Hvilke positioner havde Conrad Reventlow i det danske hof? 


I maj 1684 inddroges den hertugelige del af Slesvig. Reventlow og hans parti, der fik tildelt amtmandsposterne i det nyindvundne land – selv fik han Gottorp Amt –, havde givetvis tilskyndet kongen til dette skridt, der, som følgerne viste, ikke var vel overvejet. Ved Ahlefeldts død 1686 gættede mange på, at Reventlow vilde blive hans efterfølger som storkansler, men Reventlow, der siges at have hindret Griffenfelds løsladelse af frygt for, at denne skulle genvinde sin stilling, opnåede dog ikke denne position, så længe Christian 5. levede. Til trods for den gunst, i hvilken Reventlow stod hos kongen, var hans position langt fra sikker, og han var mere end nogen anden minister påvirket af det rænke- og intrigespil, der stadig skiftede ved den vægelsindede og let påvirkelige konges hof. Atter og atter kunne samtidige berette, at Reventlow faldt i unåde og at hans fald var nært forestående, men stormen drev over, og han styrede indtil kongens død som førsteminister begge kancellierne. I 1686 var Reventlow ved Hamborgs belejring i kongens følge og forhandlede dels her og dels senere på Gottorp sammen med Jens Juel og Ehrenschild med de mæglende magters sendebud. 1689 var Reventlow, Brandt og Jessen medlemmer af kommissionen i anledning af de om Jever opståede stridigheder, og han afsluttede i august sammen med Jessen alliancetraktaten med England, i følge hvilken Danmark overlod Vilhelm 3. et hjælpekorps på 7000 Mand. 1691 afsluttede Reventlow sammen med flere en hemmelig traktat mellem Frankrig og Danmark, i hvilken Christian 5. forpligtede sig til ikke at yde Frankrigs fjender nogen bistand og ikke at forøge troppekorpset i Irland. 1693 undertegnede Reventlow en traktat, hvorved Danmark og Frankrig sluttede sig til det af flere nordtyske fyrster, deriblandt hertugen af Braunschweig-Wolfenbüttel, dannede forbund, som modsatte sig oprettelsen af den 9. kur. Efter Ratzeburgs erobring var Reventlow tilstede ved de påfølgende diplomatiske forhandlinger i Pinneberg og Hamborg, hvor der afsluttedes et venskabsforbund mellem Danmark og Braunschweig-Lüneburg. Hertugerne forpligtede sig til at sløjfe fæstningsværkerne ved Ratzeburg, og Danmark afgav løfte om at drage sine tropper tilbage fra de braunschweigske lande og afholde sig fra enhver indblanding i den lauenborgske arvefølgesag.
Der blev ofte sendt bud efter brødrene når sørøvere hærgede på Suðuroy. Engang blev der sendt bud efter alle øens våbenføre mænd, da irske sørøvere hærgede i Hvalba. Bygdefolket i Hvalba var flygtet op i fjeldene for at skjule sig. Brødrene bevæbnede sig med kæppe isat jernpigge, som blev brugt til at dræbe sæler med, og begav sig til Hvalba. Da de kom til Hvalba slog Niclas en sørøver ned med sin kæp og dræbte ham derefter med sørøverens egen kårde, dette skete på et sted der hedder Káragjógv. I Nes-Hvalba dræbte Isak også en sørøver. Dette sted bærer i dag navnet ”Íradammin” (Irske-dammen). Niclas og Jógvan forfulgte to af sørøverne, der nu alle havde taget flugten, ned til et sted der hed ”Oman í bø”. Der slog Jógvan den ene sørøver ihjel. Niclas huggede efter den anden sørøver, men forfejlede sit hug og ramte i stedet et stengærde. Det siges at mærke efter hugget stadig kan ses den dag i dag.