Question:
ANO se dohodlo s komunisty na vzájemné podpoře ve sněmovně. Vondráček
předseda, Filip místopředseda

Představitelé KSČM znovu potvrdili podporu pro kandidáta hnutí ANO Radka
Vondráčka do funkce předsedy sněmovny. Hnutí ANO na ustavující schůzi
dolní komory zase podpoří předsedu KSČM Vojtěcha Filipa ve volbě
místopředsedy sněmovny. Komunisté by měli dostat také předsednické
křeslo v rozpočtovém výboru. Po dnešním jednání představitelů obou
uskupení to novinářům řekli předseda poslaneckého klubu ANO Jaroslav
Faltýnek a Filip.

KSČM by také chtěla vést sněmovní komisi pro kontrolu činnosti
Generální inspekce bezpečnostních sborů. Trvá na tom, aby předsednické
pozice v těchto kontrolních komisích připadly opozici. „Hnutí ANO to
akceptovalo,“ řekl Filip.

Po ustavující schůzi sněmovny, která se uskuteční příští týden,
chtějí dát komunisté představitelům ANO zpřesněné požadavky k
programovému prohlášení menšinové vlády, kterou sestavuje předseda
vítězného ANO Andrej Babiš. „KSČM nemá žádný zájem vstupovat do
vlády s hnutím ANO,“ zopakoval Filip, podle kterého jsou programové
rozdíly mezi ANO a KSČM příliš velké. Komunisté ale za jistých
okolností nevylučují toleranci kabinetu. „Podle programového prohlášení
včas oznámíme, jak se k takové vládě zachováme,“ podotkl Filip.
Komunisté požadují například zavedení obecného referenda, trvalý
nárůst minimální mzdy a důchodů, zdanění peněžitých náhrad u
církevních restitucí, návrat vodohospodářství do veřejného vlastnictví
a ochranu nerostného bohatství. U hnutí ANO už narazili se zavedením
daňové progrese. „S tím samozřejmě máme problém,“ řekl Faltýnek.
Připomněl, že ANO už dostalo programové priority od Pirátů a SPD Tomia
Okamury. Zopakoval, že hnutí nechce jít s SPD a s KSČM do koalice. „My
jsme pro to, abychom setrvali v NATO a abychom také setrvali v Evropské unii,“
zdůraznil. KSČM je podle svého programu pro vystoupení ze Severoatlantické
aliance, SPD žádá referendum o vystoupení Česka z Unie, což je pro ANO
podle Faltýnka nepřijatelné. Představitelé KSČM rovněž oznámili, že
navrhnou vznik sněmovní ústavní komise, která by se zabývala návrhy na
ústavní změny a na úpravy jednacího řádu dolní komory. V senátu taková
komise pracuje. Dopoledne zasedal poslanecký klub ANO, jednání bylo spíše
informativní. Probírala se podle Faltýnka dosavadní vyjednávání a také
požadavky jednotlivých stran ohledně ustavení nové sněmovny. „Informovali
jsme o tom, že se z našeho pohledu rýsuje většinový průnik jak při
volbě předsedy sněmovny, tak při volbě místopředsedů sněmovny i při
ustavování výborů,“ podotkl. Hnutí ANO znovu odmítlo požadavek bloku
ODS, KDU-ČSL, TOP 09 a STAN na dvě místopředsednická křesla v dolní
komoře. Naopak by podle Faltýnka případně mohlo do této funkce podpořit
kandidáta ČSSD Jana Hamáčka. S požadavky bloku nesouhlasí s poukazem na
poměrné zastoupení ani KSČM.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Daniel Landa a Jan Kočka. Společně prý porazí islamisty

Zpěvák Daniel Landa a pražský kolotočář Jan Kočka, ale i prezident
Česko-afghánské obchodní komory Fawad Nadri či filmový producent Jiří
Jurtin uzavřeli nové obchodní partnerství. Upozornil na to web E15.

Záměrem jejich nové společnosti Maccius má být kumulace prostředků pro
Landovu nadaci. Server spekuluje i o možném obchodu se smaragdy poté, co se
zpěvák během své návštěvy Afghánistánu setkal mimo jiné s náměstkem
ministra důlního průmyslu.

Celý text je ZDE.

Landa se zasazoval o boj proti islamistům

Landa při svém putování po Afghánistánu jednal jménem nadace Aria
Boiohaemum. Během své cesty, kde mimo jiné zazpíval „árijskou hymnu“ na
stadionu, kde popravoval Tálibán, se podle svých slov zasazoval o boj proti
islamistům a rovněž se pokoušel navazovat obchodní vztahy.

„Maccius a.s. vznikla za účelem obchodní činnosti, kterou by mohla
finančně podpořit nadaci Aria Boiohaemum při realizování jejích projektů
nejen v České republice, ale i ve světě v oblasti sportu, kultury a vědy,“
uvedl pro zmíněný web Fawad Nadri.

Obchodní podíly jsou nejasné

Podle obchodního rejstříku se nově založená Landova firma věnuje
pronájmu nemovitostí. Landa se setkal i s náměstkem ministra důlního
průmyslu Afghánistánu.

„Jako soukromé osobě se mi podařilo vyjednat celou řadu zajímavých
nabídek z afghánské strany exkluzivně pro Českou republiku,“ napsal
Daniel Landa na své webové stránky na začátku února.

Nejasné jsou zatím podíly jednotlivých členů představenstva společnosti
Maccius. Kromě Nadriho v něm figuruje i Jan Kočka, bratr zavražděného
Václava Kočky.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Miloš Zeman o Jiřím Dienstbierovi a Mirce Němcové. Mluvil o zabíjení
odpůrců a lidé křičeli smíchy

REPORTÁŽ Posledním bodem prvního dne prezidentské návštěvy
Karlovarského kraje bylo město Nejdek. Miloš Zeman se zde setkal s
představiteli města a zhruba tři čtvrtě hodiny diskutoval s občany. Byla
řeč o migraci, uzavírání hranic, případu kolem šéfky ERÚ Aleny
Vitáskové, ale padl i dotaz, proč se vůbec rozhodl být prezidentem.

Miloš Zeman byl historicky třetí hlavou státu, která Nejdek na Karlovarsku
navštívila. V úvodu setkání se zdejšími občany to řekl starosta města
Lubomír Vítek. „Prvním byl rakousko-uherský císař Karel I. v roce 1918,
druhým Václav Klaus roku 2006 a nyní máme 7. března 2016 a já vítám
prezidenta Miloše Zemana,“ sdělil starosta občanům, kteří do posledního
místa zaplnili zdejší kinosál.

„Pečlivě jsem si prostudoval dokumentaci k Nejdku a zjistil jsem, že vám
není co vytknout, což mě hluboce zklamalo, protože já hrozně rád
kritizuji. Chtěl bych tedy poděkovat za to, že ve vašem městě a jeho
okolí klesla nezaměstnanost z loňských osmi na letošních šest procent,
čímž se dostala na celostátní průměr. Nezaměstnanost je nejenom ztráta
výdělku, je to i ztráta lidské důstojnosti,“ začal vážněji prezident.

Následně v reakci na úvodní slova hejtmana Martina Havla zopakoval prezident,
že nejdůležitější součástí jeho krajských cest jsou diskuse s občany.
„Někteří politici mají takový zvláštní zvyk. Když přijedou do
podniku, setkají se s vedením, ale nesetkají se se zaměstnanci. Když
přijedou do města, setkají se s vedením města, ale nikoli s občany. Nevím
proč. Buď se občanů bojí, nebo na ně nemají čas a obojí je špatně.
Mohu vás potěšit, až nastane volební kampaň, začnou se politici rojit.
Rojí se vosy, rojí se sršni, tak proč by se nerojili i politici. A to
uvidíte ty buřtíčky, to pivo, ten gulášek a samozřejmě i spoustu slibů.
Dám vám radu. Zeptejte se všech kandidujících politiků bez rozdílu jejich
politické příslušnosti, co jste až dosud udělali, co je za vámi. A když
na tuhle otázku nebudou umět odpovědět, tak je nevolte,“ doporučil
občanům Nejdku prezident Zeman.

Jeden z občanů se hlavy státu ptal na případ předsedkyně Energetického a
regulačního úřadu Aleny Vitáskové, kterou soud nepravomocně odsoudil k
osmi a půl roku vězení. „K případu paní předsedkyně Vitáskové se
definitivně vyjádřím teprve tehdy, až rozsudek bude pravomocný. Zažili
jsme v soudní praxi, kdy nepravomocný rozsudek byl zvrácen soudem vyšší
instance. Chcete-li znát můj pracovní názor, tak mám silný pocit, že je
to boj proti kráse našich polí, která jsou poseta solárními panely.
Musíte uznat, že takový solární panel, solární louka, to je něco, na co
oko s libostí spočine. Když k estetickému dojmu přidáte to, že elektřina
vyráběná těmito panely je asi čtyřikrát dražší než normální
elektřina a tento rozdíl jde do kapes takzvaným solárním baronům, proti
kterým Alena Vitásková bojuje, lze předpokládat, že nastoupila na velmi,
velmi těžkou cestu boje proti solární mafii. Uvidíme, jak rozsudek dopadne.
Pokud by se nezákonně obohatila, šel by trest pochopit, pokud tomu tak není,
a zatím se to nezdá, že by to tak bylo, tak trest, který sazbou odpovídá
trestu za vraždu, mi připadá poněkud paradoxní. Nehledě na to, že
samozřejmě všichni jsme jenom lidé, všichni jsme ovlivnitelní, až na mě
pochopitelně, a není úplně vyloučeno, že solární baroni si mohli najít
cestičku k některým soudcům,“ nadnesl Miloš Zeman.

Další otázka se týkala politické korektnosti, islámu a toho, zda o těchto
věcech prezident debatuje s Bohuslavem Sobotkou nebo Jiřím Dienstbierem. „S
panem Sobotkou jsem povinen diskutovat jako prezident s premiérem. S panem
Dienstbierem naštěstí nejsem povinen diskutovat, takže o migrační krizi
jsem se samozřejmě s panem premiérem bavil, a jak víte, máme rozdílné
názory,“ rýpl si Zeman do ministra pro lidská práva z ČSSD.

„K té politické korektnosti, kterou opravdu nevynikám. Nedávno jsem si
přečetl, že v Rakousku politická korektnost velí, aby se uklízečce
říkalo, cituji doslova: kosmetička podlahových ploch. Konec citátu.
Vážení, já budu vždycky, a to si této profese vážím, uklízečce
říkat uklízečka a jiný už nebudu,“ potěšil opět publikum prezident.

Zájem byl o komentář ke snaze okleštit prezidentské pravomoci. Podle
prezidenta je nelogické, aby přímo zvolený prezident měl menší pravomoci
než prezident zvolený poslanci a senátory. „Myšlenka okleštění
pravomocí se v zásadě zrodila tehdy, když jsem svrhnul Miroslava Kalouska.
Nevím, zda si na to ještě vzpomenete, Miroslav Kalousek si na to pamatuje
dodnes. Byla to doba, když Nečasova vláda podala demisi a já jako
prezidentská loutka jsem měl za úkol jmenovat Mirku Němcovou premiérkou a
jinak ponechat dosavadní složení vlády včetně osob, obsazení a programu.
Protože nejsem prezidentská loutka, tak jsem se vzepřel a nejmenoval jsem
tuto vládu. Takže Miroslav Kalousek přestal být ministrem financí. No a aby
prezident ještě někdy neprovedl něco podobného nebo třeba nejel do Ruska
nebo Číny, tak je potřeba ho svázat na rukou a na nohou a udělat z něj
oleandr. Oleandr je rostlina stojící v koutě, občas ji zalejete a jinak
celkem k ničemu není. Občas ji také můžete nechat uschnout, což by
někteří velmi rádi udělali,“ sklidil opět velký potlesk prezident.

Žačka základní školy se Miloše Zemana zeptala, co musel udělat, aby se
stal prezidentem, a jak ho to vůbec napadlo. „Musel jsem povraždit všechny
svoje politické odpůrce. Některým jsem nasypal jed do jídla, jiné jsem
uvrhl do hladomorny a zbytek rozsápali lvi v hradním příkopu. Nenapadlo to
mě, napadlo to moje kamarády a známé. Ti mě přesvědčovali přesně tři
roky. Tři roky trvaly poutě na Vysočinu a Miloši kandiduj, Miloši kandiduj,
Miloši kandiduj. Počáteční reakce, že se zbláznili, pak reakce druhé
fáze, když jsou všechna média proti mně, tak si zkusím je porazit, a
konečná fáze, že půjdu do boje proti médiím v ČR už proto, abych
dokázal, že média neovlivňují tak mnoho, jak si sami myslí, náš
veřejný a politický život. A díky poznámce o médiích počítám s
palcovými titulky zítřejšího tisku: Prezident se přiznal k otrávení
svých politických odpůrců. Ale ty titulky budou pravdivé, já jsem je
opravdu otrávil, dokonce několikrát,“ dodal Zeman smíchy bouřícímu
publiku.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Krym se stal součástí Ukrajiny náhodou, prohlásil francouzský poslanec

Ruský status Krymu představuje jeho přirozený stav, zatímco jeho územní
příslušnost k Ukrajině byla náhoda, prohlásil novinářům na Jaltě
poslanec francouzského Národního shromáždění Thierry Mariani.

Na Jaltě ve dnech 6. a 7. listopadu probíhá fórum přátel Krymu v rámci
mezinárodní konference Rusko, Krym a současné mezinárodní vztahy. Fóra se
účastní kolem 90 mezinárodních hostů z téměř 30 zemí světa.

„Všichni přátelé Krymu se domnívají, že Krym uspořádal referendum
legálně. Velké procento lidí se vyslovilo pro připojení Krymu k Rusku, aby
Krym byl tam, kde má být, a nikoliv pro tu náhodu, která se s ním stala,
když se Chruščovovou vůlí na krátký čas stal součástí ukrajinského
území," řekl Mariani.

„Celý svět dnes musí vědět, že Krym patří Rusku. To znamená, že je
nutné zrušit sankce," zdůraznil poslanec.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Zemanova „výchovná“ odplata Babišovi za chování po prvním kole voleb?
Politolog promlouvá

ROZHOVOR „ČSSD po zkušenostech z minulé vlády vstupuje do vlastního hrobu
a skáče tam dobrovolně,“ tvrdí o současné situaci ve Sněmovně
politolog Petr Sokol. Za nejhorší variantu však účast sociálních
demokratů v koalici nepovažuje. Preference ČSSD se totiž začaly
nebezpečně blížit pěti procentům a existuje ještě větší strašák:
předčasné volby, po kterých by mohl sáhnout Andrej Babiš. Podle Sokola tak
vybírají nejméně nejhorší řešení z těch nejhorších. V rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz současně řekl, že Zeman je tím, kdo žádá, aby padlo
tabu spolupráce s komunisty po roce 1989.

