Hvordan opnåede Marduk sin endelige sejr over Enlil i Babylonien? 


Mens forholdet mellem Ea og Marduk er præget af harmoni og en faderens frivillige abdikation til fordel for sønnen, så er Marduks absorbering af Enlil af Nippurs evner og beføjelser noget anderledes. Dette sker nemlig på Enlils bekostning. Babylon blev uafhængig i begyndelsen af det 19. århunderede fvt., og startede ud som en lille bystat, der blev overskygget af de ældre og mere magtfulde mesopotamiske stater som Isin, Larsa og Assyrien. Efter Hammurabi opbyggede et imperie i det 18. århundrede fvt., hvor Babylon blev den dominerende stat i syd, så fik Marduk de tilhængere, der tidligere havde tilhørt Enlil. Selvom Nippur og Enlils kult havde en periode med en renæssance i de fire århundreder hvor kassitterne havde kontrol over Babylonien (c. 1595 fvt.–1157 fvt.), så skete Marduks endelige og permanente triumf over Enlil i Babylonien.
Ifølge sagnet knælede ærkebiskop Anders Sunesen i bøn på en bakketop under slaget. Da han rakte armene mod himlen, rykkede danskerne frem, og da han sænkede armene på grund af træthed, så trak danskerne sig tilbage. Hjælpere kom til for at støtte den gamle ærkebiskops arme. Da kampen var på sit mest intense stadium, sendte Gud hjælp. Tegnet var et rødt flag med et hvidt kors, som faldt ned fra himlen. Dette opmuntrede de danske soldater yderligere, og de fik en stor sejr. Kong Valdemar bekendtgjorde, at det korsflag, som gav danskerne sejren, herefter skulle være det danske flag, i dag kendt som Dannebrog.