Question:
Turistka zachytila na video lochnesskou nestvůru s mláďaty

„Zajímavé je, že těchto bytostí bylo více. Možná, že to byla Nessie a
její rodina," komentoval Gary Campbell, správce rejstříku registrace
sledování lochnesské nestvůry.

V roce 2017 údajně turisté spatřili tuto nestvůru jedenáctkrát. Je to
největší počet zpráv za sto let.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Petruška Šustrová chválí mládež. Dobře si prý uvědomuje, jak běží
dějiny

Spolupracovnice Lidových novin Petruška Šustrová přispěla do dnešního
vydání svým komentářem k výročí 17. listopadu.

17. listopad je podle Šustrové jen symbol. „Roli v tom obratu samozřejmě
hrála celá řada jiných vnějších i vnitřních okolností. Jenže dějiny
se různými symboly (abychom se vyhnuli srdceryvnému patosu, můžeme jim
říkat šlápoty dějin) jen hemží; pro vzpomínání, srovnávání a
posuzování potřebujme záchytný bod a datum k tomu náramně dobře slouží,“
podotkla Šustrová.

Symboly podle jejích slov mohou docela dobře posloužit i ke zkratkovitému
vnímání. „Obsah se vyprázdní a šlápota najednou směřuje jinam. Tak
vznikají národní mýty: vyprávějí o naší minulosti tak, jak se to tomu (nebo
jinému) demagogovi zrovna hodí. Zabránit se tomu úplně nedá, národní
mýtus je, jak víme z dějin, potřebná věc; mimo jiné sceluje společnost a
dodává jí pocit smyslu,“ zmínila Šustrová.

Zmínila také to, že chodí besedovat do škol, neboť se domnívá, že je
důležité připomínat, co bylo. „Že dnešní svět není ten jediný, že
to, co dnešním dospívajícím připadá samozřejmé, vůbec samozřejmé
není, že tomu tak ještě před nemnoha lety nebylo – a že tomu tak nemusí
být ani za několik (málo) let. Letos – a to mne zaujalo – se v každé
škole někdo zeptal na něco, co se týkalo dneška: třeba co si myslím o
výsledku voleb nebo jak se dnes dívám na lustrační zákon. Zřejmě ti
dospívající tuší o souvislosti cesty dějin s dneškem víc, než jsem si
představovala,“ uzavřela.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Politolog Krejčí rozebírá mezinárodní situaci: Toto se západní
propagandě příliš nehodí

Rusko se stáhlo ze Sýrie. Tímto krokem překvapilo prakticky celý svět
včetně mnoha ruských občanů. Politolog Oskar Krejčí k tomu poznamenává,
že tady asi bude pravda to, co říká ruský prezident Vladimir Putin –
Rusko dosáhlo svých cílů. V obecné rovině ovšem dodává, že k
politikům je třeba přistupovat kriticky. Kvalita politických elit Západu je
podle Krejčího velmi nízká, ukazuje to na příkladu ministra zahraničí
Lubomíra Zaorálka (ČSSD).

„Především Rusko samo miluje konspirační teorie a od carských dob hledá
za oficiální verzí ještě něco jiného, skutečné důvody. Ačkoliv svému
prezidentovi věří, mnozí si myslí, že nemůže – vzhledem k různým
okolnostem – říkat plnou pravdu. Na Západě pak se díky propagandě
vytvořil obraz Ruska jako agresora na hliněných nohou. Příliš mnoho
politiků a jim sloužících novinářů odmítá od tohoto obrazu ustoupit.
Dílem to neumějí, třeba proto, že vůbec nedokážou pochopit, že někdo
může válku a diplomacii propojovat tak, jako to dělá Putin. Dílem jim
stále obraz nepřítele v podobě agresivního rozkládajícího se Ruska
vyhovuje. A fungující ruská armáda, která dokáže velké přesuny během
několika hodin po vydání rozkazu svého velitele – to se této propagandě
příliš nehodí. A už vůbec se do obrazu Ruska coby říše zla nevejdou
skutečné důvody rozhodnutí o nasazení a stažení části vojenského
kontingentu,“ poznamenává Oskar Krejčí v rozhovoru pro Prvnízprávy.cz.

Krejčí: Kvalita politické elity Západu je velmi nízká

Platí navíc, že k politikům je třeba přistupovat kriticky. Na Západě
toto pravidlo však mnohdy přerostlo do absurdního modelu. To je špatně.
Elity si za to mnohdy mohou samy, protože političtí konkurenti se neustále
napadají, očerňují se a v očích veřejnosti to znevěrohodňuje všechny.
„A pak jsou tu média, která se živí ohlodáváním mršin, šířením
nenávisti a negativismu. Kvalita politické elity Západu je velmi nízká,
ovšem obraz jednotlivců, kteří ji tvoří, je většinou ještě horší…,“
varuje následně.

Podle názoru Oskara Krejčího je to vidět třeba na ministru zahraničí
Lubomíru Zaorálkovi (ČSSD). Ten podporuje ve společnosti rusofobní nálady
a nehájí národní zájmy. Tím mnohem více zapadá do TOP 09, a ne do
sociální demokracie. Dobře to má být vidět např. na posledních
výrocích ministra ke kauze ukrajinské pilotky Nadiji Savčenkové. Mnozí
lidé o této kauze příliš mnoho nevědí, ale mají jasno, že Rusko je tady
tím zlým hráčem a tamním soudcům nelze věřit. Ať už rozhodnou, jak
rozhodnou. Zaorálek tím dává najevo, že chce zajistit především klid se
spojenci. České národní zájmy jsou podle všeho na druhé koleji.

Šéf české diplomacie má ovšem podle Krejčího zčásti pravdu, když
říká, že ruské útoky do jisté míry přiživily migrační vlnu, jenže
nesmíme zapomínat, že ji ruské útoky rozhodně neodstartovaly. „Problém
však je, že tato pravda je v dané chvíli využívána v propagandě k
náhradě příčin,“ posteskl si Krejčí. Ruský zásah přece přišel až
na konci září loňského roku, kdy už byla uprchlická vlna v pohybu. Tu
pomohli odstartovat ti, kteří útočili v Iráku či Libyi, a ti, jež
uprchlíky pozvali do Německa.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
"Děvka," zaútočil Konvička na zelenou političku s muslimským šátkem. A
věc pokračuje

Martin Konvička se vrací ke včerejšímu soudnímu jednání v kauze
somálské dívky, která opustila českou střední zdravotnickou školu poté,
co jí bylo ve výuce znemožněno nosit muslimský šátek. Dívka žaluje
ředitelku školy, žádá omluvu a odškodné 60 tisíc korun. V případu na
sebe upoutala pozornost i politička Monika Horáková ze Strany zelených,
kterou Konvička označil za „děvku“. Teď vysvětluje, proč to udělal.

„Pozoruji poměrně zajímavý fenomén, týkající se té zašátkované ‚zelené
političky‘ od včerejšího soudu se ŠÁTEČNICEMI ZE ZDRÁVKY. Média s
chutí naskočila na polovulgární výraz, jímž jsem tu nebožačku označil.
A na fb se vyrojili trollové (ale i netrollové), nadšení, že mají zase
Konvičku – sprosťáka. Ujíždějí si na tom, že označením té Uhlovic
snachy za ‚děvku‘ ukazuji ‚neúctu‘ k ženám. Bavím se ... protože
zde úplně uniká, PROČ jsem ji takto označil,“ napsal Konvička na
sociální síti Facebook.

Jen pro připomenutí, Monika Horáková dorazila k soudní síni v šátku a
čelila tlaku skupiny občanů, kteří ji vyzývali, aby „neprovokovala“ a
šátek si sundala. Horáková, která je v příbuzenském vztahu s
ombudsmankou Annou Šabatovou, odmítala šátek sundat a hájila se, že
žijeme v Evropě, kde lidé mohou nosit na hlavě, co chtějí. Lidé stojící
kolem Horákové se političky ptali, zda mají podobnou svobodu i ženy v
Íránu, které jsou nuceny nosit muslimský šátek na hlavě, ať se jim to
líbí nebo ne. A právě na tento problém naráží i Konvička.

„Hájení ‚práva na šátek‘ ze strany rozmazlených zápaďanek PLIVE DO
TVÁŘÍ těm milionům muslimských žen, které šátek nosit nechtějí, ale
musejí. Fakt si víc vážím arabské nebo somálské disidentky než
nafrněné zelené aktivistky, která nechápe nic,“ popsal Konvička jádro
problému.

Tato žena by si prý měla vybrat, jestli chce zůstat političkou. Pak musí
čelit tvrdému tlaku, který to s sebou nese. Pokud na to Horáková není
připravena, měla by se podle Konvičky z politiky stáhnout.

„Dotyčná se pokládá za političku. Co si různí politici, počínaje
prezidentem republiky a konče posledním starostou, musejí vyslechnout,
všichni tušíme. Dotyčná si musí vybrat – buď bude opečovávanou
křehkou květinkou ve stylu porcelánových panenek, ale pak ať nekecá do
politiky, nebo ať do politiky kecá, ale pak se nesmí divit,“ zakončil
Konvička.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Peking reagoval na přítomnost amerického torpédoborce v Jihočínském moři

Ministerstvo obrany ČLR obvinilo USA z porušení suverenity a podkopání
bezpečnosti v souvislosti s přítomností amerického torpédoborce USS Mustin
ve vodách v blízkosti sporných ostrovů v Jihočínském moři.

Agentura Reuters dříve s odkazem na americké úřední osoby informovala, že
USS Mustin proplul ve vzdálenosti 12 námořních mil od podmořských útesů
Mischief Reef u Spratlyho ostrovů, aby předvedl „svobodu plavby".

Čínské ministerstvo obrany potvrdilo, že americký torpédoborec

„Čína má nepopiratelnou suverenitu nad ostrovy v Jihočínském moři.
Další samovolný vpád americké válečné lodi do vod u čínských ostrovů
v Jihočínském moři je vážné porušení suverenity a bezpečnosti Číny,
porušení základních principů mezinárodních vztahů a stability v regionu,"
praví se v prohlášení mluvčího čínského ministerstva obrany Žen
Kuo-čchianga.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Lékaři našli nový orgán lidského těla

Játra, ledviny, slezina a jiné orgány jsou obklopeny kyprou intersticiální
pojivou tkání, která tvoří jejich základ (stromu) a vyplňuje volný
prostor v mezerách, oznámila skupina vědců z newyorské kliniky Beth Israel
v časopise Scientific Reports.

Nová metoda endomikroskopie umožnila lékařům prohlédnout intersticium
žlučových kanálků. Přitom se poprvé zjevilo jako „otevřený prostor
naplněný tekutinou a podporovaný sítí pevných kolagenových táhel",
píše vedoucí skupiny Neil Theise.

Theise a jeho kolegové podotýkají, že dříve se prováděly podobné
histologické výzkumy výlučně na preparátech vyjmutých z organismu.
Přitom trojrozměrná struktura intersticia ztrácela vláhu a opadávala,
její cévní síť splaskávala, a proto nebylo možné uvidět její
složitost.

Podle odhadů vědců se v této tkáni akumuluje asi 20 procent veškeré
tekutiny našeho organismu. Její hlavní funkcí je možná ochrana vnitřních
orgánů, je to něco jako airbag. Avšak hustá a naplněná tekutinou cévní
síť intersticia může sloužit i jako efektivní cesta šíření
nádorových buněk. Autoři ukázali, že některé z nich jsou schopny
opouštět místo svého vzniku a přemísťovat se po celém organismu za
pomoci pojivé tkáně.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Kdopak nám to agituje z televize za uprchlíky? Petr Žantovský objevil
další vypečenou neziskovku. A také europoslance flákače, který se tím
ještě chlubí

TÝDEN V MÉDIÍCH Výrok europoslance Stanislava Polčáka, že nehodlá jezdit
do Bruselu, dokud mu někdo nezaručí, že tam jsou elementární body
dopravních tepen bezpečné, zaujal mediálního analytika Petra Žantovského.
Ten se ve svém pravidelném ohlédnutí důkladně věnuje ohlasům na
vystoupení Andreje Babiše v Poslanecké sněmovně, ale i tomu, že Česká
televize vede diskusi na téma, jak si neudělat z přistěhovalců nepřátele.
V té souvislosti se podíval na zoubek Sdružení pro integraci a migraci, v
jehož čele stojí Jan Ruml.

S teroristickými útoky v Bruselu souvisí první téma, které si pro své
pravidelné ohlédnutí za zajímavostmi mediálního světa uplynulého týdne
vybral Petr Žantovský. „Nechci se zabývat tím, proč k atentátům došlo,
jakým způsobem se to řeší, nebo neřeší, to je otázka pro někoho
jiného. Mě na tom zaujala jedna velmi bizarní mediální hláška, jejímž
autorem byl pan europoslanec Stanislav Polčák za TOP 09 a Starosty. Ten
krátce po útoku pronesl pro deník Právo: ‚V následujícím týdnu
nehodlám do Belgie jet, dokud mi někdo nezaručí, že elementární body
dopravních tepen jsou bezpečné.‘ Jistě, každý má strach, každý má
oprávněné obavy z terorismu a proč by je tedy neměl mít také pan
europoslanec?“ uvádí pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Ovšem má za to, že Stanislav Polčák jezdí do Bruselu pracovat. „A za tu
práci, je-li to práce, no nějaké zaměstnání nebo nějaká činnost to je,
pobírá nějaké peníze a jistě ne malé. On sám ví lépe než já, kolik
to je. Jistě se to dá dohledat ve veřejných zdrojích a jistě to nejsou
příjmy srovnatelné s příjmy většiny českých obyvatel. Nu a tento pán
nám teď oznámil, že nepojede do práce, protože proto. Tak já kladu
veřejnou otázku, jestli se pan Polčák za ten týden, nebo za tu dobu, po
kterou nepojede do práce, vzdá platu, jestli si vezme neplacené volno, jak se
to dělá. Nebo zda si vezme dovolenou, i když nevím, jestli mají
europoslanci dovolenou. No oni ji mají stále, tak se to těžko posuzuje, ale
zas nechci být jedovatý,“ poznamenává mediální analytik.

