Hvilke slags fly deltog i luftangrebene under Operation Ten-Go? 


Omkring klokken 10:00 samme dag, sendte Task Groups 58.1 og 58.3 () (TG 58.1 og 58.3) flere bølger af fly, der talte næsten 400 fly, som befandt sig på otte hangarskibe (TG 58.1: Hornet, Bennington, Belleau Wood og San Jacinto, og TG 58.3: Essex, Bunker Hill, Hancock og Bataan) lige øst for Okinawa. Flåden bestod af jagerfly af modellerne F6F Hellcat og F4U Corsair, dykbombefly af modellen SB2C Helldiver og TBF Avenger-torpedofly. Efter Mitscher hørte om afsendelsen af flyene, blev Spruance enig om, at luftangrebene kunne fortsætte. Han beordrede derfor, som en reserveplan, en styrke på seks slagskibe (Massachusetts, Indiana, New Jersey, South Dakota, Wisconsin og Missouri), støttet af syv krydsere (inklusive Alaska og Guam) og 21 destroyere, der var klar til at stoppe den japanske flåde, i tilfælde af at luftangrebene mislykkedes.
Den generelle evakueringsalarm ombord aktiveredes kl. 01.20, men skibets kraftige slagside og de store vandmasser, som skibet tog ind, forhindrede mange i at komme på båddækket. Et mayday-signal blev udsendt af besætningen kl. 01.22, men det fulgte ikke den internationale standard. Først da Estonias besætning fik kontakt til Silja Europa over radioen, blev der sagt "Mayday". Da der ikke længere var strøm ombord på Estonia, var det til at begynde med ikke muligt for besætningen at angive skibets position, hvilket forsinkede redningsindsatsen. Først et stykke tid senere fik Estonia transmitteret sin position til Silja Europa og Mariella. Omkring kl. 01.50 forsvandt Estonia fra radarskærmene på de skibe, der var i nærheden, da hun gik ned i det hårde vejr.