Hvilke mytologiske motiver er afbildet på dørstykkerne i kongens audiensgemak på Fredensborg Slot? 


3 dørstykker med mytologiske motiver i kongens audiensgemak, Fredensborg Slot (betalt 1754-55, 2 heraf er kopier efter Jacopo Amigoni)
Under retsopgøret blev Sehested ved anklageskrift af 14. december 1946 – som ét ud af i alt 11 forhold – tiltalt for overtrædelse af straffelovstillæggets § 13 og § 16, stk. 1, nr. 2, ved at have forhandlet med von Löw og Hans Pahl om ophævelse af mødeforbudet, om udsendelse af propagandamateriale, der var udarbejdet af bl.a. von Löw, til den danske landbobefolkning, om fortsatte angreb på regeringen eller dens enkelte medlemmer, samt om en rejse for L.S. til Berlin for at forhandle med de tyske myndigheder om forhøjelser af priserne på de danske landbrugsprodukter, der eksporteredes til Tyskland. Ved Københavns Byrets dom af 12. juli 1947 blev han i dette tiltaleforhold kendt skyldig i overensstemmelse med anklageskriftet. I dommen i ankesagen, der blev afsagt 8. april 1948, anså landsretten det for godtgjort, at Sehested i forståelse med von Löw som repræsentant for besættelsesmagten havde søgt iværksat et politisk samarbejde mellem L.S., Bondepartiet og DNSAP for at tilvejebringe en samling af tyskvenlige grupper og derved give disse en stærkere politisk stilling. Selv om det var nærliggende at antage, at tiltalte herved tillige havde haft den tanke, at den tilstræbte politiske samling mulig engang kunne føre til, at grupperne fik andel i regeringsmagten, turde landsretten dog ikke slå fast, at tiltaltes forbindelse med besættelsesmagten havde haft til formål at formå denne til under en eventuel dansk-tysk krise at gribe ind og stille krav med hensyn til regeringens sammensætning, endsige til ligefrem at styrte regeringen og erstatte denne med en tyskorienteret regering. Tiltalte havde gjort gældende, at de omtalte samlingsbestræbelser, som ikke sigtede mod anvendelse af ikke forfatningsmæssige midler, alene havde haft til formål at modvirke den efter deres formening truende fare for, at besættelsesmagten skulle gribe ind i statsforvaltningen. Landsretten kunne imidlertid ikke godkende, at den frygt tiltalte måtte have næret i så henseende berettigede ham til efter resultatløse henvendelser til de lovlige danske myndigheder at gå den vej, for at modvirke faren, i forståelse med besættelsesmagten at søge indledt et samarbejde mellem de nævnte grupper. Tiltalte blev herefter for dette forhold anset for skyldig overtrædelse af straffelovstillæggets § 16, stk. 1, nr. 8, der fastsatte fængselsstraf for ”den, der … for at fremme tyske interesser … har ydet besættelsesmagten eller de med denne samarbejdende organisationer eller personer bistand med råd eller dåd.”  Sagen blev med tilladelse fra Justitsministeriet indbragt af både Sehested og anklagemyndigheden for Højesteret, der den 28. juni 1949 stadfæstede landsrettens afgørelse af dette skyldsspørgsmål og den af landsretten fastsatte samlede straf på fængsel i 8 år.