Hvilket politisk embede havde Ole Richter i Stockholm? 


Han havde 1872—76 været sorenskriver i Nordfjord, hvilket embede han dog på grund af sine offentlige hverv aldrig kom til at overtage (det bestyredes den længste tid af den senere statsminister Otto Blehr), og fra 1876 var han byfoged i Trondhjem, hvilken by han repræsenterede på Stortingene 1877—78. Men 1878 lod han sig udnævne til Norges og Sveriges generalkonsul i London og var dermed ude af norsk politik, indtil Rigsretten 1884 havde fastslået Stortingets sejr i den konstitutionelle strid. Han deltog nu i arbejdet for at danne et Kompromisministerium med anerkendelse af den således frembragte situation, og efter at dette var mislykkedes, trådte han som statsminister i Stockholm’ ind i Sverdrup’s Venstreministerium af 26. Juni 1S84.
Steincke var fra 1942 formand for "kommunistudvalget" som tilsynsførende med interneringslejrene. Hans virke med at varetage de interneredes interesser blev efter krigen stærkt kritiseret af Martin Nielsen. Steincke fik gennemført den "lille amnestilov", der gengav de fulde rettigheder til en række af landsforrædere med mindre domme, og han fik indført muligheden for genoptagelse af sager om stikkerlikvideringer, de pårørende stillede spørgsmål ved.