Hvad var årsagen til at Erik Pontoppidan den ældre afslåede et professorat i poesi i København? 


1643 vendte han tilbage til København og tog magistergraden, hvorpå det blev ham tilbudt at blive professor i poesi og tillige provst ved kommunitetet; men dette hædrende tilbud afslog han, fordi han håbede at komme på en ny udenlandsrejse, nemlig som hovmester for en ung adelsmand; da imidlertid denne, for hvem Pontoppidan havde været vejleder under hans ophold i Sorø, næste år gav sig i krigstjeneste, blev rejsen ikke til noget. Pontoppidan stod altså ledig på torvet og tilbød nu sin tjeneste som professor i poesi; men da han dertil havde knyttet den betingelse at være fritaget for provstestillingen ved Kommunitetet, blev hans tilbud ikke antaget, hvorimod han dels selv studerede videre, dels som privatdocent holdt forelæsninger, ligesom han i disse år både samlede og udgav nogle bøger i forskellige videnskaber; et håb, han 1645 havde næret om at blive præst i hovedstaden, blev ikke til virkelighed.
Som nevø af Major Ridge var det naturligt, at Watie tog dennes parti i spørgsmålet om bortfjernelsen, og i 1837 flyttede han selv frivilligt til Indianerterritoriet. Major Ridge og de øvrige ledere af partiet, blandt andre Stand Watie, blev betragtet som landsforrædere af den øvrige stamme, og efter Trail of Tears blev der afsagt dødsdom over dem. Major Ridge, hans søn John Ridge og Elias Boudinot blev snigmyrdet den 22. juni 1839 som følge af dødsdommen, mens Stand Watie undslap. Efter onklens død blev Watie leder af Treaty Party, og han blev involveret i en årelang blodfejde med overhøvding John Ross og hans tilhængere, og fejden udviklede sig efterhånden til en egentlig borgerkrig, som først ophørte i 1846 efter mere end 5 års kampe, da Stand Watie og John Ross gav hinanden hånden i overværelse af USA's præsident James Polk.