Hvilken finansieringsmodel brugte Centralverband deutscher Industrieller til at støtte kandidater ved rigsdagsvalget i 1912? 


Imidlertid manglede industriorganisationen den store medlemsskare som f.eks. Bund der Landwirte kunne fremvise. Mens landmændene i reglen kunne støtte sig til en masse medlemmer i landdagene og rigsdagen, lykkedes det kun for CDI ved rigsdagsvalget i 1912 at få valgt 40 kandidater af de 120, som de støttede. Til dette valg oprettede organisationen en særlig valgfond, for at fundere propagandaen på et bredt finansielt grundlag. Dette var frem for alt en reaktion mod den succes som Centrumspartiet og SPD havde haft i Ruhrområdet, hvor næsten alle de valgkredse, som tidligere havde valgt medlemmer med tilknytning til industrien, var gået tabt. De involverede firmaer forpligtede sig til fra 1909 at indbetale 50 Pf. for hver 10.000 mark arbejdsløn, der blev udbetalt. Imidlertid lykkedes det ikke at få folk fra industrien til selv at opstille som kandidater, da de hævdede, at de ikke kunne undværes i deres firmaer. Støtten blev derfor givet til kandidater fra det nationalliberale og det konservative parti.
Fuldkommen konkurrence, hvor der ikke er hindringer for indtræden på markedet og et stort antal virksomheder og forbrugere, der hver for sig ikke har indflydelse på markedsprisen. På sådan et marked vil efterspørgselskurven være vandret.