Hvor mange mand ønskede Kuropatkin at have til rådighed i den russiske hær? 


Kuropatkin lod udarbejde planer for offensiven; men i virkeligheden ville han ikke angribe på ny, før de lovede forstærkninger, i alt ca. 60.000 mand, var kommet. Han forlangte yderligere 100.000 mand, hvad Alexejev anså for urimeligt. Da han 26. oktober bortkaldtes, blev Kuropatkin øverstbefalende, og han inddelte nu sin styrke i tre hære: I, Lenevitsch, 4 3/4 armékorps, østligst i egnen Sintsintin—Gaotulin pas; III, Kaulbars, først 3, senere 4, korps i den 60 km lange stilling ved Schaho, der befæstedes, II, Gripenberg (kom først 13. december), 3 korps, fremskudte til Hunho syd for Sandepu, uden befæstninger, i en front på 30 km. Skønt Kuropatkin ved årets slutning rådede over 372 bataljoner, 172 eskadroner og 1156 kanoner, ønskede han yderligere forstærkninger, så at endnu et korps og 2 skyttebrigader mobiliseredes. Til grund for sin uvirksomhed angav han nu mangel på forplejning i stillingernes magasiner, som måtte fyldes ved 3 feltbaner, hvad der tog lang tid. Han forudså dog, at ved Port Arthurs fald vilde Oyama få en forstærkning på 60 à 70.000 mand, og planer udarbejdedes til at slå ham forinden. Tanken om at angribe japanernes venstre fløj optoges atter, men opsattes, til de sidst mobiliserede tropper var indtrufne.
Interessant er det, at der er tilfælde beskrevet, hvor man i kamp benyttede ordrer, der var kopier af ordrer, der var blevet udstedt i tidligere operationer eller ved træning. Det hævdes, at næsten det eneste, der blev ændret, var navne på steder og enheder. Det antyder, at lang erfaring med operationer havde givet de overordnede mulighed for at være ret abstrakte i deres ordrer uden at frygte for at blive misforstået. Det antyder også, at rækkefølgen af skridt i ret stor skala allerede var kendte for de involverede styrker, hvilket formentlig gjorde udførelsen bedre.