V minulém rozhovoru před parlamentními volbami jste udělal malou
předpověď, která se ukázala jako přesná. Řekl jste, že „Andrej Babiš
potřebuje, aby po volbách byla v Poslanecké sněmovně většina hnutí ANO,
komunistů a Okamury. Tím znemožní vznik koalice proti Babišovi a on sám si
vybere, jak sestaví vládu, protože bez něj to nepůjde. Ostatní se s
Okamurou a KSČM nemohou spojit. Čím více hlasů propadne a roztříští se,
tím větší výhoda pro ANO“. Babiš nyní vyjednává koalici s ČSSD
tolerovanou komunisty. Sociální demokracie ho ujistila, že klub ČSSD bude
jednotný. Jak výhodná je pozice Andreje Babiše?

Já myslím, že jeho pozice je velmi výhodná v tom ohledu, že v současné
chvíli disponuje pohodlnou většinou, kterou ve všech důležitých věcech
využil. Součet hlasů hnutí ANO, SPD a KSČM mu dává velký manévrovací
prostor k tomu, aby přitlačil ČSSD k vytvoření koalice víceméně podle
svých podmínek. Ta jednání, která probíhají mezi ANO a ČSSD s podporou
komunistů, jsou připravenou parlamentní stopatnáctkou.

SPD tedy na tomto hřišti nebude hrát?

Domnívám se, že nebude, pokud se sociální demokracii podaří udržet
jednotu poslaneckého klubu, což je jediná překážka ke koalici s KSČM.
Protože někteří poslanci ČSSD nejsou z takové koalice nadšení, znamená
to, že Babiš si nechává na střídačce SPD. Jestliže by odpůrců koalice
v ČSSD bylo více a neměla pohodlnou většinu, mohl by sáhnout po SPD, ale
zejména vzhledem ke vztahům s Evropskou unií to není Babišova první volba,
proto má zatím SPD v zásobě.

Je to pro ČSSD špatná možnost? Nebo je ještě horší tiše tolerovat
menšinovou vládu, nebo jít do opozice, kde by straně – například podle
prezidenta Miloše Zemana – hrozilo zapomenutí a pokles voličů pod
pětiprocentní hranici?

Není velký rozdíl ve výsledku vzhledem k voličům, zda ČSSD do vlády
vstoupí, nebo ji bude jen podporovat. Z důvodu velmi rozdělené atmosféry na
skupinu, která si Andreje Babiše přeje a nepřeje ve vládě, tak někdo, kdo
umožní vznik jeho vlády, ponese téměř stejnou zodpovědnost, jako by do
vlády vstoupil. Zároveň by však ČSSD nemohla profilovat své nové tváře
na ministry, což potřebuje. Ovšem na druhou stranu po zkušenostech z minulé
vlády ČSSD vstupuje do vlastního hrobu a skáče tam dobrovolně. Nedá se
vyvodit, že by šlo o nejhorší variantu. Preference ČSSD se začaly
nebezpečně blížit pěti procentům a existuje ještě větší strašák,
což je možnost předčasných voleb, po kterých by Babiš mohl sáhnout.
Řekl bych, že vybírají nejméně nejhorší řešení z těch nejhorších.

A hrozilo by sociální demokracii v opozici zapomenutí a pokles hlasů?

Na první pohled nikoliv, protože strany v opozici zpravidla rostou. Mohou
kritizovat vládu a strana se v opozici většinou spíše ozdraví. Vláda jim
musí nechat určitý prostor, když je levicová vláda, pravice roste a naopak.
Nesdílím názor Miloše Zemana, že opozice je nejhorší volba pro ČSSD.
Zádrhel opozičního postavení spočívá v tom, že ANO se posunulo voličsky
i programově doleva a je otázka, zda by ČSSD prostor pro opoziční a
levicovou politiku zůstával. Papírově by měla růst, měla by se ozdravit,
ale v konfrontaci s programově a názorově středolevým hnutím ANO by to
měla těžké. Takže ani opoziční pozice není úplně bez otazníku.

Prezident Miloš Zeman byl na sjezdu ČSSD a nyní také pojede na sjezd KSČM.
Sleduje tím něco, nebo se jedná o běžnou věc?

V první řadě je to oplátka za podporu KSČM, že nepostavila protikandidáta
do prezidentských voleb a podpořila Zemana. On jim jede poděkovat. Do
značné míry to souvisí s faktem, že Zeman podporuje, aby se vláda poprvé
od roku 1989 opřela o krajně levicovou stranu a v zásadě o stranu, která se
dá v některých aspektech označit za extremistickou, a došlo tím k pádu
tohoto tabu. Zeman si přeje, aby to tabu padlo, proto činí gesto
poděkování a prolomení hranice, která zatím v politickém spektru
existovala.

Je toto gesto zároveň poděkováním i pro hnutí ANO? Tedy Miloš Zeman
zbořením tohoto tabu napomůže hnutí ANO, které by za podporu komunisty už
nebylo tolik osočováno? A je to i poděkování za podporu při
prezidentských volbách?

Tak Babiš se Zemanem určitě sledují stejný zájem. Andrej Babiš by si
dokázal raději představit vládu bez KSČM, ale v dnešní situaci mu
nezbývá než spolupracovat s komunisty. Oba mají stejný názor a oba
chtějí KSČM dostat do vládního uspořádání. Možná bych neřekl, že se
jedná o děkování, ale o určitou pomoc Andreji Babišovi.

Řekl jste mi rovněž, že „Babiš má širokospektrální voliče a nelze ho
jednoznačně zařadit. Proto je složité jeho voliče jednoduše definovat“.
Snahu orientovat se na pravici i levici zároveň jste označil za taktiku,
která mu zatím vychází. Dá se taková taktika udržet dlouho?

Dlouho se udržet nedá, protože – jak se to i nyní ukazuje – strana,
která zkouší být široce roztroušená, se nakonec začne posouvat doleva,
nebo doprava a Babiš to svým způsobem udělal. Nejdříve stál jeho úspěch
na pravicových voličích a dnes je ANO nejsilnější v okresech Chomutov,
Most, Tachov a v oblastech, kde byla dříve silná KSČM a ČSSD. Dnes se
část pravicových voličů Babiše snížila a volí ho hlavně levicoví
voliči, takže není zase tak široce rozkročen, jen se zprava posunul doleva,
přičemž popírá rozdíl mezi pravicí a levicí a díky tomu nějaké
pravicové voliče ještě má.

I vaše další předpověď se ukázala jako pravdivá. Řekl jste: „Hnutí
ANO jemnější, či silnější formou podpoří Miloše Zemana minimálně tak,
že proti němu nikoho nepostaví. Maximální podpora bude vypadat tak, že
Babiš zavelí k jeho otevřené podpoře třeba před druhým kolem, což mu
samozřejmě pomůže, protože voliči hnutí ANO se rekrutují ze skupiny,
která Miloše Zemana překrývá.“ To se nakonec stalo. Jak moc ANO pomohlo
Zemanovi a jaký vztah mezi nimi očekáváte nyní, když Zeman už Babiše
nepotřebuje, ale Babiš Zemana stále ano?

Volební geografie prezidentských voleb ukázala jasně, že ANO a Andrej
Babiš Zemanovi velmi výrazně pomohl. Tam, kde volí hnutí ANO, tam ve
druhém kole Zeman ještě upevnil svůj náskok. Voliči, kteří nedali hlas
Zemanovi v prvním kole a končili u Horáčka, šli v druhém kole do
sloupečku právě Zemana. Hnutí ANO mu jednoznačně pomohlo, více už by mu
pomohla jen podpora před prvním kolem, ale vzhledem k tomu, že ANO a Andrej
Babiš je téměř stejná množina, platí, že podpora byla maximální.
Zároveň Babiš před prvním kolem v podpoře zaškobrtnul.

Když se zdálo, že favoritem je Jiří Drahoš, v tom šoku Babiš mluvil
kriticky k Zemanovi i jeho okolí. To je věc, kterou se mu Zeman pokusí
ještě někdy vrátit. Jejich vztah po ustanovení vlády může přestat být
idealistický, ale všimli jsme si u vládního uspořádání, že dnes mají
velmi podobné zájmy a rozdělit je může pouze osobní rivalita, nic jiného.
Víme o Zemanovi, že je pro něj důležité výchovně trestat ty, co udělali
něco proti němu. To je jeho styl a nelze vyloučit, že odplata za dění mezi
prvním a druhým kolem může přijít.

ČSSD vede Jan Hamáček. Předtím jste tvrdil, že odchodem Sobotky získala
nějakou naději, že bude moci na žebříčku preferencí stoupat a strana
bude moci ukázat, že prošla obměnou. Je Hamáček ve spojení se Zimolou
tím, kdo vrátí sociálním demokratům politickou sílu?

Situace, kdy byli zvolení tito dva představitelé a zastánci dvou odlišných
vnitrostranických křídel, umožnuje, aby se strana dala dohromady a
nerozpadala se. Zvolili vedení, které může stranu sjednotit. Stále však
– a to bych opakoval, co jsem říkal – větší levicovou stranou na počet
voličů je hnutí ANO. Sociální demokraté budou obtížné ukazovat, že
jsou těmi pravými a nikdo jiný. Volby na sjezdu ukázaly, že má tato
dvojice silnou podporu, a proto v ČSSD nemají jinou variantu hledat někoho
jiného. Jejich úspěch spíše ovlivní, jakou zvolí variantu vládního
uspořádání. Teď je období jakéhosi mezičasí a těžko posoudit, zda
uspějí. Skoro bych si myslel, že by opozice byla lepší, ale tak by zase ANO
hrozilo předčasnými volbami.

Jak těžké bude přesvědčit o jednotě klubu Bohuslava Sobotku a Milana
Chovance, aby podpořili vládu s hnutím ANO?

Zejména poslanec Chovanec s tím takový problém mít nebude, protože o tu
koalici víceméně usiloval sám. V momentě, kdy nebude čelným
představitelem ČSSD, a tím pádem ministrem a podobně, bude to
složitější. Ale on si koalici vždycky přál a určitě ji nebude blokovat.
V případě Sobotky to může být složitější, na druhou stranu hlasy z
ČSSD říkají, že není žádný rebel a není typem poslance, který by
podrážel, když se strana rozhodne. Domnívám se, že to skončí jednotným
klubem ČSSD, nebo se Sobotka vzdá mandátu, aby nemusel hlasovat, ale nebudou
vyhazovat koalici do povětří.

Jak vnímáte politiku a úspěch SPD Tomia Okamury? Za veřejně prezentované
názory bývá označován za rasistu, xenofoba, fašistu a podobně. Je takový?
Nebo voličům prostě chybí takový přístup k migraci, jaký on prosazuje,
zatímco jiné strany jej nenabízejí?

SPD je v první řadě klasické protestní uskupení, které nabízí
protestní způsob politiky, proto ho lidé volí. Hlavně kvůli problému
migrace, a i proto, že v podstatě kritizuje vše ostatní. Když se totiž
podíváte na problém migrace, SPD nemá výrazně jiný postoj k migraci než
ostatní. Pouze Okamura a SPD o tom mluví způsobem, který části
společnosti konvenuje, protože je radikální. Je stranou protestní,
radikální, krajně pravicovou a voliči by ji volili, i kdyby problém migrace
neexistoval.

Jedná se o odpor proti chování zaběhlých politických stran. Nálepky
nehrají tak velkou roli a pro část společnosti je takový způsob politiky
nepřijatelný a nikdy ho volit nebude. Jeho slovník mu na jednu stranu
pomáhá, a na druhou i Andrej Babiš, který tvrdí, že mají programovou
shodu téměř na sto procent, s ním nechce jít primárně do vlády. Ví, že
by měl problémy nejen doma, ale i v zahraničí. Nálepky sice nerozhodují,
ale fakticky sedí.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Dávejme si pozor, s kým se začíná spojovat vláda, varuje znalkyně
poměrů ve sněmovně. A usazuje ty, kteří brojí proti Číně

Jak se orientovat v mediálních kauzách a záplavu informací? Teroristické
útoky, kauza ukrajinské pilotky Savčenkové, informování o činnosti
prezidenta Miloše Zemana, návštěva čínského prezidenta a další
důležitá témata. Nejen tato témata a způsob, jak o nich média své
konzumenty informují, rozebírá pro ParlamentníListy.cz mediální
analytička Irena Ryšánková.

Začneme případem Savčenková. Celou kauzu ve značné míře pokrývají
česká média. Většinově je prezentován jeden pohled neprávem unesené a
do Ruska zavlečené ukrajinské poslankyně, kterou chce Putinův režim
zničit a odsoudit na něco, čeho se nedopustila. Jak na celou kauzu a její
mediální prezentaci u nás nahlížet?

Je to neochota podívat se na „kauzu Savčenko“ jinýma očima než jen
prizmatem „oběti ruské zvůle“. Protože Rusové musí být vždycky ti
zlí, ti protiruští jsou dobří. Ivan Hoffmann jako snad jediný komentátor
byl ochoten se na věc podívat i z druhé strany. Vycházel při svém
hodnocení i z toho, co řekla Savčenko sama o sobě.

Obecně je to asi neochota přemýšlet, částečně i vymytí mozku na ono
téma „Rusko se rovná zlo“. Je to jednoduché a moc se nad tím nemusí
přemýšlet. Ale každá strana má dvě mince. Ale u toho zvážit každou z
nich je potřeba myslet; a to tak nějak vychází z módy. Nedostatek
vzdělání a schopnosti kritického myšlení je až tragický.

Kauza Savčenko je také režírována jako velmi dobrá píárová hra.
Protože, i pokud by byla vinna, je ukazována jako oběť. Bez ohledu na
realitu.

V kauze Savčenkové se začíná angažovat česká vláda. Téma na evropské
úrovni iniciativně otevřel premiér Sobotka a ministr Zaorálek prohlásil,
že ČR je ochotna podpořit nové protiruské sankce vůči těm Rusům,
kteří se podílejí na perzekuci Savčenkové. Dle Zaorálka jde o odporný
vyprefabrikovaný případ. A naopak třeba poslanec ČSSD Foldyna vystoupil
proti Savčenkové. Co premiéra a ministra zahraničí podle vás vede k
takové iniciativě?

