Question:
S Robejškem skončíme jako na Ukrajině, varuje expremiér Paroubek

Někdejší premiér v barvách ČSSD Jiří Paroubek se zostra pustil do
politologa Petra Robejška a jeho nové strany Realisté. Pokud Robejšek
dostane prostor, dovede nás podle Paroubka možná tak na Ukrajinu.

Politolog Petr Robejšek, žijící v německém Hamburku, založil v České
republice stranu Realisté a s tou hodlá velmi významně promluvit do
příštích voleb. Chtěl by získat až 20 procent hlasů, což by mu v
posledních volbách takřka stačilo k tomu, aby vyhrál a stal se premiérem.
Ačkoli ještě ani nezveřejnil program, politolog věří, že sebere hlasy
hnutí ANO Andreje Babiše, ODS či TOP 09. Paroubek však Robejškův osud
vidí jinak.

„Pan Robejšek zatím českou společnost viděl z výšky pátého patra,
tuším, že z Hamburku. Anebo možná z nějakého jiného německého města.
TOP 09 skončí v příštích volbách tak jako tak, bez přičinění pana
Robejška. ODS už bude těžko slabší a silnější asi také nebude. A
sázka nějaké podnikatelské lobby ‚velkých kluků‘ na Robejška jako na
toho, kdo odčerpá nějaké hlasy Babišovi, je chybná. Česká společnost,
respektive politický systém ČR, by neměly být natolik fragmentované, aby
se v nich nedalo vládnout. Jinak jsme definitivně na Ukrajině,“ varoval
expremiér v komentáři uveřejněném na serveru VašeVěc.cz.

O to důležitější bude podle Paroubka pozice ČSSD. Strana by měla být co
nejsilnější. Zatím se však nezdá, že opravdu bude dost silná, protože
premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) dělá podle Paroubka jen kosmetické změny,
které nepomáhají. Měli převzít iniciativu, určovat témata k diskusi, jak
se to na sociálních sítích dařilo např. Donaldu Trumpovi. Ten porazil
Hillary Clintonovou i navzdory tomu, že drtivá většina médií stála na
její straně.

Sobotka by proto měl mít nějaká nová témata nebo oživit starší.
Ministři vlády v barvách ČSSD by se měli výrazně levicově profilovat
Podle Paroubka nestačí chovat se jako levičák jen v průvodu na prvního
máje. „Politika je také o zásadovosti. A pokud příští lídři ČSSD
neprojeví snahu být zásadoví, nemohou se postavit ani Robejškovi, natož
Babišovi. Ale stále věřím, že se věci mohou zlepšit,“ uzavřel
Paroubek.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Středisko pro usmíření: ostřelování Sýrie ze strany Turecka pokračuje

Ostřelování území Sýrie ze strany Turecka pokračuje, praví se v
informačním bulletinu ruského Střediska pro usmíření znepřátelených
stran na území Sýrie. Text byl uveřejněn v sobotu na webových stránkách
Ministerstva obrany Ruska.

„Pokračuje ostřelování syrského území ze strany Turecka. Na ruské
Středisko pro usmíření přišla informace od obyvatel provincie Aleppo o
dělostřeleckém úderu po pozicích kurdských oddílu sebeobrany v okolí
osady Dakna", stojí ve zprávě.

Teroristé z uskupení Ahrar aš-Šam, které se hlásí k opozici, ostřelovali
dvakrát z raketometů a minometů pozice kurdských oddílů lidové sebeobrany
ve čtvrti Šajch Maksúd ve městě Aleppu.

Ruské Středisko pro usmíření znepřátelených stran zřídilo dodatečnou
operativní skupinu pro monitorování situace ve městě Aleppu a na jeho
předměstích.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Josef Skála, kandidát na šéfa KSČM: Finanční giganti vymýšlí nové
podfuky. „Kavárna“ chystá randál v cizím zájmu. Z čínských investic
mají vítr jen lháři a „tuneláři“

ROZHOVOR „Byli jsme před Evropskou unií a budeme i po ní,“ říká
kandidát na předsedu KSČM Josef Skála. Zato teď nás „omezená suverenita“
dusí čím dál víc. Sociální polarizace dává za pravdu Marxovi. Tak jako
další ekonomická krize na spadnutí. „Doba se vymkla z kloubů a šílí.“
A k tomu mnoho dalšího o české a světové ekonomice i geopolitice.

Množí se varování před příchodem další ekonomické krize. Exšéf Bank
of England Lord Mervyn King například uvádí, že světové hospodářství
je na pokraji další havárie. Česká ekonomka Šichtařová prorokuje krizi s
velkým K, běžně se používá termín „dokonalá bouře“. Ekonomická
bouře prý začne na finančních trzích, které jsou prý přehřáté. Co z
toho může být pravda a v jakém horizontu?

Shakespeare má svatou pravdu. Doba se vymkla z kloubů a šílí. Švindlu „nadějného
růstu“ sekunduje i „levice“ na baterky. A rizika, která jsou na
spadnutí, nastolují mozky jiného ražení – nepočítám-li nás, pár
solitérů zleva. Finanční trhy jsou skutečně „přehřáté“. Ta věta
však neříká o nic víc, než že „pacient má horečku“. Zda si ji uhnal
na slunci, má chřipku, zápal plic – anebo se ozval karcinom – však už
nevysvětluje.

Tady o banální chřipku nejde. Kapitálu se vrací zádrhel akumulace –
řečeno slovy Kapitálu. Tedy nadbytku „volných“ peněz, lačných po
dalším zhodnocení, které však drhne díky deficitu peněz, za něž si
normální lidé kupují hmatatelné statky. Právě o tomto zádrhelu – a ne
jen o mikrospáncích regulace a „děravé legislativě“ – byla už krize
od podzimu 2008. Panstvo, které ji zavinilo, ji k obrazu svému i „vyřešilo“.
A sice „znárodněním“ gigantických ztrát a dluhů, co zbyly po
prasklých „bublinách“ – a „tiskem“ tisíců nových miliard, „krytých“
hlavně tím „toxickým“ odpadem. I ty však – místo, aby pomohly obětem
krize – spadly do klína raubířům spekulantského „kasina“. A navíc za
úrok blížící se nule.

Finanční trhy to „přehřívá“ za situace, kdy se veřejné finance
prohýbají pod nadílkou minulé krize. Tím menší „balíčky“ jsou s to
rozdávat „banksters“ ve chvíli, až jim rupnou i dnešní „bubliny“.
Tím úslužněji se proto předělávají i normy sanace bank. Aby se jejich
bankrotářská manka, „znárodňovaná“ dosud oklikou přes veřejné
rozpočty, směla záplatovat rovnou z vkladů klientů. Říká se tomu „bail-in“
– „sanace z vnitřních zdrojů“. Pokusným králíkem byl Kypr. Tam to
ještě postihlo „jen“ vklady nad 100 000 EUR. Ty nižší garantovaly
starší pravidla EU. Už brzy to ovšem, tvrdí zlé jazyky, může být
klidně jen desetina. Banky by se tak mohly „hojit“ i z každého vkladu nad
našich cca 270 tisíc korun.

