Hvilke filosoffer repræsenterer procestanken i den tyske idealisme? 


Skønt substansideen har domineret vestlig tænkning har der været procestænkere op gennem historien. Plotin anser værens dynamik for at være en emanation af det guddommelige, og tanken blev taget op af den nyplatoniske renæssancefilosof Francesco Patrizzi (1529–1597), der udvidede den med mereologiske beskrivelser af processer, med det formål at udvikle en "lysmetafysik". Leibniz' filosofi kan anses for at være en procesfilosofi, idet at verdens basale byggesten iflg. ham er monader, der er ordnede sekvenser af tilstande. Monaderne er ikke statiske, idet det har en inhærent "aktiv kraft", der forårsager overgangene mellem forskellige tilstande. Procestanken er central for den tyske idealisme, hvor filosofferne Fichte, Schelling og Hegel alle reagerede mod Kants begreb om det transcendentale jeg, som de i modsætning til Kant opfattede som dynamisk. Siden den tyske idealisme er procestanken blevet mere normal, og man kan i nyere tid nævne tænkere som Nietzsche, Henri Bergson, Charles Peirce og Heidegger.
Ladby havde station på Odense-Kerteminde-Dalby Jernbane, der blev åbnet i 1900. I 1914 blev den forlænget til Martofte og kom til at hedde Odense-Kerteminde-Martofte Jernbane. Ladby Station lå 1½ km syd for Ladby og havde et langt krydsningsspor med perron og et læssespor, der blev flyttet hertil fra Dræby Station i 1917. Læssesporet fik siderampe og stikspor, og stationen havde et troljeskur.