Co je k tomu vede, absolutně netuším, protože tím zjevně zaskočili i
Francii a Německo. Možná touha dokázat, že přece už „nejsme ten Východ“.
To je to jediné, co mne napadá. A tak budeme iniciativně vyžadovat větší
a větší tresty pro bývalého, byť vnuceného, spojence? Je to směšné. O
případu Savčenko nevíme nic. Je to souboj propagand. Podle toho, co od
samotné Savčenko víme, to byla dívka schopná jít do naprosté krajnosti a
ještě se tím chlubit. Je otázka, nakolik své činy byla ona sama schopna
vyhodnotit. Zkonstruovaný proces od základu to pravděpodobně nebyl, ale tím,
jak se z něj stala mediální záležitost, nafoukl se do biblických rozměrů.
Ale ona není Jana z Arku. Chápala bych protesty v případě, že by šlo
například o spisovatelku, stíhanou za své dílo.

Návodčí dělostřelecké nebo raketové palby v týlu nepřítele je voják
se speciálním výcvikem i motivací. Takový voják musí počítat i s
dopadením a zastřelením na místě. Její obhajoba, jejíž videozáznam byl
zveřejněn (a nemůže tudíž jít o záměrné falzum), hovoří za vše. Ta
žena je hrdá na to, co prováděla.

Bere to jako svou vlasteneckou povinnost a povinnost vojáka. Měla by být
beztrestná? Jde snad v jejím případě o obhajobu lidských práv? Ani omylem.

Angažmá české vlády, zejména premiéra a ministra zahraničí, v této
věci přinejmenším vzbuzuje rozpaky. Posiluje se tak nenávistná rétorika
stereotypu, že Rusko je vinno vždy. Do této informačně válečné hry se
zapojuje diplomacie EU a Česko v ní hrají první part? To je problém, který
se nám vymstí. Co k tomu víc říct?

Znáte prostředí Poslanecké sněmovny. Konkrétně zákonodárci za ČSSD
nejsou v řadě důležitých témat vůbec jednotní, možná naopak. Dá se
říci, jaké většinové postoje mezi nimi převažují na témata migrační
krize, Ukrajiny, Ruska nebo i prezidenta Miloše Zemana?

Většinový postoj neznáme nikdo. Do poslancovy hlavy a do melounu se nedá
nahlédnout. Je před krajskými volbami a tak je každý „hodný“. Klub
není místo pro odvahu. Klubová disciplína je cesta ke znovunominování a
možnému znovuzvolení. Motivace více než silná. Vymknout se tomuto
mechanismu dokáží jen silní. Třeba poslanec Foldyna.

Zajímavé bylo třeba hlasování o „Informaci vlády o migrační krizi“.
Vláda dostala na frak. Koaliční strany nehlasovaly jednotně.

Pro návrh, že Poslanecká sněmovna parlamentu České republiky oceňuje
dosavadní kroky a návrhy vlády České republiky na řešení problematiky
migrační krize a hodnotí je jako odpovědné, hlasovalo pouze 62 poslanců.
Pro nehlasovali ani někteří poslanci ČSSD, zdrželi se skoro všichni
poslanci ANO, někteří byli ostře proti. Vizitka ministra zahraničí
Zaorálka a jeho premiéra nemohla být vystavena lépe.

Poslanecká sněmovna odmítla dohodu předsedů vlád členských zemí
Evropské unie, která se týká zrušení vízového režimu pro turecké
občany. Výraznou většinou, včetně členů poslaneckých klubů ČSSD, ANO
a KDU-ČSL.

Poslanecká sněmovna konstatovala, že státy, které nejsou schopny plnit své
závazky a chránit vnější hranice schengenského prostoru, mají tento
prostor opustit, neboť ohrožují bezpečnost občanů všech zemí Evropské
unie. Pro bylo 113, včetně členů klubu ČSSD a prakticky všech členů
klubu ANO, proti 17 poslanců, pouze z klubu ČSSD. Návrh byl přijat.

Poslanecká sněmovna uložila vládě České republiky, aby připravila
všechna potřebná opatření, kterými bude adekvátně reagovat pro případ
změn migračních tras s přímým dopadem na Českou republiku. Ze 152 pro
toto usnesení hlasovalo 151 poslanců.

Poslanecká sněmovna důrazně odmítla zavedení povinného
přerozdělovacího mechanismu běženců. Pro toto usnesení bylo 149 poslanců
ze 150 přítomných. Proti žádný.

To, co mne ale poněkud znepokojuje, je již fakticky otevřená spolupráce „sluníčkářské“
části vládních představitelů sociální demokracie s nevládním
organizacemi, které se tak prakticky staly vládními – ministryně
školství za ČSSD Kateřina Valachová spolupracující s aktivisty „nevládních“
organizací na inkluzi, ministryně práce a sociálních věcí za ČSSD
Michaela Marksová, která rozdá neskutečných 400 milionů na zkoumání
rovnosti v platech. Upřímně řečeno, napadlo mne u toho jediné –
důchodci obracejí každou korunu a parta mladých práce schopných lidí
dostane 400 milionů na projekty, jejichž metodologie je pochybená, výsledky
ideologicky předvídatelné, a tím pádem diskutabilní? O sepětí „nevládních“
lidskoprávních organizací s ministrem ČSSD Jiřím Dienstbierem snad
netřeba ani diskutovat. Třetí sektor přitom nereprezentuje populaci.
Nereprezentuje ani stranu. Reprezentuje pouze zájmy zadavatelů projektů a
jejich ideologii. V převážné míře jde o liberálně levicové nátlakové
skupiny a za nimi globálně působící americké, britské, norské a
německé instituce, manipulující tímto způsobem ze zahraničí vnitřní
politikou země. To mne, upřímně řečeno, zneklidňuje víc, než to, co si
klub ČSSD myslí o migraci. Peníze, které ony české „nevládní“
organizace dostávají, jim prakticky dává část vlády bez rozhodnutí
vlády z veřejných peněz, o jejichž užití tímto způsobem v rozpočtu
poslanci nerozhodli. Z peněz nás všech. A my o tom také nerozhodli a nedali
ministrům mandát. Aby bylo jasno, nejsem proti nevládním organizacím, ale
jejich vliv nemůže být bezbřehý. A zde se obávám, že se to poněkud
vymklo.

Podle některých začíná na sociálních sítích slábnout téma uprchliků
a migrační krize. Pozorujete to také? Pokud ano, čemu to připsat? A jak
vidět informování o migrační krizi v médiích. Jistě během jejího
průběhu nastaly určité posuny v tom, co a jakým způsobem se psalo a co ne.
Lze to rozdělit na několik fází?

To platilo do atentátů v Bruselu. Téma muslimských uprchlíků a následků
jejich průniku do Evropy nabylo opět na síle. Řekla bych, že informování
prošlo několika fázemi – ve fázi jedna byli v podstatě každému jedno.
Druhá fáze, to byly obavy ze sílícího přílivu (a nákladů s tím
spojených), podpořeného Angelou Merkelovou a její masovou pozvánkou pro
syrské uprchlíky do Německa. Následné tažení východní Evropou už bylo
jen zpravodajství. To byl, myslím si, zlomový okamžik, kdy se stali
uprchlíci problémem. Do Evropy začali přicházet i lidé, kteří k tomu
vlastně ani nemají reálný důvod. Postupně to vyšlo najevo. Zvláštní je
neschopnost některých odpovědných lidí uznat, že uprchlíci mohou být
velký problém. Ani ve chvíli, kdy je jasné, že atentátníka z Paříže
schovávali oni hodní muslimové, kteří by nikdy nikomu neublížili a které
máme s křesťanskou láskou milovat a litovat je za jejich složitý osud. Ale
upřímně řečeno, co měli místní muslimové dělat? Udat bojovníka svaté
války?

Prezidentu Miloši Zemanovi v posledních měsících značně stoupla
popularita, jeden z průzkumů dokonce uváděl hodnotu přes 70 procent. Co
všechno je důvodem? Změnil se přístup některých médií k prezidentovi?

Přístup médií k prezidentovi se nezměnil. Ostatně, Lidové noviny,
kádrující ty, kteří k Zemanovi chodí, jsou toho zářným příkladem. Ale
Miloš Zeman je jasně čitelný a svými názory souzní s názory většiny
veřejnosti. Bohužel se totéž nedá říct například o předsedovi vlády,
který například kolem migrace manévruje poměrně nepřehledným způsobem a
vytváří fráze typu „musíme pokračovat v opatřeních na potírání
terorismu“. A jasné vyjádření je podle mne to, co Zemanovi přináší
popularitu.

Na půdě Sněmovny se nedávno konal seminář o tom, jak bojovat proti
kremelské propagandě. Zněla doporučení, jak pečlivě sledovat média „podezřelá“
ze šíření ruské propagandy nebo návrhy jak weby i mazat a nevést diskusi
s trolly nebo agenty. Jsme v Česku skutečně tak „prolezlí“ Kremlem?

Přiznávám, že tento seminář mě opravdu nesmírně pobavil. Proč nejsou
semináře o americké propagandě? Německé, izraelské? Ona se snad v
českém mediálním prostoru nevyskytuje? Přiznejme, že se všichni snaží.
Moskva, Berlín i Washington. Rusko ovšem používá velmi naivní metody pro
„nezávislé“ sdělování proruského postoje: například Sputnik či Hlas
Ruska koncernu Rossija segodňa. A nadstandardní citace Deutsche Wirtschafts
Nachrichten… Proruský obsah má i řada „občanských“ stránek, které
většinou vznikly kvůli občanské potřebě vyvážení českého
mediálního mainstreamu. A tak ti, kteří umí azbuku, přebírají a
překládají obsah ruských stránek… A proč ne? Je doba mediální
plurality. Nikdo už nikdy nebude mít monopol na informace. A ani na
dezinformace.

A kdo by měl ten „dohled“, je-li vůbec třeba, vykonávat?

My všichni. Sledujme média a přemýšlejme o tom, co, kdy a proč nám
sdělují. Sledování médií je užitečné. Zjistíme například, jak
vzácně se shoduje agenda mainstreamu – v jednom týdnu je „aktuální“
jedno téma, abychom za několik dní získali pointu v tiskovém prohlášení
nějakého politika či ambasády.

Prahu za týden čeká historicky první návštěva čínského prezidenta,
dojde k podpisu dalších miliardových investic. Přesto se objevují pochyby
nebo kritika a varování před přílišným nadšením z čínské expanze do
ČR.

Máme se snad bát Číny? Proč? Za několik tisíc let Čína neexpandovala za
své přirozené hranice. Že uplatňuje efektivní kapitalismus pod vedením
komunistické strany? My uplatňujeme neefektivní socialismus s
kapitalistickými rysy. Probuďme se. Nyní žijeme nikoliv v monopolárním či
bipolárním světě, ale v multipolárním světě. A Čína je velmi
významným celosvětovým hráčem a bude jím po celé 21. století. Je to
země s největším a nejstrměji rostoucím HDP, největším počtem obyvatel,
největším rozvojovým potenciálem. A s jiným než západním myšlením.
Proč mít klapky na očích a vidět ji optikou bipolárního soupeření?
Win-win strategie vzájemných vztahů může pozvednout i ekonomiku Česka
daleko víc než lpění na západní orientaci. Export do Číny či Ruska
přinese práci. Přitom HDP celé České republiky je obdobné jako HDP
jednoho čínského okresu.

Třeba sinoložka Lomová varovala před šanghajskou firmou CEFC, která tu
již investovala. Šéf česko-čínské komory Tvrdík ji ovšem viní z
protičínskeho zaměření, protože ji prý platí jistá tchajwanská nadace.
Je sbližování s Čínou rizikem?

Čína je obrovský trh a obrovská kultura, kterou nereprezentuje ani tak Aj
Wej-wej jako tisíc let konfucianismu, se kterým dnes nemají problém ani
čínští komunisté. Sbližování s Čínou, stejně jako Ruskem či
Spojenými státy či jakoukoliv jinou globální velmocí je vždycky rizikem
pro ČR jako malou zemi. A ano, kdyby Čína chtěla, „schlamstne“ nás jako
půlku předkrmu. Ani za celý bychom jí nestáli. Ale kupodivu, ona nechce.
Nijak dramaticky bych to neviděla.

Návštěva čínského prezidenta v České republice a investiční aktivity
Číny jsou obrovským úspěchem naší neoficiální diplomacie. Jaroslava
Tvrdíka, Jana Kohouta. Čína ukazuje, jaký význam dává velká země malé
zemi.

Je na nás, zda se budeme zabývat plánováním win-win budoucnosti a hlídat
si přitom svoje vlastní zájmy a svou vlastní kulturu, nebo se budeme
ohlížet do minulosti.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Miloš Zeman rozpoutal peklo: Herman ven z vlády. Možná to navrhnu
premiérovi. Sobotka je neúspěšný politik. Babiš? Je to jinak, mluvil jsem
s ním. A Bartoškův festival...

ROZHOVOR S PREZIDENTEM Jaká je budoucnost vlády a samotného premiéra? Co si
prezident myslí o posledních krocích Andreje Babiše? A jak to bylo s kauzou
Brady a tím, co na veřejnost vynesl ministr kultury Daniel Herman? Miloš
Zeman na vše razantně odpovídá. A zavzpomínal i na 17. listopad 1989,
kterého se účastnil.

Pane prezidente, poslední zhruba dva týdny česká média a politici řešili
jedinou kauzu. Nejprve návštěvu dalajlámy a jeho oficiální přijetí
ministrem kultury Danielem Hermanem, následně se vše přetavilo do toho, že
„Zeman odmítl kvůli dalajlámovi vyznamenat člověka přeživšího
holocaust“. Můžete říci, jak to na vás celé působilo?

Nechci podléhat konspiračním teoriím, které vidí za každým krokem
připravenou provokaci. Nicméně mohu konstatovat to, co se již potvrdilo. Pan
Brady nemohl být vyškrtnut ze seznamu vyznamenaných, protože na takovém
definitivním seznamu nikdy nebyl. A když se občas někdo zeptá, proč pan
Brady nedostal státní vyznamenání, odpovídám, že ze stejných důvodů,
proč mu ho nedal ani Václav Havel, ani Václav Klaus.

Co se týče druhé části otázky, já samozřejmě nejsem tak naivní, abych
si myslel, že na Staroměstském náměstí se konala demonstrace na protest
proti tomu, že strýc ministra kultury nedostal medaili. Na druhé straně to
byla docela vhodná záminka, aby byla zahájena předvolební kampaň jak
parlamentní, tak prezidentská.

Myslím si, že jsou tisíce jiných příležitostí, jak tuto kampaň
zahajovat, a zneužití státního svátku je přesně tou příležitostí,
kterou by to býti nemělo. Nicméně přednesl jsem svůj projev 28. října ve
Vladislavském sále, aniž jsem se o této provokaci jakkoli zmínil, protože
si myslím, že tyto akce je zapotřebí ignorovat.

