Hvilken rolle havde Domenico Scarlatti ved Peterskirken? 


Scarlatti studerede først musik under sin fader. Andre komponister, der måske har været hans tidlige lærere, omfatter Gaetano Greco, Francesco Gasparini og Bernardo Pasquini, som øjensynligt alle har haft indflydelse på hans musikalske stil. Muzio Clementi bragte Scarlattis sonater ind i den klassiske stil ved at redigere det, der vides at være dets første offentliggørelse. Han blev udnævnt til komponist og organist ved det kongelige kapel i Napoli i 1701. I 1703 organiserede han Carlo Francesco Pollarolo opera "Irene" til opførelse i Napoli. Kort efter sendte hans far ham til Venedig. Efter dette er der intet kendt for Scarlattis liv indtil 1709, da han rejste til Rom og gik i tjeneste hos den polske dronning Maria Kazimiera, som var i eksil. Det var i Rom, at han mødte Thomas Roseingrave. Scarlatti var allerede en vellykket cembalospiller: der er overlevet en historie om en konkurrence på færdigheder med George Frideric Handel på paladset hos Cardinal Ottoboni i Rom, hvor han blev bedømt bedre end Handel på cembalo, men ringere på orgelet. Scarlatti er blevet betegnet som den "største italienske cembalo-komponist i alle tider". Senere i livet var Scarlatti kendt for at optræde med ærbødighed, når han talte om Handels færdigheder. Under sit ophold i Rom komponerede Scarlatti flere operaer til dronning Kazimieras private teater. Han var Maestro di Cappella ved Peterskirken fra 1715 til 1719.
Der er lavet film om birkebeinerne.  Filmen er historisk set meget ukorrekt. Den tager udgangspunkt i birkebeinernes flugt over bjergene fra Lillehammer til Rena i 1206 med den toårige kong Håkon, der skulle bringes udenfor baglernes rækkevidde.