Hvad var årsagen til den alvorlige krise, som ministeriet befandt sig i under Ludvig Nicolaus von Scheeles tid som udenrigsminister? 


Den gang Scheele afsendte disse aktstykker, befandt ministeriet sig i en alvorlig krise, der skyldtes hans optræden over for den skandinaviske bevægelse. Den store gunst, han stod i hos kongen og grevinde Danner, bevirkede, at han af og til satte sig ud over det skyldige hensyn til sine kolleger i kabinettet. Efter at et kongeligt reskript havde bestemt, at grevinden skulle indføres i Statskalenderen som kongens morganatiske gemalinde, gjorde Scheele som udenrigsminister skridt for, at det fremmede diplomati herefter skulle behandle hende som officiel personlighed. Hans bestræbelser i den retning, af hvilke de øvrige ministre naturligvis ikke følte sig tiltalte, blev dog frugtesløse. I september 1856 stillede Scheele endog i Statsrådet forslag om apanage til grevinden, hvad der opbragte hans kolleger således, at de truede med at demissionere. Kongen gav Scheele det hverv at danne et nyt ministerium; men han formåede det ikke. Andræ rekonstruerede da 18. oktober 1856 kabinettet, hvori Scheele beholdt sine hidtidige porteføljer. Scheeles antiskandinaviske holdning fremkaldte, som ovenfor berørt, en ny krise. Over for kronprins Karl af Sverige-Norge havde han allerede under dennes besøg her i september 1856 forsikret, at skandinavismen kun hyldedes af nogle studenter i København. Da Scheele mente, at denne bevægelse var faretruende for bevarelsen af det danske monarkis integritet, sendte han på egen hånd, uden kollegernes samtykke, 20. februar 1857 gesandterne en rundskrivelse, hvori han protesterede mod skandinavismen og tillod sig den dristige ytring, at den svensk-norske regerings holdning over for denne næppe var korrekt. Herimod nedlagde kabinettet i Stockholm indsigelse. Da nu Scheele ved forelæggelsen af diplomatiske aktstykker for Rigsrådet angående Øresundstoldens afløsning var gået videre, end hans kolleger havde haft grund til at vente, gjorde denne selvrådige adfærd krisen akut. Ministrene indgav deres demission, og Scheele trådte selv tilbage 17. april 1857, efter at han forgæves havde søgt at danne et nyt kabinet.
Efter krigen blev Portugal optaget i NATO og anskaffede 3 ubåde, 7 fregatter, 4 patruljebåde, 16 minestrygere, 4 minerydningsfartøjer og 3 havundersøgelsesskibe.