Polčák potvrdil, že všichni si jsou rovni, jen někteří si jsou
rovnější

Okamžitě ho ale napadá, co by se stalo, kdyby příkladně uklízečka,
recepční, překladatelka nebo jakákoli jiná pracovnice či pracovník
Evropského parlamentu řekli: „Víte, na té stanici Maalbeek není bezpečno
a já sem jezdím metrem, kolo. nemám, na taxíka taky nemám, tak já prostě
nepřijdu do práce, dokud mi někdo nezaručí, že ty body dopravních tepen,
jak říká pan Polčák, jsou bezpečné.“ Je mu jasné, jak by to dopadlo.
„Samozřejmě vyhazovem z práce, protože na takové stanovisko nemají
nárok obyčejní lidé, na to mají zřejmě nárok jenom nadlidé. A jak
pravil Orwell ve Farmě zvířat, tak všechna zvířata jsou si rovna, ale
některá jsou si rovnější,“ připomíná Petr Žantovský.

Na zmíněném prohlášení nám tak europoslanec Stanislav Polčák názorně
ukazuje, že Orwellův odkaz stále platí. „A já se ptám voličů pana
Polčáka a voličů těchto lidí, kteří takto vystupují, kteří hlasují
pro kvóty, hlasují pro to, aby se omezovaly pravomoci jednotlivých
členských zemí a národních států, tak jestli to je konformní s názory
těch, kteří pana Polčáka a jemu podobné volili. A jestli si ti voliči
opravdu myslí, že je správné, aby pan Polčák navzdory tomu, že je bohatě
placen, nejel do práce. Takže to berme jako veřejnou otázku. Jestli na ni
někdo odpoví, nevím. Každopádně je třeba ji klást,“ je přesvědčen
mediální odborník.

Babišův rétorický výkon při precizně vystavěném projevu

Poměrně značné množství mediálního prostoru v tomto týdnu obsáhlo
téma Andrej Babiš, zejména jeho středeční expozé v Poslanecké sněmovně.
„Z několika věcí jsem byl velice překvapen. Jednak jsem nečekal, že se
pan Babiš svého rétorického výkonu zhostí tak brilantně, přesvědčivě
a rétoricky vypracovaně. Podle mé ženy, která je mimo jiné divadelní
režisérkou, to byl opravdu vynikající profesionální rétorický výstup a
já si to myslím také. Také výstavba projevu – nevím, kdo mu ho psal,
nebo jestli si to psal sám, to je úplně jedno, říkal to on, tudíž ho beru
za autora – byla naprosto brilantní, precizní,“ říká pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Andrej Babiš u něj zabodoval tím, že nejprve provedl přehlídku všech
možných kauz, které proběhly českou kotlinou za posledních pár let, a
vypointoval to vyznáním, že neříkal pravdu ve věci vlastnictví té firmy
Čapí hnízdo, a omluvil se za to. „To je věc, která je velmi důležitá,
řekl bych nejdůležitější z celého toho projevu. Tak to považuji opravdu
na úrovni rétorických výkonů, jako bývají Zprávy o stavu Unie
amerických prezidentů a podobně. To byla prostě profesionální státnická
práce. Bylo zřejmé, že to zaskočilo následně vystupující politiky, ať
už pana Kalouska, pana Fialu, pana Stanjuru a další, protože na tento jeho
výstup se dalo věcně velice špatně reagovat,“ myslí si mediální
analytik.

Zástupná kauza, která jen slouží Kalouskovi k vyřizování účtů

A protože se věcně nedalo celkem nic namítat, soustředili se Babišovi
kritici na operování slovem morálka. „Nu dobrá. Pan Babiš přiznal, že
se zachoval v kauze Čapí hnízdo nemorálně a omluvil se za to. Myslím si,
že tím jim sebral spoustu větru z plachet a oni se dlouhé desítky minut
utápěli v různých frázích a bylo to docela bizarní a tragikomické.
Myslím si, že pan Babiš vyhrál tu hru na celé čáře,“ hodnotí Petr
Žantovský s tím, že ho udivilo, že to takto nikdo v našich
mainstreamových médiích neviděl. Sám vnímá Čapí hnízdo jako zástupnou
kauzu, která slouží k vyřizování účtů mezi Miroslavem Kalouskem jako
bývalým a Andrejem Babišem jako stávajícím ministrem financí.

Rovněž to bere jako určité vymezování silových pozic mezi předsedou
sociální demokracie a předsedou hnutí ANO, protože preference ČSSD padají,
kdežto hnutí ANO rostou, což sociální demokracii jistě zneklidňuje. „Viděl
bych to v tomto kontextu, ačkoli to nechci bagatelizovat. Lhát se nemá,
stejně jako neměl lhát pan Hašek, když se ho ptala Daniela Drtinová v
České televizi, zda byl na tom slavném sezení u prezidenta den po volbách.
To byla úplně zbytečná lež. Vždyť pan Hašek jako tehdejší první
místopředseda ČSSD a předseda Asociace krajů měl přece právo navštívit
prezidenta, respektive dokonce měl povinnost vyslyšet prezidentovo pozvání,
je to hlava státu. Tak co je na tom špatně, že Hašek seděl s prezidentem?
Proto ta lež byla úplně zbytečná,“ připomíná mediální odborník.

Sbližování s prezidentem je terčem nesmyslné kritiky

Stejně tak se diví, co je špatné na tom, že Babišovy děti mají na sebe
napsané nějaké majetky. „Mám přítele podstatně méně movitého, ale
nejbohatšího člověka ve vsi, kde bydlím, který vydělal peníze velmi
poctivým způsobem. A protože stárne a jeho dcera už je dospělá, tak jí
koupil stáj s koňmi, s parkúrem a dalšími věcmi kolem toho, aby měla
vyžití, aby se profesionálně realizovala, protože ji koně vždy zajímali.
V tom je jasná paralela. Proč by se měl ten člověk stydět za to, že
vydělal peníze a koupil svým dětem nějaký majetek? To je naprosto v
pořádku, takže to byla úplně zbytečná lež. Takže se to dá celé takhle
jednoduše podat a všechny ty politické tance kolem toho jsou opravdu jen
politické tance,“ tvrdí Petr Žantovský.

Jen mainstreamová média to podle něj nafukují způsobem, který je
nevídaný. „Týž den bylo na toto téma v České televizi hned několik
diskusí. Například v Událostech, komentářích byli jako hosté Jaroslav
Kmenta, známý to investigativní novinář, a Michal Klíma, rektor
Metropolitní univerzity Praha. Kmentu nebudu komentovat, protože tam je
patrná osobní antipatie, ale zaujalo mě, co říkal pan rektor Klíma. Mimo
jiné prohlásil, že vidíme u Babiše sbližování s prezidentem. Tak si
kladu otázku: A co? To je špatně? Prezident je zločinec? Tak ho dejte k
soudu pro velezradu, odsuďte ho, zbavte ho při impeachmentu jeho funkce a pak
kolem něj tančete rituální tance, protože si to zaslouží, jestliže je
zločinec a něčeho zločinného se dopouští,“ nabádá mediální analytik.

Standardním stranám jde o to zbavit se stále sílícího politického
protivníka

Ale pakliže prezident není zločinec, tak co je na tom špatně, že dochází
ke sbližování místopředsedy vlády a první v přímé volbě zvolené
hlavy státu. „Takové podsouvání těch paranoidních, konspiračních,
strukturálních představ, že kdo se potká s prezidentem, je hned špinavec,
tak to mi přijde opravdu drastické a z úst akademického funkcionáře
dvojnásob. Kdyby to řekl pan Kmenta, tak to nechám být. Ale že to řekl pan
rektor, kterého si velmi vážím a domnívám se, že to je člověk nadaný
mnohem fundovanějšími úvahami než touto primitivní mediální zkratkou,
tak to mě tedy zaujalo. V negativním slova smyslu,“ podotýká Petr
Žantovský.

Je přesvědčen, že v té věci nejde o žádné Čapí hnízdo, dokonce ani o
těch padesát milionů, možná ani o tu Babišovu lež. „Myslím, že tam
jde o něco úplně jiného. Jde o to zbavit se poměrně rostoucího
politického protivníka, který roste navzdory tomu, že nic tak zásadně
politického nedělá. Všichni všem všechno slibují, ale preference jim
klesají, protože si lidé už za ta léta navykli, co mohou od těchto
standardních stran čekat. A vedle toho jim vyrostl konkurent, který nic moc
neslibuje, hlavně není vůbec konkrétní, říká, že bude líp, což je
fráze, která nic neznamená. Naopak se snaží z nás všech vytlouct víc a
víc peněz, protože je to v jeho logickém profesním zájmu jako ministra
financí. A přestože to jsou nepříjemné a nepopulární věci, tak jeho
hnutí ANO preference rostou,“ poukazuje mediální odborník.

Nebojí se Babišových peněz, ale bojí se Babišova úspěchu u lidí

To především musí standardní strany velmi zneklidňovat, a proto to
směřuje k jedinému, a to je Lex Babiš. „To znamená vyřadit úspěšné
– neříkám podnikatele – lidi z politiky. To je mnohem podstatnější,
protože oni se přece nebojí Babišových peněz, oni se bojí Babišova
úspěchu u lidí. To je mnohem víc, to je mnohem vyšší bonita, kterou si za
žádné peníze na světě nemůžete koupit,“ upozorňuje Petr Žantovský
na hlavní důvod, proč se v tažení proti Andreji Babišovi spojily
standardní strany bez ohledu na to, zda jsou v koalici či opozici. A v
souvislosti s voláním po odchodu šéfa hnutí ANO z vlády a nejraději i z
politiky ho zaujalo, když na mimořádné schůzi Poslanecké sněmovny
připomněl předseda ODS Petr Fiala kauzu bývalého ministra Pavla Drobila.

Někdejší ministr životního prostředí v Nečasově vládě rezignoval,
ačkoli se obvinění vůči němu nepotvrdila a soudy jej očistily. „Pan
Fiala říkal, že takhle by se měl zachovat každý, zavádí tedy presumpci
viny. Tak já bych oponoval. Domnívám se, že pan Drobil odstoupit neměl,
dokud se nedokázalo, že něco provedl. Protože když nezávislý soud ve
svobodné zemi řekne, že se člověk ničeho nedopustil, tak zbavit ho
kariéry, počestného jména a cti jenom proto, že si to přejí novináři a
političtí oponenti, je nemravnost. To je velice nespravedlivé a šílené.
Nechci srovnávat nikoho s nikým, konstatuji obecně, že presumpce viny je
zločinecká věc. Dovedeno do důsledku tohoto opatření by každý, kdo jde
do veřejného života, byl okamžitě odstřelitelný, protože si na něj
kdokoli může cokoli vymyslet a ačkoli se pak u soudu prokáže, že to je
lež, výmysl, pomluva či spekulace, tak bude zničen,“ poznamenává
mediální analytik.

Presumpce viny je jedna z největších blbostí v české politice

Dotyčný je pak zničen nejen politicky, ale i lidsky, protože média ho
připraví o slušné jméno a zbude po něm jenom pachuť ve smyslu „Aha, to
je ten, co musel rezignovat, protože …“ „Ale to ‚protože‘ už si
nikdo pamatovat nebude. Jenom budou všichni vědět, že Drobil musel
rezignovat. A to je svinstvo, s prominutím. To totiž znamená, že by všichni
slušní lidé museli odejít z politiky. A kdo by tam pak zbyl? No já nevím,
gauneři? Nebo se budou všichni navzájem udávat a budou všichni odstupovat?
Tak to nám potom mnoho lidí ve vládě ani v Parlamentu nezbyde. To nemyslím
konkrétně tuto vládu nebo tento Parlament, mluvím obecně. Čili jinými
slovy, presumpce viny je jedna z největších blbostí, co kdy prošly
českými médii a českou politikou. Chápu, proč se to tak děje, ale jsem
hluboce proti tomu, protože to je nejbrutálnější hlas proti lidské
svobodě a důstojnosti,“ míní Petr Žantovský.

K projevu Andreje Babiše v Poslanecké sněmovně se váže ještě jedna
zajímavost. „Jeho součástí byly výroky na adresu České televize,
jmenovitě pana redaktora Moravce a některých dalších. Já jsem se pak
docela pilně díval na další pořady České televize, které se toho
vystoupení týkaly, ale nezaznamenal jsem, že by se Česká televize k těmto
Babišovým výrokům či obviněním postavila. Myslím, že pokud má vedení
České televize a ti lidé, kteří byli jmenováni, kus cti v těle, tak měli
vystoupit a říci: ‚To přece není pravda, my jsme toto neudělali, my jsme
toto nedopustili., my se takto nechováme, jak říkal ten pán u řečnického
pultíku, a je potřeba napravit tu nepravdu.‘ Ale ona to možná nepravda
nebude, když se proti tomu nikdo z nich neohradil,“ uvažuje mediální
odborník.

Musíme udělat všechno pro to, aby tu migranti byli jako doma

Ke třetímu tématu ho inspirovala diskuse o migrantech, k níž byla do
čtvrtečních Událostí, komentářů pozvána Eva Čech Valentová,
projektová koordinátorka Sdružení pro integraci a migraci. „Zaujalo mě,
že pod jejím jménem byl dole na obrazovce takový ústřední titulek či
podtitulek k danému rozhovoru, a ten zněl: ‚Jak si neudělat z
přistěhovalců nepřátele?‘ To je věta vět. Tak to jsem si říkal, že
teď nám to konečně ukázali, takhle to tedy je, že my se musíme bát,
abychom z nich neudělali naše nepřátele. My se musíme přizpůsobit jim, my
musíme udělat všechno pro to, aby jim tady bylo hezky, aby si tu dělali,
všechno, co chtějí a co si zamanou,“ připomíná pro ParlamentníListy.cz
Petr Žantovský to, co naprosto jednoznačně vyplynulo z otázky ČT „Jak si
neudělat z přistěhovalců nepřátele?“

„Protože kdyby se jim náhodou stéblo přes cestu položilo, tak v tu
chvíli jsou naši nepřátelé. A my musíme udělat všechno pro to, aby se to
nestalo. To je obraz světa kolem nás v režii České televize, protože nikdo
jiný si ten titulek nevymýšlí než její osazenstvo. Tak přemýšlím,
jestli to je opravdu veřejnoprávní otázka a jestli Česká televize opět
mluví jménem veřejnoprávní služby a zákona o České televizi, že staví
tento zájem jedné skupiny a dokonce ještě osob, nikoli občanů, nad zájmy
všech ostatních občanů. To mi přijde velmi zvláštní a očekával bych,
že by se k tomu měla Česká televize nějakým způsobem postavit,
konkrétně tedy její generální ředitel. Protože těch věcí už je hodně,
je to každý den a řekl bych, že to opravdu není vhodné,“ myslí si
mediální analytik.