Zmínil jste, že na Staroměstském náměstí mohlo jít o zahájení
předvolebních kampaní, zastavil bych se u možného zahájení prezidentské
kampaně Michala Horáčka, který na otázky tohoto typu reagoval způsobem,
že celou akci pouze moderoval a produkčně zajišťoval. Později se ukázalo,
že hnutí STAN a jedna z univerzit za pořádání této akce zaplatí
Horáčkově firmě statisíce korun. Nicméně Horáček říká, že nešlo o
kampaň, protože to moderoval a akci zajišťoval…

A moderátor nevystupuje? Moderátor je neviditelný? Moderátor se skrývá pod
pódiem a zpoza pódia něco vykřikuje?

Poněkud zapadlo jedno prohlášení, ministr Herman v DVTV řekl: „Bylo velmi
neobvyklé, že mi pan ředitel prezidentské kanceláře Jindřich Forejt volal
dokonce z New Yorku den po mém setkání s čínskou velvyslankyní, že se pan
prezident Zeman nechává ptát, jak že proběhlo mé setkání s čínskou
velvyslankyní. S velvyslanci se setkávám pravidelně a ještě se nikdy
nestalo, aby se prezident republiky dotazoval, jak proběhlo nějaké setkání
s jakýmkoli velvyslancem.“ Ptal jste se na to?

Já ani nevím, že se pan Herman setkal s čínskou velvyslankyní, natož
abych se kvůli tomu dotazoval. Pan Herman několikrát prokazatelně lhal.
Uvedu pouze dva konkrétní příklady. Tvrdil, že jsem mu na slovenské
ambasádě řekl, že když se setká s dalajlámou, nedostane jeho strýc
státní vyznamenání. A odvolal se na tři svědky. Tito tři svědci na
televizní kameru řekli, že k ničemu takovému nedošlo.

Lež číslo dvě: pan Herman veřejně prohlásil, že nikdy neloboval za
svého strýce. Prezidentská kancelář má dopis z 29. června tohoto roku,
kde ministr kultury píše prezidentu republiky se žádostí o vyznamenání
svého strýce, aniž mimochodem uvádí tuto příbuzenskou vazbu. Takže když
lže někdo dvakrát, je velmi pravděpodobné, že lže i potřetí.

Není tedy pravda, že by Jindřich Forejt na váš popud ministru kultury volal
a dotazoval se na setkání s čínskou velvyslankyní?

Ale já vůbec nevím, že se pan Herman setkal s čínskou velvyslankyní, a
pokud ano, je to jeho svaté právo a já nevidím důvod, proč bych se na
obsah tohoto rozhovoru ptal.

Kauza Brady rozpoutala snad neostřejší kampaň vůči vaší osobě od doby,
kdy jste nastoupil na Hrad. Co si po tom všem myslíte o ministru Hermanovi?

Myslím si, že by měl odejít z vlády, a je zajímavé, že tentýž názor
vyjadřovalo mnoho občanů na mých setkáních, aniž jsem samozřejmě tyto
názory jakkoli inicioval. Nicméně si nemyslím, že to ministr Herman udělá,
i když poškodil zájmy svého státu a jednal proti usnesení své vlády,
protože jeho touha být i nadále ministrem kultury bude silnější než
cokoli jiného.

Dodal bych, že to nedramatizuji. Už jsem zažil v roce 1999 hnutí Děkujeme,
odejděte, v roce 2001 televizní krizi, před dvěma roky Albertov. Ano, stále
stejná skupinka neúspěšných politiků a druhořadých umělců se pokouší
o jakýsi pražský Majdan. Pořád se jim to nedaří a myslím si, že se jim
to nepodaří ani v budoucnosti.

Říkáte, že by ministr Herman měl odejít z vlády, ale sám tak asi
neučiní. Neuvažujete, že byste tuto otázku nadnesl premiéru Sobotkovi
příští úterý, kdy k vám na jeho žádost dorazí?

Ano, nevylučuji to.

Kauza Brady vyvolala i další záležitosti, například vyostřené
vystoupení umělců a bývalých politiků v pořadu Show Jana Krause. Třeba
Jan Ruml tam vyzval parlament, aby vás zbavil funkce a my od vás „měli na
chvíli pokoj“. Jak jste tohle vnímal?

Kupodivu i řada politiků, kteří se mnou jinak nesouhlasí, to považují za
naprostý právní nesmysl. Mám dojem, že Jan Ruml má nejspíš titul z
plzeňské právnické fakulty. Vzpomínám si na jeho prohlášení s Ivanem
Pilipem, tzv. sarajevský atentát, který byl mimořádně podlý, protože na
svého protivníka máme útočit, když je na území České republiky. Jan
Ruml je komický neúspěšný politik a nestojí za to ho dále komentovat.

Miloš Zeman během rozhovoru s Radimem Panenkou. Foto: Hanka Brožková

Herci Vojtěch Dyk a Jiří Bartoška vyzvali občany k týdnům občanského
neklidu, demonstracím a případně i stávkám. Opět jim vadíte vy a to, že
nás údajně táhnete do Číny. Zajímavé je, že karlovarský filmový
festival měl jako jednoho ze sponzorů pivovary Lobkowitz, který vlastní
Číňané...

Ano (dlouze se směje). Pan Bartoška dělá snobský karlovarský filmový
festival a já sice respektuji jeho názor, že táhnu zemi do Číny, ale z
důvodů, které jste právě uvedl, bych ho stejně tak mohl obvinit, že on
táhne zemi do Číny, a neučiním to, protože bych si jinak připadal jako
pitomec.

Premiér Sobotka pro Echo24.cz prohlásil, že na Staromáku se sešli lidé,
kteří na vás byli přirozeně naštvaní a které zneužili organizátoři
akce. Co si o tom výkladu myslíte?

O tom, zda je naštvanost oprávněná nebo neoprávněná, případně zda je
většinová nebo menšinová, rozhodnou pouze prezidentské volby v příštím
roce.

Bohuslav Sobotka také řekl, že jste se změnil. Prý jak stárnete, tak se z
vás stává národní konzervativec a řadu svých dnešních názorů byste v
době, kdy jste byl premiérem, nezastával. Měníte se s věkem?

Já jsem na rozdíl od Bohuslava Sobotky úspěšný politik. Jsem člověk,
který vytáhl sociální demokracii ze sedmi na 32 procent a který vedl
úspěšnou sociálnědemokratickou vládu. Bohuslav Sobotka je neúspěšný
politik, který zahájil proces opačným směrem. To znamená sestup z oněch
32 procent až na dnešních 14 procent, a obávám se, že kritika ze strany
neúspěšných politiků není příliš relevantní.

Na tiskové konferenci po ukončení návštěvy Moravskoslezského kraje jste
uvedl, že do úterní schůzky s premiérem nebudete komentovat jeho záměr na
výměnu některých ministrů za ČSSD, kteří jsou prý unavení. Nicméně
poté, co jste teď řekl, nedá se to vykládat tak, že podle vás je unaven
především premiér?

Už na tiskové konferenci jsem citoval onu anekdotu o třech obálkách: Po
volbách přichází nový premiér a od předchozího premiéra dostává tři
obálky. A ten předchozí premiér mu říká, že když bude mít nějakou
krizi, ať postupně otevírá tyto tři obálky. Přichází první krize,
premiér otevírá první obálku a tam je napsáno: sveď všechno na mě.
Stane se. Přichází druhá krize, premiér otevírá druhou obálku a tam je:
vyměň polovinu vlády. Přichází další krize, premiér otevírá třetí
obálku a víte, co je tam napsáno? Připrav si tři obálky. Pan premiér
Sobotka nyní otevřel druhou obálku…

Myslím si, že jestliže někdo nese největší odpovědnost za neúspěchy
jakékoli politické strany, pak je to v první řadě její předseda. To je
obecná politologická zákonitost, na které nemůžeme nic změnit.

Existují podle vás někteří ministři za ČSSD, u kterých jste
přesvědčen, že odvádějí svoji práci dobře, a pokud by je premiér
chtěl odvolat, tak byste to odmítl?

Nu, myslím, že i když mohu mít dílčí výhrady k práci jednotlivých
ministrů, tak s jednou jedinou výjimkou, a teď mluvím o ministrech za
sociální demokracii, bych měl pochybnosti o vhodnosti jejich odvolání. Tou
jednou jedinou výjimkou je ministr Dienstbier, který prakticky neudělal nic,
takže ani není za co ho kritizovat. Ale možná že ho můžeme kritizovat
právě za to, že neudělal nic.

Znovu se objevily spekulace, že jedním z adeptů na odvolání by mohl být
ministr průmyslu Jan Mládek. Už před časem se hovořilo, že ho chtěl
premiér odvolat a nahradit státním tajemníkem pro EU Tomášem Prouzou. V
případě, že by Jan Mládek byl mezi těmi, které by Bohuslav Sobotka teď
chtěl vyměnit, jak byste se na to díval?

Pan Sobotka prohlásil, že jsem nacionálně konzervativní člověk. V té
první části tohoto adjektiva bych rád dodal, že prezident republiky má
hájit národní zájmy České republiky a v tomto smyslu má být nacionální.
V té druhé části, tedy ke slovu konzervativní, bych rád dodal, že jsem
konzervativní v tom smyslu, že se domnívám, že například ministr
průmyslu by měl rozumět průmyslu. Ano, je to konzervativní stanovisko.
Nevšiml jsem si, že by se pan Prouza kdykoli dostal do kontaktu s otázkami
českého průmyslu.

A co se týče samotného setrvání Jana Mládka?

Nemyslím si, že bych se měl k této otázce vyjadřovat dříve, než se v
úterý na jeho žádost setkám s ministerským předsedou.

Ministr financí Andrej Babiš oznámil, že státní rozpočet skončí jako
vyrovnaný. Prý půjde o nejlepší výsledek za dobu existence České
republiky a ještě k tomu se sníží státní dluh. Dlouhá léta se hovořilo
o tom, že to tak rychle není možné zvládnout. Není to ale za cenu
nízkých investic?

V Ostravě jsem se ve čtvrtek setkal s Andrejem Babišem a diskutovali jsme
právě o otázkách státního rozpočtu. Můj názor je velmi jednoduchý. Já
si vážím práce Andreje Babiše, zejména jeho boje proti daňovým únikům,
a myslím si, že lepší výběr daní je především zásluhou Andreje
Babiše. Zatímco Miroslav Kalousek při řešení tohoto úkolu naprosto selhal.

Na druhé straně sdílím názor, že je zapotřebí, aby Česká republika
investovala, protože bez investic nedosáhneme trvalého růstu ekonomického
výkonu, a tedy ani konkurenceschopnosti.

Zmínil jste setkání s panem vicepremiérem Babišem. Ten se v případě
setkání s dalajlámou a následné kauzy Brady zastal ministra Hermana. Bavili
jste se také o tom?

Ano, mluvili jsme o tom. Andrej Babiš mi řekl, že nemá dobrý pocit z
vystoupení Daniela Hermana na Staroměstském náměstí.

Nemáte pocit, že ministr financí se od vás oproti předchozí době trošku
odvrátil? Zazněla od něho kritika čínských investic, již zmíněná
podpora Daniela Hermana atd.

Myslím si, že možná on přehodnotí své stanovisko, ale to je na něm. Já
své stanovisko vůči panu Hermanovi kvůli tomu, co jsem už uvedl na
začátku našeho rozhovoru, měnit nehodlám, protože pro to nemám důvod.

Blíží se výročí 17. listopadu. Vy jste řekl, že letos tentokrát nikam
nepůjdete. V každém případě se opět chystají demonstrace proti vám…

Proč ne, takové demonstrace jsou v každé zemi, nejenom v České republice.
Já jsem 17. listopadu 1989 prošel trasu z Albertova na Vyšehrad a odtud na
Národní třídu. Před 17. listopadem jsem publikoval článek, za který jsem
byl potřetí vyhozen z práce, protože ten článek kritizoval v Technickém
magazínu komunistický režim. Po 17. listopadu jsem absolvoval desítky
setkání na fakultách nebo v divadlech a nakonec i na Letné a já nevidím
důvod, proč bych měl potom, co jsem 17. listopadu 1989 reálně udělal,
vzpomínat na tento den s těmi, kdo 17. listopad 1989 vůbec nezažili.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Paraziti. Budou kvičet jako podsvinčata na jatkách. Mezi flákači je 90
procent Romů, vyřkl Zeman a toto zaznělo od knížete, Kellera, Foldyny,
Doubravy či Okamury

ANKETA Prezident republiky Miloš Zeman pro TV Barrandov řekl, že by neměla
existovat pozitivní diskriminace Romů, protože i pozitivní diskriminace je
pořád diskriminací – ke všem máme přistupovat stejně. Za
nepřizpůsobivé označil lidi, kteří odmítnou práci, i když jsou
absolutně zdraví. Že mezi nepřizpůsobivými je „devadesát procent Romů,
to je asi pravda, ale může tam být také deset procent bílých flákačů,“
řekl. K oběma skupinám podle něj máme přistupovat naprosto stejně.

„A pokud jde o ty Romy, víte, já si myslím, že nemá cenu, aby existovala
pozitivní diskriminace Romů, protože i pozitivní diskriminace je pořád
diskriminací. To znamená, ke všem máme přistupovat stejně. A já rád
používám té kategorie nepřizpůsobivý a definuji si ji jako lidi, kteří
odmítnou nabízenou práci, i když jsou absolutně zdraví. Že mezi nimi je
devadesát procent Romů, to je asi pravda, ale může tam být také deset
procent bílých flákačů, a my k nim máme přistupovat naprosto stejně.
Teprve kdybychom kteroukoli z těchto dvou skupin diskriminovali, ať už
pozitivně, nebo negativně, tak porušujeme lidská práva,“ řekl prezident
Miloš Zeman.

Idiotismy ve stylu multikulti se u nás konaly i na romské téma

ParlamentníListy.cz se dotázaly politiků, co si o jeho slovech myslí. Velká
část s ním souhlasí v tom, že pozitivní diskriminace je špatná a pro
všechny by měla fungovat stejná pravidla. Pokud jde o procenta Romů mezi
nepřizpůsobivými, byli spíše zdrženliví.

Předseda hnutí ANO Andrej Babiš na dotaz neodpověděl.