Příznačným švindlem je „záporný úrok“. Zatím ho, pokud mi něco
neuniklo, uplatňují jen mnohé centrální banky vůči depozitům těch
komerčních. Toho, co tím jen simulují, by se však dosáhlo právě cestou,
jíž se marně domáhají demokratické síly – progresivního zdanění
neproduktivního kapitálu. „Záporný úrok“, uvalený na „mrtvé peníze
vůbec“, má totiž dominový dopad i na úrok komerčních bank. A trestá
tak i každého, kdo šetří na auto nebo penzi – a žádný kapitál, natož
neproduktivní, nemá. Aby ho zároveň nahnal mucholapkám „investičních
produktů“, slibujících „zaručené zhodnocení“ peněz, které mu ti
samí „banksters“ znehodnocují na standardních účtech. Tím víc „peněz
jiných lidí“ (OPM, other people's money) to „kasinu“, zvanému
finanční trhy, přihrává i touto cestou. O to víc hrozí oči pro pláč i
úsporám, jež na ten hazard přistoupí jen proto, že na běžném i
spořícím účtu ztrácejí hodnotu.

Korunu všemu nasazuje další kulišárna. V podobě „bezhotovostních peněz“,
majících ty „hotové“ postavit už brzy mimo zákon. V některých
skandinávských zemích už se platí jen kreditními kartami. Je to i
hvězdná hodina pro šmíráky v našem soukromí – zahraniční i domácí,
erární i privátní. Je to však i další pojistka, že před dominem „záporného
úroku“ – a „sanací z vnitřních zdrojů“ – už nebude úniku.

Podobných podfuků se rojí ještě víc. Vynalézavost „banksters“ je
nebetyčná. Ten absurdistán drží už jen na kapačkách. Čím později
vypoví i ty, tím drsnější budou následky. Čína v řadě ohledů stagnuje,
její problémy se přelévají do celého světa. Jak hodnotit budoucnost
ambiciózní nastávající velmoci? Považujete za zajímavé její projekty,
kterými se snaží prosadit v zahraničí, například projekt Nové Hedvábné
stezky a některé další investice? Máme se bát čínských investorů, za
kterými mohou být skryty velmocenské snahy Číny?

Čína velmocí prostě je, ať se to komu líbí, nebo ne. Její poslední
století je impozantní. S projekty typu Nové Hedvábné stezky přichází to,
nač se dnešní Evropa jinak nezmůže. Skutečný rozvoj – a na obrovské
ploše. Garance spousty pracovních uplatnění – a to i pro diplomované
talenty. Most mezi ekonomickým potenciálem Asie a Evropy – a tím i šance
na rovnější vztah s „globálním Minotaurem“, jak Americe říká
Varufakis.

Té nabídce je ovšem třeba jít naproti. Čína nikoho na kolenou neprosí.
Bát se těch investic musí jen „tuneláři“, s nimiž nepočítá, a
Minotaurovi pacholci. Čínský prezident míří do Prahy. Fanklub Tibetu,
dokud tam řádil středověký totáč, chystá jarmareční randál. Takový
part – v cizím zájmu proti tomu našemu – který by „kavárna“ nevzala,
zřejmě ani neexistuje.

Jak bude Čína konkurovat Rusku a jeho Eurasijské unii? Chce investovat ve
Střední Asii...

Mezi Čínou a Ruskem jsou logicky na pořadu i otázky, v nichž sedí za
stolem proti sobě. Už třeba cena vzájemně nakupovaných komodit. Peking a
Moskva však mají hlavně zájmy, které je spojují. Nejde jen o verbální
deklarace. Ilustruje to i poslední epizoda. Situace na trhu energií nutí
rozšířit externí financování i Gazprom. Západní banky mají pokyn dělat
problémy. Gazpromu poskytla úvěr čínská banka. Největší, jaký kdy
čerpal. Na pět let a za podmínek, jež z tlaku druhé strany nevytřískají
sebemenší kapitál.

Číně i Rusku jde po krku politika „změny režimu“. Vedení obou zemí
zbavila všech iluzí. O to víc táhnou za jeden provaz. Hlavně ve všem, co
těm intrikám staví plot. Ekonomika obou zemí se v mnohém doplňuje. Tím
snáz se budují i „pozitivní synergie“.

A střední Asie? Nabízí jí snad investice, srovnatelné s čínskými, i
kdokoli jiný? Ne jen do zázemí vojenských základen, majících obklíčit
Rusko i Čínu? Ale skutečného růstu a diverzifikace jeho zdrojů?

Jaký je stav ruské ekonomiky? Jak se vypořádala se sankcemi a nízkými
cenami ropy a plynu? Ekonomické zbraně, provokující „Majdan“ na Rudém
náměstí, jsou klackem o dvou koncích. V případě „sankcí“ jimi
Amerika dusí i Evropu. Sama přitom s Moskvou vesele navyšuje obrat.
Manipulace s cenami ropy i plynu neškrtí jen arabské šejky. Škodí i
americké produkci. Donedávna jen té z břidlice, do níž napumpovaly mraky
peněz i banky a investiční fondy. Teď už však hlásí útlum i korporace,
těžící tradiční technologií. Takové „sadomaso“ mívá v Americe jen
krátký dech.

To „sado“ ruská ekonomika přirozeně cítí. Alarmistické tirády bych
však bral s rezervou. Nahoru vyletěly hlavně ceny luxusního zboží.
Většina Rusů je nekonzumovala ani dřív. Tím víc to ekonomická válka
prohrává politicky. Barometrem jsou ruské televizní kanály – a to i ty
privátní. Na vlasteneckou notu tam duje i většina těch, kdo se dřív „řediteli
zeměkoule“ klaněli až po pás.

V posledním čtvrtstoletí prošlo Rusko lekcí, kterou hned tak nezapomene. Na
to, aby nevábilo dravce, je příliš bohaté. Na to, aby je cizina skutečně
vytrhla, je zas příliš velké. Suverenitu mu zajistí jen masivní
reindustrializace. Jen ta sníží závislost na energetickém exportu – i
importu banálních artiklů. S tím si musí poradit samy i menší země. Tím
méně to kdokoli udělá za Rusy.

