Hvad var årsagen til, at Margaret Mitchell ikke kunne skrive i 1930? 


Mitchell omtalte sin roman som "en ny type terapi for mit ben" og smed et stort håndklæde over manuskript og skrivemaskine, hvis venner kom forbi. Tynget af gælden fra lægeregningerne og udgifterne til en hushjælp - Mitchell gik stadig på krykker - var ægteparret så fattige, at hun græd af glæde, da Marsh' gravide søster sendte hende en aflagt kjole. Men som regel beholdt hun sit gode humør og arbejdede med romanen, indtil hendes arthritis i 1929 skød op i håndleddene, så hun heller ikke kunne skrive. Som journalist var hun jævnlig blevet truet af sin far med, at folk kunne sagsøge hende for injurier. Selv om det aldrig var sket, bekymrede det hende, at flere af hendes romanskikkelser - den hjemløse straffange Archie, der vogtede Melanie, og Tony Fontaine, der slog Taras forpagter ihjel - var bygget på virkelige personer. Belle Brezing, model for Belle Watling, var ovenikøbet stadig i live, skønt bosat i Kentucky. Men især var Mitchell bange for, at hendes mormor Annie Stephens skulle finde manuskriptet under sine besøg og læse det; hun ville givet synes dårligt om at se sit livs værste øjeblikke gennem Scarletts øjne. Mitchells humør blev dog bedre, da hun fik fjernet mandlerne og nogle meget dårlige tænder; i foråret 1930 forsvandt hendes arthritis pludselig, og hun forsøgte at skrive igen efter næsten et års pause. Desværre blev det ikke til noget i 1930, da både venner og hendes gamle slægtninge i Jonesboro behøvede hendes hjælp. Dertil havde hendes far altid haft lave tanker om hendes journalistiske arbejde, og om hendes romanskrivning sagde han, at han "ikke troede, hun kunne skrive noget, det var værd at bruge tid på at læse."
Mikawa blev tvunget til at tage ansvaret for tabet af de fleste af Salomonøerne, og han blev sendt tilbage til bagområder, såsom Filippinerne. Admiral Mikawa sagde til flådens overkommando, at det at kæmpe mod amerikanerne på Salomonøerne, ikke var andet end at kaste japanske soldater, matroser, piloter og skibe ned i et "sort hul". Det havde Mikawa ret i, men hans overordnede i flåden og generalerne i hæren ville ikke høre på ham.