand Iver von Ahnen (1700–1722), stilte sig på biskoppens modstanderes side. Striden mellem biskoppen og stiftamtmanden blev en tragedie for samarbejdet i stiftdirektionen og Domkapitellet. Værre blev det kun af alle ulykkerne som ramte Trondheim i tiden der fulgte. Ved bybranden i 1708 blev domkirken Vor Frue Kirke og latinskolen ramt, i 1718 blev Trøndelag en krigsskueplads og byen blev udsat for svensk belejring, og i 1719 brændte domkirken på ny. Genopbygningen skabte strid om det meste og den stridbare biskop var involveret i de fleste. Mindst 17 processer, som han var part i, er kendt og mindst seks gik helt til højesteret. Men Peder Krog var også en pligtopfyldende visitator i det enorme stift, som omfattede Nord-Norge. Knapt nogen biskop før ham havde gået så grundigt til værks under visitationerne.