Hvad var årsagen til konflikten mellem kong Henrik og Thomas Becket i Northampton i 1164? 


I 1164 var kong Henrik tilbage i Northampton, hvor han indkaldte Becket til et møde på slottet 8. oktober. Becket var beskyldt for at være udeblevet fra en retssag, anlagt mod ham af adelsmanden John Marshal, efter at Becket havde beslaglagt et landområde fra ham. Tirsdag 6. oktober ankom Becket til Northampton med et stort følge af munke, kapellaner, 40 skrivere, så vel som et militært følge. Hans logi var optaget af kongens følge, og kongen var taget på høgejagt, så Becket fandt i mellemtiden husly i et kloster. Onsdag 7. oktober red Becket til slottet tidligt om morgenen for at møde kongen. Han gik op ad trappen til kongens gemak og ville kysse ham til hilsen som sædvanligt, men blev afvist. Han bad om at få tildelt sit logi, og Henrik sagde ja til det, men da det kom til stykket, blev det kongelige følge der. Becket blev derfor boende i klosteret under hele sit ophold i Northampton. Han bad så om tilladelse til at rejse til Sens i Frankrig for å rådføre sig med paven. Det sagde kongen nej til: "Du skal først svare mig." De følgende dage blev Becket hårdt presset af kongen med anklager og krav om tilbagebetaling af store beløb han havde disponeret over som rigskansler. Tirsdag 13. oktober var retten dybt splittet. Kongen ønskede at få Becket dømt for underslæb og falsk regnskabsførelse, for forræderi ved at forhindre biskopperne i at fælde dom, samt for at appellere til paven uden kongelig tilladelse. Resten af tiden nægtede kongen at møde Becket ansigt til ansigt, måske af frygt ekskommunikation. Becket afventede udfaldet i et lille forværelse. Henrik sendte en delegation ned af baroner og biskopper for at høre, om Becket kunne fremlægge regnskabet, og om han var ansvarlig for appellen til paven. Becket blev siddende, men sagde, at han gjorde alt, hvad han kunne. Han understregede, at som ærkebiskop var han fritaget for verdslige forpligtelser. Baronerne var i færd med at tabe tålmodigheden og bad biskopperne om at adlyde kongen, mens andre foreslog, at Becket burde kastreres eller smides i et hul. Flere biskopper greb til tårer, mens Roger af Pont l’Eveque og Becket på et tidspunkt hævede hver sit kors mod hinanden som i en turnering. Til sidst blev biskopperne fritaget for at fælde dom, mens kongen indkaldte lensmænd og riddere til støtte for baronerne. Becket blev kendt skyldig, men det er ukendt, hvas dommen blev. Sandsynligvis blev han idømt livsvarigt fængsel. Han blev siddende under domsafsigelsen, og da Robert de Beaumont begyndte at læse den op, forbød Becket nogen at sige noget. Da Beaumont igen tog ordet, sprang Becket op og råbte: "Du har ingen ret til at dømme din ærkebiskop for en forbrydelse!"
International sekretær i SiD 1982-98 med ansvar for EU, internationalt fagligt samarbejde, transnationale selskaber, europæiske samarbejdsudvalg, faglige udviklingsprojekter i Mellem- og Sydamerika, Det sydlige Afrika, Asien og i Mellemøsten, uddannelse af faglige tillidsfolk fra Øst- og Centraleuropa fra 1990, internationale miljøforhold, indvandrer- og flygtningeforhold samt oplysningsvirksomhed.