To téma má ovšem i rozměr, o němž se česky poníženě mlčí – na
rozdíl od znalejších mozků západně od Aše. Na to, co Washington zkouší
na Moskvu teď, vsadil už Reagan. Amerika byla na prahu velké krize už tehdy.
„Time-out“ jí darovali jen Gorbačov a spol. Tu kořist však už strávila.
Dneska je na tom ještě hůř. A Rusku už rauš „nového myšlení“
nehrozí. „Studenou válkou“ napodruhé riskuje sama Amerika.

Zatímco ekonomika roste, levicoví pozorovatelé kritizují fakt, že běžní
lidé, i v České republice, častokrát růst nepociťují. Tedy že reálné
mzdy a životní úroveň nerostou tak, jak by měly. Stejně tak pokračuje
trend častějšího uzavírání pracovních úvazků jiných než hlavní
pracovní poměr, což vede řadu lidí do příjmové nejistoty nebo rovnou
pracující chudoby. Jak jsme na tom v tomto směru v ČR, jak je na tom
západní Evropa? A co Spojené státy, kde řada lidí „funguje“ na
potravinových poukázkách?

Dnešní vteřina dějin je raritou hned trojmo – a to celého novověku.
Příjem – a přidanou hodnotu – mění stále víc v mimoběžky. Past „pracující
chudoby“ roste jako máloco. Vězí v ní i desítky procent obyvatel „zlaté
miliardy“. Bývá to i dřina na několik úvazků. V pobuřujícím přepychu
se topí i ti, co nic kloudného neumí. Pokud se práce rovnou neštítí,
padají z nich hlavně „ubrané hodnoty“. Tím užší je hrdlo „sociální
mobility“. Z bobánků, narozených „za vodou“, tam najdete i vnoučata. Z
těch, počatých na opačném pólu, poskočí skutečně výš jen stále
tenčí zlomek. Traktáty o „refeudalizaci“ už píší i profesorské
cvikry.

Alibi privátního zisku hlásá, že je odměnou za riziko. Na špici
vertikály kapitálu však neplatí už ani to. Tady se inkasuje lví díl
globálního výnosu – a rizika, ztráty i náklady „znárodňují“ hned
na vstupu. Jak na konto všech, koho živí jen vlastní ruce, tak podnikatelů,
riskujících střechu nad hlavou. A stále víc i veřejných financí. Tím
ovšem padá i to poslední, co z kreditu „konce dějin“ ještě zbylo.

Amerika, máte pravdu, to zahustila nadoraz. Lídr všech rentiérů – dneska
i kdykoli dřív – dluží víc, než celý okolní svět. A zároveň drží
na „potravinových známkách“ celou šestinu vlastní populace. Milionům
rodin zbyl na spaní jen karavan. Je to hodokvas sociálního darwinismu. V
petřínské bludiště mění i kritéria. Točí se hlavně kolem indexů, jak
se zhodnocuje kapitál. Podmínky těch, kdo ho zhodnocují, v nich hrají „marginální“
roli. O tom je celá alchymie věštící „růst“ i „recese“. Tak
hulvátský rozvod s tím, co má ekonomika v původním pojmu, láme i starší
rekordy.

Podle zjištění nevládní organizace Oxfam jedno procento nejbohatších
lidí světa v roce 2015 vlastnilo více majetku než zbylých 99 % populace
planety. 62 nejbohatších lidí světa disponuje stejným majetkem jako 3,5
miliardy dalších obyvatel země. Co tomu říkáte? Kde je příčina? Může
za těchto podmínek vůbec existovat volný trh rovné soutěže? Neškodí
toto svobodnému podnikání? Není například odstraňování obchodních
bariér jenom nahrávkou pro nadnárodní korporace, monopoly a oligopoly, aby
zničily konkurenci malých a středních podniků na národní úrovni? Lze to
vůbec nějak řešit? Jak lze konkurovat takové koncentraci kapitálu? Neměl
v tomto Marx pravdu?

Marxe už „porazily“ i postavičky nesahající mu ani po tkaničky. Víc
než co jiného „vyvracely“ právě vše, co napsal na téma koncentrace
kapitálu – a třídní polarizace. O tom, že „rovná soutěž“ je jen
nekalá reklama – a podstatou kapitalismu je monopol na existenční zdroje.
Akumulace kapitálu z cizí práce, který slabší konkurenci drtí – a sám
se tím víc šikuje do stále strmější vertikály. Zatímco většinu
ostatních krok za krokem „proletarizuje“ – bez ohledu na to, kam se
řadí sami.

Gážisté cirkusu, majícího tu pravdu zadupat do země, se chytili pojmu „proletář“
– a udělali z něj synonymum montérek. Sám Marx jím přitom mínil
každého, z koho kapitál tuneluje nadhodnotu. Všichni ti, kdo to buď neví,
nebo zatloukají, pak tím laciným podfukem i groteskně „triumfují“.
Například banálním „objevem“, že „modré límečky“ vytlačuje
technologický pokrok. Kdo už nemusel k ponku nebo lopatě, ale za
kancelářský stůl, vnímal to jako sociální vzestup. Dokud rostly s
produktivitou práce i příjmy, živila v něm ten dojem i vlastní životní
úroveň.

Kapitalismus na „druhý globální pokus“ však ruší i to. Mantinely,
omezující koncentraci kapitálu aspoň zčásti, boří jeden za druhým.
Příjmová a majetková nerovnost láme rekordy. Jedinému procentu toho
nepatřilo víc, než všem ostatním, ani v obskurních despociích. „Proletář“
má aspoň jistotu výplaty – a zákonné výpovědní lhůty. Statisícům
českých pracovních sil se upírá i to. Jak v montérkách, tak coby „kravaťáci“
mají šanci jen na „živnosťák“. „Svobodného podnikání“ v tom
není ani za mák.

Marxe „vyvrací“ jen notoričtí hlupáci. Erudovanější mozky z něj
pokoutně opisují. Paul Craig Roberts byl za Reagana druhým mužem fiskálu
– a šéfprojektantem „reaganomiky“. Zamlada napsal o Marxovi celou knihu.
Kapitál je náročné čtivo. Bez adekvátní erudice se zvládá jen těžko.
Marx ovšem magnetizuje i kratšími texty. Nově i studenty ekonomických
fakult v Americe. Tady je, zjistila nedávná studie, vůbec nejčtenějším
titulem Komunistický manifest. Až po něm následují Adam Smith, Ricardo,
Samuelson – natož Hayek či Milton Friedman. U nás jsme zatím „sto let za
opicemi“. Je to znát.

Podle statistického úřadu poklesla v letech 2007 až 2014 reálná kupní
síla americké domácnosti (respektive její medián) po započtení inflace o
čtyři tisíce dolarů... Opět. Nenahrává současný systém velkým
korporacím na úkor střední třídy?

