Hvilke historiske perioder skildrer Hjalmar Christensens romaner? 


I 1900-tallet udgav Christensen en række romaner med kulturhistorisk indhold. De indledtes af novellesamlingen Unge aar (1905) og den selvbiografiske Et liv (1909), før hans måske mest kendte værk, Fogedgaarden, kom i 1911. Fogedgaarden skildrer livet på en embedsmannsgård i Vestlandet gennem perioden fra 1839 til 1890, altså omtrent den samme periode som han før havde skildret i sine kulturhistoriske arbejder. Brødrene (1911 skildrer 1870erne, og Den gamle bygd (1913) og Den nye bygd (1914) skildrer industrialiseringen i tiden efter 1905. I Tuntræet (1917) og Dæmring (1918) gik Christensen tilbage til oplysningstiden og foreningen med Danmark.
I 1924 vendte han tilbage til Rusland, som da var blevet Sovjetunionen. Her vandt han sovjetmesterskaberne i 1924 og 1925. Han vandt også karrierens største sejr i den internationale turnering i Moskva i 1925 foran bl.a. José Raúl Capablanca og Emanuel Lasker. I 1926 emigrerede han endeligt til Tyskland, hvor han i 1927 fik statsborgerskab.