„Já bych se spíš zamyslel nad výroky zástupců Rady vlády pro romskou
menšinu, kteří oponují, že pro takové vyjádření pan prezident nemá
podložená data – ano, desetiletí se potýkáme s problémem se značnou
částí Romů, kteří dělají ostudu těm slušným, a za desetiletí se
nedokázali sžít s normálním okolím. A nemáme k tomu skutečně
odpovídající analýzy a údaje, což je špatně, protože pakliže existuje
Rada vlády pro romskou menšinu, tak přece musíme přesně vědět, jak
velkou a jak strukturovanou skupinu občanů zastupuje. A jestli je taková Rada
vlády pro romskou menšinu vůbec potřeba. Proč nikdo z vlády například
nespočítá, kolik etnických Romů a kolik ´bílých´ Čechů je ve vězení
a za jakou kriminalitu, aby byla k dispozici data? Proč vláda nemá statistiku
příjemců sociálních dávek i podle etnického složení?“ ptá se
předseda SPD a poslanec Tomio Okamura.

„Abychom problémy vyřešili, musíme se jim otevřeně podívat do očí a
pojmenovat je a hledat příčiny. Osobně mám dlouholetého kamaráda
romského vysokoškoláka a i mne by zajímalo, jak po miliardách
vynaložených na takzvanou integraci na tom jsou Romové se vzděláním – a
to, že data nemáme, je principielně chyba těch, co jsou za práci pro pomoc
Romům placeni. Prezident zmínil skutečný problém. A je mimo mísu debatovat
o datech. Je potřeba mluvit o konkrétních řešeních, protože problém s
nepřizpůsobivými obyvateli přináší utrpení nejen majoritní společnosti,
ale i samotným Romům,“ dodal pro ParlamenntíListy.cz Okamura.

„Osobně jsem nikdy nebyl přítelem žádné diskriminace, tedy ani té
pozitivní. Jsem zásadně proti tomu, aby barva pleti byla důvodem pro
rozdílný přístup k lidem, a to v pozitivním, nebo v negativním smyslu.
Zemanova čísla komentovat neumím, protože příslušné statistiky neznám.
Velmi bych ale ocenil, kdyby pan prezident uplatňoval princip stejného
přístupu ke všem vždy, nejenom pokud jde o romskou komunitu, ale například
i v přístupu k politikům. Jeho podmínky k pověření o sestavení vlády
Sobotky v roce 2013 (nutnost alespoň 101 podpisů koaličních poslanců) a
nyní Babiše (bez této podmínky) rozhodně stejné nejsou,“ uvedl pro
ParlamentníListy.cz místopředseda KDU-ČSL Ondřej Benešík.

„Miloš Zeman však zapomněl dodat, že nepřizpůsobiví by měli být
soustředěni v pracovních táborech k převychování, na jejichž branách by
byl nápis ‚Práce osvobozuje‘. Samozřejmě jsou to demagogické žvásty,
neboť romské dítě vyrůstá v těch ghettech v tak nerovných podmínkách,
že bez pomoci (pozitivní diskriminace) může těžko v životě uspět či
studovat,“ reagoval čestný předseda TOP 09 a poslanec Karel Schwarzenberg.

„Dnes je v módě honit kočku za ocas. Oč efektněji to leckomu zní, tím
méně se tím vyřeší. Socialismus tomu ‚pozitivní diskriminace‘
neříkal, o to víc pro ni ovšem vykonal v praxi – což si mimochodem
vyžádalo i značné úsilí a náklady. Civilizační skok, jaký umožnil
právě našim romským spoluobčanům, je příkladem do čítanek – a
přitom ani zdaleka ne jediným. Také po Romech, jimž v tom nebránil
zdravotní stav, ovšem požadoval práci. A to v podobě garantované nabídky,
a ne vyhýbavého žvanění liberálních svatoušků. Chánov – coby
hmatatelný symbol, a ne ojedinělá výjimka – je naopak ilustrací
civilizační zpátečky, spáchané polistopadovými garniturami. Idiotismy ve
stylu ‚multikulti‘ se u nás konaly i na romské téma – zvlášť v době,
kdy je z Hradu zastřešoval sám imám ‚pravdolásky‘. Kdejaký šejdíř
tahal miliony ze státní kasy na ‚projekty‘, ‚napravující‘ prý ‚křivdy
minulosti‘ vůči tomu či onomu detailu romské kultury,“ uvedl
místopředseda KSČM Josef Skála.

„To, že právě Romy kapitalismus sráží mezi nezaměstnané a sociálně
vyloučené ještě víc než většinovou populaci, se však bralo jako ‚daň
vytoužené svobodě‘. Ta pustá demagogie si pěstovala i svou ‚nomenklaturu‘
v řadách ‚romské reprezentace‘. Coby hrstku ‚vyvolených‘,
přikrmovaných z všelijakých ‚fondů‘ a dotací – výměnou za to, že
budou přitakávat politice, která většinu Romů sráží na dno. Právě ti
však lidem téhož etnika nabízeli názorný příklad, jak se dá žít i
docela sladce, aniž je zatím smysluplná práce. A spolu s nimi i celá ta
reklamní masáž ve stylu ‚Nevaž se, odvaž se‘. Zblbla z ní i
nezanedbatelná část většinové mladé generace. U etnika, u nějž se
standardní pracovní etika začala formovat až od 50. let minulého století,
má logicky o to destruktivnější dopad. Skutečným řešením problému je
jen komplex vymahatelných práv – a zákonem vyžadovaných povinností –,
který už výsledky prokazatelně přinášel. Pouhé sankce, jimž chybí
zázemí v podobě reálně dostupné šance, si jen lžou do kapsy. Čím
méně toho vyřeší, tím větší nadělají paseku – s následky, které
nemusejí ublížit zdaleka jen Romům,“ dodal Skála.

„Žádná pozitivní diskriminace, kterou vyvolávají hlavně sociální
demokraté a lidovci, by neměla existovat, a je nutné proti ní bojovat.
Netýká se tedy jen Romů, ale všech nepřizpůsobivých a parazitujících
občanů, kteří se pouze přiživují na úkor slušných a pracujících.
Všichni lidé musejí mít stejná práva a stejné povinnosti,“ říká
člen předsednictva SPD a poslanec Radek Rozvoral.

Miloš Zeman řekl to, co je pravda, jen se ji ostatní bojí říci

„Souhlasím. Rovnost před zákonem je základní princip západní demokracie.
Jen se na něj zapomíná. Pozitivní diskriminace jen posiluje vzájemnou
nevraživost,“ myslí si místopředseda senátorského klubu ODS Jiří
Oberfalzer.

„Je to výstižné a velmi trefné. Jenom bych doplnil, že těch ‚bílých‘
nepřizpůsobivých je asi víc než deset procent. A dále bych dodal, že
když se tato oblast stala byznysem i pro některé současné nové politiky (sedí
například v Poslanecké sněmovně), tak se těžko dá něco změnit. Změnou
mám na mysli kvalitní legislativu,“ myslí si předseda SPO a senátor Jan
Veleba.

„Miloš Zeman řekl to, co je pravda, jen se ji ostatní bojí říci.
Potkávám se dnes a denně s Romy, kteří pracují, pracovali. Ti jsou
současným stavem ve společnosti poškozováni, když je takzvaná majorita
hází do jednoho pytle s flákači. Potkávám se dnes a denně i s flákači,
kteří postávají na rozích ulic a náměstích. Večer bloumají městem,v
noci si užívají života, rušíce ty, kteří ráno vstávají do práce. Kdo
nevěří, ať se na pár měsíců nastěhuje do Děčína Boletic, Šluknova,
Ústí, do Trmic a prakticky v našem kraji téměř kamkoli. Odpovědnost za
tento stav však neseme my! Majorita, kdy ti, kteří rozhodují a vládnou,
tento problém vědomě přehlížejí. Omluva tak patří těm Romům, kteří
jsou kvůli tomuto házeni do jednoho pytle s těmi, kteří žijí na úkor
společnosti a ještě jsou jimi považováni za blbce,“ míní poslanec ČSSD
Jaroslav Foldyna.

„Líčit voliče tímto způsobem je dost nepovedené – označit a priori
sociálně vyloučené, kteří v kapitalismu vždy budou a mohou narůstat, za
flákače, nikam nepovede – otírat se o Romy a jiné na okraji společnosti
je jen vstřícnost šířícímu se českému anticikánismu či šovinismu a
chtít je ždímat pouhou represí bez pozitivních postupů je jen ukázka, že
Zeman dál ztrácí levicové cítění a sklouzává k dikci krajní pravice.
Afirmativní akce mají svou historii a v racionálním provedení mají smysl,
hlavní ale je trvalý růst blahobytu, a ne ustupovat systému oligarchů a
jejich nevolníků,“ říká místopředseda KSČM a poslanec Jiří Dolejš.

Podle europoslance Jana Kellera prezidentův výrok vyvolal zbytečné
pozdvižení. „Tu část výroku, kde jsou použita procenta, nelze potvrdit,
ani vyvrátit. Kategorie nepřizpůsobivých je vymezena natolik mlhavě, že ji
nelze přesně početně vyjádřit. V sociologické literatuře se často
uvádí, že i v době prosperity bývají ve společnosti zhruba čtyři
procenta lidí, kteří mívají minimální pracovní návyky, mají problém
udržet trvalejší partnerské či rodinné vztahy a dostávají se do
konfliktu se zákonem. Mimochodem, povšimněte si, že toto vymezení lze
použít i na řadu našich bývalých politiků. Jádro prezidentova výroku
ovšem spočívalo v něčem jiném. Zdůraznil, že pokud se někdo v této
kategorii ocitne, je třeba mít na něho stejné požadavky a používat
stejný metr bez ohledu na to, zda je, či není Rom. Je třeba mít hodně
předsudků a zlé vůle, aby s touto zásadou někdo nesouhlasil,“ vysvětlil
Keller.

Práci považují za nejstrašnější způsob obživy…

„Samozřejmě že pravdu má stoprocentní! Nepochopím stále, proč
flákači, kteří práci považují za nejstrašnější způsob obživy, za
něco, co by ohrozilo jejich důstojnost, ne-li život, žijí ze sociálních
dávek podstatně lépe než tvrdě pracující lidé! Jak je možné, že
klidně jezdí prostředky MHD bez jízdenek a nikdo si na ně nedokáže
došlápnout. Ani revizoři, kteří se jich většinou bojí. Jak dlouho
ještě budeme v nich vidět chudáky, kteří chtějí pracovat, ale práci ne
a ne sehnat! Jak dlouho budeme tolerovat jejich vysmívání se nám, jak se s
námi dokonale naučili vydupávat. Jak dlouho budeme trpět skutečnost, že
pro tyto parazity platí jiné zákony než pro nás?! Podívejte se na taneček
kolem Letů! Historické dokumenty dokazují, že to nebyl koncentrační tábor
cikánů, ale pracovní, že stál jinde, než se dnes tvrdí, ale vláda
vyhodí 450 milionů korun, aby se jim zavděčila. Vždy to byli cikáni, ale v
roce 1971 se rozhodli, že budou Romové a my se z toho… Ano, nejsou to jen
cikáni. Těch deset procent ostatních, obávám se, není konečných, budou
přibývat. A proč ne, když vidí, jak si žijí cikáni, že jsou prakticky
nepostižitelní. Opakuji. Plně s panem prezidentem souhlasím a vlastně mu i
děkuji za to, že je jedním z mála politiků, kteří se takto veřejně
dokážou vyjádřit,“ uvedl senátor Jaroslav Doubrava.

„Odmítám jakoukoli diskriminaci včetně té ‚pozitivní‘,“ reagoval
poslanec ODS Václav Klaus ml.

„Pan prezident řekl jen to, co si myslí a po hospodách o tom i mluví 90
procent české populace. Zbývajících deset procent po tomto výroku bude
kvičet jako podsvinčata na jatkách. Ona se pravda těžko poslouchá a lze ji
i na čas umlčet, ale vždy nakonec zvítězí. Problém nazývat věci
pravými jmény spočívá v politické korektnosti, což je špatně. Za
bývalého režimu uměli cikánskou otázku v mnoha oblastech řešit lépe
než dnes – povinnost pracovat, školní docházka nebo i otázky bydlení,
kde nedovolili koncentrovat je v jednom místě. Dnešní stav známe. Že
existuje pozitivní diskriminace, jednoduše zjistíte, pokud pošlete dvě
ženy matky se dvěma až třemi dětmi na úřad řešit nějaký sociální
příspěvek. V drtivé většině případů bude úřady kladně vyřízena
jen jedna z nich – jak se říká, romská žadatelka,“ zlobí se poslanec
KSČM Zdeněk Ondráček.

„Souhlasím s tím, že by neměla být ani pozitivní diskriminace. A co se
týká mého názoru na procentuální vyjádření poměru cikánů k ostatním
mezi nepřizpůsobivými lidmi, tak nemám žádná validní data,“ reagoval
poslanec ANO Milan Brázdil.

„Pozitivní diskriminace jakékoli menšiny je vždy negativní diskriminací
většiny. Získá-li například práci, studijní místo na škole, finanční
příspěvek a podobně příslušník menšiny jen pro svou národnost, rasu
anebo gender, jedná se jednoznačně o diskriminaci příslušníka
většinové společnosti a prakticky až o rasismus. Souhlasím se
zvýhodněním a vyšší ochranou zdravotně znevýhodněných, seniorů a
dětí, nikoliv však na rasovém, národnostním či genderovém principu.
Nedělím lidi na Romy a Neromy, dělím lidi na poctivce a ty ostatní,“
říká poslanec SPD Lubomír Volný.

Negativně tím diskriminujeme ostatní…

„V tomto bodě bych s prezidentem souhlasil. Pokud bychom uznali myšlenku
pozitivní diskriminace čehokoli, negativně tím diskriminujeme ostatní. Ať
už to jsou přijímačky na vysokou školu nebo upřednostňování žadatelů
o práci. Tím, že pro určitou skupinu obyvatel snížíme kritéria,
diskriminujeme ty lepší a v konečném důsledku na to doplácí celá
společnost. Stačí se podívat na úroveň našeho základního školství v
posledních letech. Všichni dostávají jedničky a v mezinárodních
srovnávacích testech se stále propadáme,“ upozorňuje poslanec ODS Karel
Krejza.

„S vyjádřením pana prezidenta se ztotožňuji, jen si nejsem jistá, zda
lze určit přesný procentní podíl toho či onoho etnika v řadách
nepřizpůsobivých, to ale není až tak důležité. V každém případě
zcela odsuzuji jakoukoli diskriminaci, protože ať pozitivní, či negativní
je zcela mimo a vždy bude jen diskriminací. Žádnou lidskou bytost bez ohledu
na její etnický původ nesmíme ani diskriminovat, ani zvýhodňovat, neboť
obojí je špatně. Pozitivní diskriminace jakékoliv menšiny vždy vyvolá
negativní reakce většiny. My v SPD nerozdělujeme nepřizpůsobivé občany
podle barvy kůže či etnického původu, naším kritériem je a vždy bude to,
zda dotyčný žije v souladu s dobrými mravy a na své živobytí si
vydělává čestným způsobem. Nechceme, aby sociální dávky sloužily
některým jedincům jako bezpracný zdroj na financování jejich pohodlného
života, tyto dávky chceme směřovat k těm opravdu potřebným, jako jsou
matky samoživitelky, senioři, zdravotně postižení, kteří žijí na hraně
chudoby a často i pod ní,“ říká poslankyně SPD Monika Jarošová.

