Hvilket år blev de oprindelige personvogne på Central line ombygget til bivogne? 


Da jernbanen åbnede i 1900 blev den betjent af personvogne trukket af elektriske lokomotiver, med passagerer stigende ombord gennem gitterdøre i hver ende. Lokomotiverne havde en stor uaffjedret vægt, der forårsagede vibrationer, som kunne mærkes i bygningerne over ruten. Efter en efterforskning af Board of Trade blev personvognene i 1903 tilpasset som bivogne i de nydannede elektriske togsæt med nye motorvogne. Central London Railway-togene kørte normalt med seks vogne, fire bivogne og to motorvogne, selvom nogle bivogne senere blev udstyret med styreudstyr, så togene kunne udgøres af 3 vogne. Arbejdet med en forlængelse til Ealing Broadway begyndte i 1912, og nye mere kraftfulde motorvogne blev bestilt. Disse ankom i 1915, men forlængelsens færdiggørelse blev forsinket pga. udbrudet af 1. verdenskrig, og vognene hensat. I 1917 blev de udlånt til Bakerloo line, hvor de kørte på den nyligt åbnede forlængelse til Watford Junction. De returnerede i 1920-21 og udgjorde sammen med bivognene fra de oprindelige vogne Ealing-materiellet. I 1925–28 blev togene ombygget, hvor gitterdørene blev erstattet af luftdrevne døre, hvorved antallet af togfører kunne reduceres til to. Efter ombygning af Central London Railway-tunnellerne blev togene erstattet af Standard-materiel overført fra andre baner, og de sidste af de oprindelige tog blev taget ud af drift i 1939.
Af det oprindelige inventar fra Peter van Hemerts tid er kun Lillies pillespejle i havestuen og selskabsstuen bevarede. Huset er i dag møbleret ud fra den udførlige inventarliste, der ved konkursboet i 1805 blev udarbejdet for hvert eneste rum.