Hvordan blev koks fremstillet i et gasværk? 


Kullene blev ført fra kulhuset til retorthuset, hvor de afgassedes i retorterne, der var indmurede i ovnene. Efter gasværkernes størrelse indeholdt hver ovnbue fra 3 til højst 9 retorter af ildfast materiale. Kullene brangtes ind i retorterne, der med mundstykker (af støbejern) lukkedes for tilgang af atmosfærisk luft. Retorterne ophededes til lys rød glødhede, hvorved gassen afdestilleredes og undveg gennem standrørene og koksene blev tilbage i retorten. Retortovnen var i reglen en generatorovn, det vil sige en ovn, der havde et fyr (en Generator), hvori der af glødende koks ved tilledning af en begrænset mængde luft (primærluften) og nogen vanddamp, der udvikledes af en i bunden indsat vandkasse, udvikledes generatorgas. Dette "luftformige brændsel" blev forbrændt ved hjælp af ny tilledet atmosfærisk luft (sekundær-luften), der først var forvarmet ved at føres gennem kanaler jævnsides med, men adskilt fra dem, hvorigennem forbrændingsprodukterne fra ovnen (røgen) forlod ovnen. Selve forbrændingen foregik derved, at flammen slikkede op rundt om retorterne. Retorterne lå enten vandret eller i nogle ovntyper skråt, (Coze-ovne), for lettere at få koksene trukket ud. Endelig fandtes der ovntyper med lodret stående retorter (vertikal—ovne).
I løbet af tiåret 1850-1860 opvoksede ved stationen et lille bysamfund med henved 50 indbyggere mod 135 i landsbyen. 7 af de 9 familier i stationsbykimen var tilknyttet jernbanen som portør, banevogter eller stationsforstander, dertil en kro og en købmand samt en pensionist . Frem til 1890 var stationsby og landsby 2 adskilte bebyggelser, heraf 88 i stationsbyen og 165 i landsbyen. Stationsbyen fik i den mellemliggende tid banevogterhus, lægebolig og savværk (tilhørende Svenstrup gods), andelsmejeri og 2 beboelseshuse.