„Za sebe a za své kolegy z poslaneckého klubu SPD mohu zaručit, že se na
tento problém zaměříme, neboť je to součástí našeho programu a naši
společnost dlouhodobě trápí. Někdy je mi smutno z reakcí některých
lidsko-právních organizací, které místo toho, aby motivovaly své
chráněnce k poctivé práci, raději vytrhnou jednu či dvě věty z kontextu
a do lidí, kteří je pronesli, neuvěřitelným způsobem kopou, přitom těmi,
kterým touto neodpovědnou politikou nejvíce škodí, jsou mnohdy právě
příslušníci tohoto etnika, které se tak snaží chránit. Myslím si, že i
toto měl pan prezident ve svém vyjádření na mysli,“ dodala Jarošová.

„Pokud jde o ta procenta, tak se chci vyhnout paušalizaci. Stejně tak, jako
nechci, aby někdo paušalizoval, že můj názor je takový či onaký, a tím
mě vypoklonkoval z diskusí o směřování Evropské unie, o imigrační krizi
či o daních, tak ani já nechci paušalizovat. Tu statistiku nechám panu
prezidentovi. Pokud jde o pozitivní diskriminaci, tak jsem se s ní poprvé
setkal v roce 1993, když jsem byl ve Spojených státech, kde byla nastavena
jako doktrína. Mně to vždy přišlo jako takové divné – už ten pojem
pozitivní diskriminace je něco jako ‚mírová válka‘. Jak může být
diskriminace pozitivní? To je oxymoron. To nevyolává nic pozitivního, naopak
to přináší další nespravedlnosti. Integrace je správná, ale pozitivní
diskriminace není správnou cestou,“ řekl redakci poslanec ANO Patrik Nacher.

Pozitivní diskriminace může být v některých ohledech ještě společensky
nebezpečnější

„Z osobních setkání s panem prezidentem jsem přesvědčen, že je to
moudý člověk a jeho výroky většinou vystihují problémy i jejich
řešení, se kterými se dá souhlasit,“ vyjádřil se poslanec SPD Pavel
Jelínek.

„Ne moc často se mé názory shodují s názory pana prezidenta, ale v
případě pozitivní diskriminace s ním naprosto souhlasím. Poněkud
nepřesně vnímám rovnítko ‚nezaměstnaný, který nechce pracovat =
nepřízpůsobivý‘. Podle mne je příhodnější označení ‚flákač,
příživník‘. K procentům se nevyjadřuji, neumím posoudit,“ reagoval
senátor Zdeněk Nytra.

„Přesně jak řekl prezident Zeman, nepřijatelné jsou všechny formy
diskriminace, přičemž zmiňovaná její pozitivní forma může být v
některých ohledech ještě společensky nebezpečnější. Co se týče toho,
že prezident označil zdravé lidi, kteří odmítnou práci, paušálně jako
nepřizpůsobivé, ukazuje u něj samozřejmě na jistý deficit empatie, neboť
přirozeně existují i jiné oprávněné důvody nenastoupení do práce než
jen ty zdravotní,“ domnívá se poslanec KSČM Jiří Valenta.

Poslanec SPD Jiří Kobza uvedl, že SPD jako demokratické hnutí nerozlišuje
lidi podle barvy kůže. „V našem volebním programu bylo uvedeno jasně, že
budeme podporovat všechny řádné občany, ale odmítáme podporu těch,
kteří parazitují na našem sociálním systému,“ vysvětlil Kobza.

„Myslím, že Miloš Zeman by se měl nejprve seznámit s problémy Romů a
pak to komentovat. Řada Romů v posledních letech začala pracovat, a tak
možná vychází z info, kdy byl premiérem a pro Romy nic neudělal,“
reagoval europoslanec KDU-ČSL Tomáš Zdechovský.

Pokud je někdo zdráv a opakovaně odmítá práci nabízenou Úřadem práce,
nikdy nepracoval…

„Jednoznačně odmítám rozdělovat anebo odlišovat lidi podle
fyziognomického zjevu. Lidé jsou dobří a zlí, pracovití a nepracovití,
přizpůsobiví a nepřizpůsobiví. Pokud je někdo zdráv a opakovaně
odmítá práci nabízenou Úřadem práce, nikdy nepracoval, nemá čistý
trestní rejstřík a jeho děti mají neomluvené hodiny ve škole, potom bych
jakékoliv vyplácení sociálních dávek ze strany státu ve vztahu k těmto
osobám zásadním způsobem přehodnotil a popřípadě zastavil,“ uvedl
poslanec SPD Radovan Vích.

„Nejsem přesvědčen o těch procentech, ale jinak má Miloš Zeman pravdu,“
reagoval poslanec ANO Pavel Plzák.

„Pan prezident má v podstatě pravdu. Zvýhodňování skupiny obyvatel na
úkor jiné je cesta do pekel,“ míní poslanec SPD Jan Hrnčíř.

Podle senátora ODS Jaroslava Zemana má prezident Zeman pravdu. „Je
normální chovat se ke všem stejně a od všech požadovat stejné povinnosti.
Pokud není zrovna člověk rasista, který dělí lidi na bílé, na které je
potřeba přísnost, a na černé, na které je potřeba laskavost,“ dodal
senátor.

„My jsme zásadně proti jakékoli formě diskriminace včetně diskriminace
pozitivní,“ říká poslanec SPD Marian Bojko.

„Jenže bílých flákačů je podstatně víc než jen deset procent,“
reagoval poslanec ANO Miroslav Janulík.

„Zákony České republiky musejí platit pro všechny stejně. Žádný
nesmí být diskriminován ani upřednosťnován,“ myslí si poslanec SPD
Jaroslav Holík.

OSN: Bojovat proti rasismu, xenofobii a islamofobii i proti diskriminaci menšin

Miloš Zeman v TV Barrandov reagoval na zprávu OSN, která Českou republiku
vyzývá například ke zlepšení integrace Romů do společnosti, k boji proti
rasismu, xenofobii a islamofobii či k pokračování ve snaze o dosažení
rovnoprávnosti žen a mužů.

Členské země OSN podle ČTK Česku doporučily mimo jiné zvýšit úsilí
při integraci Romů do společnosti a obzvláště romských dětí do
vzdělávacího systému, bojovat proti rasismu, xenofobii a islamofobii i proti
diskriminaci menšin či pokračovat v boji za rovnoprávnost žen a mužů.
Státy Česko rovněž vyzvaly, aby podpořilo toleranci ve společnosti,
například osvětovými kampaněmi. Pokračovat by mělo podle Izraele
například i v boji za rovná práva párů stejného pohlaví. ČR by měla
zvážit i úplný zákaz fyzického násilí na dětech.

Na základě doporučení by Česko mělo také zlepšit stav svého
vězeňství především s ohledem na přeplněnost věznic, mělo by se
soustředit na rozvoj sociálního bydlení či posílit mandát veřejného
ochránce práv (ombudsmana). Několik zemí vyzvalo Českou republiku také k
odškodnění romských žen za nedobrovolné sterilizace.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Albrightová před studenty: Demokracie je ten nejtěžší government.
Clintonová byla nejpřipravenější, opravdu to uměla. Tohle jsme
nepředvídali

Exministryně zahraničí USA Madeleine Albrightová je v Česku. A jen dva dny
poté, co v prezidentských volbách zvítězil Donald Trump, se před studenty
na Univerzitě Karlově rozhovořila o situaci ve Spojených státech.
Moderátorem besedy byl ředitel Knihovny Václava Havla Michael Žantovský,
který celou návštěvu umožnil.

„Nemám ještě odpověď na otázku, zda se svět změnil. Zkouším
nepanikařit a hledat odpověď na otázku, proč se to stalo,“ uvedla
Albrightová k výsledkům prezidentských voleb. „V Americe je skutečně
ještě proces, který skončí až 20. ledna, kdy se budou předávat ‚korunovační
klenoty‘. Je to opravdu moc zajímavé. Na to se budeme dívat. Myslím, že
svět se neskončil, ale věci se budou vyvíjet trochu jinak. To, co se děje
teď, jsme nepředvídali. Mysleli jsme, že Brexit se u nás stát nemůže,“
sdělila.

Podle svých slov je dobrou přítelkyní Hillary Clintonové. „Nerozumím
tomu, proč se to stalo. Clintonová byla nejpřipravenější člověk na to,
být prezidentem. Opravdu to uměla,“ uvedla Albrightová.

A proti čemu se vlastně lidé vzbouřili? „Nevíme vlastně, proč volili,
jak volili. Lidé se báli. A když se lidi bojí, dělají něco jiného, než
se očekává. A podle mě se báli toho, že Amerika není tak bohatá, jak
byla, což není pravda. Oni nemají práci, a tak tvrdí, že za to mohou
cizinci a Číňani,“ sdělila Albrightová. Podle jejího názoru ve
výsledku hrál roli nejen rasový, ale i gender faktor. „Bílí mužští si
myslí, že všechno ztratili a že nějací jiní to převzali,“ uvedla. Je
také důležité se podívat na to, proč někteří nevolili.

Společenská smlouva je podle jejího názoru rozbitá. „Je plno lidí,
kteří si myslí, že pro ně vláda nic nedělá, a z toho důvodu se zlobí,“
domnívá se Albrightová.

Následně se Albrightová vyjádřila k demokracii. „Je to nejlepší systém,
jak mají lidé pracovat dohromady. To, co je problém, je, že je to lehké pro
jakéhokoliv demagoga, slibovat nějaké věci. A lidi, kteří nic nemají,
tomu pak věří. Demokracie je ta, která rozumí, že všichni máme něco v
sobě a že chceme žít společně. Demokracie je nejtěžší systém
governmentu,“ zmínila.

Informace podle Albrightové představují moc. A zmínila, jak se média v
těchto změnách chovají. „To, co je v médiích, není pravda. Každý si
myslí, že to, co poslouchá, je pravda. Pravda je, že Rusové znají
propagandu líp. Umějí to moc moc dobře. A my si musíme dávat pozor na to,
co je pravda, a co není,“ zmínila. A Trump podle ní uměl pracovat s médii.

Albrightová se vyjádřila i ke vztahům s Čínou. „Jsou to
nejdůležitější vztahy pro 21. století. A také komplikované,“ zmínila.
„Trump říkal hrozné věci proti Číně. Ale myslím si, že nakonec Trump
bude chápat to, že si musí s Čínou rozumět. Uvidíme, co bude vůbec Trump
celkově dělat, zda opravdu to, co říkal v kampani. Nemůžeme panikařit,
momentálně, když nevíme, co se stane,“ zopakovala Albrightová s tím, že
by věděla, co udělá Hillary Clintonová. Důležité však nyní je to,
abychom všichni „mluvili dohromady“.

Řeč přišla i na zahraniční politiku. „Rusové se začali zajímat o
Sýrii, abychom zapomněli na Ukrajinu,“ zmínila Albrightová. Chybou by
podle ní bylo, kdyby byly zrušeny sankce EU vůči Rusku. NATO je pak podle
jejího názoru nejdůležitější na světě a EU se potřebuje spravit.

Když přišly otázky z publika, nechyběla ani otázka režisérky Heleny
Třeštíkové, jež se besedy rovněž zúčastnila. „Já jsem optimistka,
která má plno starostí. Optimismus nefunguje, pokud člověk nepracuje,“
odpověděla Albrightová na otázku, kde brát optismismus. Zároveň se
vyjádřila k volebnímu systému v Americe, kdy i přesto, že Clintonová má
více hlasů než Trump, prohrála. Volí se totiž prostřednictvím volitelů.
„Je to problém,“ řekla Albrightová. Nečeká však, že by volitelé
volili jinak, i přestože jsou k tomu vyzýváni. Protesty proti Trumpovi jsou
podle ní překvapením.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Kerry: USA nikdy nepředkládaly „plán B“ pro Sýrii

Ministr zahraničí USA John Kerry prohlásil, že americké vedení nikdy
nepředkládalo tak zvaný plán B týkající se urovnání syrského konfliktu.

Kromě toho americký ministr zdůraznil, že nikdo z členů mezinárodní
skupiny podpory Sýrie neprojednával rozdělení této země.

„O tom se nediskutovalo. Hovořili jsme o zachování celé Sýrie jako
jednotného národa, světského státu, o ochraně všech menšin, kde si
syrský lid sám zvolí své budoucí vedení", prohlásil Kerry.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Hradecká ČSSD podpořila Sobotku do čela strany. Chovance jako dvojku

Sociální demokracie v Královéhradeckém kraji podporuje znovuzvolení
Bohuslava Sobotky do čela strany, podpora jeho nominace byla jednoznačná,
řekl ČTK předseda krajské organizace Jan Birke. Na prvního místopředsedu
ČSSD kraj navrhl ministra vnitra Milana Chovance, který tuto funkci rovněž
zastává už nyní. Poslanec a starosta Náchoda Birke obdržel nominaci na
řadového místopředsedu ČSSD. Volební sjezd sociální demokracie se koná
příští rok v březnu.

Sociální demokraté o víkendu zahajují sérii nominačních krajských
konferencí, které před březnovým sjezdem ukážou, jakou podporu má
Sobotka ve straně. Po neúspěchu v říjnových krajských a senátních
volbách čelil kritice, žádný vyzyvatel se ale do volby nového předsedy
zatím nepřihlásil. Dnes se koná krajská konference ČSSD nejen v
Královéhradeckém, ale i v Pardubickém kraji, v neděli ve Zlínském kraji.

„Podpora (Sobotkovi) byla v zásadě jednomyslná, jednoznačná a velmi
silná. Je to dobře, protože musíme mít silného lídra před
nadcházejícími volbami," řekl ČTK znovuzvolený předseda krajské
organizace Birke. Podle něj by neměla ČSSD „přepřahat“, měnit své
vedení před sněmovními volbami v příštím roce.

Kandidaturu na prvního místopředsedu ČSSD v pondělí oznámil poslanec
Jeroným Tejc, který se dnes hradecké konference zúčastnil. Podle něj je
strana v krizi. Birke jeho snahu okomentoval slovy, že hradečtí už svého
kandidáta zvolili. „Je nesmysl dávat dvě nominace na jedno místo, protože
statutár (statututární místopředseda) je jenom jeden,“ uvedl Birke.

