Hvor boede rugierne ifølge Tacitus? 


Rugii blev først nævnt af Tacitus i slutningen af 100-tallet e.Kr. Tacitus' beskrivelse af deres samtidige bosætningsområde, nærliggende og tilstødende til goterne ved «havet» er sædvanligvis forstået som sydkysten af Østersøen, senere kaldt Pommern. Tacitus karakteriserede rugii samt naboerne goterne og lemovii (lemoviere) ved at nævne, at de bar runde skjolde og korte sværd og var loyale mod egne høvdinge. Den græske geograf Klaudios Ptolemaios i 150 e.Kr. nævner stedet Rhougion (også omskrevet fra græsk som Rougion, Rugion, latiniseret som Rugium eller Rugia) og en stamme ved navn Routikleioi i det samme område, begge navnene er blevet associerede med rugii. i Jordanes historieværk om goterne, Getica, fortæller, at goterne, da de kom dertil, forviste et folk kaldt ulmerugi , og han gør andre, retrospektive referencer til rugii i Getica. 800-tallets angelsaksiske digt Widsith, en sammenstilling af mundtlige traditioner, nævner stammen holmrycum uden at lokalisere den. Holmrygir er nævnt på norrønt skaldekvadet Hákonarmál af den nordnorske skjald Øyvind Skaldespiller, og antagelig også Hrafnsmál af den norske skjald Torbjørn Hornkløve.
Til trods for at kirkens eksteriør følger gamle slaviske traditioner, er interiøret mere byzantinsk inspireret.