Postava Jana Rumla v čele neziskovky pro migraci snad už ani nepřekvapí

Když už si veřejnoprávní televize pozvala do svého vysílání zástupkyni
Sdružení pro integraci a migraci, tak není na škodu věci se podívat, co je
toto sdružení zač. „V jeho čele stojí – a kdo jiný – Jan Ruml,
předseda správní rady Sdružení pro integraci a migraci. Když se podíváme
na závěrečnou zprávu za rok 2014, tak zjistíme, že tohle sdružení má
příjmy z veřejných zdrojů něco přes osm milionů. Veřejné zdroje jsou
evropské fondy, hlavní město Praha, Ministerstvo práce a sociálních věcí,
Ministerstvo vnitra, Visegrádský fond, Norské fondy a tak dále. Vesměs
kromě Sorosovy nadace jsou to veřejné zdroje. A z těch veřejných zdrojů
dostává sdružení kolem osmi milionů,“ začíná Petr Žantovský pohled
na chod tohoto sdružení.

Když se ovšem podíváme na kolonku výdajů, tak zjistíme, že z těch osmi
milionů jich celých šest a čtvrt milionu jde na osobní náklady, na mzdy
plus sociální a zdravotní pojištění. „Tedy více než šest milionů z
osmi oni utratí za své bytí v tom sdružení, což je úžasné. To je
báječný byznys, tomu se říká nezisková organizace. Nevytváří žádný
zisk, ale naprostá většina příjmů z veřejných prostředků jde na ty, co
tam pracují. Další významnou položkou jsou tzv. ostatní služby, není tam
definováno, co to je. Ale můžeme si třeba představit, že jsou to
honoráře za brožury a podobné záležitosti, čili zase to může být
nějakou formou přesunuto do nějakých správných kapes. To ale nemůžeme
tvrdit, protože to nám závěrečná zpráva nerozšifrovává,“ lituje
mediální odborník.

Peníze z veřejných zdrojů dávejme rovnou na konkrétní projekty

Položil si proto logickou otázku, co by se za těch osm milionů dalo udělat
pro migranty a uprchlíky. „Myslím, že by se za ně dal slušně opravit
jeden menší špitál v rozbombardované Sýrii. Tak dávám takový veřejný
návrh, zrušme tyhle neziskovky, je jich víc než dvacet, ročně přes ně
dohromady protéká miliarda, když se to nasčítá i s Člověkem v tísni, a
dávejme tyto stejné peníze z veřejných zdrojů na konkrétní projekty v
konkrétních místech. V těch místech, která jsou postižená válkou a
genocidou. To je to jediné, co bychom mohli udělat a pak bychom jako Česká
republika mohli žádat o Nobelovu cenu za mír,“ vyzývá Petr Žantovský k
tomu, aby se veřejnými prostředky určenými na pomoc migrantům nemrhalo na
platy lidí v neziskových organizacích.

Inspiraci pro blbou větu týdne našel ve čtvrtečních Lidových novinách v
glose režiséra Břetislava Rychlíka, který píše o poslanci ČSSD a
bývalém ministru kultury Vítězslavu Jandákovi, že „v roce 2010 po mých
nevinných satirických textech o české politice vyjádřil novoroční
přání vyzývající k fyzické likvidaci. naší rodiny: Přál bych si, aby
ubylo Rychlíků, aby nám nekazili život.“ „To, že pan Rychlík nadává
panu poslanci Jandákovi, mě celkem nepřekvapuje, protože ti dva se moc
nemusí. Ale bůhvíproč to komentuje šest let poté,“ pozastavuje se
mediální analytik.

Po premiérovi je další potrefenou husou prostou humoru režisér

Jen mu to ale připomnělo nedávnou kauzu s kalašnikovem. „Někdo řekne
nějaký bonmot, který možná nemusí být vždy úplně vtipný, nebo nemusí
být úplně každému po chuti, ale je to pořád jenom žertík. A potrefená
husa se ozve. V jednom případě pan premiér, ve druhém pan režisér
Rychlík začali zcela prosti humoru operovat tou větou, jako že se jedná o
skutečnou výzvu ke zločineckému chování nebo kriminálnímu činu. Tak to
mi přijde, že to je z dalších katastrof naší současnosti, že ztrácíme
smysl pro humor. Čím více máme politické korektnosti, tím méně máme
smyslu pro humor. A to je velmi špatně,“ uzavírá své ohlédnutí za
mediálními zajímavostmi tohoto týdne Petr Žantovský.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Takové trošku nekorektní srovnání: Fidel Castro a Augusto Pinochet

Ostře se opřel do politických špiček EU bloger Lubomír Stejskal. A to za
to, jakými slovy se vyslovily na adresu Fidela Castra. Zároveň se pustil do
srovnání Fidela Castra a Augusto Pinocheta.

Stejskal souhlasí s názorem pravděpodobného budoucího prezidenta USA
Donalda Trumpa, který uvedl, že Castro byl brutální diktátor.

„Byli za Pichoneta vězněni, mučeni a vražděni jeho oponenti? Ano. Byli za
Fidela vězněni, mučeni a vražděni oponenti revoluce? Ano. Kde je tedy
rozdíl? Ptám se fanatických odpůrců chilského generála a stejně
fanatických přívrženců kubánského comandanteho. Nebo platí, že co je
dovoleno comandantemu, není dovoleno Pinochetovi?“ ptá se Stejskal.

Celý text je ZDE.

Pokládá si otázku, čím se Castro liší od Pinocheta. „Generálova éra
přivedla Chile zpět k demokracii a ekonomické prosperitě, Fidelova Kubu
nikoli. Zásadní rozdíl. Pinochet byl autokrat – v zájmu záchrany země
před komunistickou totalitou (možná castrovského typu). Chile nebyla za jeho
vlády totalitní zemí, Kuba pod jařmem Castra & spol. ano,“ podotýká
bloger.

A ptá se, proč tuto pravdu nenalézáme v reakcích mnohých představitelů
západních demokracií. „Proč mají potřebu vše politicky korektně ‚okecat‘?
Proč je to zase Trump, kdo říká jasná slova? Fráze o ‚historické
osobnosti‘ (Juncker), o tom, že ‚pro mnohé byl hrdinou‘ (Mogheriniová),
jsou vskutku o ničem. Historickou osobností byl i Hitler. I on byl pro mnohé
(zejména Němce) hrdinou. Začínám chápat, proč byla Británie, jmenovitě
expremiér David Cameron, tak ostře proti tomu, aby byl Juncker ustanoven do
své nynější funkce,“ píše dále Stejskal.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Merkelová slíbila, že Německu zajistí větší vliv ve světě

Německo musí převzít větší odpovědnost za to, co se děje ve světě,
prohlásila ve středu německá kancléřka Angela Merkelová, která
promluvila na předvolebním shromáždění strany CDU ve spolkové zemi
Porýní-Falc.

Volby do zemského parlamentu Porýní-Falce se budou konat 31. března.

„Znamená to, že budeme víc napomáhat rozvoji, znamená to víc jednotných
norem při ochraně klimatu, znamená to čestný obchod a mnoho dalšího, což
se zřejmě nemůže projevit v uzavřené společnosti", dodala Merkelová.

Podle jejích slov hraje Německo významnou roli při překonávání
migrační krize v Evropě, v této otázce ale musí Turecko převzít
solidární závazky. Turecko a Řecko „se nesmí smířit s tím, že v
mořském regionu budou mezi nimi mít rozhodující slovo mafiánské struktury
pašeráků", podotkla kancléřka.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Pokud jste si mysleli, že Kalouskovo včerejší „vystoupení“ bude bez
odezvy, pletli jste se. Pojďme na to

Miroslav Kalousek se v úterý odpoledne domáhal vstupu na Hradčanské
náměstí, uzavřené kvůli návštěvě čínského prezidenta. Před
kordonem policistů se kromě tibetské vlajky oháněl také svým poslaneckým
mandátem a právem jít s ním kamkoliv.

„Jsem stíhán svými ústavními úkoly a potřebuji projít,“ požadoval
kategoricky předseda TOP 09, zatímco lomcoval policejními zátarasy.
Policisté jej pustit nemínili, a tak se u ústí Hradčanského náměstí
odehrála pětiminutová scéna, při které demonstranti doprovázející
Kalouska na policisty pokřikovali „Špína a hnus“ a „Hrad je náš“,
zatímco Kalousek s tibetskou vlajkou v ruce vytrvale opakoval: „Jsem poslanec
Parlamentu České republiky. Nemáte právo mě zadržovat.“

Tohle určitě nikdo nemá :-) Kalouska sice moc nemusím, ale v tomhle má
určitě pravdu, navíc je slušnej PROVOKATÉR (y) (y) (Miroslav Kalousek)
Zveřejnil(a) Karel Vyskocil dne 29. březen 2016

S tímto argumentem zákonodárce z TOP 09 se však někteří jeho kolegové
poslanci měli problém ztotožnit. Například poslankyně ODS Jana
Černochová, jako starostka Prahy 2 též důvěrně obeznámená s praktickým
uplatňováním shromažďovacího práva, odkázala svého kolegu do
patřičných mezí: „Mirek Kalousek musí vědět, že s argumentem ‚já
jsem poslanec, musíte mě za policejní zátaras pustit‘ bohužel nemá
pravdu, ale jako trolling asi vtipný,“ poznamenala.

„Požíváme jistou ochranu na základě poslaneckého mandátu, ale to
neznamená, že si můžeme chodit, kam si umaneme, fakt ne,“ vysvětluje
poslankyně svéráz Kalouskova výkladu svých práv. Policie podle ní
skutečně nesmí poslance zadržet a omezit ve výkonu mandátu, ovšem
zadržení není totéž jako omezení cesty, kterou chce poslanec zrovna jít,
ale z různých důvodů to jednoduše není možné.

Odpoledne s Miroslavem Kalouskem a demonstranty očima ParlamentníchListů.cz:

„Už těch manévrů mám taky dost, ale tohle nemá oporu v zákoně,“
upozorňuje Kalouska. Ochrana poslanců před policií má podle ní sloužit
například k tomu, aby si vláda nemohla zadržením opozičního poslance v
čase hlasování sichrovat nejistou většinu. Jenže to opravdu nebyl případ
úterního Kalouskova extempore. „Sněmovna dneska nezasedala a omezení v
chůzi není ‚zadržení‘ poslance nebo omezení výkonu jeho mandátu,“
vzkazuje někdejšímu koaličnímu partnerovi.

Jiná věc by prý byla, kdyby se třeba pokoušel marně dostat do své
kanceláře a neměl jinou cestu. „Ale tohle bylo divadelní představení,“
uzavřela poslankyně ODS.

Chvílemi jí prý bylo až líto policistů, kteří museli Kalouskově
estrádě čelit. „Nejsou tam z plezíru, ale protože je tam někdo poslal,“
dodává.

Podobně, jen mnohem radikálněji, viděl Kalouskův výstup u Hradčanského
náměstí i poslanec ČSSD Jaroslav Foldyna, který na svůj facebook napsal:
„Kdybych tam byl, dal bych mu pěstí. Už za ty kluky policajty, kterým
dělá svým chováním problém,“ vysvětlil Foldyna, sám bývalý policista,
obeznámený s prací v „terénu“. Estráda podle něj byla zcela
nedůstojná člena zákonodárného sboru. „Je to prostě drzý prase,“
shrnul své dojmy z Kalouska.

Lidová tvořivost se pak na předsedovi TOP 09 vyřádila ještě více. Jeden
z uživatelů Facebooku v něm například v úterý odpoledne uzřel nového
duchovního vůdce Tibetu.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Ruský geniální chlapec říká, že egyptská Sfinga má za uchem tajný
klíč ke změně života na Zemi

Nejspíš jste asi slyšeli nesčetné příběhy o človíčcích, kteří
tvrdí, že jsou ve styku s bytostmi z jiných planet, že?

Slyšeli jste ale i o malých dětech, kteří takové věci povídaly? Ne? Tak
se nachystejte na seznámení s kuriózním případem Boriska Kiprijanoviče,
ruského kluka, co tvrdí, že v jednom ze svých předchozích životů žil na
Marsu a který doháněl vědce k hysterii svou znalostí vesmíru.

Borisko – čili v ruštině „malý Boris“ je teď 20 letý a získal
proslulost jako dítě, když světu začal říkat o zážitcích ze svého
minulého života a o pradávném zmizelém kontinentu Lemurie o osudu
civilizace na Marsu.

Dodal, že klíč k otvíracímu mechanismu do sfingy je za jejím uchem. Řekl:
„Lidský život se změní, až se otevře Sfinga, ta má otevírací
mechanismus někde za uchem; už si nepamatuji přesně kde.“

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Já jsem Fidel! křičel slavnostně dav v Havaně

Kubánský národ a spolu s ním prezidenti a významné osobnosti ze všech
koutů světa si připomenuli nedávno zesnulého lídra Fidela Castra na
slavném Plaza de la Revolución v kubánském hlavním městě Havaně.

„S tvářemi odrážejícími hluboký zármutek se tisíce lidí ze všech
koutů země vydaly směrem na náměstí Revoluce v hlavním městě Havaně,
aby se naposledy rozloučily se svým milovaným lídrem Fidelem Castrem a
vzdaly hold jeho nesmrtelným ideálům,“ píše panlatinoamerický server
TeleSur.

„Jednotný národ nebude nikdy poražen! Já jsem Fidel!“ vykřikoval
jednotně dav na slavném náměstí.

Ústřední figurou pietní akce byl bratr zesnulého lídra Raúl Castro,
který celou akci zakončil slovy „Hasta la victoria siempre!“ což je věta,
se kterou je Fidel Castro zřejmě nejčastěji spojován a označuje jeho
naprosté obětování se myšlence revoluce.

Prezident Venezuely Nicolás Maduro všechny přítomné utvrdil v tom, že
Castrův odkaz bude žít i nadále. „Fidel byl nositelem stejné myšlenky
jako Hugo Chavéz a ta bude i nadále žít s naší revolucí,“ uvedl
latinskoamerický lídr.

Prezident Ekvádoru Rafael Correa konstatoval, že kubánský národ bude i „nadále
žít se svými revolučními principy, se svým nevídaným potenciálem a
kulturou odporu vůči vnějším autoritám, kterou zdědil od Fidela ...S
takovým příkladem, jakým byl Fidel, kubánský národ již nikdy nikomu
nedovolí, aby jej zkolonizoval,“ zdůraznil Correa.

Prezident Jihoafrické republiky Jacob Zuma vzpomněl na Fidela Castra jako na
člověka, který vždy podporoval boj utlačovaných proti utlačovatelům. „Byl
vždy po našem boku. Nikdy jsme nepochybovali o tom, že Kuba je naším
spojencem, na kterého jsme se mohli kdykoliv obrátit,“ uvedl.

