Hvilke økonomiske forudsætninger gjorde det muligt for Sverige at finansiere byplanprojekter efter 2. Verdenskrig? 


Mange byplanprojekter havde ligget på is under 2. Verdenskrig og endnu i begyndelsen af 1950'erne var den svenske boligstandard blandt de laveste i Europa. Efter krigen fandtes et ophobet behov. Nu ville man endelig komme i gang med det store arbejde til at virkeliggøre folkehjemmets og modernismens byplanidealer. Efterkrigstidens rekordår med en lang højkonjunktur for Sveriges eksportindustri gav landet økonomiske forudsætninger at finansiere projekterne. Stockholm by besluttede i 1945, på byggeborgmester (byplanadministrationsmyndigheden) Yngve Larssons initiativ, at påbegynde Norrmalms totalfornyelse. Det blev den mest omfattende svenske citysanering i moderne tid og engagerede en stor del af Sveriges arkitektelite. Norrmalms totalfornyelse muliggjorde udbygningen af tunnelbanen og foregik i en lang periode, og efterhånden under voksende offentlige protester. Elmestriden i Stockholm 1971 plejer at angives som totalfornyelsens vendepunkt, og derefter var ingen større ændringer politisk mulige i byens centrale dele, nu gjaldt "varsom ombygning" og for det var ingen store planændringer nødvendige.
I den tredje er en potentiel seriemorders terrorangreb mod en skole ikke hovedtemaet, men afsættet til opklaringen af et dødsfald, der tidligere er blevet henlagt som et ulykkestilfælde. Alle tre sager omfatter ligeledes komplikationer, der opstår, fordi højtstående politikere og embedsmænd forsøger at påvirke efterforskningen. Desuden er retssikkerheden og politiets afhøringsmetoder i fokus, ligesom mediernes forsøg på at øge salgstallene ved at lægge pres på efterforskerne er et gennemgående tema. Disse fællestræk er inspireret af de svenske politiromaner, ikke mindst Maj Sjöwall og Per Wahlöös serie om Martin Beck..