Hvorfor fik Ignaz Semmelweis ikke bred accept for sine ideer om barselsdødelighed? 


Trods disse resultater vandt Semmelweis aldrig stor tilslutning for sine ideer mens han levede. Den almindelige opfattelse var, at sygdom skyldtes en ubalance i kroppens fire "livsvæsker" (sort galde, gul galde, blod og slim). Det virkede urimeligt at skyde skylden på noget ukonkret – Semmelweis kom aldrig med en reel forklaring på, hvad der var skyld i smitten, men holdt fast i tanken om det udefinerede "ligstof". Han havde gennem sin karriere stor modvilje mod at offentliggøre sine fund i anerkendte tidsskrifter, og først i 1861 udgav han bogen "Die Ätiologie, der Begriff und die Prophylaxis des Kindbettfiebers" (Ætiologien, konceptet og profylaksen bag barselsdødeligheden). Alene det faktum, at Semmelweis aldrig gav en forklaring på årsagen til den overførte smitte – mikrobiologi blev først grundlagt med Louis Pasteur og Joseph Listers arbejder år senere – gjorde, at han mødte stor modstand. Mange mente, at alene dét at vaske hænder før man tilså hver enkelt patient ganske enkelt ville medføre for meget arbejde for den enkelte læge. Tillige havde datidens lægestand svært ved at acceptere, at de med manglende hygiejne havde ansvaret for den høje dødelighed.
I 1930'erne havde DSB omkring 750 lokomotiver og motorvogne samt næsten 15.000 vogne, hovedsagelig godsvogne. Omkring halvdelen hørte under Aarhus Centralværksted, som hvert år udførte 7-8.000 vognreparationer og ca. 250 lokomotivreparationer. Ved siden af vedligeholdelses- og reparationsarbejdet udførte værkstedet mange ombygninger af vogne, og værkstedet fremstillede selv stort set alle reservedele og specialredskaber.