Hvilke britiske enheder deltog i angrebet under Slaget ved Romani? 


frem i galop mod Katia. Da de havde nået kanten af det hvide gips dannede styrken en linje, påsatte bajonetter og angreb over det udsatte område. De angreb i en lang linje af heste, gennem granatild og kugler, mens de holdt påsatte bajonetter. På den fjerneste venstre fløj gjorde intensiteten i beskydningen fra bagtroppen det nødvendigt for den sværdbevæbnede 5. beredne brigade at sende hestene tilbage og rykke frem afsiddet. Alle de angribende brigader blev efterhånden tvunget til at sidde af, da terrænet blev for sumpet. De blev mødt af velplaceret kraftig tysk, østrigsk og osmannisk artilleriild, som fuldstændig overgik støtteilden fra Ayrshire og Somerset batterierne. Ved solnedgang var den britiske fremrykning blevet stoppet. 9. lette beredne regiment (fra 3. lette beredne brigade) på den ekstreme højrefløj blev holdt tilbage af en beslutsom tysk og osmannisk bagtrop og kunne ikke arbejde sig rundt om flanken på denne stilling. Med efter at have galoperet ind til nogle få hundrede meters afstand på bagtroppens linje foretog de et afsiddet bajonetangreb under dække af maskingeværild og artilleriild fra Inverness batteriet. Som følge heraf opgav den tyske og osmanniske styrke deres stilling og efterlod 425 og 7 maskingeværer, der blev taget til fange. I stedet for at stå fast på det erobrede, trak de sig tilbage og denne tilbagetrækning førte til at kraftigt tysk og osmannisk modangreb, som ramte Canterbury Mounted Rifle Regiment.
Arvekravet til Huset Lancasters krav på tronen var tilfaldet Henrik Tudor efter Henrik 6.'s og hans søn Edvard af Westminsters død i 1471. Henriks far, Edmund Tudor, 1. jarl af Richmond, havde været en halvbror til Henrik 6., men Henriks krav på tronen gik gennem hans mor, Margaret Beaufort. Hun nedstammede fra John Beaufort, som var en søn af Johan af Gent og dermed et barnebarn af Edvard 3.. John Beaufort havde ved fødslen været uægte , men senere legitimeret af ægteskabet mellem hans forældre. Det havde angiveligt været en betingelse for legitimeringen, at Beauforts efterkommere mistede deres ret til kronen. Henry havde tilbragt meget af sin barndom under belejring på Harlech Castle eller i eksil i Bretagne. Efter 1471 havde Edvard 4. foretrukket at bagatellisere Henriks krav på kronen og kun gjort sporadiske forsøg på at tage ham til fange. Imidlertid var hans mor, Margaret Beaufort, blevet gift yderligere to gange, først med Buckinghams onkel og derefter med Thomas, Lord Stanley, en af Edvard hovedstøtter, og hun havde løbende fremmet sin søns rettigheder.