Hvordan blev latterliggørelse brugt som et våben i norrøn tid? 


I norrøn tid havde man sans for satire, ordspil og galgenhumor. Af islandske ættesagaer ses, at latterliggørelse af nogen kunne være lige så effektivt som at drage sit sværd. Den, der blev til grin, måtte gribe til gengældelse for at komme ud af det med sin ære i behold. I sagen om Torsten den Hvide fortælles det, at han blev til grin, fordi han fik skørbug og holdt sengen på en rejse fra Island til Norge. Einar lavede nogle nidvers om det; de er gået tabt. Hjemme på Island opsøgte Torsten Einar og forlangte penge af ham som oprejsning for at være gjort til grin. Da Einar ikke ville betale, dræbte Torsten ham med sit sværd.
Den formelle årsag til krigen var de uroligheder, der opstod i Safavideriget i 1721, da oprørske lezginere hærgede områderne syd for grænsen og også påførte de mange russiske handelsfolk, der boede i området, stor skade.  Safaviderigets hovedstad Isfahan var samtidig under belejring af andre oprørske stammer. Den russiske ambassadør i Safavideriget orienterede den russiske zar, Peter den Store om overgrebene på russerne i området og understregede, at angrebene var en krænkelse af den russisk-persiske handelstraktat fra 1717, hvori Safavideriget har forpligtet sig til at sørge for beskyttelse af russiske handelsesfolk i riget. Med Safavideriget i opløsning og uden evne til at opfylde forpligtelserne i traktaten opfordrede ambassadøren zaren til at genoprette orden i Safavideriget som allieret med Safaviderigets konge. Rusland benyttede da også angrebene på de russiske handelsfolk som begrundelse for at gå ind i krigen.