Z evropských politiků se pietní akce zúčastnil například předseda
řecké vlády Alexis Tsipras, který Castra označil za mezinárodní symbol
boje a vzdoru. „Loučíme se s Fidelem, bojovníkem za práva chudých a
utlačovaných, těch, které všichni ostatní přehlížejí. Fidel a jeho
bojovný duch naplnil svou odvahou všechny kouty tohoto světa. Fidel se stal
součástí historie člověčenstva,“ prohlásil řecký politik.

Samotný pohřeb Fidela Castra se uskuteční 4. prosince.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Hrojsman napočítal na Ukrajině tři hladomory

Ve 20. století Ukrajinci přežili tři hladomory, prohlásil ukrajinský
premiér Volodymyr Hrojsman. Jeho prohlášení k občanům země v souvislosti
se dnem památky obětí hladomoru bylo zveřejněno na vládním webu.

„Ukrajinci vzdávají hold památce předešlým generacím, jež musely
projít nelidskými útrapami a zkouškami — hladomory," stojí v
prohlášení.

Podle Hrojsmana hladomor v letech 1932-1933 představoval „metodickou
likvidaci milionů Ukrajinců". Nicméně jak tvrdí ukrajinský premiér,
těchto hladomorů bylo několik.

Hladomor v letech 1932-1933 postihl všechny hlavní obilní regiony
Sovětského svazu: Ukrajinu, Severní Kavkaz, Nižní a Střední Povolží,
značnou část Centrální-černozemní oblasti, Kazachstán, západní Sibiř
a jižní Ural. Podle různých údajů zahynulo 7-8 milionů osob a z toho 3-3,5
milionu na Ukrajině, 2 miliony v Kazachstánu a Kyrgyzstánu, 2-2,5 milionu v
RSFSR.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Pane Hermane, máte svědomí, zajímal se čtenář. Ministr mu místo
odpovědi poděkoval

Z PROFILŮ Ministr kultury Daniel Herman usedl k počítači a začal odpovídat
na dotazy čtenářů serveru ParlamentníListy.cz. Nevyhnul se ani velmi
ostrým dotazům a zareagoval i na ironické poznámky. Odepsal mimo jiné na
otázku, zda má svědomí.

Mezi čtenáři serveru ParlamentníListy.cz pravděpodobně stále rezonuje
Hermanova návštěva na sjezdu sudetských Němců, kde člen české vlády
oslovil vysídlence či jejich potomky a omluvil se za divoký poválečný
odsun z Československa.

„Vážený pane Hermane, uvědomujete si, že Vaším neustálým
nadbíháním Němcům a převracením historie pouze štvete národy proti
sobě. Jak se můžete s čistým svědomím omlouvat za nějaké údajné
vraždy odsunutých Němců? Víte měl jsem dědu, který válku zažil a do
smrti jeho požehnaného věku 82 let to Němcům nikdy neodpustil. Uvědomujete
si, že zvěrstva páchali především oni! Že je k tomu nikdo nenutil a že
se nemohli divit těmto následkům... víte kdyby Vám před očima zabil
někdo půl rodiny, vraždil byste taky... Nejste člověk oprávněný
takovýchto prohlášení. Uvědomte si, že mluvíte za národ, ale v přesně
opačném gardu. Měl byste odejít. Každý kdo si neplní pracovní povinnosti,
v práci končí!“ spustil zostra na ministra kultury pan Václav Bílina.

Herman poděkoval občanovi za vyjádření názoru. Herman v minulosti nejednou
opakoval, že nesmíme na to tyto hrůzy zapomínat, ale musíme umět i
odpouštět.

Nejeden dotaz se týkal i kauzy Hermanova strýce Jiřího Bradyho, jenž měl
údajně dostat státní vyznamenání z rukou prezidenta republiky, ale nakonec
na to nedšlo, jelikož se jeho synovec setkal s duchovním vůdcem dalajlámou.
Herman po celou dobu trvání této kauzy trvá na tom, že mluví čistou
pravdu. Potvrdil, že sepsal dopis, v němž podpořil nominaci svého strýce
na státní vyznamenání. Na nominaci se shodla Poslanecká sněmovna a k
sepsání dopisu prý Hermana vyzval šéf hradního protokolu Jindřich Forejt.

Další otázky a odpovědi najdete zde

Nevyhnul se ani dotazům čtenářů, kteří se dovolávali listopadového
průzkumu agentury SANEP, z něhož plyne, že je hned po končícím ministru
pro lidská práva nejméně důvěryhodným ministrem vlády. Není tedy čas
rezignovat na svou funkci?

Na podobné otázky Herman odpověděl, že se snaží svůj mandát vykonávat
v souladu se svým svědomím a tak, aby zároveň vyšel vstříc svým
voličům. Ačkoli si cení různých dotazů a poznatků ke své práci,
nakonec se bude zodpovídat právě svým voličům a ti ve volbách dostanou
možnost zhodnotit jeho práci.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
V Praze se křtila Kniha Výhod pro rok 2017. Dorazil i tenista Radek
Štěpánek

V pražské restauraci Svatého Václava se uskutečnil v pondělí v podvečer
křest Knihy výhod pro rok 2017. Kmotři akce – modelky Romana Pavelková a
Iveta Vítová a tenista Radek Štěpánek – se shodli na tom, že investice
do tohoto sborníku slev se rozhodně vyplatí. Z pestré nabídky slevových
kupónů si podle nich vybere každý.

Inspirací pro vydání sborníku slevových kupónů byly pro majitele
společnosti P&Q services s. r. o., která slevovou knížku vydává, Spojené
státy, kde se koncept v raných šedesátých letech zrodil. Spolumajitel firmy
Martin Janata se s ním setkal, když mezi svými patnáctinami a dvacetinami
pobýval v zemi. Jeho spoluhráč z hokeje míval knížku slevových kupónů,
častým používáním značně sežvýkanou, pohozenou na zadním sedadle auta
a vždy, když šli někam na jídlo, vytrhl z ní kupón. Martina Janatu
zajímalo, co že to je za knížku, a tak si ji půjčil, prolistoval si ji a
takto zjistil, jak taková slevová knížka vypadá.

Před rokem a půl, když přemýšlel nad tím, co by mohlo zajímat každého
Čecha, si na ni vzpomněl. A protože u nás nic takového neexistuje, oslovil
s nápadem svého spolužáka ze střední školy a dnešního spolumajitele
společnosti Davida Nábělka. Společně se shodli, že by Čechy mohla
slevová knížka zaujmout, neboť jak je známo, jsme slevový národ. Dali
hlavy dohromady a zrodila se Kniha výhod s platností slevových kupónů na
celý rok 2016.

Do pražské restaurace Svatého Václava tak přišli pokřtít již druhý
sborník slevových kupónů. Oproti předchozímu roku si lze Knihu Výhod na
rok 2017 pořídit kromě papírové verze také jako mobilní aplikaci, a to
buď v celoroční, nebo zkušební měsíční verzi, která vyjde na 49 korun.
K tištěné i mobilní verzi dostanou zákazníci ještě bonus kartu, na niž
si mohou neomezeně tisknout zhruba 30 slev.

Obě varianty – tištěná i elektronická – obsahují stejné kupóny.
Výběr záleží na preferencích uživatelů. Kdo je konzervativní a rád si
listuje knihou, spíše využije papírovou verzi Knihy výhod, moderní
člověk může sáhnout po mobilní aplikaci. „Osobně vidím výhodu
aplikace v tom, že je anonymnější, takže pokud se někdo stydí v
restauraci vyndat klasický papírový kupón, v aplikaci ukáže obsluze jen
displej,“ poukázal Martin Janata na jednu z výhod elektronické verze
slevových kupónů.

Ty jsou v knize rozděleny do čtyř kategorií: 1. jídlo, pití, kluby, 2.
sport, relax, zábava, kultura, 3. obchody, služby, cestovky a nově přibyla
kategorie děti. Jak uvedl další ze spolumajitelů společnosti, David
Nábělek, rozptyl slev je obrovský – sahá od minimálních 20 % po zhruba
80 %. V tištěné verzi stojí Kniha výhod 499 korun, aplikace je o sto korun
levnější. Obě varianty jsou k dostání na e-shopu knihavyhod.cz, e-shopu
Activa a pobočkách řetězce Tesco.

Kniha obsahuje pestrou paletu slevových kupónů. Kmotra knihy, modelka Romana
Pavelková, jako matka zhruba ročního synka vítá zejména slevy pro děti,
protože jak zjistila, například vstupy do zábavního parku jsou relativně
nákladné. Další kmotra, modelka Iveta Vítová, která dorazila na křest
knihy s dcerkou Anetkou, souhlasí s finanční náročností aktivit a potřeb
pro děti, takže stejně jako Vítová vítá zejména dětskou sekci slev.
Třetí kmotr, tenista Radek Štěpánek, ještě děti nemá. Kupóny ale podle
svých slov využije třeba při sportu nebo placení v restauraci, kam pozve
budoucí matku svých dětí. V knize si zkrátka každý najde to své, shodli
se kmotři.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Hejtmani plánují jednání s vládou. Na pořadu dne budou železnice, inkluze
a mnoho dalšího

Železniční doprava, letecká záchranná služba, ale také žaloby v
souvislosti s církevními restitucemi budou témata, která ve středu otevřou
hejtmani na společné schůzi s vládou. ČTK to dnes řekl jihomoravský
hejtman a předseda Asociace krajů České republiky Michal Hašek (ČSSD).
Hejtmani se podle něj dotknou také odměňování v nemocnicích nebo inkluze
ve školství.

Hejtmani se s vládou sejdou už poněkolikáté. "Největší pozornost bude
věnovaná dopravě a otázce regionální železniční dopravy v návaznosti
na to, že vláda schválila nové memorandum o financování a kraje budou mít
zajištěno na 15 let financování i po roce 2019," uvedl Hašek. Právě v
roce 2019 krajům končí smlouva se současnými provozovateli regionální
železniční dopravy. "Jsme rádi, že se navázalo na původní memorandum,
které jsme vyjednali ještě s Fišerovou úřednickou vládou. Bylo by
nedůstojné, kdyby jacíkoliv hejtmani museli obcházet ministerstva a byli v
nejistotě, jak budou financované regionální železnice," řekl Hašek.

Od vlády bude chtít slyšet garanci, že od příštího roku zůstane stejný
rozsah a kvalita při poskytování letecké záchranné služby v Brně, kterou
má od příštího roku zajišťovat namísto soukromé firmy stát. V České
republice je 10 stanovišť letecké záchranné služby. Osm z nich v
současnosti provozují soukromé firmy, dvě - v Praze a Plzni - zajišťuje
stát. Nově od příštího roku státu přibudou České Budějovice a Brno, v
budoucnu chce stát zajišťovat všechna stanoviště, aby ušetřil. Hašek
bude chtít znát podrobnosti a nároky směrem k záchranné službě, kterou
kraj zřizuje, i finanční náklady na možné úpravy heliportů nebo
komunikace.

Hejtmani budou s vládou jednat také o církevních restitucích. "Jménem
asociace krajů vznesu otázku kvůli koordinovanému postupu státu, krajů,
měst a obcí vůči žalobám, které bují jako houby po dešti," řekl Hašek.
Jihomoravský kraj spolu se státem čelí žalobě Českomoravské provincie
Řádu zbožných škol - piaristů, která požaduje vydání budovy
piaristického gymnázia v Mikulově, od roku 2000 spravované krajem. Podle
Haška restituční zákon jasně vyjmenovává subjekty, které měly majetek
zabavený církvím komunistickým režimem vydat. "Povinnou osobou je stát,
nikoliv kraje, města nebo obce," uvedl Hašek. Dodal, že za majetek, který
zůstal krajům a obcím, poskytl stát velkorysou finanční náhradu. Podle
Haška jsou na tom s žalobami podobně i jiné kraje, a proto se obrátí na
premiéra Bohuslava Sobotku (ČSSD), aby se v obdobných sporech postavil za
kraje a obce.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Expert: V Kremlu sedí dva lidé, kteří vytvářejí témata pro propagandu.
Ta pak tlačí do médií. Máme důkazy

Ruská propaganda šířená po celém světě prostřednictvím různých webů
je řízena z jednoho centra spolupracovníky ruského prezidenta Vladimira
Putina. Serveru Echo24 to řekl Jevhen Fedčenko, spoluzakladatel webu StopFake.org,
který se snaží vyvracet dezinformace o dění na Ukrajině a bojovat proti
manipulacím šířeným prokremelskou propagandou. Rozhovor vznikl u
příležitosti Fedčenkovy návštěvy Prahy, kam přijel na pozvání
think-tanku Evropské hodnoty.

Podle Fedčenka je ruská propaganda organizována jak vertikálně, tak
horizontálně a využívá všech možných prostředků. „Vytvářejí
tematické rámce pro diskuse, které se snaží protlačit do různých médií.
Máme stále víc důkazů, že je to řízeno přímo z Moskvy a že jsou
angažováni lidé z prezidentského úřadu jako Alexej Gromov (zástupce
kancléře Vladimira Putina) a Timur Prokopenko (šéf oddělení vnitřních
záležitostí Kremlu), kteří to koordinují a vytvářejí témata diskusí.
Máme informace od Anonymous International, kteří nám dodali důkazy, že
jmenovaní to organizují, takže to nejsou iniciativy lidí zezdola, ale je to
řízeno shora,“ řekl Fedčenko.

Celý text je ZDE

Podle něj Anonymous se zmíněným lidem dostali do mailů a esemesek. „Například
shromáždili 48 000 textovek Timura Prokopenka. Ty zcela jasně ukazovaly, jak
vše plánoval a organizoval. A další svědectví přicházejí od ruských
novinářů, kteří se na tom odmítli podílet a odešli. Například ti, co
opustili RT a popsali, jak dostávali instrukce, jak mají referovat o Ukrajině,“
uvedl Fedčenko.

Uvedl příklad několika nebezpečných mediálních manipulací, kterých se
proruská média dopustila. „Například reportáž o tom, jak ukrajinská
armáda na východě Ukrajiny provádí genocidu. Tato reportáž připravovala
půdu pro politickou a diplomatickou ofenzivu, a přitom to byla lež,
ukrajinská armáda tam ve skutečnosti ani nebyla,“ uvedl Fedčenko.

Zaznamenal také bizarní dezinformace. Například tu, že prezident Obama
zakázal v USA hraní na balalajku.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Hawking sdělil, co se stalo před zrozením Vesmíru (VIDEO)

Cambridgeský fyzik Stephen Hawking poprvé získal celosvětovou pozornost,
když vydal svou knihu „Stručné dějiny času: od Velkého třesku do
černých děr“, ve které popsal strukturu, původ, vývoj a předpokládaný
osud vesmíru slovy pro laiky.

