Hvad var Maglemosefolkenes nye muligheder for fødeindvinding efter havstigningen? 


For Maglemosefolket indebar de ændrede levevilkår, at de måtte omstille deres tilværelse: fra at kunne have levet af, hvad urskoven kunne skaffe dem, måtte de nu tage hensyn til havets nærværelse på godt og ondt. Havstigningen havde taget land og dermed tilknyttede jagtmuligheder fra dem, de store jagtdyr blev sjældnere. Men havet åbnede tillige nye muligheder: med havet kom muligheden for jagt på havpattedyr, havfugle og fisk – samt tillige muligheden for at samle muslinger. Disse nye muligheder synes Maglemosefolket at have fået øjnene op for. Ved Pilhagen ud for Landskrona lå en boplads dateret til ca. 7.000 f.Kr. hvor en større å løb ud i havet. Her er fundet skaller af blandt andet blåmusling foruden skaller af knækkede hasselnødder og en spaltet knogle af rådyr. En anden boplads, der med sikkerhed lå lige ud til havet, er Kalø Vig I nordøst for Aarhus, dateret til 6.400 f.Kr. og således til Maglemosetidens slutning. I de havaflejrede gytjelag ud for bopladsen er fundet rester af et fiskegærde, indtil videre det ældste af sin slags i Skandinavien.
Navigatør og næstkommandør Valerian Albanov, mente, at deres situation var håbløs, og anmodede derfor om tilladelse fra kaptajn Brusilov, til at blive fritaget fra hans pligter som næstkommandør, så han kunne forlade skibet og forsøge at vende tilbage til civilisationen til fods. Albanov håbede at nå Northbrookøen i Franz Josefs Land, hvor han vidste, at Fridtjof Nansen var blevet reddet i 1896. Han forventede at finde en hytte og et depot, efterladt af Nansens redningsmand, udforskeren Frederick George Jackson. Han brugte Fridtjof Nansens unøjagtige kort, fyldt med stiplede linjer, hvor øgruppen stadig ikke var blevet udforsket.