Hvad skete der med Alexander Dubček efter Sovjetunionens invasion? 


Da reformbevægelsen var knust efter Sovjetunionens invasion, måtte Dubček træde tilbage som partichef den 17. april 1969, men han var formand for Nationalforsamlingen til september 1969. Derpå var han en kort tid ambassadør i Tyrkiet. I juni 1970 blev han hjemkaldt og udelukket fra partiet, hvorefter han i mange år måtte leve som bogholder ved et savværk i Slovakiet.
Hun accepterede, at hendes hofmænd blev udnævnt på grund af rang snarere end personlig præference, og holdt høfligt samtaler med dem, der var til stede. Skønt hun var omhyggelig med altid at udføre sin repræsentative rolle, deltog hun aldrig i hoflivet uden for, hvad der var nødvendigt for at udføre hendes ceremonielle pligter, og da de var færdige, foretrak hun at trække sig tilbage til sine private lejligheder med en intim vennekreds. Blandt hendes egne private venner var hendes grand almoner kardinal de Luynes, hertugen Karl Filip d'Albert de Luynes og hendes hofdame Marie Brûlart. Hendes anden yndlingshofdame, var Françoise de Mazarin, der støttede Marie under affæren mellem sin kusine Louise Julie de Mailly, og kongen. Maries private vennekreds blev afsluttet med tilføjelsen af Charles-Jean-François Hénault (hendes overhofmester siden 1753) og Comte d'Argenson, som hun havde bedt om ikke at henvende sig ved hendes titel og med hvem hun også konsulterede, når hun ønskede at få en pension eller en forfremmelse til en protegé. Ligesom sin mor opretholdt Marie en politisk korrespondance med Margareta Gyllenstierna, hustru til Arvid Horn, som hun havde lært at kende under sit ophold i Sverige.