V exkluzívním rozhovoru pro National Geographic Star Talks známý anglický
fyzik Stephen Hawking sdělil své myšlenky o tom, co bylo před Velkým
třeskem, tj. před zrozením vesmíru.

Když tvrdí, že „nic nebylo před Velkým třeskem", Hawkin se odvolává na
Alberta Einsteina, na teorii relativity, která předpokládá, že „prostranství
a čas spoluvytvářejí tzv. „časoprostor", který není plochý, ale je
zakřivený pomocí různých záležitostí a vnitřní energie".

Hawking poukázal na to, že u příležitosti objasnění původu vesmíru se
drží „euklidovského přístupu".

„V tomto je obyčejný čas nahrazen imaginárním časem, který se chová
jako čtvrtý rozměr prostoru. V euklidovském přístupu je historie vesmíru
v imaginárním čase čtyřmístný zakřivený povrch jako povrch Země, ale
má dva další rozměry. Spolu s Jimem Hartlem (americký fyzik) jsme navrhli
podmínku „bez hranic". Hraniční podmínkou vesmíru je to, že žádné
hranice nemá," zdůraznil.

Hawking popsal „imaginární v reálném čase" jako „začátek na jižním
pólu, což je hladký bod časoprostoru, kde platí normální zákony fyziky".

„Na jižním pólu nic není a stejně před Velkým třeskem nic nebylo,"
uzavřel.

Teorie Velkého třesku převládající kosmologický model vesmíru popisuje,
jak se vesmír rozšířil z velmi vysokého a vysokoteplotního stavu zhruba
před 13,8 miliardami let.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Starosta Nového Města na Moravě: ČSSD je v Česku jedinou stranou s
komplexním programem

Rok 2015 byl podle starosty pro Nové Město na Moravě zcela jedinečný. Po
padesáti letech slibů, dohadování a čekání jsme konečně postavili a
slavnostně otevřeli Městské lázně. Jaký bude letošní rok? A co nového
chystá radnice do budoucna? Nejen o tom jsme si povídali s Michalem Šmardou (ČSSD).
Zajímalo nás také, jak hodnotí složení kandidátky ČSSD pro krajské
volby na Vysočině, kterou i přes usnesení strany nekumulovat funkce vede
hejtman a poslanec Jiří Běhounek. A nejen to...

Pane starosto, jak byste v krátkosti charakterizoval uplynulý rok? Byl pro
město z hlediska rozvoje rokem úspěšným?

Rok 2015 byl pro Nové Město na Moravě zcela jedinečný. Po padesáti letech
slibů, dohadování a čekání jsme konečně postavili a slavnostně
otevřeli Městské lázně. Moderní zařízení nabízí návštěvníkům
plavecký a rekreační bazén, whirlpool, saunový svět, masáže, koupele a
fitness. Stavba nás přišla na 99 milionů korun a je největším projektem,
který město kdy realizovalo. Jsem moc rád, že se nám podařilo splnit slib
a vše zvládnout ve vysoké kvalitě, za rozumných nákladů a bez toho,
abychom město přivedli do finančních problémů.

Blíží se krajské volby, v nichž se i vy sám na spodním místě
kandidátky budete ucházet o přízeň voličů. Nejste umístěním na
kandidátce zklamán? Měl jste vyšší ambice?

Letošní krajské volby budou především hodnocením osmi let práce
sociálnědemokratické rady kraje. Proto je správné, že v čele kandidátky
stojí současní radní. Z našeho regionu jsou to náměstek hejtmana
Vladimír Novotný, který je spojen s dobrým a transparentním hospodařením
kraje, a Petr Krčál, který zvládl vynikajícím způsobem zajistit
transformaci a rozvoj sociálních služeb. Já bych v těchto volbách chtěl
účastí na kandidátce spíše symbolicky podpořit sociální demokracii a
její program pro Vysočinu.

Jak vy osobně vnímáte to, že je lídrem strany opět Jiří Běhounek, a to
i přesto, že usnesení strany zavazuje své členy k tomu, aby nekumulovali
funkce? Neprotiřečí si tak strana? Připomeňme, že Jiří Běhounek byl
jediný hejtman, který rozhodnutí většiny členů nerespektoval.

Jiří Běhounek je dobrý hejtman. Dokázal dát do pořádku všechny krajské
nemocnice, zajistil udržení kvality zdravotnické péče, Vysočina perfektně
čerpá evropské dotace, je lídrem informačních technologií a bez
problémů funguje veřejná doprava ve všech částech kraje. Pokud by Jiří
Běhounek odešel z funkce hejtmana, byla by to pro kraj velká ztráta,
dokáže táhnout věci dopředu a tvrdou prací motivuje k výkonu i ostatní.
Proto má moji plnou podporu. To, že pan hejtman nedodržel po parlamentních
volbách stranické usnesení, považuji za zbytečnou chybu. Na druhé straně
je fakt, že je to jediná zásadnější chyba, kterou mu za těch osm let
vyčítám. A musím říct, že u většiny politiků těch chyb dokážu
vypočítat mnohem víc.

V jaké kondici je podle vás ČSSD před nadcházejícími krajskými volbami?
Troufnete si odhadnout, kolik hejtmanských křesel získá?

Sociální demokracie je v současné době jedinou politickou silou u nás,
která má rozumný, promyšlený a komplexní program pro Vysočinu i pro
Českou republiku. Lidé mají zkušenost s tím, že sociální demokraté
dokážou bez velkohubého křiklounství řešit těžké situace a složité
problémy. Pokud tedy nebude ČSSD dělat moc chyb, měla by mít slušný
výsledek. Počet hejtmanů nebude záležet jen na centrální politice, ale
především na zkušenostech lidí v jednotlivých krajích. Myslím si, že na
Vysočině vyhrajeme a Jiří Běhounek bude i nadále hejtmanem. Celkem
odhaduji, že ČSSD získá minimálně pět hejtmanů.

Hromadná doprava ve městě se osvědčila. Na radnici ale stále chodí od
občanů podněty na změny. Plánujete tak v nejbližší době nějaké
úpravy či posílení některých spojů?

Když jsme před třemi lety s městskou dopravou začínali, měli jsme řadu
pochybností a nebyli jsme si jisti úspěchem. I proto se postupně měnily
jízdní řády, trasy i časy odjezdů. Většině připomínek Novoměšťanů
se nám podařilo vyhovět. Přesto stále zbývá několik úkolů, které jsme
zatím nezvládli. Nejdůležitějším je zřízení zastávek na Betlémě, na
Holubce a doufám, že i na Brožkově kopci. Nové Město leží v nádherné
krajině a je pravým srdcem Vysočiny. Pár slušných kopečků je tak i ve
městě a pro starší lidi může být cesta do nemocnice nebo na náměstí
obtížná. Proto je zajíždění autobusu právě na tyto kopce důležité.
Betlém bychom snad měli zvládnout již příští rok.

Jaké jsou vlastně náklady na provoz a pokryjí je ceny z jízdenek?
Případně plánujete v tomto směru nějakou změnu?

Hromadnou dopravu v NMNM provozuje v současné době společnost ZDAR, a.s.
Podařilo se nám vysoutěžit velice slušnou cenu a náklady na provoz jen
mírně přesáhly milion korun. Příjmy z jízdenek pokryjí necelou třetinu
této částky. Vše se samozřejmě může změnit, pokud budeme prodlužovat
trasy a zajišťovat dopravu do dalších částí města. Zatím jsou však
čísla lepší, než jsme očekávali, proto není změna nutná.

A neuvažujete některé občany, například důchodce či děti, od poplatku
oprostit?

Základní cena není vysoká. Jízdenka stojí 10 Kč a zlevněná pro mládež
a seniory 5 Kč. Děti do šesti let a zdravotně postižení pak už dnes
jezdí zcela zdarma. Máme docela dobře fungující systém slev spojených s
Novoměstskou kartou. Ta každému zajistí dopravu a poplatek za komunální
odpad zcela zdarma, 25% slevu v Městských lázních a mnoho dalších slev v
zařízeních města.

Podařilo se radnici získat dotaci na dvaadvacet nových bytů pro seniory nad
šedesát let, které by měly vzniknout v lokalitě pod nemocnicí?

To bohužel zatím nevím. Snažíme se vybudovat nejen tento dům pro
komunitní bydlení seniorů, ale ve spolupráci s diakonií i dům se
zvláštním režimem pro lidi trpící Alzheimerovou chorobou nebo s Krajem
Vysočina chráněné bydlení pro lidi s mentálním a kombinovaným
postižením.

Nové Město na Moravě ve spolupráci s Krajem Vysočina chystá i další
projekty týkající se sociální oblasti. Co nového ale plánujete pro mladé
rodiny s dětmi?

V roce 2014 se nám podařilo vybudovat tři nové třídy mateřské školky a
každoročně nám přibude nějaké to dětské hřiště. Rádi bychom
pokračovali v budování hřišť a venkovních odpočinkových zón pro
seniory, chceme také zřídit workoutové hřiště pro mladé a aktivní
dospělé. V letošním roce docela dost peněz investujeme do zlepšení
podmínek v našich základních školách. Od roku 2017 bychom rádi umožnili
maminkám využít naší školky pro děti od dvou let a možná i mladší.
Rozšiřujeme i nabídku Domu dětí a mládeže, kde se nově snažíme
nabízet programy pro všechny generace a pro maminky s dětmi. Slíbili jsme
vybudování sportovní haly, pomůžeme vzniku nových lokalit pro výstavbu
rodinných domů. Velkým úkolem je vybudovat kompletně nové prostory pro
Základní uměleckou školu Jana Štursy, která patří k nejlepším na
Vysočině. V Novém Městě a okolí jsou již dnes zajímavé pracovní
příležitosti, rozvíjející se firmy a příjemné podmínky k životu.
Chceme proto pomoci zajistit nové prostory pro rozvoj podnikání, aby dobře
fungující novoměstské firmy nemusely za svým rozvojem chodit jinam.

Otázka na závěr. Na co nového se mohou občané těšit letos?

Letos investujeme zejména do základních škol a do infrastruktury v
místních částech. Vybudujeme propojovací krček mezi základní školou,
školní jídelnou a gymnáziem, postavíme nový chodník v Olešné,
připravíme projekty na vybudování parkovacích míst na Sportovní a
Tyršově ulici. Rozhodneme o tom, zda ve sportovní hale vybudujeme i
horolezeckou stěnu a koupíme budovu VZP na náměstí, ve které bude v
budoucnu umístěna základní umělecká škola. Nová překvapení náš
čekají i na singltrecích v Cykloaréně Vysočina, kde si zábavy a
adrenalinu užívá čím dál více lidí. Rád bych také všechny milovníky
sportu pozval na mistrovství světa horských kol, které se koná na přelomu
června a července. Vstupenky jsou už skoro vyprodány a kapacita je omezená.
Mistrovství světa je největší sportovní akcí roku v České republice a
můžeme fandit nejen Jardovi Kulhavému, ale i Kateřině Nash. Každý večer
bude zakončen skvělou pařbou a fajn kulturním zážitkem – můžeme se
těšit na Vojtu Dyka s B-side bandem, Tři sestry, Dana Bártu s Alicí a na
závěr na kapelu NOHA. Konec letošního roku bude opět ve znamení
světového poháru v biatlonu. Letos by měl být poprvé využit sníh z nově
vybudovaného zásobníku, který je zřejmě největší svého druhu na
světě. I zde se dá čekat, že bude vyprodáno dlouho před samotnými
závody. Proto radím každému, kdo nechce přijít o skvělou biatlonovou
atmosféru ve Vysočina aréně, ať si vstupenky zajistí raději hned.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Aktivity Trumpova týmu se jen málo liší od kurzu Obamy, prohlásil Lavrov

Taktika týmu amerického prezidenta Donalda Trumpa se jen málo liší od kurzu
administrativy exprezidenta Baracka Obamy, prohlásil ruský ministr zahraničí
Sergej Lavrov.

Podle jeho názoru mají mnohé konkrétní aktivity nynější americké vlády
setrvační povahu.

„Víc než to, Washington podniká na podnět protiruské lobby stále další
nepřátelské kroky v různých sférách," řekl ministr v interview pro
italský list Libero.

Podle Lavrova byl kvůli této protiruské hysterii přijat zákon O čelení
nepřátelům Ameriky prostřednictvím sankcí.

„Bezprecedentním útokem bylo zavření americkou vládou ruského
generálního konzulátu v San Francisku a zabavení pěti diplomatických
objektů, jež jsou státním majetkem RF," řekl na závěr Sergej Lavrov.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Tohle jste měli vědět! Profesor – právnický kmet potápí kandidaturu
Mirka Topolánka

ROZHOVOR I když Ministerstvo vnitra trvá na stanovisku, že jeden
zákonodárce může podepsat kandidaturu více uchazečům o Pražský hrad,
odborník na ústavu profesor Václav Pavlíček je stále přesvědčen, že to
je nejen v rozporu se zákonem, ale i s logikou. „Přece nebudu někoho
navrhovat a současně neřeknu: Já za tebou stojím, a zároveň proti tobě
podporuji tvého protikandidáta,“ argumentuje v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz uznávaný právní expert. Pokud by takový názor
zvítězil, byla by ohrožena kandidatura dvou uchazečů – expremiéra Mirka
Topolánka a bývalého velvyslance Pavla Fischera.

V médiích jste dal najevo, že nesouhlasíte s Ministerstvem vnitra, protože
podle vašeho právního názoru nemohou senátoři ani poslanci podpořit víc
než jednoho prezidentského kandidáta. Proč?

Zákon v paragrafu 21 odstavce 2 říká, že navrhující poslanci,
navrhující senátoři nebo navrhující občan mohou podat pouze jednu
kandidátní listinu, kandidát může být uveden pouze na jedné kandidátní
listině. Ministerstvo vnitra k tomu poskytlo první výklad při minulé volbě
prezidenta. Tehdy jednoznačně řeklo, že zákonodárce může podpořit jen
jednoho kandidáta. Ale teď je výklad Ministerstva vnitra opačný. Měli
bychom zajistit nějakou právní jistotu.

Vy se tedy přikláníte k tomu výkladu, který ministerstvo poskytlo před
pěti lety?

