Hvad foreslog Palæstina-araberne i deres forslag til løsning af Palæstinaspørgsmålet i 1939? 


Palæstina-araberne, som den 2. maj 1939 afholdt en konference i Kairo med repræsentanter fra de arabiske stater og fra de indiske muhammedanere, godkendte et forslag til løsning af Palæstinaspørgsmålet, hvilket fremsendtes til regeringen i London. Forslaget gik ud på dannelsen af en ny regering i Palæstina så snart, normaliserede forhold havde indtrådt. Alle ministerposter skulle besættes med arabere med engelske rådgivere ved deres side. Den jødiske indvandring skulle begrænses til 70.000 i de følgende fem år. De i denne periode ulovligt indvandrede jøder skulle indregnes i dette tal, og det samlede antal af jøder måtte ikke være over en tredjedel af landets befolkning. Frit salg af jord til jøder skulle ophøre. En nationalforsamling skulle indkaldes efter tre år for at udarbejde en forfatning.
Det bragte kirkeledelsens øjne til at vende sig imod Landstad som den rette mand til at tage det op med den fremragende grundtvigianer Wexels, da denne i 1840’erne agtede at skabe de norske menigheder en til den nyvakte religiøsitet svarende afløser af det rationalistiske salmeværk fra Guldbergtiden. Den første kaldelse havde Landstad veget tilbage for; men da han var blevet forflyttet til Fredrikshald og fik løfte om en hjælpepræst i dette embede, turde han ikke undslå sig, og 1852 fik han kongelig bemyndigelse til at udarbejde en norsk kirkesalmebog.