Hvilke sprog blev der formodet at være brugt i de kileindskrifter, som Carsten Niebuhr bragte med sig fra Persepolis? 


De talrige indskrifter i kileskrift, som assyriologien har adgang til, lå længe skjulte i jorden, dækkede af århundreders sand og grus. I begyndelsen af det 19. århundrede kendtes kun yderst få indskrifter fra Assyrien og Babylonien, men takket være Carsten Niebuhr, som kong Frederik V i 1761 sendte til Arabien og omliggende lande, havde den lærde verden let adgang til pålidelige afskrifter af de kileindskrifter, som prydede ruinerne af kongepaladserne i Persepolis. Til disse indskrifter var der benyttet tre slags kileskrift, hvert bestående af talrige tegn. Som det formodedes, var der til disse indskrifter benyttet tre forskellige sprog. Men de var alle ukendte. Et af de tre skriftsystemer var simplere end de to andre: det talte kun et par snese tegn, hvad Niebuhr havde påvist.
Maleriet var inspireret af fem fotografier fra festen i Anchers have af den tyske kunstner Fritz Stoltenberg, selv om personerne på fotografierne og maleriet ikke alle er de samme. Krøyer kom uopfordret til Anchers hus morgenen efter festen med sit staffeli og farver, ivrig efter at begynde at tegne, og forventede frihed til at komme og gå som han ville. Hans manglende hensyntagen irriterede Ancher, som først for nylig var flyttet til huset for at slippe for bylivets stress og jag. Det medførte de to kunstneres første alvorlige konfrontation. Selv om de forsonedes kort efter, fik Krøyer ikke ubegrænset adgang til Anchers have, som han havde forventet, og frustreret kæmpede han for at komme videre med arbejdet. Han færdiggjorde arbejdet i Anchers gamle lejlighed og arbejdede ud fra fotos og fra de besøg i haven, hvortil han var inviteret ved andre lejligheder. Det tog fire år, før han kunne fuldende billedet.