Hvor ligger prins Buris grav ifølge en af traditionerne? 


Ved kirken ligger en grav med - ifølge traditionen - de jordiske rester af Valdemar den Stores søster liden Kirsten (= lille Kirsten) og prins Buris, som fremstilles som dronning Sofies  bror. De to unge stod i forhold til hinanden, mens kongen var i felten, og liden Kirsten fødte en datter. Da kongen blev klar over, hvad der var sket i hans fravær, skal han være blevet så rasende, at han dansede sin halvsøster ihjel og lod øjnene stikke ud på prins Buris, som han kastede i fængsel. Efterhånden mildnedes hans vrede, og han lod prinsen indsætte i et tårn ved Vestervig med en jernlænke om livet; lige lang nok til, at han kunne nå hen til liden Kirstens grav, "den han dagligt besøgte". Efter sin død 12 år senere blev Buris gravsat sammen med liden Kirsten under en fælles sten. Dronning Sofie, som hadede Kirsten, red engang hen over graven, men stenen "var ikke så hård som hendes hjerte, og der blev spor tilbage af hestens hov". I 1962 blev graven åbnet, og den indeholdt ligene af en mand og en kvinde liggende i forlængelse af hinanden, svarende til indskriften, der meddeler, at dobbeltgravstenen er rejst over en bror og søster. Skeletterne er af en kvinde i 30-35-årsalderen og en mand mellem 50 og 60 år. - Virkelighedens Buris Henriksøn var søn af Henrik Skadelår og Ingrid Ragnvaldsdatter og var oldebarn af Erik Ejegod. Han sad på gården Tvis ved Holstebro, hvor han i 1163 oprettede et kloster for cistercienserordenen.  Han allierede sig med Valdemar den Stores modstander Erling Skakke og blev derfor indsat i Søborg Slot, hvor han døde omkring 1167 i en alder af omkring 37 år. Man har tænkt sig, at liden Kirsten kunne være Erling Skakkes enke, Kirsten Sigurdsdatter fra Norge,  som døde på ukendt sted; men hun blev ældre end 35 år.  (Ifølge en anden tradition er prins Buris gravlagt i Borum Eshøj.)
I slutningen af krigen blev han indsat i Volkssturm, og sendt til Frankrig, hvor han blev taget til fange af franskmændene. Han kom til en lejr i Colmar i Alsace, hvor mange af de 6000 krigsfanger døde. I lejren fik han lov til at arbejde som kunstner. Han blev løsladt i februar 1946 og vendte tilbage til Hemmenhofen. Efter krigen opholdt han sig regelmæssig i Dresden, som nu var en stærkt udbombet by. Det inspirerede ham til at lave religiøse allegorier, og han fortsatte med at male billeder af krigens lidelser. I Dresden havde han et atelier og elskerinden Käthe König og deres fælles datter, mens hans kone Martha og deres tre børn stadig boede i det store hus i Hemmenhofen..