Hvad var Hans Krabbe-Carisius' holdning til den danske stænderinstitution? 


Hans almindelige politiske anskuelse var afgjort absolutistisk. Han havde ingen sympati med nordmændenes selvstændighedstrang og fandt et bevis på svaghed hos Carl Johan i, at han ikke brugte magt imod dem, han så kun oprør i den polske rejsning og i Belgiens adskillelse fra Holland, og alle forslag om indskrænkninger af presse- og foreningsfriheden i Tyskland var sikre på at finde hans billigelse. Det er en selvfølge, at han heller ikke var nogen ynder af stænderinstitutionen hos os, og det er ret karakteristisk, at han i anledning af J.J. Dampes politiske fantasterier 1820 skrev til Rosenkrantz officielt, at han ville glæde sig, hvis han kunne meddele sine kolleger, at Dampe var blevet hængt. Ligesom han således just ikke bragte liberale og konstitutionelle anskuelser ind i kongens råd, således havde han heller ikke noget blik for den fare for monarkiet, hvormed de separatistiske bevægelser i hertugdømmerne truede, eller for berettigelsen af de dansk-nationale bestræbelser i Slesvig. Han fandt ingen betænkelighed ved, at der i 1834 oprettedes en fælles slesvig-holstensk regering i Gottorp, og at Kieler-overappellationsretten tillige blev overinstans for Slesvig. Ligeledes frarådede han ikke mindre end hans kolleger udstedelsen af sprogreskriptet af 16. maj 1840.
Alois var 48, Klara kun 25. I hans første ægteskab havde de været plejefar og plejedatter; og hendes morfar var den Johann Hütler i Spital, som Alois var vokset op hos. Da Alois' første kone blev syg, ser det ud til, at han tænkte på at gifte sig med Klara. Da hans far omsider anerkendte ham, og han fik sin del af arven efter den farbror, som var Klaras morfar, var pigen 16 år, lige gammel nok til at giftes. Men da han så fik gjort Franziska Matzelsberger gravid, flyttede Klara som tyveårig til Wien som husassistent. I sine sidste måneder flyttede Franziska imidlertid fra Alois, og Klara vendte tilbage for at hjælpe ham med de små børn. 7. januar 1885 blev de gift, og allerede efter fire måneder kom deres første barn, Gustav, i maj 1885. I september 1886 kom det næste barn, Ida, og senere en søn, Otto, som døde efter nogle dage. I december 1886 fik både Gustav og Ida difteri og døde i løbet af nogle uger. Først i april 1889 kom det fjerde barn til verden - Adolf Hitler.