Hvilke berømte personer har George Frederic Watts portrætteret? 


Hjemme, hvor han 1847 fik 1. præmie for Alfred bekæmper danskerne, søgte han at forny freskoteknikken, men, især på grund af vejrliget, med lidet held; flere af hans herhenhørende arbejder har således måttet omsættes i glasmosaik. Freskoarbejder: Sct. Georg og Dragen (1853), det fremragende Tiden, retfærdigheden og døden (S. Juda i Whitechapel, også i St. Paul i London) og hovedværket, det store Justice, A Hemicycle of Lawgivers, Lovgivningens Skole i Lincoln’s Inn, 1859, påvirket af Rafaels Skolen i Athen. Watts begyndte tidligt at male portrætter; måske er han størst og hans berømmelse varigst som portrætmaler. Efter hele sin natur går han dybt i karakteristikken og søger personligheden frem gennem øjet, Sjælens Spejl, og udtrykkets kraft; Watts har portrætteret en mængde åndelige storheder, som han ofte stod i personligt venskabsforhold til: William Edward Hartpole Lecky, William Gladstone, Edward Burne-Jones, William Morris, Frederic Leighton, Adolphe Thiers, François Guizot etc.; en stor mængde af hans portrætter af berømte mænd findes i National Portrait Gallery i London, hvortil han alene 1895 skænkede ikke mindre end 17, hvoriblandt Robert Browning, Thomas Carlyle, Austen Henry Layard, Kardinal Manning, John Stuart Mill, Anthony Panizzi, Dante Gabriel Rossetti, Alfred Tennyson og andre steder, Lord Shaftesbury, Henry Taylor; endvidere kan nævnes portrætter af Walter Crane, Lord Rotschild, selvportrætter med et i Galleria degli Uffizi.  I talrige andre værker søgte Watts op mod de høje og højeste åndelige vidder; han er der ofte mere tænkeren og etikeren end digteren og ofte mere digter end maler, da det nøje modelstudium her gerne viger for den fri skabelse. Noget af denne stemning for det højeste  udløste han i malerier efter historien eller litterære kilder, det betagende Paolo og Francesca, der findes i tre varianter, Sir Galahad og Lady Godiva efter Tennyson, Britomart, Una med flere efter John Roddam Spencer Stanhope. Orfeus og Eurydike, den skønne og følte komposition Diana og Endymion og mange andre og i bibelske stykker, Eva-Trilogien, De apokalyptiske riddere, men særlig har bidraget til en Watts-kultus i England, udogmatisk kristendoms og mild humanitets ånd. Her blot nogle af de hovedværker, der særlig har bidraget til en Watts-kultus i England, Tiden og forglemmelsen, Livsillusioner, Tid. Død og Retfærdighed, Håbet, de to anti-kapitalistiske og sociale Mammon og Minotaur, Kærlighed og død, Kærlighed og liv, Døden kroner uskylden, Dødens sendebud, Triumferende kærlighed og Dødens forgård, en optimistisk idealiserende kunst, der vil lære, opdrage og prædike moral.
I årene omkring 207-204 f.v.t. indtraf formodentlig et stort vulkanudbrud, som efterfølgende bevirkede misvækst. Som følge af denne misvækst skete der et opbrud i bebyggelsen, og en del af befolkningen synes at være udvandret, i første omgang til områderne syd for Østersøen, senere mod sydøst til Sortehavet. Disse udvandrere kaldes i klassiske kilder for bastarnae og skirie, men det er sandsynligvis ikke deres rette navn. Deres vandringer er sandsynliggjort ved udbredelsen af visse genstandstyper som kronehalsringe, ildbukke og keramik. De optræder i de klassiske områder som lejetropper men forsvinder som befolkningsgruppe omkring 29-28 f.v.t.