Hvad var Birgitta af Vadstenas rolle i forbindelse med Kong Magnus Erikssons korstog? 


Kong Magnus Eriksson af Sverige fyldte 18 år i 1335 og blev myndig. Han giftede sig med Blanka af Namur, der var blevet opdraget af Birgitta efter sin ankomst til Sverige. Hele fem af Blankas brødre var på korstog med Den Tyske Orden i Preussen – en døde dér, en anden på Kypern. Gennem Birgitta befalede Gud nu Magnus, at også han skulle "sende sine tjenere og lejesoldater mod de vantro folkeslag". Ingen skulle dog tvinges til tro. Magnus skulle medbringe to bannere. På det ene skulle Kristi lidelse være afbildet, og det skulle han først bruge. Men hvis hedningene ikke modtog ham med fred, skulle han tage det andet banner frem med Guds retfærdigheds sværd, og gå til kamp mod dem. En af korstogsdeltagerne, grev Henrik af Holsten, spurgte Birgitta til råds om rejseruten. Hun sagde, han kunne tage gennem Finland, blot han var ubevæbnet. Grev Henrik var rystet, for han stolede ikke på finnerne: "Jeg tager derhen, men bevæbnet i Guds navn." Magnus tog af sted med en langt større styrke, end Birgitta anså nødvendig; hun mente, at David kunne overvinde Goliat også på korstog. I Rusland måtte Magnus hejse sværdfanen. Ortodokse munke og præster fik skægget barberet af og blev gendøbt, nogle også sendt til svenske klostre for at omskoles til den rette tro. 6.august 1348 faldt Nöteborg efter seks uger, og Jomfru Maria fortalte i et syn Birgitta, at "bag kom djævelens håndlangere(...)deres grådighed efter jord og ejendom var større end at komme sjælene til hjælp". Særlig tyskerne lod russerne købe sig fri uden at presse dem til at omvende sig til katolicismen. I 1350 foretog Magnus endnu et korstog, men en storm på floden Narva splittede flåden, og mange skibe sank. Det lykkedes aldrig at erobre Rusland eller Novgorod; i stedet opstod der en opfattelse af ortodokse kristne som "vantro", der ligesom hedningene skulle omvendes. 1300-tallets korstog var med til at skabe splittelsen mellem øst og vest.
I 1948 blev fredsprisen ikke uddelt. Nobelstiftelsens hjemmeside antyder, at den ville være blevet uddelt til Mohandas Karamchand Gandhi, men på grund af attentatet på ham tidligere samme år, blev den, i hans ære, ikke uddelt.