Hvilke komponister var forbundet med Théâtre Lyrique i Paris i 1850'erne? 


Berlioz var ikke den eneste, der var utilfreds med operalivet i Paris. I 1850'erne forsøgte to nye teatre at bryde det monopol, som Opéra og Opéra-Comique besad på musikteater i hovedstaden. Théâtre Lyrique fungerede fra 1851 til 1870. Det var her, at Berlioz i 1863 så den eneste del af Les Troyens, der blev opført i hans levetid. Men Théatre Lyrique iscenesatte uropførelser af værker af en ny generation af franske operakomponister, der blev ført an af Charles Gounod og Georges Bizet. Selvom de ikke var så nyskabende som Berlioz, var disse komponister modtagelige for nye musikalske påvirkninger. De kunne også godt lide at skrive operaer om litterære emner. Gounods Faust (1859), baseret på Goethes værk, blev en enorm succes. Han fulgte den op med Mireille (1864), baseret på et provencalsk episk digt af Frédéric Mistral, og den Shakespeare-inspirerede Roméo et Juliette (1867). Bizet tilbød Théâtre Lyrique Perlefiskerne (1863) og La jolie fille de Perth, men hans største triumf skrev han for Opéra-Comique. Carmen (1875) er nu måske den mest berømte af alle franske operaer. Samtidens kritikere og publikum var dog chokerede over dens utraditionelle blanding af romantisk lidenskab og realisme.
Tidligere overborgmester Egon Weidekamp voksede op i en trang lejlighed i Viborggade med lokum i gården, og politikeren bevidnede selv med glæde, at hans barndomshjem blev revet ned som følge af de saneringer, han selv havde igangsat.