Já jsem přirozeně přesvědčen, že návrh může podat jen jeden senátor
jednou. Jednak proto, že je to v zákoně, ale také proto, že je to logické.
Přece nebudu někoho navrhovat a současně neřeknu: Já za tebou stojím, a
zároveň proti tobě podporuji tvého protikandidáta. To postrádá jakoukoli
logiku.

Ale jak je to v případě občana? Ten také může podepsat petiční archy
jen jednomu uchazeči o Pražský hrad?

To se týká i občana, ale ne v případě petentů. Zákon mluví o občanovi,
protože navrhovatelé jsou poslanci, senátoři a občan, který musí mít
další petenty, ale v zákoně se mluví jen o něm. U těch petentů,
normálních občanů, kteří podepisují petici, je to jiné. Tam je to
mírnější. Ale když to vezmu z jiného hlediska, z hlediska argumentace
pracovníků ministerstva v současné době, že o tom stejně rozhodnou
voliči, tak to vůbec zpochybňuje, proč by se mělo zkoumat, jestli všichni
petenti splňují všechny náležitosti, protože by platilo, že to není
důležité, protože o tom rozhodnou voliči. Ale argumentace musí mít logiku.
Podle mého názoru je tato argumentace v rozporu nejen s textem zákona, což
oni ve svém posledním stanovisku uznávají, ale postrádá i logiku. Podle
této logiky by stačilo, kdyby se na listině vyměnil jeden z podpisujících,
a už je to úplně jiný návrh. Proto je můj názor jednoznačný. Navíc si
myslím, že Ministerstvo vnitra nemůže při nezměněné textaci zákona a
navazujících zákonů libovolně měnit výklad.

Jaký by to podle vás mělo mít důsledek pro kandidáty, na jejichž nominaci
se podíleli stejní zákonodárci, kdyby se potvrdilo vaše právní stanovisko,
že senátoři mohou podepsat podporu jen jednomu kandidátovi o prezidentský
úřad? Objevuje se řada otázek, jestli by mělo Ministerstvo vnitra vyřadit
oba kandidáty, které podpořili stejní senátoři, nebo jen jednoho. Ale pak
vyvstává další problém, zda vyřadit ze hry toho prvního, nebo druhého.

Já bych to nechal na rozhodnutí soudu nebo Ministerstva vnitra. Protože je
fakt, že takový návrh nesplňuje náležitosti, protože v té skupině jsou
vždycky osoby, které nesplnily požadavek, že mohou podepsat jen jeden návrh.

Ale vzhledem k výkladu Ministerstva vnitra, který se zveřejnil už měsíc
před registrací kandidátů na dotaz ČTK, jednali senátoři i kandidáti v
dobré víře. Odvolávají se na něj i senátoři. Například senátor
Czernin prohlásil, že kdyby mu to výklad ministerstva neumožnil, nepodepsal
by podporu dvěma uchazečům o post prezidenta. Kdyby výklad ministerských
úředníků nebyl správný, proč by měli za jejich chybu pykat
prezidentští kandidáti? Zvlášť když už dnes nemají možnost ani chybu
napravit a sehnat si podpisy jiných senátorů.

Zákonodárci by snad měli vědět, jaký zákon schvalovali.

Ale všichni, kteří jsou dnes v Senátu, tam před pěti lety neseděli a
zákon neschvalovali. Zrovna například pan Czernin.

Já vím. Ale zákon byl v letošním roce novelizován, i když v jiných
ustanoveních než v tomto, ale senátoři dostali kompletní znění zákona.
Když se zákon novelizuje, dostanou senátoři k dispozici celkové znění.

Ale všichni senátoři přece nejsou právníci. Navíc, komu mají věřit,
když se ve výkladu zákona neshodnou ani sami odborníci na ústavní právo?
I mezi nimi jsou rozdílné názory na výklad zákona. Nemají se tedy
zákonodárci a kandidáti řídit výkladem Ministerstva vnitra, které je
garantem prezidentské volby?

Zákonodárci mají parlamentní institut. K čemu je tedy ten aparát, když je
neupozorní? Možná se ani odborníků nezeptali. Navíc říkám, že
postrádá logiku, abych někoho navrhl a zároveň mu navrhl protikandidáta.
Koho tedy vlastně podporuji? A když to státní orgán řekl předtím
opačně a novináři to vědí, tak by to mnohem spíš měli vědět
zákonodárci. MF Dnes měla obě stanoviska. Tak proč by je neměli mít oni?

Já myslela, že v takovém případě platí novější výklad. Myslíte, že
kdyby se tímto problémem zabýval soud, že by nepřihlédl k tomu, že
státní orgán jako Ministerstvo vnitra, kam kandidáti odevzdávají listiny,
vydal jednoznačné stanovisko a zákonodárci i kandidáti se jím řídili?

Podle mne ne, protože mají zkušenosti s Ministerstvem vnitra, že při
minulých prezidentských volbách při kontrole petičních archů neplatné
podpisy sčítali místo toho, aby je dělili. To byl také výklad Ministerstva
vnitra, který byl potom oprávněně napaden. A teď by se Ministerstvo vnitra
mělo aspoň vyjádřit, proč tehdy mělo jiný výklad než dnes. Náměstek
ministra Mlsna je podle mého názoru kvalifikovaný, o jeho kvalifikaci ani na
chviličku nepochybuji, to je velmi chytrý člověk.

Není problém, že každý takový případ snižuje důvěryhodnost státní
správy? Může člověk důvěřovat výkladům zákonů, které dělají
ministerstva, nebo se má raději obrátit na soud?

Jistě to snižuje důvěryhodnost. Kvůli tomu je soudní přezkum, který
umožňuje, že se lidé mají možnost obrátit na soud. To je asi jediná
cesta. Každý se může domáhat stanoveným postupem svého práva.

Nemohou takové pochybnosti o platnosti či neplatnosti podpisů některé
prezidentské kandidáty poškodit, protože je lidé nebudou volit s obavou,
že budou třeba vyřazeni? I kdyby se obrátili na soud, aby dal jasné
stanovisko, nebude to trvat dlouho?

Stanoviska Ministerstva vnitra a Nejvyššího správního soudu jsou ve dnech.
Lhůty jsou tam krátké, tam by se mělo rozhodovat rychle.

Měli by se tedy na soud obrátit ve vlastním zájmu sami kandidáti, kterých
se to týká?

To nevím, jakým způsobem; nerad bych radil, jak mají postupovat. Stejně,
jak se to řešilo s počítáním neplatných hlasů na petičních arších,
tak by se to mělo řešit nyní, když taková pochybnost vznikla v důsledku
nejednotného výkladu Ministerstva vnitra. Fakt je ten, že resortně za to
odpovídá tento orgán, ten podává vysvětlení. Ale já se nemohu smířit s
tím, že je to v rozporu nejen s ustanovením zákona, ale s ustanovením,
které se týká počítání petentů. Argumentace, která je použitá, by
znevažovala význam, že jich tam musí být padesát tisíc. Protože když
nejsou schopni zvážit tohle u deseti senátorů, proč řešit padesát tisíc
podpisů? To se mně zdá naprosto nelogické.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Branný výbor povede Černochová (ODS), nechce z něj mít bojiště

Předsedkyní sněmovního výboru pro obranu dnes byla zvolena jeho dlouholetá
členka Jana Černochová (ODS). V souladu s dohodami poslaneckých klubů byla
jedinou adeptkou, v tajné volbě získala 15 ze 17 hlasů. Členům výboru
řekla, že z něj nechce mít bojiště. Ráda by prosadila uzákonění
minimálních výdajů na obranu a jednodušší schvalování armádních misí,
uvedla ČTK.

Obě úpravy prosazovala Černochová spolu s kolegy z výboru už v závěru
minulého volebního období Sněmovny, dolní komora je ale nestihla projednat.
První z úprav má zajistit, aby výdaje na obranu neklesly pod dvě procenta
hrubého domácího produktu. Ústavní novela by pak měla zajistit, aby vláda
mohla sama rozhodnout o vyslání vojáků do záchranné mise v zahraničí
nebo do misí v rámci sil velmi rychlé reakce NATO.

Předsedkyně výboru by byla ráda, aby se jeho členové na těchto úpravách
shodli a o dohodu se snažili i v budoucnu. Nechtěla by „dělat z výboru
bojiště“. „Nejdůležitější je, abychom se tady neštengrovali na
tématech, která nejsou podstatná. Dělat si politiku na oblasti bezpečnosti
a obrany by bylo špatně,“ uvedla politička.

Černochová je zároveň starostkou Prahy 2. Vedení ministerstva obrany i jeho
kontrolního orgánu budou mít poprvé na starosti ženy, pokud se ministryní
obrany ve vládě předsedy ANO Andreje Babiše stane dosavadní ministryně pro
místní rozvoj Karla Šlechtová (za ANO).

Výbor pro obranu je zatím sedmnáctičlenný, v příštích dnech by ho ale
měl posílit ještě poslanec ODS Pavel Žáček.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Lůza už zase otáčí kolem dějin. Totální nářez k výročí sametové
revoluce, který poněkud zapadl

Tichá revoluce v listopadu. Esej na téma 17. listopad 1989 sdílel na svém
facebookovém profilu režisér a producent David Martinek.

„Jestli si něco vybavím jako první silný moment z listopadu 1989, tak
úlek, když se na obrazovce objevil dnes už ikonický záběr rozzuřeného
policajta, který obuškem prásknul do kamery,“ zmínil úvodem Martinek.
Vzpomíná na pád komunistického režimu, kdy žil v Ostravě a vojákoval v
Třebíči.

„O Havlovi se nemluvilo a o disidentech se ani nevědělo. Na politiku svorně
nadávali všichni. Stejnou měrou jako na ni kašlali. Vtipů na Husáka bylo
nepočítaně a každý den lidová tvořivost přinesla novou, pekelně
vytříbenou urážku systému a jeho šedivých bezvýrazných představitelů,“
uvedl mimo jiné Martinek. Demonstrace se podle něj v Ostravě neřešily.
Vědělo se o nich, ale také se vědělo, že jsou to spíš akce studentů.

„Pro Ostravu byl v tu dobu významný Nohavica. Lendl. Baník. Navrátilová.
Rotunda. Spolek. Boccaccio. A Mamula, ten nechvalně, protože nutil lidi chodit
do práce i v sobotu a zdarma a burcoval a provolával slávu stachanovcům, i
když všichni moc dobře věděli, že na strojích z éry Rothschildů už
Západ nikdy nikdo nedožene. ... Myslím, že lidé zbystřili v okamžiku, kdy
‚dederoni‘, jinak východní Němci, začali hromadně přelézat plot
velvyslanectví Spolkové republiky a prostřednictvím diplomatické cesty
emigrovat na Západ. Bylo to nepochopitelné. Nechávali po ulicích Prahy
klidně stát i své trabanty a v obrovském množství odcházeli na Západ,“
vzpomíná dále Martinek.

„A pak náhle, jako zjevení, všichni uviděli v televizi ty podivné a
neobvyklé záběry. Jak režim surově mlátí lidi. V Praze,“ uvedl s tím,
že to bylo nepochopitelné.

„Podobně jako dnes, Česká televize i tisk průběh demonstrací komentovaly
jednoznačně ve smyslu panujících pořádků. Zaprodanci, lůza, delikventi,
pomatenci, revanšisté, inspirovaní centrálami a západními rozvědkami.
Mladí lidé, veksláci, příživníci. Byli jsme zvědaví. Co na to řekne
Jakeš. Bilak. Indra, Husák. A Kabrhelová, soudružka. Všechny ty
nenáviděné šedivé ikony nenáviděného šedivého systému, který kdysi
sám sobě zlomil vaz podrobením se a podřízením se Sovětskému svazu
Jenže oni neřekli nic,“ dodal.

„V té chvíli přišel Havel. Havel přišel totiž s novým jazykem. A
neobvykle pravdivým popisem skutečnosti. Po létech zakrývání pravdy se
náhle vynořil člověk, který neuhýbal. Mluvil pravdu a říkal ji tak
krásnými, silnými a pravdivými slovy, až se tajil dech. Havel říkal
jasně: Tenhle režim půjde ke dnu a já jsem ten, kdo vás tímhle provede.
Už jsem seděl, vydržel jsem, nemají mi co vzít. Jdu do toho,“ zmínil.

Vystrašená masa, která přestala myslet

Následně se ve svém textu přesouvá do roku 2016. „Svět se úplně
změnil. Sovětský svaz, ta temná říše na východě zmizela. Zmizely i
jiné věci. Třeba ty nevzhledné fasády domů. Zmizely ty obludné rudé
transparenty a všudypřítomné hvězdy. Jsme na Západě. Jsme přes sítě ve
spojení s tisícovkami lidí, kteří se svobodně vyjadřují ke světu a
nepřijde za úsvitu žádný fízl, který by člověka odvezl volhou na
vyšetřovnu, aby mu tam obuškem vyrazil zuby, když nahlas řekneš svůj
názor. Můžu dříve naprosto nemyslitelné. Založit si firmu, hospodu,
vydavatelství. Číst si co chci, koukat na co chci. Myslet si, co chci.
Vyrábět, prodávat, vydělávat peníze. Zdá se, že bychom mohli být
šťastni,“ tvrdí Martinek s tím, že však šťastni nejsme.

Jsme, jak tvrdí, oběťmi vlastního sobectví, nezájmu, strachu, vypjaté
individuality. „Z lidí, kteří postávali před prodejnami knih, hltali
básně a zasvěceně komentovali peripetie Mišíka, Hrabala nebo Párala s
režimem, je vystrašená masa, která přestala číst a myslet. Máme
nablýskanou realitu, ale všichni cítí a vědí, že pozlátko, vybagrované
z útrob země a sešité za pár šupů někde v Bangladéši ubohými lidmi,
kteří dělají v nelidských podmínkách, má nulovou nebo jen pomíjivou
hodnotu. Země je cizí," tvrdí. Podle jeho slov jsme si vyprodali zemi, lidé
pracují za málo, jsou každodenně okrádáni na platech, důstojnosti i na
lidství.

„Hodně lidí trpí beznadějí a zoufalstvím a strachem. A dlouhá léta
jsme jim říkali, že si za to mohou sami. A titíž, kteří to jedněmi ústy
tvrdili, druhou rukou kradli ze společného, nebo vyprodávali stát, jeho
sílu, vitalitu za relativně drobné. Komukoliv, kdo byl ochotný zaplatit. A
ještě se dlouho tvrdilo, že to tak musí být a nejde změnit,“ dodal.

