Hvad er Climacus' kritik af gudsbeviserne i "Philosophiske Smuler"? 


Herefter tager Climacus fat i de klassiske gudsbeviser og deres forsøg på at nå det ukendte. Han behandler hovedsageligt tre gudsbeviser, men ikke ved systematisk kritik. Det ontologiske gudsbevis, at hvis vi forstår gudsbegrebet, det højeste, må gud være dette og dermed eksistere; det andet som pga. bevægelsen i universet må forudsætte en første bevæger, altså gud; og det tredje som ser en tilsyneladende orden i universet, og derfor forudsætter en gud, som må have ordnet kaos. Climacus ser gudsbeviserne som forsøg på at nå det, vi ikke kan nå ved intellektet. ”Den, der derfor vil bevise Guds Tilværelse, han beviser i Mangel heraf noget Andet,” Climacus kritiserer kristendommens afhængighed af gudsbeviser, for Gud lader sig ikke bevise. At beskæftige sig med gudsbeviser viser kun, at man enten generelt mangler evnen til at forstå det ukendte, eller at man forudsætter Guds eksistens fra starten. Gudsbeviset bliver dermed en cirkelslutning og selvmodsigende. For Climacus er det kristelige, eller troen, ubeviselig. Troen, som Climacus kalder springet, er absurd og en dårskab, som forarger enhver, der beskæftiger sig med den. Tro og viden er to vidt forskellige begreber og skal ikke blandes sammen. Dermed adskiller Climacus samtidig det dogmatiske begreb 'Gud' og det filosofisk, abstrakte begreb, 'Gud'.
Ved parringen lægger hannen en af forlufferne på hunnen og bider sig fast i hendes nakke. Det befrugtede æg hviler omtrent tre måneder og herefter varer den egentlige drægtighed cirka otte måneder. Efter parringerne forlader de voksne dyr kolonien. Ungerne forbliver normalt en tid inden de i mindre grupper begiver sig til havs.