Hvilken rolle spillede Franz Liszt i Richard Wagners karriere? 


For Liszts personlige forhold blev hans kærlighed til grevinde d’Agoult (forfatterinden Daniel Stern) en længere årrække bestemmende; i samliv med hende, der blandt andet blev moder til Cosima, siden gift med Bülow og til sidst med Wagner, tilbragte Liszt nu nogle stille år, dels i Genève, dels hos George Sand i Nohant, mest optaget af komponist- og litterær virksomhed. Fra 1839 optrådte Liszt atter som klaverspiller, efter at han alt før på et besøg i Paris sejrrig havde kappedes med Thalberg, og hans rejser, der i de følgende år strakte sig over hele Europa, var en fortsat række af triumfer. Efterhånden trættet af virtuosløbebanen trak Liszt sig imidlertid 1847 tilbage til Weimar, hvor han stod i særlig yndest hos hoffet og indtil 1861 beklædte en slags ekstraordinær kapelmesterstilling. I Weimar udfoldede Liszt en tredobbelt betydningsfuld virksomhed: talløse elever flokkedes om ham, og tidens ypperste klaverspillere, som Hans v. Bülow og Tausig, udgik fra denne kreds; dernæst blev Liszt en energisk og begejstret hjælper og forkæmper for de musikalske nybevægelser, ikke blot greb han bestemmende ind i Richard Wagners liv, hvis »Lohengrin« han trods al modstand førte frem — et varmt venskab forenede herefter de to geniale musikere —, men også for mænd som Berlioz, Smetana, Raff, Peter Cornelius gik han i ilden. Og endelig slog han, der hidtil væsentlig havde komponeret for klaveret, ind på en ny og frugtbar komponistbane, der er betegnet ved de "symfoniske digtninge" (blandt hvilke "Tasso", Les préludes, "Mazeppa", "Prometheus", "Hungaria", "Die Ideale", "Dante", "Elne Faustsymphonie"), ved det kirkelige værk "Graner-Messen" og de "ungarnske rapsodier".
En egentlig byudvikling i Niverød skete først sent, da den udviklede sig til en arbejderby for de nærliggende teglværker. I "Partiel Byudviklingsplan nr 4 for Københavns-egnens byudviklingsområde" fra 1960 blev hele arealet mellem Niverød landsby og Nivå station udlagt som mellemzone, det vil sige til fremtidig byudviklingsområde, når der forelå en samlet plan og området var blevet kloakeret. Imidlertid blev disse planer jhæmmet af, at Nivågård og Niverødgård, som var ejere af størstedelen af området, var imod byudvikling, da arealet mentes egnet til lergravning. I 1960 havde byen 342 indbyggere, i 1965 591 indbyggere. Endnu ved kommunalreformen i 1970 udgjorde Niverød en selvstændig bebyggelse, men senere voksede byen sammen med Nivå.