Hvad var årsagen til uenighederne i Hedeselskabet efter Enrico Dalgas' død? 


Da Hedeselskabet efterhånden selv havde etableret eller havde medvirket ved etablering af 100.000 hektar plantager, var der ikke flere hedeområder, som med fordel kunne tilplantes. Samtidig havde man også nået grænsen for, hvilke områder der ved vanding kunne gøres til eng. Efter Dalgas' død i 1894 opstod der uenighed om, hvilke opgaver man skulle påtage sig, og desuden var modsætningsforhold mellem nogle af de ledende personer ved at sprænge Hedeselskabet. Én fløj anført af lederen af selskabets plantningsafdeling Christian Dalgas – søn af Enrico Dalgas – ønskede fortsat at lægge hovedvægten på plantning og plantagedrift, medens en anden fløj med lederen af mose- og engafdelingen, Thorvald Claudi Westh, som anfører, ønskede at udvide selskabets virkeområde til at omfatte grundforbedring og kulturteknik i hele landet. For at bringe stridighederne til ophør blev der i 1921 grebet ind fra politisk side. Tidligere konseilspræsident J.C. Christensen blev formand for bestyrelsen, som blev forøget med et medlem udpeget af regeringen samt to medlemmer, som repræsenterede henholdsvis landbo- og husmandsforeningerne. Det blev politisk bestemt, at Hedeselskabet herefter skulle stå for grundforbedringsprojekter i hele Danmark. Statens Grundforbedringsvæsen, en institution som var oprettet nogle år tidligere som følge af problemerne i selskabet, blev nedlagt, og opgaverne overført til Hedeselskabet. Samtidig med disse organisatoriske ændringer fik man et nyt stort virkeområde i Sønderjylland, som var stærkt forsømt med læplantning, mergling, afvanding og andre former for grundforbedring.
Total størrelse af de 13 hele kommuner er 355.7 km2 (og cirka 300 km2 foruden de ubebyggede arealer)