Hvad var de vigtigste afgrøder i det antikke Grækenland? 


Det antikke Grækenlands vigtigste kornarter var hvede og byg, og vindyrkningen var vigtig.  Man pløjede med arder. Selv om kødproduktionen spillede en begrænset rolle i antikken, var kvæghold en vigtig næringsvej i visse regioner og mange fyrster havde flokke af kvæg, som markerede deres status. I 400-tallet f. kr. var størstedelen af Athens borgare også jordejere. Dyrkningsenhederne var små, og det var almindeligt, at man havde 2-3 ha, som man sandsynligvis ikke kunne forsørge en familie på.  De rige havde dog heller ikke så store indtægter, for de havde almindeligvis ikke mere end 30 til 40 ha. Den skovrydning, som foregik i det antikke Grækenland, fremkaldte en omfattende erosion, som efterhånden gjorde det sværere at producere tilstrækkeligt med korn. I næste omgang førte det med sig at oliven- og vindyrkningen blev forøget, og mange bystater blev afhængige af kornimport.
Otto Frank indrømmede, at hans datters dagbog fik ham til at føle, at han "ikke havde kendt hende"; men det forhindrede ham ikke i at ændre hendes dagbog før udgivelse - og ovenikøbet godkende en plan, der yderligere forfalskede den. Især oversættelsen til tysk blev censureret. Hvor Anne Frank har skrevet fra livet i baghuset, at "kun civiliserede folkeslags sprog måtte tales, så ikke tysk", var i Anneliese Schütz’ oversættelse til tysk blevet til Alle Kultursprachen ... aber leise! (= Alle kultursprog – men stille!) "Heltemod i krig og overfor tyskerne" var ændret til "Heltemod i krig og i kampen mod undertrykkelse". Schütz anførte, at en bog, der skal udgives i Tyskland, ikke kan nedgøre tyskere. Så udsagnet "Der findes intet værre fjendskab end mellem tyskere og jøder" var i Schütz' oversættelse blevet til: "Der er intet større fjendskab i verden end mellem disse tyskere og jøder." Otto Frank godtog den sidstnævnte ændring, fordi – sagde han – det var det, hans datter virkelig havde ment: Hun "skar ikke alle tyskere over én kam. For selv i de tider havde vi mange gode venner blant tyskere." Men denne bekvemme tilpasning er Otto Franks alene; den findes ikke i dagbogen.