Pokud bude sám zvolen jedním z místopředsedů ČSSD, věří, že může
straně z pozice starosty města pomoci. „Dlouhodobě na Náchodsku dosahujeme
dobrých výsledků,“ dodal.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Finská novinářka, která pátrá po ruské propagandě, znovu promluvila,
jaké zažila peklo

Když se finská investigativní novinářka Jessikka Aroová začala zabývat
proruskými informačními trolly, stala se obětí stalkingu. Aroová se s tím
svěřila v rozhovoru, který poskytla příloze dnešních Lidových novin
Orientace.

Jessikka Aroová pracuje v digitální sekci finské veřejnoprávní
společnosti Yle. Intenzivně se věnovala tématu petrohradské továrny
trollů, která se prezentuje jako normální zpravodajská agentura. „Údajně
patří vlasteneckému podnikateli. Ale ten samý podnikatel má spojení s
Kremlem,“ podotýká Aroová.

Petrohradské továrně trollů v Rusku říkají zpravodajská agentura,
oficiální název zní Internet Research Center. „Zvenčí nejsou žádné
informační tabule, není zřejmé, jaké společnosti uvnitř sídlí. Má
silnou ochranku. V inzerátech na internetu agentura hledá specialisty na
sociální média a copywritery, kteří umí vyrábět internetový obsah a
jsou ochotní pracovat ve dvanáctihodinových směnách,“ řekla finská
novinářka Lidovým novinám.

Prý se pokusila řadu zaměstnanců oslovit, ovšem bylo jasné, že mají
přísně zakázáno o čemkoli mluvit. „Všechny informace o tom, jak taková
továrna funguje, vynesla ven ruská novinářka, která se tam nechala
zaměstnat. Na internetu lze najít i spoustu dalších příběhů bývalých
trollů. Množství e-mailů, které si vyměňovali jejich zaměstnavatelé,
odhalili také hackeři. Není pochyb, co se v budově děje. Když jsem ji
zvenčí fotila, vyšel pracovník ochranky a začal mi vyhrožovat policií.
Řekl mi: Nevidíte, že tohle je vládní objekt? Nedobrovolně tím odhalil
důležitou informaci,“ říká dále Aroová.

Přiznala, že byla vystavena stalkingu. Nyní je celý případ vyšetřován.
„Policie mi sdělila, že mají podezření, že někdo zevnitř Yle,
zaměstnanec, hlavnímu pronásledovateli pomáhal. Že předával informace o
tom, kde se pohybuji, a o mých pracovních úkolech hlavnímu podezřelému v
mém případu,“ uvedla Aroová. Hlavní podezřelý podle ní pracuje pro
dvě různé ruské organizace, konkrétně Russian Institute for Strategic
Studies (RISI), který vede bývalý důstojník KGB, a mezinárodní
propagandistickou organizaci World Without Nazism, která prohlašuje, že
potírá nacismus ve světě, ale ve skutečnosti dělá spíše opak a šíří
proruskou propagandu.

Prý se o ní snažili šířit nepravdivé informace. „Například, že jsem
známá spolupracovnice amerických a pobaltských tajných služeb. Snažili se
mě označit za agenta, což je stará sovětská metoda. Tvrdili, že jsem
kriminálník, dealer, konzument drog a trpím schizofrenií. Proruský
aktivista Johan Bäckman si vyžádal mé staré soudní spisy a přišel na to,
že jsem v roce 2004, když jsem byla velmi mladá, dostala pokutu 300 eur za
užívání drog. Finská webová stránka, která publikuje falešné zprávy,
dokonce zcela ilegálně zveřejnila kopie mých lékařských záznamů
včetně toho, kde jsem byla na začátku nultých let na léčení. Když jsem
se začala zabývat trolly, začali oni zkoumat mě,“ uvedla Aroová.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Rusko se připravuje na klíčové volby. Má to být „rok pravdy“ pro celou
zemi a režim

ANALÝZA Česká mainstreamová média a jejich expertní hlasy obvykle líčí
dnešní Rusko jako ztělesnění nové totality či jako čistokrevné a pomalu
krvavé autoritářství. Ve skutečnosti je ruská politická realita mnohem
komplikovanější než zavedené černobílé šablony. Platí to i o ruských
volbách, které mají stále ústřední význam v celém politickém systému
Ruska. Aktuální přípravy na klíčové parlamentní volby v září 2016
sledovala pro ParlamentníListy.cz Veronika Sušová-Salminen.

Současné Rusko nepředstavuje - a ani se tak samo neprezentuje - klasickou
západní liberální demokracii. V odborných kruzích se takový režim
obvykle popisuje jako hybrid čili jako svérázná (a lokálně vzniklá) směs
některých prvků autoritářství a demokracie. Hybridní režimy jsou v
politologické literatuře chápány ve světovém měřítku za mnohem
častější jev než čistá liberální demokracie, vzniklá v kontextu
západní Evropy.

Základní ospravedlňujícím prvkem celého ruského systému jsou stále
volby, které se logicky stávají klíčovou hrací plochou soutěže o moc. A
to zcela jinak než tomu bylo v době sovětské vlády komunistické
státostrany. Hlavním problémem ruských voleb je obecně řečeno jejich
celková férovost, a to hlavně ve vztahu k opozici. A hlavním zájmem moci je
pak – zase logicky – legitimita voleb. Vzhledem k tomu jsou každé volby v
Rusku spojeny se sérií nových zákonných úprav, které se orientují
právě na utvoření ad hoc hrací plochy a které často privilegují
držitele moci.

V zimě 2011 a v prvních měsících roku 2012 si velká ruská města zažila
vlnu protestního hnutí proti dosavadnímu politickému establishmentu v čele
s Vladimirem Putinem. Rozbuškou protestů byla právě otázka parlamentních
voleb a jejich důvěryhodnosti a zmanipulování. Mimochodem, podobně tomu
bylo v případě řady „barevných revolucí“ v postsovětském prostoru
včetně Ukrajiny. Bez ohledu na tento osten minulosti jsou ale nadcházející
volby do Dumy v září 2016 klíčovou vnitropolitickou událostí současného
Ruska.

Rok 2016 jako rok pravdy?

Bývalý hlavní politický technolog (spin-doktor) Kremlu Gleb Pavlovskij řekl
nedávno v rozhovoru pro Gazetu.ru, že rok 2016 bude představovat pro
současné Rusko a jeho režim „rok pravdy“ vzhledem k problémům, se
kterými se Kreml musí potýkat doma a k nimž patří jeho slovy situace, kde
„nejsou peníze, není mobilita, není podpora a nejsou kompetentní kádři“.
Pavlovskij tvrdí, že systém vládnutí (který mimochodem sám roky pomáhal
utvářet a který zná jako svoje boty) potřebuje kriticky revizi a v roce
2016 vstupuje do konečné fáze (konečnou fázi ale nedefinuje jako katastrofu).
Konkrétně volby by podle jeho slov mohly napomoci změně, pokud by se voliči
rozhodli zcela změnit personální obsazení současné Dumy. Slova
Pavlovského jistě nemusí být chápána přímočaře jako nějaké
politické proroctví, ale brát je v potaz není na škodu vzhledem k jeho
letité zkušenosti. Na druhou stranu je nutné dodat, že talentovaný
politický manipulátor Pavlovskij se s Kremlem právě v důsledku problémů
na přelomu roku 2011 a 2012 rozešel a od té doby platí za „nového kritika“
(ovšemže tolerovaného) kremelské politiky. Což v ruském prostředí není
žádná rarita.

Momentálně se ruská domácí politika ocitá ve fázi přípravy voleb a
podle všeho Kreml chápe nejenom význam voleb, ale hlavně jejich význam v
současné, relativně sociálně a politicky citlivé situaci. Je si nicméně
nutné uvědomit základní ruské specifikum – popularita prezidenta a jeho
masová podpora nemusí a často nevypovídá o podpoře ruské vládě a
dominantním politickým stranám v zemi. Na druhou stranu je tu ale další
specifikum: v době krize se Rusové mají alespoň historicky tendenci seskupit
kolem politického centra a státu.

Putin tváří voleb nebude

Oproti minulosti nebude v letošních volbách možné se ve volební kampani
marketingově zaštiťovat osobnostmi, které nejsou kandidáty na stranických
seznamech. Zákonnou úpravu v prosinci 2015 navrhli liberálně-demokratičtí
poslanci s podporou Jednotného Ruska. To znamená, že se vládní Jednotné
Rusko nepočítá s tím, že by podobně jako v minulých volbách masově
využívalo Putina jako volební ikony. Ale mělo by to také znamenat, že
opozice nebude moct využívat například osobnosti Alexeje Navalného, který
kandidovat kvůli problémům se zákonem nemůže. Kritici pak zdůraznili, že
o to vlastně šlo na prvním místě. Nicméně za úvahu stojí také to, že
režimu se nehodí Putinův přímý vztah ke kandidujícímu Jednotnému Rusku
už z principu, kdy prezident má být nestranický. Ve volbách 2011 byla
situace jiná, protože Vladimir Putin byl tehdy premiérem a
předsedou-nečlenem Jednotného Ruska, které má v Rusku pozici „strany moci“.
Zpolitizovanost jeho postavení se tehdy Putinovi vymstila.

Důvěryhodnost voleb a krize

Kreml a jeho političtí spojenci si uvědomují význam důvěryhodnosti voleb
a především jejich výsledků vzhledem k minulým zkušenostem a nové ruské
realitě krize. Mnohem významnější než slova prezidenta, který
důvěryhodnost voleb zvláště zmínil ve své poslední řeči k Dumě, jsou
samozřejmě konkrétní činy. V posledních době došlo k významnému
vývoji kolem personálního obsazení Centrální volební komise.

Z komise „byl odejit“ její dosavadní předseda Vladimir Čurov, který byl
veřejností vnímán jako člověk spojený se „špinavými“ volbami v roce
2011. Navíc je známo, že špatně vycházel s kremelským „kurátorem“
politického procesu Vjačeslavem Volodinem. Putin jmenoval z pozice prezidenta
do komise pět nových členů, z nichž 4 jsou úplní nováčci. Vedle toho se
zdá pravděpodobné, že se novým předsedou komise snad stane současná
ombudsmanka Ella Pamfilovová, která působí léta v oblasti ochrany lidských
a občanských práv a v roce 2000 neúspěšně kandidovala na prezidenta Ruska.
Zdá se, že Pamfilovová má renomé a představuje z hlediska Kremlu dobrý
kompromis.

Strašák barevné revoluce

Naopak určitý poprask a kritiku vzbudila jiná iniciativa zaměřená na
další regulaci nadcházejících voleb. Podle návrhu poslance za Sjednocené
Rusko se na volebních okrscích budou smět pohybovat jenom novináři s
akreditací. Oproti dosavadní praxi budou tedy novináři nuceni získat
akreditaci a bude prověřováno to, zda se jedná o „skutečné“, tj.
dlouhodobě působící novináře-profesionály. Tento krok chce podle autora
oddělit „zrno od plev“ a zabránit tomu, aby se faktičtí pozorovatelé
voleb (s dohlížecí rolí) schovávali za status novináře (kteří mají
mít informační roli). Nicméně návrh vzbudil vlnu nervozity a spekulací o
tom, do jaké míry může být zneužit k umlčení nepohodlných novinářů.
Jeho dvojsečný smysl je třeba vidět v souvislosti s oficiálními obavami z
vnějšího vměšování ze strany současné ruské vlády. A nejnověji také
v této souvislosti lze vidět nervózní reakci na schůzku komunistického
lídra Gennadije Zjuganova s americkým ambasadorem v Moskvě 9. března, kterou
Zjuganov vysvětloval pod tlakem Jednotného Ruska běžnou rutinou. Měly se
prý rutinně diskutovat komunistické perspektivy na nadcházející volby…

Návrat smíšeného systému

Už v roce 2014 došlo k další zásadní změně volební procedury. Do
ruského politického systému se vrátil smíšený systém, ve kterém je
část poslanců Dumy (225 poslanců) volená z kandidátních seznamů
politických stran a další část (225 poslanců) potom na základě voleb
jednomandátních okrsků. Obrazně jde o kombinaci systému, který v ČR
známe ze senátních voleb a na druhé straně z klasických sněmovních voleb.
V souvislosti s tím, že tento systém byl zrušený v roce 2004 jako součást
konsolidačního po-beslanského balíčku, Kreml do určité míry s návratem
jednomandátních okrsků vykalkulovaně riskuje vznik méně „konsolidovanější“,
tj. snad nevyzpytatelnější Dumy než byl zvyklý mezi roky 2007 až 2016. Jde
ale o kalkulaci nejspíše proto, že rozdělení kandidatur v jednomandátních
okrscích by mohlo být v nejbližší budoucnosti otázkou dohody mezi
parlamentními stranami a snad i opozicí.

Nejednotná opozice a její šance

Parlamentní volby mohou být příležitostí opozice a také systémových
konkurentů (Spravedlivé Rusko, Liberálně-demokratická strana Ruska,
Komunistická strana Ruska) na to posílit svoje politické postavení.
Opoziční otázkou dne zůstávají dlouhodobé diskuze o tom, aby se ruská
tzv. nesystémová, tedy především různě (neo)liberální opozice
sjednotila. V zásadě dnes jde o tři politické subjekty – Jabloko, PARNAS a
jen částečně také Pravoe dělo, které se chce před nadcházejícími
volbami předefinovat na „stranu byznysu“. Příznačné je, že dnešní
režim nemá podobně jako v jiných post-transformačních zemích žádnou
vážnou levicovou konkurenci. Opoziční liberálové Dmitrij Gudkov a Vladimir
Ryžkov a krátce před nimi další osobnosti znovu apelovali na to, aby se
liberální, demokratická opozice sjednotila a šla do voleb společně jako
jedna volební fronta. Prozatím Jabloko a PARNAS společně kooperují, ale
další krok k volebnímu sjednocení těchto sil přes nejrůznější
deklarace chybí. Zdá se tak, že se PARNAS ruského expremiéra Michaila
Kasjanova prozatím rozhodl pro organizování vlastních primárek s akcentem
na regionální politiky a podmínka Jabloka vstoupit pod egidu jeho kandidátek
se mu zvláště nezamlouvá. Zakladatel Jabloka Grigorij Javlinskij, který
chce v roce 2018 kandidovat na prezidenta, už se nechal velmi konkrétně
slyšet, že sjednocení obou stran považuje za nemožné.