Reálný příjem většiny amerických domácností je na úrovni počátku 70.
let. Roky tu díru doháněly na dluh. Ten je teď dohání i s úroky. „Střední
třída“, typická pro „tři zlaté dekády“ po válce, se ztrácí před
očima. Příčin je víc. Ta, od níž vede největší pupeční šňůra, se
však „zatlouká a zatlouká“. Velkokapitál si „střední třídu“
pěstoval jen po dobu, kdy byl vystaven systémové výzvě. „Katastrojka“
ho toho „nutného zla“ zbavila.

Teď si „pýcha moci“ – řečeno s Williamem Fulbrightem – vystačí i
bez širší sociální opory. Koho si dřív hýčkala, toho dnes drží v
šachu. Dluhovou pastí i jinými formami existenčního nátlaku. „Americký
sen“ hlásá pravý opak. Za tvrdou práci slibuje šanci mířit výš.
Lepší život pro každou novou generaci. Dnešní ročníky na startu jsou na
tom mnohdy hůř než vlastní rodiče. Tak absurdní zpátečka má své meze.

Signálů, že se k nim blíží, přibývá. Takže aspoň dva. Sanders je „demokratický
socialista“. Kampaň mu financují statisíce dárců. Po 30 dolarech v
průměru. Hillary prosazují „banksteři“, zbrojaři i válečnická
vrchnost a masová média. Přesto se Sandersem leckde prohrává. Krajně „nesystémovým“
kandidátem, byť úplně jiného typu, je i Trump.

Pokud jde o druhý z těch signálů, tuhnou z něj rysy. Americká policie se
vyzbrojuje jako na regulérní válku. Na nácvik pouličních bitev si už
pořídila i celé „umělé město“.

Není to tak, že střední třída nese na svých bedrech hlavní daňovou
zátěž – dotuje nadnárodní korporace i sociálně slabé či
nepřizpůsobivé?

Na téma, kdo koho dotuje, je i poslední kniha Josepha Stiglitze, laureáta
Nobelovy ceny za ekonomii a bývalého hlavního ekonoma Světové banky. Nebo
komentáře Roberta Reicha, za Clintona ministra práce – a třeba i letošní
první číslo Foreign Affairs, věnované sociální polarizaci. Také spousta
dalších zdrojů se shoduje, že větší díl svého příjmu než „Big
Business“, odvede na daních i dělník z automobilky či řadový personál
KFC.

„Střední třída“ dotuje korporace i tam, kde dřív nemusela. Například
strmě rostoucími náklady na vzdělání, bez něhož je lepší uplatnění
bez šance. Teď ale i statisíce jeho absolventů berou zavděk platy
recepčních, číšníků, portýrů či pokladních. Tím hůř pak splácejí
i půjčky, bez nichž by nedosáhli na diplom. Za situace, kdy jim je k ničemu.
Publicistika, absolutizující břemena „střední třídy“, ovšem i
cíleně mlží. Stále víc těch, koho do ní stále řadí, tam fakticky už
nespadá – nebo balancuje na samé hraně. Oč víc musí škudlit,
zadlužovat se a pak před těmi závazky kličkovat, tím nutkavěji lpí
mnohdy aspoň na pomyšlení, že jsou „přeci jenom něco víc“. Tím snáz
se jim vtlouká do hlav, že viníkem jejich martýria jsou ti „ještě níž“,
které „musí dotovat“. Něco na způsob české demagogie o „zneužívání
dávek“. I ta často zabírá víc právě u lidí, co nad propastí
sociálního vyloučení vrávorají sami. Spojit jedni i druzí síly, panstvu
by hořela koudel pod šimpánem. Tím víc se investuje do toho, aby to viděli
vzhůru nohama.

Jaké je ideální místo České republiky na ekonomické mapě světa a co by
mělo Česko změnit? Například Ilona Švihlíková doporučuje podporu
mikroekonomiky. Kde je tedy cesta? Co podporovat? Export do zemí BRICS?

Někteří investoři od nás dezertují už proto, že si sem přišli jen pro
lukulské „investiční pobídky“. Na jedno pracovní místo to někdy
dělalo i několik milionů. Investoři se ráčili nabalíkovat – a zvednout
kotvy. Poptávku po levné práci však snižuje hlavně technologický pokrok.
Řadu výrobních oborů to vrací do zemí, které je dosud vyvážely za
lacinou prací.

Nic proti podpoře „nejmenších českých podniků“, mají-li skutečně
perspektivní program – a není-li to jen habaďůra, maskující další „tunel“.
Nám ovšem chybí hlavně ekonomická strategie a koordinovaná politika. Tak,
aby precizovala reálné šance na konkrétních trzích – a těm šila na
míru výrobní a distribuční programy, odpovídající našim specifickým
možnostem. Hlavně obory a projekty, generující kvanta přidané hodnoty –
za niž se právě nám ovšem také platí. A nabízející důstojnou šanci i
kvalifikované práci. V zemích, před nimiž tu „mainstream“ leze po
břiše, to koordinuje stát. U nás se to má dodnes za „etatistickou“
svatokrádež. Řada inovací, často skutečně převratných, se tu přitom
rodí stále. Jak co do marketingu, tak finančního zázemí jsou však – až
na pár světlých výjimek – odkázány na zahraniční zdroje.

Doby, kdy jsme vyváželi investiční celky na klíč, jsou ty tam. „Kdo za
to může,“ je veřejným tajemstvím. Ztracený status nám vrátí jen
politika, jež se s tím dědictvím rozejde nadoraz. A místo sklapovaček „spojenecké
vděčnosti“ – i atavismů opačným směrem – prosadí racionální
ekonomický kalkul. Spousta vývozů západním směrem nás drží v krajně
subalterní pozici. Leckdy na samé hranici únosnosti. Na trzích, kde jí to
nehrozilo – a měla tam navrch i co do kvality a know-how – to doháněla
už „první republika“. A už před ní i český průmysl za monarchie.
BRICS je největším z podobných trhů dnes. Technologií i kvalitou nám už
v lecčem ukazuje záda. Tím víc to chce nohu do dveří tam, kde se tak
ještě nestalo.

Pro některé by rozpad EU byl katastrofou, pro některé požehnáním.
Dovedete si představit lepší Evropu bez EU? Jak by naše země dokázala
hospodářsky obstát bez EU? Stala by se „kořistí Ruska“, jak slyšíme v
podstatě pokaždé, když se o rozpadu EU mluví?

