Hvad var Laurids Engelstofs foretrukne metode til at indsamle historiske oplysninger? 


Når Engelstoft et år før sin død skrev: "Mit hele liv har mest været opofrelser", og han derved sikkert tænkte på, hvorledes han ved praktisk gerning var blevet drevet bort fra højere kald, så han dengang, som ofte i sin senere levetid, vist ikke dybt nok til bunds i sit eget sind. Det er en historikers lod saa at sige ved hvert enkelt studium at skulle på ny tjene sig op fra menig til officer. Han må længe gøre trættende og pinligt arbejde, inden han når til at befale og lede, men til den første art gerning følte Engelstoft sig noget for fornem. Et arbejde i slid og møje uden æstetisk tilfredsstillelse tiltalte ikke Engelstoft. Vel havde Engelstoft, som P.A. Munch siger, "et sjældent historisk instinkt", men instinkt uden studier på første hånd hjælper kun halvvejs. Engelstoft ville hellere iagttage samtiden og nedskrive, hvad der meddeltes ham om denne og den nærmeste fortid. Han begyndte endog en brevveksling med sin kollega Thorlacius om dagens begivenheder i det øjemed at være kilde for eftertiden, og mange optegnelser om samtiden og om traditionen fra den nærmest forudgående tid findes fra hans hånd. For den nye historiske arbejdsmåde, som efterhånden brød sig vej, kom han derfor til at
I 1752 stiftede Fielding enmandstidsskriftet The Covent Garden Journal under pseudonymet sir Alexander Drawcansir, censor over Storbritannien. Her annoncerede han, at der ikke ville komme flere romaner fra hans hånd. Tidsskriftet udkom to gange om ugen, men gik ind senere på året; dette tidsskrift gav alligevel et interessant indblik i Fieldings syn på litteratur, moral og sociale spørgsmål. Hans skarpe vid mærkes til fulde også i tidsskriftsartiklerne, som bragte ham ud i konflikte med nogle af datidens litterater, bl.a. Tobias Smollett.