Klíčové je ovšem to, zda se těmto stranám podaří vystoupit ze
začarovaného kruhu a zaujmout ruské voliče, a jistě také i to, jak velkou
příležitost dostanou v rámci regulované volební soutěže. Pořád platí
slova ruského politologa Borise Kapustina o tom, že „represivní podstata“
současného režimu a tradičně zakořeněné ruské nepřátelství vůči
liberalismu zůstávají pseudoargumenty, které nevysvětlují krach
liberálního Ruska jako projektu 90. let. „Pokud má být liberalismus v
Rusku znovuzrozen, musí pochopit politické příčiny svého úpadku“,
konstatoval už v roce 2008 s odkazem na kalamitu jelcinismu. Dodejme, že pokud
bude (neo)liberální opozice stavět svoji kampaň jenom na otázkách obrany
svobody, kvality demokracie a morální politice a nebude jasně definovat
sociální a ekonomické problémy a jejich řešení ve vztahu ke státu jako
ústřední ruské politické instituci, budou asi její volební šance dost
malé nehledě na vládní regulace volební soutěže. Soudě podle posledního
šetření nevládního Levada centra by liberálové měli velký problém
získat 5 % hlasů potřebných k zastoupení v parlamentu. Nejlepším testem
sociologických šetření jsou ale obvykle výsledky voleb…

(Zdroj: Centrální volební komise Ruské federace)

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Právě dnes se otevírají Svatomartinská vína

11. 11. v 11 hodin a 11 minut se podle tradice otevírají tzv. Svatomartinská
vína. Jde o mladá vína, která se dle nařízení habsburského panovníka
Josefa II. z roku 1784, otevírají v tento den jako první z celého ročníku.
Ke Svatomartinským vínům taky neodmyslitelně patří pečená husa.

Vedle různých křesťanských legend se k svátku svatého Martina váže
zejména nařízení habsburského panovníka Josefa II. z roku 1784, který
právě tento den určil jako ten, kdy se mohou začít prodávat různé
zemědělské produkty a také mladé víno. 11. listopad se tudíž stal datem,
kdy se poprvé mohla ochutnávat mladá vína a zároveň s ním se slavil konec
předešlého hospodářského roku.

Ochutnejte i vy letošní první vína

Od dnešních 11:11 hod máte možnost ochutnat první vína ročníku 2016.
Podle vinařů budou stejně tak dobrá jako loni, protože poslední letní
týdny před sklizní byly bohaté na slunce i potřebnou vláhu. Těšit se tak
podle Martina Žůrka, sommeliera moravského vinařství SPIELBERG, můžeme na
ovocné živé chutě s tóny mandarinek, meruněk a dalších ovocných plodů.
Letošní mladá vína jsou velmi svěží a doslova dráždí naše chuťové
pohárky.

Jak poznat pravé Svatomartinské víno

Snadno, podle etikety a uzávěru. Musí zde být totiž tradiční znak
Svatého Martina na koni, který je symbolem pravých českých a moravských
Svatomartinských vín. O udělení této značky rozhoduje nezávislá komise
složena z řad enologů a sommeliérů pod kontrolou Vinařského Fondu a SZPI.

Svatomartinská vína se mohou vyrábět pouze z bílých odrůd Müller Thurgau,
Muškát Moravský, Veltlínské Červené rané a z modrých odrůd
Svatovavřinecké, Zweigeltrebe a Modrý Portugal a z nich také růžová vína.

A kde je možné si Svatomartinská vína koupit

Většina dobrých restaurací bude po celý víkend nabízet husí menu
spojené s ochutnávkou Svatomartinských vín. K zakoupení jsou však ve
všech velkých obchodních domech, vinotékách nebo v souladu s trendy doby
online v e-shopech s doručením již následující den např. na
www.moravskavinice.cz.

Letos nabízí Svatomartinské 111 vinařů s celkem 375 druhy vín. Ceny
mladých vín se obvykle pohybují mezi 100 Kč až 150 Kč. Například Modrý
Portugal rosé SPIELBERG 2016 stojí stylových 111 Kč.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Pozor! Tohle všechno si již muslimové naporoučeli v českých školách

Hidžáby, přestávky na modlení, ženský učitelský sbor i modlitebny. To
vše chtějí zahraniční muslimští studenti v českých školách. Píše o
tom server Blesk.cz v rozhovoru s předsedou magistrátního výboru pro
výchovu a vzdělávání Patrikem Nacherem.

Ředitelé škol to mají podle Nachera v této souvislosti těžké. Při
řešení žádostí totiž balancují na hraně. „Kdyby nedrželi školní
řád pevně v rukou, škola by se jim rozpadla pod rukama,“ uvedl Nacher.

Vyjádřil se také ke kauze studentky pražské střední zdravotní školy,
Somálce Ahmednuur Ayan Jamaalové, která zažalovala školu kvůli tomu, že
jí zakázali nosit hidžáb. „Soud v této věci osobně považuji za
absurdní. My žijeme ve společnosti, která veřejný život od náboženství
odděluje. Veřejný život je i škola, která má daná pravidla. Ředitel je
tím, kdo se zodpovídá zřizovateli a rodičům. Jednoznačně stojím na
straně ředitelky. Nejsem si jist, jestli šlo o šátek. Podle některých
informací mohlo jít o chybně dodanou dokumentaci, šátek může být jen
záminka,“ uvedl. Nyní podle něj existuje obava, kde to začíná a končí.

Původní text ZDE.

Podle něj totiž skutečně existují speciální požadavky muslimů. „Jak
jsem zjistil, na dalších školách se studenty muslimského vyznání řešili
požadavky na zřízení speciální místnosti coby modlitebny, přestávky na
modlení i v době vyučování. Nebo požadavek studentek, aby je neučili
muži, ale výhradně ženy,“ podotkl Nacher. Školy podle něj však o tom
nemluví, neboť nechtějí přitahovat pozornost aktivistů.

Jak následně dodává, nejde tedy jen o debatu o šátcích, ale jde o symbol,
o princip. „Pravidla musejí platit stejná pro české studenty jako pro
zahraniční. Rozhodování ředitelů v těchto věcech a řešení
jednotlivých situací jim vůbec nezávidím. Třeba tyto konkrétní
požadavky už dotyční ředitelé korektně vyřešili, ale co když ty
studenty osloví nějaký aktivista? Takový případ znovu může odstartovat
hon na čarodějnice,“ myslí si.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Média informovala o tajném polygonu, kde američtí vojáci cvičí Ukrajince

Bývalý sovětský polygon Javorov na západě Ukrajiny byl v roce 2015 nově
vybaven a přizpůsoben cvičení vojáků a důstojníků ukrajinské armády
americkými odborníky. Dnes je to jedno z nejtajnějších míst v zemi, píše
švýcarský list Le Temps.

V článku se praví, že polygon navštěvují také vojáci z jiných zemí,
včetně Kanady, Velké Británie a Litvy.

Hlavním cílem cvičení je, jak píše Le Temps NATO

Během tří let se bývalá sovětská vojenská základna změnila v místo
stálého rozmístění asi 200 amerických a 250 kanadských vojáků, pro
které byly postaveny kasárny, jídelny a tělocvičny.

Celkem absolvovalo výcvik na tomto polygonu od roku 2015 asi 6 tisíc
ukrajinských vojenských příslušníků, píše list.

Náměstek hlavy operativního velení samozvané Doněcké lidové republiky
Eduard Basurin předtím sdělil, že na Donbas přišla skupina důstojníků z
Pentagonu, aby prověřila připravenost ukrajinských vojáků k útoku. Podle
jeho slov americké důstojníky doprovázeli zástupci ukrajinského
generálního štábu.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Posměšky z nadutých politiků, ale i zamyšlení nad odpovědností vůči
vlastní zemi i potomkům. Spisovatel Vondruška k premiéře své divadelní
hry

Příbramské Divadlo A. Dvořáka v pátek uvedlo premiéru hry Vlastimila
Vondrušky Vínem proti pohanství aneb staročeský Dekameron. Autor
historických románů, který hru i režíruje a dokonce vystupuje na jevišti
v hlavní roli, říká, že si hra nejen tropí posměšky z dnešního
uspěchaného světa a nadutých politiků, jejím cílem však také bylo
zamyslet se nad pomíjivostí našeho života, ale i nad odpovědností, kterou
máme vůči této zemi a našim potomkům, stejně jako to dělává ve svých
historických románech.

Včera proběhla v divadle A. Dvořáka v Příbrami premiéra vaší hry Vínem
proti pohanství aneb staročeský Dekameron. Otázka je jednoduchá: Proč jste
se jako autor historických románů pustil do dramatické tvorby?

Není to můj první dramatický počin. Kromě rozhlasových her a scénáře k
filmu Jménem krále je to má třetí divadelní hra. Psát romány a věnovat
se divadlu se vůbec nevylučuje a mnoho autorů minulosti sedělo, obrazně
řečeno, na dvou uměleckých židlích. Rozdíl v psaní románu a divadelní
hry není zase tak veliký, jak by se na první pohled mohlo zdát. Snad jen s
tou poznámkou, že tvořit pro divadelní scénu je mnohem těžší, protože
musíte úplně jinak pracovat s časem, musíte vyprávět stručně, a přitom
přehledně. Na divadle se nemůže divák vrátit, pokud mu něco uteče, jako
při čtení románu.

Vy však nejste jen autorem hry, ale také ji režírujete, a dokonce
vystupujete na jevišti v hlavní roli.

Když jsem napsal první divadelní hru, naivně jsem se domníval, že autor a
režisér chtějí totéž. Ale záhy jsem pochopil, že na divadle je to jako v
politice, každý si dělá, co chce, ne ku prospěchu věci, ale ku prospěchu
svému. Má první divadelní hra byla fraška s detektivní zápletkou o lásce
katovky a studenta vyhozeného z bohosloveckého semináře. Režisér se
okamžitě chopil pera, aby dodal hře na společenské závažnosti. A tak v
rámci svého uměleckého pnutí vymyslel, že katovka bude protestantka a
student bohosloví katolík. Jsem vzpurný. Hru jsem stáhl, režiséra
vyměnili a nakonec se fraška hrála. Nebyla sice společensky závažná, ale
diváci se bavili.

Myslel jsem si, že tahle zkušenost byla jen výjimkou, skvrnou na čistém
štítu Thalie. Nebyla. Obdobně jsem dopadl při natáčení filmu. Scénář
jsem napsal podle jedné z mých celkem úspěšných knih. Režisér se chopil
pera a začal přepisovat. Jedna ze stěžejních scén románu se odehrává na
hradní věži. Ve filmu ovšem někde pod hradbami. Asi proto, že se
paradoxně točilo na jednom z několika mála našich středověkých hradů,
které nemají věž.

Další hru jsem už režíroval sám, bylo to těžké, ale nějak jsem to
zvládl. Zkušenosti, které jsem tehdy získal, se mi teď skvěle hodily. S
každým novým titulem sbírá autor zkušenosti, takže si troufnu tvrdit, že
tahle hra je zatím nejpodařenější. Tedy z těch dvou, které jsem
režíroval.

Vaše hra mi maně připomíná kdysi slavné představení s panem Horníčkem
Kantor Barnabáš a žáci darebáci. Hráli v něm bratři Traxlerové a s
Petrem Traxlerem jste později vystupoval i vy. Je to náhoda?

Rozhodně ne. Petr na spolupráci s panem Horníčkem vzpomínal hodně a rád.
Vyprávěl mi, jak hra vznikala a co si říkali v zákulisí. A během jeho
vyprávění se mlhavě začala rodit podoba hry Vínem proti pohanství aneb
staročeský Dekameron. Bohužel dříve, než dostala jasné kontury, Petr
Traxler zemřel. Takže tahle hra je také tak trochu poděkováním. Humor pana
Horníčka byl laskavý, moudrý a chytrý. V žádném případě nemíním
být epigonem, ostatně by to ani nešlo, protože pan Horníček byl génius.
Ale díky němu jsem si vytvořil určité mantinely, a i když je má hra
určená pro dnešního diváka, filozofie laskavého humoru je nadčasová.
Rád pracuji na hranici satiry a nadsázky, protože vyprávím o tom, jak naši
předkové hřešili.

O čem tedy vaše hra je? Jak byste ji čtenářům představil?

V našem představení se přeneseme do konce středověku nebo na počátek
renesance, na datu nezáleží. Nahlédneme do šenku, kde se setká
univerzitní mistr pronásledovaný inkvizicí se skupinou chudých trubadúrů.
V zábavě zdatně sekunduje šenkýřka a její sklepnice, které umějí
mnohem víc, než jen rozlévat víno. Vyprávím, čtu ukázky z kronik,
písně obstarává příbramská hudební skupina Ginevra a musím říci, že
skvěle! Sklepnice k tomu půvabně tančí. A jak to už v šenku bývá,
semele se všechno možné, od přípitků a veršů o pijáctví až k
církevním předpisům o tom, jak se má žena správně milostně oddávat
manželovi a kolikrát je nevěra přípustná, aby byla hříšnice ještě
spasena. I když je při tom všem hodně smíchu, není to rozhodně jen
zábava pro zábavu. Naším cílem bylo současně tak trochu se zamyslet nad
pomíjivostí našeho života, ale také nad odpovědností, kterou máme vůči
této zemi a našim potomkům, stejně jako to dělávám ve svých
historických románech. A že si tropíme posměšky z dnešního uspěchaného
světa, nadutých politiků, ale také sami ze sebe, není ani třeba dodávat.
Protože smích je spolu s věrností a svobodou tím nejcennějším, co máme.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Na pracovních portálech se objevila pozice prezidenta Ruska

Pracovní portál Superjob publikoval nabídku na pozici prezidenta Ruské
federace. V ní stojí, že „zkušenost žádná není potřeba“, ovšem „zaměstnavatel
bude brát ohled na předchozí pracovní zkušenost na podobné pozici“.

Od uchazeče se vyžaduje aktivní životní pozice a patriotismus. Mezi
pracovní povinnosti, které jsou na stránce napsané, patří určování dat
voleb do Státní dumy, podepisování federálních zákonů, udělování
milosti, provádění jednání o vojenské spolupráci a další.

„V případě zvolení poskytuje zaměstnavatel: osobní letoun, státní byt,
státní chatu. Celková obsluha na účet státu (lékařské služby, strava,
doprava, sport, vzdělávání, dovolená) pro prezidenta a členy jeho rodiny.
Kancelář s pohledem na Kreml (zevnitř). Průjezd od místa práce k místu
bydliště bez zácp!" stojí v nabídce.

Volba ruského prezidenta se odehraje 18. března 2018. Podle Ústavy se může
do souboje o křeslo zapojit jakýkoli občan Ruska starší 35 let, který
žije v zemi po dobu 10 let.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí