Hvad er de videnskabelige indvendinger mod Andreas Schyttes værk? 


Videnskabelig taget kan der indvendes adskilligt imod Schyttes værk. For slet ikke at tale om, hvad der følger af sig selv, at man nu ikke kan lære noget af denne naturligvis forældede bog, så skorter det jævnlig på tilstrækkelig skarphed i tanken og i begrebsbestemmelserne, forfatteren har ej heller undgået adskillige gentagelser og på visse steder selvmodsigelser. Også må man i det hele ikke tænke sig værket som grundlæggende noget nyt. Men man har endnu den dag i dag ved at læse det en behagelig følelse af at stå lige over for en ualmindelig livlig intelligent mand, der ønsker at meddele sin samtid belæring af den betydelige viden, han har erhvervet sig.
Mirabeau trådte i forbindelse med Quesnay og blev dennes trofaste tilhænger og en utrættelig agitator for hans lære; blandt fysiokraterne indtager han derfor en af de mere fremskudte pladser. Hans næste bog, om skattereformspørgsmålet, Théorie de l’Impôt fra 1760, er ganske indblæst af det nye systems ånd; dristig brændemærker Mirabeau her den herskende praksis med skatternes bortforpagtning og foreslår i stedet en eneste direkte skat på jordejendommenes nettoafkastning — fysiokraternes yndlingsutopi. En populær udredning af de nye økonomiske teorier gav Mirabeau i Philosophie rurale ou Économie générale et politique de l’agriculture fra 1763, hvori Quesnay’s medarbejderskab hyppig er mærkbart. Et interessant bidrag til et af samtidens mest brændende spørgsmål er hans Lettres sur le commerce des grains fra 1768, der tog til orde for kornhandelens frigivelse.