Hvor boede udøverne af stridsøksekulturen i forhold til tragtbægerkulturen ved Vroue i Jylland? 


Ligeledes er det påfaldende, at enkeltgravskulturens udøvere også inden for de enkelte egne udviser andre beliggenhedsvalg end de tidligere bosatte udøvere af tragtbægerkulturen. Det er blandt andet godtgjort ved Vroue i Jylland, hvor tragtbægerkulturens udøvere boede ved Sejbæk bæk på Vroue hede og tæt på morænelandskabet, mens stridsøksekulturens udøvere foretrak Karup å på heden 1–2 km længere sydpå.
Efter at Norge og Finland fik fælles grænse i Pasvikdalen i 1920, blussede den norske frygt for finnerne op, og vedvarede frem til vinterkrigens udbrud. Det, som fremkaldte bekymring på norsk side, var den raske udbygning af Petsamo-området, og finsk propaganda for indlemmelse i Finland af områder, hvor finske minoriteter stod stærkt. Højreekstreme bevægelser som Lappobevægelsen og Akademisk Karelsk Selskab søgte at vinde støtte blandt norske kvener. Som et modtræk igangsatte man udbygning af veje og bosætninger i den norske del af Pasvikdalen. I 1934 kom der en norsk radiosender i Vadsø. Grænseområderne udbyggede bibliotekstjenesten og delte norske ugeblade gratis ud. Paradoksalt nok opnåede bevægelserne for et Stor-Finland dermed kun, at kvener på norsk jord blev langt hurtigere assimileret i det norske samfund, end de ellers ville være blevet.