Lůza otáčí kolem dějin

A vyzval k tomu, aby se začalo znovu a lépe. „Možná je čas začít nahlas
říkat představy a hodně smělé vize, ve kterých lidé hrají prim. Možná
se musíme naučit říkat, jak to chceme, vyhádat si, vydiskutovat, nebo i
vybouřit na vrchnosti, na vládě, nebo na světu místo pro vlastní existenci.
Možná je čas vzít si tenhle stát za svůj. Ne jako něčí indiferentní
erár, ale jako můj stát. Tady bydlím, dělám, vyroste tady moje dcera. Tak
ok, pak ale nejen chci a požaduji. Ale i něco pro stát, polis, obec sám
dělám. Nakonec. Ten Havel, ten davový hypnotizér a řečník, ve svých
knihách, úvahách, esejích a projevech mluvil o tom, že chce občanskou
společnost,“ dodal se slovy, že on ji vidí a vnímá.

„A stejně jako v roce 1989 je to tahle lůza, ten opovrhovaný plebs, který
otáčí kolem dějin. Není slyšet cinkání klíčů. Jen tiše, v každém
koutku republiky, je slyšet ťukání klávesnic. A to je na tom dokonalé,"
uzavřel.

Celý příspěvek Davida Martinka:

Tichá revoluce v listopadu (esej na téma 17. listopad 1989)

Jestli si něco vybavím jako první silný moment z listopadu 1989, tak úlek,
když se na obrazovce objevil dnes už ikonický záběr rozzuřeného policajta,
který obuškem prásknul do kamery. Záběry na kordón policistů, který
obušky a radlicemi potlačuje demonstraci znala v té době většina lidí jen
ve spojitosti s kapitalismem. Potlačování demonstrací měli lidé v hlavách
spojené v Pinochetovým Chile. Možná s Margaret Thatcherovou. Byla to
obvyklá masáž, kterou socialistický režim rád pouštěl do éteru, aby
ilustroval, jak je kapitalismus životu téměř nebezpečný. Bylo to
šokující. Skutečně šokující.

Po prázdninách 1989 už komunistický režim zažíval otřesy ve všech
státech východní Evropy. Mezi lidmi se šeptalo a vědělo o samizdatech, o
Solidaritě, zakázaných autorech, prominentních emigrantech, které
komunisté důsledně vymazávají z veřejného života. Většina lidí také
velmi dobře věděla o vysílání Svobodné Evropy a Hlasu Ameriky. Vědělo
se i o Chartě77 a výzvě 2000 slov, kterou tehdejší tisk označil jako
revanšistický pamflet, ale který běžně koloval mezi lidmi na cyklostylu a
v opisech. Četl jsem to. A napsal panu šéfredaktorovi Nové svobody, aby jej
otiskli. Proč by ne, když se režim jevil jako věčný a na věčné časy;
přišlo mi tedy v mých 18 normální, že se zveřejní i text, který sebou
nese polemický obsah. Odpověděli mi. Asi jsem jim svým naivním idealismem
přišel spíš k smíchu, ale odpověděli. Že se nechtějí podílet na
šíření podvratných myšlenek. A abych studoval.

Žil jsem v Ostravě. A vojákoval v Třebíči. Ostrava byla velmi temné
místo. Doslova. Po setmění se město hýbalo opilými a veselými lidmi,
všudypřítomný cvrkot, prosycený zápachem smogu, cigaret, piva a kořalky
doprovázel divoké večírky v hospodách, plné umaštěných, veselých,
opilých lidí, jejichž jedinou starostí bylo, jak se vyhnout zítřejší
šichtě. O Havlovi se nemluvilo a o disidentech se ani nevědělo.

Na politiku svorně nadávali všichni. Stejnou měrou jako na ni kašlali.
Vtipů na Husáka bylo nepočítaně a každý den lidová tvořivost přinesla
novou, pekelně vytříbenou urážku systému a jejich šedivých
bezvýrazných představitelů.

Ostravu reprezentovala burza. Jakýsi sobotní ostrůvek kapitalismu, kde se
dalo pořídit zboží z Turecka, Maďarska a Polska, koupit džíny, balení
„fáčka“, mýdla v pěkném obalu, digitálky, parfémy, kazeťák, video,
desky nebo třeba pěkná trika. Kontrast mezi zoufalstvím běžných obchodů
a atraktivním zbožím, prodávaným z rozložené deky byl viditelný. A
názorně vysvětloval rozdíl mezi západem a východem.

Ostrava demonstrace neřešila. Vědělo se i o nich, ale také se vědělo, že
jsou to spíš akce studentů a ve většině jim nikdo moc nepřikládal
žádný větší význam. Pro Ostravu byl v tu dobu významný Nohavica. Lendl.
Baník. Navrátilová. Rotunda. Spolek. Boccaccio. A Mamula, ten nechvalně,
protože nutil lidi chodit do práce i v sobotu a zdarma a burcoval a
provolával slávu stachanovcům, i když všichni moc dobře věděli, že na
strojích z éry Rothschildů už západ nikdy nikdo nedožene.

Myslím, že lidé zbystřili v okamžiku, kdy „dederoni“, jinak východní
Němci, začali hromadně přelézat plot velvyslanectví spolkové republiky a
prostřednictvím diplomatické cesty emigrovat na západ. Bylo to
nepochopitelné. Nechávali po ulicích Prahy klidně stát i své Trabanty a v
obrovském množství odcházeli na Západ.

Československá televize o tom informovala velmi střídmě. A pak náhle, jako
zjevení, všichni uviděli v televizi ty podivné a neobvyklé záběry. Jak
režim surově mlátí lidi. V Praze.

Bylo to nepochopitelné. V knedlíkové realitě ospalého socialistického
Československa, s režimem, jehož oprýskaná fasáda nabízela místo neonů
jen rudé transparenty se zašedlými milionkrát omletými frázemi o pokroku,
budování, společném úsilí a závěrech komunistických sjezdů, jejichž
smysl nechápal už naprosto nikdo, se odehrával reálný střet s
komunistickým režimem.

Podobně jako dnes Česká televize i tisk průběh demonstrací komentovaly
jednoznačně ve smyslu panujících pořádků. Zaprodanci, lůza, delikventi,
pomatenci, revanšisté, inspirovaní centrálami a západními rozvědkami.
Mladí lidé, veksláci, příživníci.

Byli jsme zvědaví. Co na to řekne Jakeš. Bilak. Indra, Husák. A Kabrhelová,
soudružka. Všechny ty nenáviděné šedivé ikony nenáviděného šedivého
systému, který kdysi sám sobě zlomil vaz podrobením a podřízením se
Sovětskému svazu.

Jenže oni neřekli nic. V roce 1948 byli lidi jako Zápotocký, Gottwald,
Svoboda, Kopecký, Slánský relativně mladí. Nebezpeční chlapi, kteří
prošli zkušeností z ruské fronty. Říká se, že kdo viděl, co se dělo na
Dukle, byl doživotně poznamenaný. A neřešil drobnosti jako starost o život.
Měli chuť se rvát a vyhrát. A vyhráli to. V roce 1968 už to byli jiní
komunisté. Dubček, Smrkovský, Černík nebo Kriegel chtěli být demokraty.
Chtěli to zkusit jinak. Možná, kdyby jim to vyšlo, tak jsme byli
nejmodernější a nejbáječnější zemí východu. Burzy by byly jinde, od
nás by jiní kupovali „západní zboží“ a přes hranice by nám
záviděli západní videoklipy, jako jsme záviděli my Polákům Katowice
Dwojku.

V roce 1988 byli komunisté staří. Jednoduše zestárli. Jako nedemokratická
strana si přirozenou výměnu kádrů nemohli dovolit. Natož soupeření
koncepcí, které by jim zajistilo, že v čele strany bude vždycky nějaký
ten charismatický lídr, jakým byl třeba Svoboda, kterého lidé přirozeně
milovali a ctili.

Jejich debaty o systému vždy zahrnovaly drakonické metody. Tresty. Věznění.
Popravy. Když spolu soupeřila dvě křídla, to poražené muselo obvykle
emigrovat. Nebo dopadlo jako Slánský. Takhle si sami mezi sebou spolehlivě
vykopali hrob. Když se v roce 1989 jejich systém začal vlastní vahou
sesouvat, nebyl tam už nikdo, kdo by dokázal sešupu zabránit, nebo jej i jen
usměrnit.

V té chvíli přišel Havel. Bylo to stejné zjevení, jako předtím záběry
policajtů, mlátících studenty. Havel přišel totiž s novým jazykem. A
neobvykle pravdivým popisem skutečnosti. Po létech zakrývání pravdy se
náhle vynořil člověk, který neuhýbal. Mluvil pravdu a říkal ji tak
krásnými, silnými a pravdivými slovy, až se tajil dech. Jako by dítě
řeklo Král je nahý.

Nikdo nemohl tušit, že Havel se nezjevil ze vzduchoprázdna. Že je to
profesionál, divadelní dramaturg, zvyklý pracovat s texty, zvyklý
poměřovat každé slovo silou intelektu a pracemi světových spisovatelů,
politiků, myslitelů, se kterými tiše soupeřil. Že je to člověk, který
se zapojil do dění už před 1968, kde vedl pankáčsky odvážné projevy na
oficiálních sjezdech spisovatelů, na kterých se utvářel celospolečenský
kurz. Že psal dopisy Husákovi, setkal se jako představitel opozice s
Mitterandem, cituje jej zapovězená Svobodná Evropa. Že se za své
přesvědčení nechal zavřít. A že je to také potomek prvorepublikového
podnikatelského elitního podnikatele Havla, kterému patřila Lucerna i
Barrandov.

Vzpomenu si na tehdejší kamarádku a zároveň mladou soudružku, která mi
vysvětlovala, co je to za člověka. Pochopil jsem, že z toho muže mají
komunisté skutečný strach. Až později mi došlo proč. Česká a slovenská
skeptická většina nevěřila, že by se režim nějakým záhadným způsobem
kdy mohl změnit. Měli jsme ho na věčné časy a ani Charta, ani 2000 slov na
tom nic změnit nemohla. Od revolty v roce 1968 uběhlo spoustu času a
Husákovi se skutečně podařilo režim normalizovat. Doma měli všichni
poschovávané pásky s Karlem Krylem, každý si zanadával potichu doma u
televize a zajásal, když jsme to natřeli Rusům v hokeji, ale to bylo tak
všechno. Havel říkal jasně. Tenhle režim půjde ke dnu a já jsem ten, kdo
vás tímhle provede. Už jsem seděl, vydržel jsem, nemají mi co vzít. Jdu
do toho. Lidé v revolučních dobách potřebují vůdce. Někoho, kdo má
odvahu. Kdo mluví pravdu.

Je rok 2016. Svět se úplně změnil. Sovětský svaz, ta temná říše na
východě zmizela. Zmizely i jiné věci. Třeba ty nevzhledné fasády domů.
Zmizely ty obludné rudé transparenty a všudypřítomné hvězdy. Jsme na
západě. Je naprosto normální vyrazit si do obchodů, přetékající
nádherným zbožím, krásně prosvětlených, čistých, s ochotnými
prodavačkami. Máme drahá a krásná auta. Kdokoliv chce a má dost peněz,
může si na víkend odletět do Londýna, Vídně, nebo třeba do New Yorku.
Jsme přes sítě ve spojení s tisícovkami lidí, kteří se svobodně
vyjadřují ke světu a nepřijde za úsvitu žádný fízl, který by člověka
odvezl volhou na vyšetřovnu, aby mu tam obuškem vyrazil zuby, když nahlas
řekneš svůj názor. Můžu dříve naprosto nemyslitelné. Založit si firmu,
hospodu, vydavatelství. Číst si co chci, koukat na co chci. Myslet si, co
chci. Vyrábět, prodávat, vydělávat peníze. Zdá se, že bychom mohli být
šťastni.

Ale nejsme. Pod nablýskanou fasádou je systém temný a nelítostný. Jsme
obětmi vlastního sobectví, nezájmu, strachu, vypjaté individuality. Z lidí,
kteří postávali před prodejnami knih, hltali básně a zasvěceně
komentovali peripetie Mišíka, Hrabala nebo Párala s režimem je vystrašená
masa, která přestala číst a myslet. Máme nablýskanou realitu, ale všichni
cítí a vědí, že pozlátko, vybagrované z útrob země a sešité za pár
šupů někde v Bangladéši ubohými lidmi, kteří dělají v nelidských
podmínkách, má nulovou nebo jen pomíjivou hodnotu.

Země je cizí. To, oč usilovaly ještě generace za Rakouska Uherska, první i
druhé republiky, tedy mít vlastní zemi a být v ní sami pány, aby nám
nikdo už nikdy nediktoval, toho jsme se sami, hloupě a ochotně zbavili.
Vyprodali jsme si zemi, šejdíři a kupčíci opentlili prodej krasořečnými
projevy a výsledek je k uzoufání. Lidé pracují za málo, protože musí a
svou přirozenou a po generace pěstovanou skromnost nedokázali uplatnit v
nových podmínkách. Takže jsou každodenně okrádáni, na platech, na
důstojnosti, na lidství a ještě mají strach, aby o tu nuzotu nepřišli a
neocitli se v beznadějné bídě.

Máme v ní, v bídě, hodně lidí. Hodně lidí trpí beznadějí a
zoufalstvím a strachem. A dlouhá léta jsme jim říkali, že si za to mohou
sami. A titéž, kteří to jedněmi ústy tvrdili, druhou rukou kradli ze
společného, nebo vyprodávali stát, jeho sílu, vitalitu za relativně
drobné. Komukoliv, kdo byl ochotný zaplatit. A ještě se dlouho tvrdilo, že
to tak musí být a nejde změnit.

České fabriky zanikly. Byla to chyba. Vznikly nové, ale patří půlce světa
a ne našim lidem. Zčásti proto, že jsme nebyli schopní dohnat přirozený
vývoj. Zčásti proto, že jsme rozdali banky, které by si tenhle elektorát
dokázaly vytvořit. I Škoda, i Baťa vznikly z mála. Prakticky z ničeho.

Naordinovali jsme si osmdesátkový a devadesátkový kapitalismus ze Západu,
ale ono se ukazuje, že mezitím se svět zase pohnul. K novým technologiím,
nástupu nových tříd, deglobalizaci, podpoře lokálních trhů. A zase,
naši někdejší revolucionáři si v tradicích nevýměny kádrů obstavili
pozice a zablokovali přirozený vývoj.

Kdyby tohle všechno Havel řekl z tribuny, všechno, co přijde, generální
stávku by dělali proti němu. A bylo by revoluci.

