Hvilke materialer blev brugt til at lave thailandske mønter i 1957? 


I 1941 blev der introduceret en række sølvmønter på 5, 10 og 20 satang, hvilket skyldtes en stor mangel på nikkel forårsaget af 2. verdenskrig. Den 22. april 1942 blev baht fastsat til, at 1 baht = 1 japansk yen (Thailand samarbejdede med Japan under WWII). Tinmønter blev også indført i 1942 til satangværdierne 1, 5 og 10. I 1945 introduceredes en ny tinmønt på 20 satang, efterfulgt i 1946 af 25 og 50 satang-mønter. I 1950 blev der udgivet en ny serie aluminiumsmønter på 1, 5, 10, 25 og 50 satang. I 1957 kom der bronze 5 og 10 satangmønter, sammen med en meget usædvanlig 1-baht mønt bestående af en kobber-, nikkel-, sølv- og zinklegering. For at spare penge på dyre nye forme, blev flere af de thailandske mønter fra 1942 og helt frem til 1982 udstedt i adskillige år, uden et præget årstal.
Den basale enhed hos Blackfoot folket var "gruppen", som stod over familien. En gruppe bestod typisk af mellem 10 og 30 tipier med omkring 80 til 240 mennesker. En gruppe var stor nok til at forsvare sig mod fjender, men ikke større end at den stadig var fleksibel. En gruppe havde typisk en respekteret leder, og dennes nærmeste familie var også medlem af gruppen. De øvrige gruppemedlemmer behøvede ikke at være indbyrdes beslægtede. En person kunne frit forlade en gruppe og tilslutte sig en anden, hvilket ofte skete, da grupperne blev defineret af deres opholdssted, ikke familiemæssige relationer. På samme måde kunne en gruppe helt gå i opløsning og medlemmerne tilslutte sig andre grupper, hvis livsbetingelserne blev for hårde det sted, hvor gruppen boede. Denne fleksibilitet var ideel for en stamme, der levede som jægere på sletterne i det nordlige USA og sydlige Canada.