Hvad var Seneca Otto von Falkenskiolds rolle i den danske udenrigspolitik? 


Efter hvad han selv fortæller, blev han af de tvende mænd, der i dette øjeblik havde den største indflydelse på den udenrigske styrelse i Rusland, Nikita Ivanovich Panin og Caspar von Saldern, stærkt opfordret til at følge kaldelsen hjemme fra for i København at modarbejde den antirussiske strømning. Dette gjorde han også, da han kom hjem, og måske virkede hans forestillinger med til, at Struensee besluttede at forsøge en tilnærmelse til Rusland. Han sendte Falkenskiold selv (1771) til Sankt Petersborg med tilbud om at ville lade danske krigsskibe forene sig med den russiske flåde i Middelhavet under dens kampe med tyrkerne; men denne sendelse slog ganske fejl, da Rusland aldeles ikke brød sig om hjælp mod tyrkerne. Imidlertid var Falkenskiold efter sin første hjemkomst fra Rusland blevet oberst ved livregimentet, og da hans mislykkede sendelse til Sankt Petersborg var endt, fik han sæde som deputeret i Generalitets- og Kommissariatskollegiet. Han tilrådede i denne stilling forskellige forandringer i hærvæsenets ordning. Også gjaldt han for at være en nær tilhænger af Struensee, og han modtog forskellige pengegaver af statskassen, som Struensee fik anvist ham.
Cramer havde ved siden af sin virksomhed for teatret tillige med iver uddannet sit talent for genremaleriet, som han dyrkede i en retning, der minder om David Teniers og Adrian Brouwer. Disse arbejder, hvori han tillige har den for­tjeneste at være den første, der tog sine emner af det danske folkeliv, gjorde overordentlig lykke hos samtiden, og de elleve stykker, han udstillede ved salonen 1778, prises i de stærkeste ud­tryk, så at de endog sættes over Teniers', en dom, eftertiden ikke har kunnet underskrive. For øvrigt var han ikke fri for kunstner-luner; en søster til Caspar Frederik Harsdorff ejede således to Fiskerkællinger, som Cramer skulde have malet helt og holdent med fingeren.