Takže znovu a lépe. Možná je čas začít nahlas říkat představy a hodně
smělé vize, ve kterých lidé hrají prim. Možná se musíme naučit říkat,
jak to chceme, vyhádat si, vydiskutovat, nebo i vybouřit na vrchnosti, na
vládě, nebo na světu místo pro vlastní existenci. Možná je čas vzít si
tenhle stát za svůj. Ne jako něčí indiferentní erár, ale jako můj stát.
Tady bydlím, dělám, vyroste tady moje dcera. Tak ok, pak ale nejen chci a
požaduji. Ale i něco pro stát, polic, obci sám dělám. Nakonec. Ten Havel,
ten davový hypnotizér a řečník ve svých knihách, úvahách, esejích a
projevech mluvil o tom, že chce občanskou společnost. Já ji vidím. Vnímám.
A silně. Ona existuje a má se čile k světu. A stejně jako v 1989 je to
tahle lůza, ten opovrhovaný plebs, který otáčí kolem dějin. Není slyšet
cinkání klíčů. Jen tiše, v každém koutku republiky je slyšet ťukání
klávesnic. A to je na tom dokonalé.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Ruští vědci objevili nový způsob vyhledávání ropy

Vědci z laboratoře „Biologie mořských bezobratlých“ Školy
přírodních věd Dálněvýchodní federální univerzity (DVFU) ve
Vladivostoku zjistili, že mořští červi vláknonošci jsou ukazatelem
podvodních ložisek ropy a plynu.

Po prozkoumání jejich struktury a syntézy organických látek, vědci
dospěli k závěru, že vláknonošci se vyskytují v perspektivních pro
těžbu uhlovodíkových oblastech světového oceánu.

On také řekl, že všechny typy mělkých vláknonošců se vyskytují tam,
kde se hledá nebo už těží ropa a plyn, například v Severním a Barencově
moři na šelfu Sachalinu. „Lidstvo má stále zásoby uhlovodíků ve
větších hloubkách oceánů, a kde je hledat, ukáží vláknonošci," myslí
si Malachov.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Ukažte muslimům, jak je křesťanský svět krásný. Toto prý káže
Merkelová i někteří duchovní

CIVILIZACE A MY Cristian Popescu je pravoslavným duchovním a zároveň pracuje
v organizaci SOZE, která se stará o migranty. Tvrdí, že pokud nevznikne mezi
evropskými zeměmi jasná dohoda, jak dál postupovat, krize bude pokračovat.
Mělo by se také jednoznačně rozlišovat mezi uprchlíky, kteří utíkají
před válkou v ohrožení života, a těmi, co přicházejí vyloženě z
ekonomických důvodů.

Imigrační krize se začíná vyhrocovat – zatím jen v Řecku, na
řecko-makedonské hranici a částečně v Rakousku a Bavorsku, které hovoří
o přivírání hranic. Slýcháme o humanitární katastrofě, ale i o
bezpečnostních hrozbách ze strany migrantů, mezi kterými mohou být
vycvičení vojáci či teroristé. Co v celé věci spatřujete vy?

Evropa podle mě na to není připravena a situace jednotlivých zemí na
národní úrovni je různá. Někteří mají strach z islamizace Evropy a
jejího konce. Zároveň trvá špatná situace v zemích, odkud imigranti
přicházejí. Někdo by se měl zeptat, proč uprchlíky nepřijímá Saúdská
Arábie nebo Spojené arabské emiráty, kde jsou islámské režimy. Proč
využívají toho, že nemají mezinárodní závazky, jako je Ženevská dohoda
o právech uprchlíků. A kromě konfliktů jsou zde také obrovské ekonomické
rozdíly mezi bohatými zeměmi Evropy a chudými státy Blízkého východu a
severní Afriky.

Pokud nevznikne mezi evropskými zeměmi dohoda, jak dál postupovat, krize bude
trvat. Nejdůležitější je podle mne konec konfliktů na Blízkém východě.
Dokud pokračují, mělo by se jednoznačně rozlišovat mezi uprchlíky,
kteří utíkají před válkou v ohrožení života, a těmi, co přicházejí
vyloženě z ekonomických důvodů. Nebyl bych přitom zásadně proti
ekonomickým migrantům, ale jejich příchod musí být řádně řešen, musí
si vyřídit formality, povolení a pak ať přijdou. Není ale možné, aby
zneužívali proud uprchlíků.

Jak se díváte na dosavadní kroky k omezení příchodu imigrantů?

Nelze odsuzovat NATO, že bude bránit uprchlíkům v cestě do Řecka na moři
a vracet je do Turecka, snaha zastavit uprchlický proud zde musí být, dokud
ale válka pokračuje, musí být všem jasné, že uprchlíci udělají
všechno pro to, aby se do Evropy dostali, a budou hledat jiné cesty. Na druhou
stranu se už mnozí z nich vracejí, když zjistili, že tady není ten ráj,
který očekávali. A také se už uplatňují různé readmisní dohody, i to
může přispět k řešení krize.

Vidíte v množství příchozích i riziko terorismu?

Spící buňky islamistů už jsou po celé Evropě i tak a radikalizace
muslimů je závažná věc. Evropské země by se měly vážně zabývat tím,
proč se to děje. Je pravda, že první generace uprchlíků se snaží
integrovat a přizpůsobit, druhá a třetí generace začne ale hledat své
kořeny a to může být problematické.

Co může znamenat příchod imigrantů pro evropský trh práce?

Byl jsem na konzultaci v Bruselu na pozvání Evropské komise a setkání se
účastnilo i hodně lidí z byznysu. Byl jsem překvapen, že rakouští,
němečtí, ale i severští podnikatelé jsou velmi rádi, že mladí imigranti
přicházejí. Jeden ze zástupců německé asociace podnikatelů říkal, že
našli mezi uprchlíky vhodné mladé lidi, kteří mají zájem se učit jazyk
a pracovat, podnikatelská sféra se tedy k imigraci v Německu staví
pozitivně. Bylo by dobré, kdyby se integrace povedla, otázka je, jakým
způsobem se to dá udělat nejen na ekonomické úrovni, ale i celkově ve
společnosti. Byznys má zájem jen o pracovní sílu – a hotovo. Snaží se o
multikulturní formu chování. Nedělají rozdíly kulturní, národnostní ani
náboženské.

Je zajímavé, že z náboženského hlediska je názor Angely Merkelové velmi
podobný výroku jednoho rumunského pravoslavného biskupa, který na velké
pouti řekl, že neví, proč se bát muslimů, měli bychom jim ukázat, jak je
křesťanský svět krásný, aby měli možnost křesťanství poznat. Totéž
tvrdí paní Merkelová a bylo by krásné, kdyby to tak fungovalo, někteří
muslimové to tak chápou a oceňují, že křesťanství je na rozdíl od
tvrdého islámu náboženstvím lásky.

Miloš Zeman varoval, že letos čeká i Českou republiku uprchlická vlna.
Jaká je podle vás pravděpodobnost, že se to stane?

Pokud to nepůjde přes Řecko a Itálii, určitě se uprchlíci budou snažit
dostat do západní Evropy jinudy, zkusí to přes Černé moře, přes
Bulharsko a Rumunsko, ale nebál bych se toho tolik. Ti lidé budou pořád
hledat své komunity a ty tady nejsou. Měli jsme zde ve středisku mnoho
Kazachů a Čečenců a všichni odešli dál do zemí, kde jsou jejich komunity.
Pokud jde o připravenost, myslím, že by to Česká republika měla zvládnout.

V Sýrii bylo dojednáno příměří, kterému nikdo příliš nevěří.
Mluví se o mocenském soupeření mezi Ruskem a Tureckem. Může dojít k
nějakému vážnému konfliktu velmocí?

Obávám se, že je to reálné. Vidím jedině možnost, že se zúčastněné
mocnosti dohodnou, že Sýrii rozdělí na dvě části – jedna bude pod
ruským vlivem a druhá pod vlivem NATO. Pokud se to nestane, obávám se, že
hrozí třetí světová válka. Mohlo by dojít i k jadernému konfliktu. Pokud
jde o konvenční zbraně, NATO je na tom mnohem lépe než Rusko, Rusové
neudrželi krok se Západem a jsou rozhodnuti, se že v případě konvenční
války použijí jaderné zbraně.

Ani Západ ve vztahu k Rusku nedodržuje to, co původně slíbil; po zániku
Varšavské smlouvy bylo dohodnuto, že východní a střední Evropa bude
neutrální zónou, ale základny NATO jsou už i v Rumunsku. Toho se Rusové
určitě bojí a taková obrovská země neustupuje tak snadno.

V této nervózní situaci sílí v Evropské unii určité „odstředivé“
tendence, chystá se britské referendum. Myslíte, že hrozí větší
štěpení EU?

Pokud budou převažovat ekonomické zájmy, Evropská unie se nerozpadne, i
Velká Británie má spoustu výhod z členství v Unii. Pokud se ale bude
upřednostňovat bezpečnost, rozpad hrozí. Pokud by odešla Británie, mohly
by ji následovat některé skandinávské země, které vždy měly k mnoha
evropským nařízením odstup, Řecko by zase mohlo Unii opustit z
ekonomických důvodů.

Jak by naše země dokázala hospodářsky obstát bez EU? Stala by se „kořistí
Ruska“, jak slyšíme v podstatě pokaždé, když se o rozpadu EU mluví?

Určitě bychom se dostali do ruské sféry vlivu, Rusové považují střední
a východní Evropu stále za svou geopolitickou oblast zájmu. Změnilo se jen
to, že to zatím není vliv vojenský, ale ekonomický.

Množí se varování před příchodem další ekonomické krize. Ekonomická
bouře prý začne na finančních trzích, které jsou prý přehřáté.
Domníváte se, že nová ekonomická krize může přispět ke zhoršení
konfliktů, o kterých jsme mluvili?

Podle některých ekonomů ani krize, která začala roku 2008, není
vyřešená. Z historie máme příklady, které ukazují, že velká krize
může končit velkou válkou. To potvrzují poslední dvě světové války a
dnes hrozí, že k takovému konfliktu opět dojde.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Škola nás naučila poslouchat příkazy autorit jako ovce, které si klidně
nechají zase vnutit diktaturu, říká ekonom

Ekonom Vladimír Pikora je přesvědčen, že stát z nás dělá ovečky; vše
začíná už ve škole a mnohým lidem to vyhovuje. Posloucháme prý
bezmyšlenkovitě jakékoliv samozvané autority, protože jsme si na to zvykli.
„Posloucháme každého, kdo vydá příkaz, ačkoli ho k tomu nic
neopravňuje,“ uvedl.

Ekonom zavzpomínal například na osmdesátá léta, kdy navštěvoval schůzky
pionýrů. „Paní učitelka mě mateřsky přesvědčovala: ‚Vláďo, to
musíš! Měl bys problémy. Vždyť se dobře učíš, budeš chtít jít na
střední školu…‘ Nakonec mě ukecala. Abych měl klid, stal jsem se
pionýrem. A zase průšvih. Zase jsem neměl tu jejich modrou košili. Dali mi
šátek na modrou mikinu. A znovu mě nutili, abych si ve svém volném čase
šel košili koupit,“ uvedl Pikora v komentáři pro Reflex.cz názorný
příklad s tím, že sice byla jiná doba a vše bylo víc na hraně, ale naše
myšlení zůstává stále podivuhodně zakonzervované.

Možná jste postřehli aktuální kauzu, která se šíří na sociálních
sítích, kde muž s pseudonymem „táta parťák“ se pře o to, zda jsou
domácí úkoly povinné. Podle něj prý nejsou a podle Pikory prý také ne.
„Ukazuje se totiž, že není zákon, v němž by se mluvilo o domácích
úkolech. Ve skutečnosti vůbec nejde o školu a domácí úkoly, ale o princip.
Většina společnosti totiž stále nechápe, že co není zakázáno, je
povoleno,“ řekl a dodal, že co není výslovně přikázáno zákonem, není
povinné, a tedy vymahatelné a trestatelné.

Právě tady podle ekonoma začíná nesvoboda naší společnosti, nesvoboda v
našich hlavách. Dobrovolně se podle něj skloníme před systémem a
posloucháme pána jako dobře ochočení psi. „Jsme tak vychovaní.
Nevybočuj! Nedělej problémy! To jsou ideální voliči. Nechají si vnutit
nesmyslnou regulaci, a ještě za ni poděkují,“ míní Pikora, podle nějž
právě tady je vysvětlení, proč jsme si nechali v minulosti vnutit diktaturu.
A když na to přijde, necháme si ji vnutit zas.

„Jde hlavně o to, že v běžných životech prý posloucháme jakékoliv
samozvané autority jen proto, že jsme zvyklí bezmyšlenkovitě poslouchat
každého, kdo vydá příkaz, ačkoli ho k tomu nic neopravňuje,“ zdůraznil
ekonom a zmínil, že takhle lidé slepě poslouchají lékaře, učitele,
policisty a spoustu dalších domnělých autorit.

„Pokud si stále myslíte, že tu jde o domácí úkoly, řeknu to ještě
jinak. Jde o to, že povědomí učitelů o právu je někdy naprosto absurdní.
Zasahování školy do domácnosti je, obrazně řečeno, asi takové, jako by
škola určila, že v pátek budete doma jíst mořské plody, protože jsou
zdravé, a v sobotu si půjdete zaběhat,“ řekl s tím. , že je uhozené,
když namísto toho, aby s vámi dítě šlo ve volném čase do divadla, bude
psát doma za domácí úkol referát o divadelních hrách. „Tím vám jen
škola leze do soukromí a vymýšlí pod rouškou něčeho dobrého nesmyslné
povinnosti,“ zdůraznil.

Pravomoci školy by měly podle Pikory končit ve chvíli, kdy dítě opustí
její budovu, škola nemá naplnit dítěti celý den. „Učitel nesmí
úkolovat rodiče. Bohužel výsledek voleb ukazuje, že velká část lidí
jsou nemyslící ovce. Byli zvyklí na to, jak se k nim ve škole chovali.
Vůbec jim nevadí poslouchat a nemyslet,“ řekl.

Samotná kauza „táty parťáka“ podle Pikorových slov ukazuje, že nám
jako společnosti chybí právní gramotnost, kterou školy ignorují. Dnešní
státní školství prý děti učí, že v životě jsou nesmysly, jež se „musí“
plnit, protože to poručí někdo, kdo si jen myslí, že může rozhodovat. A
že když děti poslechnou, budou mít klid.

„Kreativní a samostatně uvažující lidi sice roboti nenahradí, ale
takové žáky zase školy obvykle nemají rády,“ uzavřel ekonom s tím, že
z pohledu škol prý děti akorát zlobí a kladou hloupé otázky, s nimiž
systém nepočítá.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí