Hvor rejste William Christopher Zeise hen for at studere kemi? 


Da universitetet ikke havde nogen særskilt lærestol i kemi og intet øvelseslaboratorium i dette fag, stod Zeises hu til en studierejse til udlandet, hvor der netop i de første år i det 19. århundrede var sket en række banebrydende opdagelser, som gjorde dette tidsrum til et af de mærkeligste i kemiens historie. I 1818 lykkedes det ham også at skaffe rejsepenge, dels fra Fonden ad usus publicos, dels ved hjælp fra sine slægtninge, og 12. april begyndte han en udenlandsrejse sammen med Ingemann, der 1814-16 havde været hans kontubernal på Valkendorfs Kollegium. Dog skiltes de snart, idet Zeise blev i Göttingen, hvor han i fire måneder arbejdede i Friedrich Strohmeyers laboratorium, et af de få øvelseslaboratorier, Tyskland den gang havde. Særligt uddannede han sig i analytisk kemi, hvori han senere skulde blive en så stor mester. Henved et år opholdt han sig i Paris. En dagbog, han førte på denne rejse, viser, hvor flittig han var, og skildrer levende de indtryk, han fik af de berømte franske videnskabsmænd, han kom i berøring med eller hørte forelæsninger hos. Også Berzelius, som kom til Paris i august 1818, fik Zeise der lejlighed til at stifte personligt bekendtskab med; denne modtog den unge danske kemiker med stor velvilje, udtalte sig meget opmuntrende om hans doktordisputats og vedblev bestandig at have agtelse og venskab for ham.
Der blev sat en undersøgelse i gang for at finde forfatteren til denne anonyme disputats. Den tids rigsadvokat, generalfiskal Christen Pedersen, blev sendt til Viborg for at afhøre Jacob Worm, som man også denne gang havde mistanke til. Generalfiskalen fandt imidlertid ingen beviser, og Worm aflagde oven i købet ed på, at han ikke var forfatter til disputatsen. Man følte sig ikke overbevist, hvorfor Worm blev beordret til København, hvor han blev sat i husarrest, og, da han ikke overholdt denne, blev han fængslet i Kastellet. Her kom han igen i forhør, og det varede ikke længe, før generalfiskalen havde fået ham drevet op i en krog, så han måtte gå til bekendelse. Der blev udarbejdet et anklageskrift, hvor Worm tiltaltes for majestætsforbrydelse i højeste grad og for mened. Først blev han stillet for en gejstlig domstol, som fradømte ham kjole og krave, og den 23. februar 1681 blev han ved Rådstueretten i København dømt til at miste liv, ære og gods. Hans skrifter skulle brændes offentligt af bøddelen, hans højre hånd skulle afhugges i levende live – det var straffen for mened – og derefter skulle han miste hovedet. Desuden blev hans bo konfiskeret til fordel for kongen.