Hvad var Emil Hornemanns rolle i bekæmpelsen af koleraepidemien i 1853? 


I begyndelsen var modstanden mod Hornemanns reformforslag fra officiel side for stor, og skønt han havde tæt forbindelse til ledende personer inden for den spirende liberalisme, havde han næppe fået held med sit forehavende, hvis ikke den frygtede kolera med én i 1853 kom ham til hjælp. Epidemien spredte sig hastigt til alle samfundslag, og de officielle sundhedsautoriteter var rådvilde og magtesløse, mens Hornemanns advarsler viste sig at være særdeles velbegrundede. Derfor blev det den private Lægeforening mod Choleraens Udbredelse med Hornemann som formand, der nu optog hele hovedkampen mod den farlige sygdom og på kort tid overvandt den ved anvendelse af de forholdsregler, der var kendt fra England, navnlig ved at flytte beboere i de sygdomsramte huse til nye steder, hvor der var masser af frisk luft. Da epidemien var ovre, fortsatte Lægeforeningen under Hornemanns utrættelige ledelse sit arbejde, og således blev endnu samme efterår  Lægeforeningens Boliger opført på Østerbro. Hornemann fortsat med at arbejde for sin sag i 35 år, til han var højt oppe i årene, ligesom han var aktivt bestyrelsesmedlem af andre selskaber for gode arbejderboliger, der senere blev opført efter Lægeforeningens forbillede; således var han en af stifterne af Arbejdernes Byggeforening.
Leikur tín er sum hin ljósi dagur : skaldsøga, Tórsh. : Gestur, 1982. – 169 s., (Á ferð inn í eina óendaliga søgu ; 3)