Jak že to říkával Palacký? Byli jsme před Rakouskem, budeme i po něm? S
EU je to podobně. Místo jalových vášní – o pohromě, či požehnání
– to chce rozum do hrsti, dokud je čas. Dnešní EU je docela jiná, než v
době našeho vstupu – natož ještě o pár let dřív. Že by se vše, v
čem očividně chřadne a degeneruje, obrátilo k lepšímu, postrádá
viditelný důvod. O tom, kam až její eroze dojde – a čím to skončí pro
nás – budou rozhodovat ti, kdo v ní hrají první housle. Nás postaví
před hotovou věc. Že to nebude o „solidaritě“, ale právu silnějšího,
neví jen beznadějný fanatik.

Je to křižovatka vyžadující státníky, a ne Hujery. Politiky, nadané
panoramatickou optikou. Schopností podnikat včas i praktické kroky.
Identifikovat priority národního zájmu. Získávat pro ně všechny dostupné
spojence. Být připraven na všechny varianty. Od zachování EU ve víceméně
dnešním tvaru – až po její výraznou redukci. Jak v teritoriálním, tak
věcném smyslu. Zdá se vám, že s tím někdo už aspoň začal? Dá se to
čekat od kariér, vyhnaných prášky „spojenecké věrnosti“?

Až bude ještě hůř, vynutí si to střídání stráží. Ty nové však
zdědí „snědený krám“. V zemi, kterou ty dosavadní degradovaly na cizí
kolonii, tentokrát v srdci Evropy – za pár nicotných postů i kont v
daňových rájích. Pak bude ovšem „košile bližší než kabát“ i tam,
kde mají od naší ekonomiky klíče. Poprava OKD vysílá zprávu, jíž
nerozumí jen trouba nebo poskok. Tím víc to chce pracovat na alternativách
už teď.

S tou „ruskou kořistí“ je to jako s čertem na zlobivé děti. Strašidlo
nesmí hlavně opustit tajuplnou tmu. Jinak je totiž jen pro smích. Co
konkrétně by se tu stalo „ruskou kořistí“? Jestliže skoro vše, co
vynáší zisk, už v cizích rukou je? Včetně karlovarských hotelů – i
řady jiných kapacit – které si ruské subjekty už koupily?

Z předchozí otázky zcela vydělme dohodu TTIP. Jakým způsobem se ve vás
osobně vyvíjí úvaha ve smyslu „podepsat, nepodepsat“? Jak nahlížíte
na současný stav procesu ratifikace TTIP?

V klepetech „omezené suverenity“ už jsme. TTIP má dorazit i její
vyzáblé torzo. Nastolit absolutní monarchii velkých prachů. A všemu, co
jí ještě stojí v cestě, vzít oporu ve vymahatelném právu. Nás to
postihne o to víc, že jsme jen kandrdas i v Evropě. Vláda do toho chomoutu
poleze sama a po čtyřech. Právo veta má však i parlament. Tím větší
musí pocítit tlak. Jako celek – i každý jednotlivý poslanec, ochotný
národní zájem prodat. Funguje to. Musí se chtít. Minimálně tak, jako
když hrozilo, že se v Brdech rozvalí jeden z dílů cizí „jaderné triády“
– a nás změní v cíl prvního protiúderu.

Jak vážně v současné době vypadá hrozba ještě většího zbídačení
třetího světa, zejména Afriky, v důsledku klimatických změn? Čili,
bouře, záplavy a zejména sucho. Geolog Václav Cílek často opakuje, že v
důsledku těchto procesů se můžeme „těšit“ na další migrační vlny
do Evropy. Má pravdu? Existuje nějaké řešení? Václav Cílek není z těch,
co malují čerty na zeď. „Třetí svět“ je drancován už třetí
století – a leckde i déle. Proměna v „banánové republiky“ – či
bonanzu zahraničních těžařů – mu vnutila ekonomickou strukturu,
demolující jeho přirozené zázemí. Plení miliardy životů i přírodu.
Plodí humanitární kalamity. Miliony migrantů vyhání už desítky let.
Třeba v arabských „naftokraciích“ tvoří větší díl pracovní síly,
než v západní Evropě i Americe dohromady.

Dosud to ovšem byla nabídka, jdoucí panské poptávce naproti. Z vlny,
valící se Evropou teď, však už trčí i hrot vzpoury. Pěsti na vrata
metropolí, co „globalizaci“ všeobecné hojnosti jen naslibovaly. A
nadělily ji jen hrstce kompradorů – kdežto ostatní masu drží pod prahem
důstojnosti. Především to je to nové, čím stěhování národů míchá
kartami, v nichž jde i o nás. Panstvo, mající to na svědomí, to chce „rozepsat“
i zemím a vrstvám, jež nikoho jaktěživ nedrancovaly.

Tu demagogii odrazí jen zpráva, mířící až k jádru věci. Řešením je
jen masivní reparace – na účet těch, komu z „třetího světa“
napadaly zlaté cihly. V podobě rozvojových investic, které mu vrátí práci
a elementární důstojnost – a zkrotí i ekologická rizika. Nic
polovičatějšího to stěhování už nezastaví. Právě to se však nerodí
ani v zárodku. Čím později na to dojde, tím víc bude mezitím na koni
fanatismus všeho druhu. Ve „třetím světě“ – i v samotné „pevnosti
Evropa“.

„Elity“ se k tomu nemají. Pouštět žilou umí jen nám. Právě o tom se
zdá být i barnumsky avizovaný „plán B“, který začaly kuchtit v Bruselu
minulé pondělí. „Muslimští bratři“ z Ankary se sice „zavázali“,
že začnou migranty, které nám expedovali, brát zpátky. Jen ale pod
podmínkou, že Evropa místo nich přijme jiné – „kus za kus“. Turecký
pašalík tak dostane další miliardy přesto, že spustil totalitní teror i
doma. V situaci, kdy si vraždou ruského pilota zadělal na sankce, které ho
vyjdou na desítky miliard. A pokleslá reputace Turecka sráží dolů i
příliv turistů z jiných zemí. „Plán B“ tak zatím vypadá spíš jako
„záchranný balíček“ Erdoganovi. Zvlášť vytrucuje-li si i bezvízový
režim s „Schengenem“. Lepší dárek si export chaosu a teroru do Evropy
přát snad ani nemůže.

Geneticky modifikované potraviny, téma diskusí o chudobě a kvalitě výživy.
Jste pro jejich další rozvíjení? Souhlasíte s tvrzeními, že nejen
geneticky modifikované, ale i jiné potraviny pochybné kvality začínají
být problémem výživy chudší části obyvatelstva zejména v USA? Páteří
amerického marketingu je „three-tiers concept“. Tedy prodej v zásadě
stejného produktu, nabízeného ve třech kvalitách – „good“, „better“
a „the best“. „Globalizace“ to změnila v univerzální praxi. Velice
markantně i v případě potravin. A to jak pro „třetí svět“, tak třeba
i Českou republiku – oproti „staré Evropě“. Hordy bruselských
byrokratů sepisují směrnice, jak nesmí vypadat kyselá okurka. Které jablko
je „podměrečné“, a vhodné tak už jen na mošt. Kam všude nelze napsat
„máslo“ nebo „rum“. Seznam té idiotské buzerace je samozřejmě
ještě mnohem delší. Zato zákaz prodávat to samé – ve stejném balení,
ale úplně jiné kvalitě – si nikdo sesmolit netroufne. U nás ta nižší
přitom stojí mnohdy víc, než ta vyšší hned za Rozvadovem.

Nejde jen o chuť. Internetem kolují i vážnější expertízy. Špičkoví
odborníci tu varují před fatálními zdravotními riziky. Naše kuchyně je
dnes, papírově vzato, zdravější než ještě docela nedávno. Počet
klientů onkologických klinik se však téměř zdvojnásobil. Za pouhých
deset let a v době, kdy se prý životní prostředí radikálně zlepšilo.
Kde se ta expanze rakoviny bere? Čím to, že napadá stále mladší ročníky?
A hlavně tlusté střevo i jiné orgány, kde hraje klíčovou roli právě to,
co jíme a pijeme? Je to jen nahodilá synchronie?

V Americe zarazí i jiná věc. Obezita – často tak obludná, jak ji Evropa
skoro nezná – je tu typická pro příjmově nejnižší vrstvy. Ještě v 80.
letech to byl okrajový jev. Už na prahu století však doslova zaplavil ulice.
Přemírou kalorií tu bude jen u pár procent. Potraviny, upravené geneticky
– či z chovů, přikrmovaných anaboliky - však konzumují hlavně tyto
vrstvy. Dá se kauzální vazba vyloučit i tu?

Atlas všech rizik, spojených s GMO a „urychlovači růstu tkání“, se
teprve rodí. Co chvíli přibude nový signál. Z posledního v pořadí mrazí.
Tvrdí totiž, že jsou to právě geneticky upravené potraviny, co lidské
organismy zbavuje i reprodukční schopnosti. Ten zdroj to spojuje i s tím, co
z jistých sejfů uniklo už před pár lety. Optimální počet světové
populace – stálo v té „studii“ – je v řádu 1–1,5 miliardy. A vše
nad tuto hranici je pro byznys už jen přítěží. Je to jen „konspirační“
folklór? Nebo něco víc?

Ve světle všeho, o čem jsme hovořili... Jaké ekonomické recepty nyní
potřebuje vyspělý svět? Novátorsky levicové typu nepodmíněný základní
příjem, zdanění neproduktivního kapitálu, zdanění vyšších příjmů,
,,fair trade“ uspořádání vztahů mezi chudými a bohatými zeměmi... Nebo
konzervativně pravicové, tedy vyšší odpovědnost jedince, odbourávání
sociálního státu, snižování daní, liberalizace trhu práce? Nebo „národní
kapitalismus“ typu Ruska a Číny, kde stát je v určitých oblastech velmi
silný, kontroluje strategická a síťová odvětví, na druhé straně jsou
tam nízké daně, snaha odbourávat byrokratickou zátěž...

Pravice, schovaná za liberální frázi, je u cíle. Překročit vlastní stín
už nemá kam. Ztuhla ve sfingu asociálního inženýrství. Těm „za vodou“
to lahodí. Opačný pól už jen dráždí. Toho se zastane víc i Orbán a
Marine Le Penová. Dělat z nich fašisty je nesmysl. Z těch, kdo jim funí do
zátylku, však už mnohdy ne.

„Reformní“ levice vzdala i reformy, které by kapitalismus polidštily
aspoň zčásti. Teď už se pere jen o koryta, která ho odlidšťují. Svět
změní k lepšímu jen síly nalevo od ní. Jen jim tak zůstal i terén, kde
se dřív utkávala soc.dem. s liberálním reformismem. Levici, která není na
prodej, to nabízí nevídanou šanci. Rubem je zákeřná past. Tkví v tom,
nakolik „reformovatelný“ je vůbec ještě svět, sevřený krunýřem
dnešní ekonomické a politické moci.

Restituce všeho, oč „sociální stát“ už přišel – a naopak jeho
další expanze – je imperativem lidských práv, visících na dnešním
oltáři hned nahoře. Je to však i jeden z klíčových směrů, jak děsivé
disproporce dnešní ekonomiky aspoň zmírnit. Jenže už její dnešní provoz
– a tím i financování sociálních položek – se zvládá jen za cenu
dalšího zadlužování. Gordický uzel rozetne jen zásadní redistribuce
příjmů. Ta je však tím posledním, nač „elity“ přistoupí po dobrém.
Skutečnou změnu přinese až demokratizace vlastnické struktury. Základy se
jí přitom dají klást už dnes. Například expanzí veřejného sektoru
všude tam, kde ten privátní očividně selhává – anebo si z veřejného
dělá dojnou krávu.

Pokud jde o jiné reformní inciativy už dnes, osobně považuji za klíčové
ty, jejichž cílem je redukovat parazitní rentu – i prostor, v němž si
finanční „kasina“ smí hrát s „penězi jiných lidí“. Nejenom cestou
„sektorového“ zdanění, ale i přímých mantinelů. Jen to vytvoří
zdroje i na „základní nepodmíněný příjem“, zkracování pracovní
doby i další humanizující kroky na opačném pólu. Razit ty požadavky,
aniž se udeří na jejich skrytý rezervoár, znamená koledovat si o stigma,
že je to levice, kdo chce veřejnou kasu zadlužit ještě víc. A přihrávat
falešné alibi „elitám“, které nás do dluhové pasti ženou i nad
ohlodaným torzem „sociálního státu“.

Nepančovaná levice musí být oázou naděje. Na ale za cenu, že sama živí
iluze. A dělá tak, jakkoli bona fide, užitečného idiota. To není pozvánka
do čekárny, jak to dopadne. Ale kostra manuálu, jak na to. To, s čím levice
přichází, nesmí znít jako dobromyslná suplika, jíž chybí vlastně jen
pár poslaneckých hlasů – takže to možná napraví už příští volby. V
poloze parlamentních tisků osloví jen hrstku. Chce to panorama reálných
zájmů – a jejich demarkačních čar. Legitimních nároků – a žáby na
prameni. Teprve pak se legitimní požadavky stanou silou, opřenou o vůli
angažované většiny. Až jí dají i politický tvar.

Jen tak má znovu šanci i to, co se už zdávalo banalitou. Dnešní
produkční potenciál by uměl jak „nepodmíněný základní příjem“,
tak kratší pracovní dobu i řadu jiných civilizačních skoků. Škrtí ho
bludný kruh, v němž střečkuje akumulace kapitálu. I mnohem skromnější
cíle jsou tak reálné až za jeho horizontem. Až to rozcestí nastane,
začínat od nuly by bylo pozdě. Návrhy, atakující už dnešní poměry,
musí mít i strategický rozměr. Právě tím jsou levice a „levice“ k
rozeznání. Už na první pohled.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Jozef Banáš: USA smrtelně potřebují bohatství Ruska. Vymývání mozků.
Je jasné, o co se hraje, ale mlčí se o tom

Nad vztahem výsledku amerických prezidentských voleb a situace v Pobaltí se
na serveru Aktuálne.sk zamýšlí slovenský spisovatel a publicista Jozef
Banáš.

Podle jeho názoru ze všeho, co se děje v USA v souvislosti s prezidentskými
volbami, je jasné jedno: Wall Street a zbrojařská lobby vítězství Trumpa
nedovolí. Nemohou. „Mít v čele státu muže, který hlásá dialog s Ruskem,
rozpuštění NATO a uvolnění napětí, je nepřípustné. Bez napětí a
lokálních válek kšeft se zbraněmi nefunguje,“ píše Banáš.

V kontextu očekávaných výsledků amerických voleb pozoruje také vývoj
situace v Pobaltí. „Posilování NATO v oblasti je nejen strategickou
odpovědí na jejich zbabranou akci na Ukrajině, ale je třeba si uvědomit,
že Pobaltí je v jistém smyslu výchozím bodem do Arktidy. Když vezmeme v
úvahu skutečnost, že USA se svými necelými pěti procenty obyvatel světa
spotřebovávají téměř 50 % světových zdrojů, je jasné, že při této
nenasytnosti se zdroje dostupné v USA vyčerpávají a je třeba je hledat tam,
kde ještě jsou. Například v Rusku a Arktidě,“ domnívá se Banáš.

Je jasné, o co se hraje v Pobaltí

Poukazuje na to, že v ruském arktickém regionu je asi 80 % dosud objevených
severních ropných ložisek. „V případě jejich čerpání bude světové
ceny určovat lídr na trhu ropy a plynu, kterým bude Rusko. Navíc, v této
oblasti jsou zásoby uranu, zlata, mědi, niklu, železa, wolframu, diamantů.
Pokud by USA poškodily ruský arktický region, položí Rusko na kolena.
Takže je jasné, o co se hraje v Pobaltí. Proto Rusové, poučení nejen
Stalinovým selháním před začátkem druhé světové války, ale i
věrolomností Západu v Sýrii, Libyi, Iráku, Afghánistánu či na Ukrajině,
nečekají. Kaliningradská enkláva má jediný ruský nezamrzající přístav
v Baltském moři – Baltijsk, který je domovským přístavem baltské
flotily. Do Kaliningradské oblasti, která je v obklíčení NATO, přesouvají
raketový systém Iskander, schopný nést jaderné hlavice,“ píše dále
Banáš.

Upozorňuje, že to, jak vyvolat napětí, si Američané vyzkoušeli na
Ukrajině. „Stačí vyprovokovat národnostní vášně a ‚už to jede‘. Z
celkového počtu obyvatel Lotyšska je 27 % Rusů, jen v samotném hlavním
městě Rize tvoří 50 % obyvatel. V Estonsku je 25 % Rusů, v hlavním městě
Tallin je jich 37 %. Litva má asi šestiprocentní ruskou menšinu, přičemž
v hlavním městě Vilnius je asi 14 % Rusů,“ vypočítává Banáš.

Aby to v Pobaltí „začalo“, stačí malá jiskřička

Mediální vyvolávání obrazu Ruska ohrožujícího Litvu, Lotyšsko, Estonsko
a Polsko je podle Banáše tradiční americko-bruselsko-berlínskou mediální
předehrou ke zvyšování napětí. „Frankfurter Allgemeine Zeitung přinesl
nedávno na titulní straně komentář k situaci v Pobaltí s jasným názvem:
Strach před ruskou bleskovou válkou. Ale ani slovenské vymývače mozků
nezaostávají a oslavují rozhodnutí NATO rozmístit v tomto regionu čtyři
tisícovky vojáků,“ píše dále Banáš.

Přiznává, že obavy pobaltských států a Polska z Ruska jsou v důsledku
jejich trpkých zkušeností se sovětskými bolševiky oprávněné. Otázkou
však je, nakolik se dnešní Rusko pod vedením Vladimira Putina podobá
stalinskému Sovětskému svazu.

Vsadím se, o co chcete

Britský ministr obrany Fallon to řekl jasně: „Vyšleme tímto signál
spojencům, že jsme připraveni je bránit před trvalou agresí Ruska.“ „Fallonovi
připomínám, že jeho ‚předchůdce‘ Chamberlain též slíbil ochránit
Čechy a Slováky ‚před trvalou agresí Německa‘, a jak Britové svůj
závazek ‚dodrželi‘, už Fallon asi zapomněl,“ podotýká Banáš.

Svěřuje se s tím, že je ochoten se vsadit, o co chcete, že když se
prezidentkou USA stane Hillary Clintonová, situace v Pobaltí se prudce
zhorší přesně podle vzoru Ukrajiny. „Ovšem v případě konfliktu
kteréhokoliv pobaltského státu s Ruskem to už bude jiná káva než na
Ukrajině,“ poznamenává Banáš.

Celý text ve slovenštině je ZDE.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Moskva je znepokojena z výzkumů USA s biomateriálem, oznámila Zacharovová

Moskva je znepokojena z výzkumů s biologickým materiálem Rusů
prováděných Pentagonem, zároveň oficiální vysvětlení USA nezní
přesvědčivě a vyvolávají doplňující otázky, oznámila ve čtvrtek
tisková mluvčí MZV RF Maria Zacharovová.

„Když následovaly odpovídající komentáře od silových úřadů USA, tak
se nikdo jaksi nesmál… Skutečně, jsme krajně znepokojeni z právě
americkými vojenskými úřady prováděným výzkumem s biologickým
materiálem ruských občanů, který byl vytvořen na území Ruska.
Oficiální vysvětlení, které byly rozšířeny Pentagonem, v daném
případě zní nepřesvědčivě a jen vyvolávají doplňující otázky,"
oznámila Zacharovová na brífinku v Moskvě.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Dánská ministryně pro otázky migrace musela od migrantů utíkat. Video

Dánskou ministryni pro otázky imigrace a integrace Ingeru Stø museli
evakuovat z uprchlického centra migrantů, kterým odmítli poskytnout azyl,
sdělil The Local.

Stø přijela do centra kvůli natáčení programu televizního kanálu DR a
popovídala si s jednou z rodin, kterou odmítli. Poté ji ale obklíčily jiné
rodiny: někdo vypustil fámu, že rodině, s kterou se setkala ministryně,
nakonec azyl dají. V důsledku toho rozhodla tělesná stráž Stø o její
evakuaci.

Na videu z místa incidentu je vidět, že ve chvíli odjezdu automobilu s
ministryní skáče na kapotu mladá žena a poté padá na zem.

„Z toho, co jsem viděl, tak [protestující žena] spadla před automobil a
možná se jí lehce dotkli," sdělila novinářka Martina Torpa, která u toho
byla přítomna. Podle údajů médií nebyl nikdo v důsledku incidentu zraněn.
Samotná Stø později pojmenovala situaci v migračním centru jako „agresivní
a krutou".

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
V Kremlu okomentovali možné přerušení diplomatických vztahů s Ukrajinou

V Kremlu pokládají otázku přerušení diplomatických vztahů mezi Moskvou a
Kyjevem za svrchovanou záležitost Ukrajiny. Řekl to prezidentův mluvčí
Dmitrij Peskov.

Když přistoupí Kyjev na podobný krok, utrpí tím zájmy Ukrajinců a Rusů,
dodal.

Podle zdrojů listu Kommersant většina poslanců tento zákon podpoří. Bude
projednán ve druhém čtení 16. listopadu. V případě jeho přijetí bude
zájmy Ukrajiny v Rusku zastupovat nejspíše Bělorusko nebo Švýcarsko.

Podle názoru Vynnyka musí Kyjev zaznamenat přerušení vztahů s Moskvou na
zákonodárné úrovni, vždyť jsou fakticky už přerušeny.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Jsem naprosto šokována... Do redakce přišel dopis. Toto prý prováděli
vysokoškoláci během státního svátku

Paní Vladimíra Antošová si ve svém dopisu zaslaném naší redakci
postěžovala na chování studentů školy UMPRUM v Praze. Vadilo jí, jakým
způsobem reagovali na demonstraci 17. listopadu, která se uskutečnila na
náměstí Jana Palacha v Praze.

„Jsem naprosto šokována chováním studentů, kteří neváhali zneuctít
jeden ze státních symbolů, a to hymnu České republiky! To, že vyvěsili z
oken transparenty s textem Miluji islám a snažili se rušit průběh povolené
demonstrace reprodukovanou hudbou, je odsouzeníhodné,“ zmínila Antošová s
tím, že studenti pouštěli hinduistickou hudbu.

Naprosto neodpustitelné však podle ní je to, že i přes výzvu k vypnutí
hudby a zdůraznění, že se bude hrát státní hymna, došlo ještě k
navýšení hlasitosti. „Vzhledem k tomu, že byl státní svátek a tudíž
byly školy uzavřeny, je jasné, že je do objektu musel někdo pustit a
tudíž se vše dělo s vědomím vedení školy,“ domnívá se autorka dopisu.

„Pokud takto vychováváte naše mladé lidi k naprosté neúctě nejen ke
státním symbolům, osobě prezidenta republiky, ať už jím je kdokoli, ale
též k ignoraci pojmů jako je úcta, pokora, vlastenectví a ještě je
podporujete v protiprávním jednání, předpokládám, že jste natolik
zodpovědní a vyvodíte směrem k sobě důsledky,“ dodala a vyzvala vedení
školy k vyjádření a studenty k omluvě.

Celý text Vladimíry Antošové:

Dobrý den, ráda bych se vyjádřila k chování studentů Vaší školy při
včerejší demonstraci na Náměstí Jana Palacha v Praze.Jsem naprosto
šokována chováním studentů, kteří neváhali zneuctít, jeden ze
státních symbolů a to hymnu České republiky ! To že vyvěsili z oken
transparenty s textem miluji islám a snažili se rušit průběh povolené
demonstrace reprodukovanou hudbou ( o jejich hlouposti hovoří jasně to, že
nešlo o hudbu islámskou ale hinduistickou) je odsouzeni hodné ale to, že
přes výzvu k vypnutí hudby. a zdůraznění, že bude hrát státní hymna
došlo ještě k navýšení hlasitosti je naprosto neodpustitelné !!! Vzhledem
k tomu, že byl státní svátek a tudíž byly školy uzavřeny, je jasné, že
je do objektu musel někdo pustit a tudíž se vše dělo s vědomím vedení
školy ! Pokud takto vychováváte naše mladé lidi k naprosté neuctě nejen
ke státním symbolům, osobě prezidenta republiky ať už jim je kdokoli, ale
též k ignoraci pojmů jako je úcta, pokora, vlastenectví a ještě je
podporujete v protiprávním jednání, předpokládám, že jste natolik
zodpovědní a vyvodíte směrem k sobě důsledky. Ocenila bych, kdyby se k
incidentu vedení školy veřejně vyjádřilo a dotyční studenti se omluvili
! : S pozdravem Vladimíra Antošová : Fotogalerie: - Uliční 17. listopad :
Fotogalerie: - Bobošíková v akci : Fotogalerie: - Studenti a Pithart

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Ruská Bílá kniha o Sýrii byla prezentována v RB OSN

Rusko představilo v RB OSN Bílou knihu o aktivitách USA v Sýrii, jež měly
za následek velký počet obětí mezi civilisty a velké škody, prohlásila
na brífinku mluvčí ruského ministerstva zahraničí Maria Zacharovová.

Vysvětlila, že jde o fotografické materiály vojenských aktivit USA a jejich
spojenců v Sýrii. „Tyto fotografické materiály tvoří základ Bílé
knihy o Sýrii, kterou Rusko prezentovalo v RB OSN," sdělila Zacharovová.

„Její materiály jsou analyzovány a komentovány, uvádějí se jako
nepopíratelná fakta. Stejně tak používá americké ministerstvo zahraničí
materiály Bílých přileb a dalších pochybných nevládních organizací,
avšak odmítá komentovat dokumentární svědectví, jež byla úředně
připravena a předána jako oficiální dokument Radě bezpečnosti OSN. Proč
je tomu tak, není vůbec jasné," řekla diplomatka.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Protesty proti Trumpovi: Láska zvítězí nad nenávistí, volají tisíce
lidí v New Yorku, v Los Angeles a Chicagu

Ve Spojených státech už několikátý den pokračují protesty proti zvolení
Donalda Trumpa 45. prezidentem USA. Tisíce lidí pochodují ulicemi New Yorku,
Los Angeles, Portlandu a dalších měst a dávají najevo, že se jim ani
trochu nelíbí, že by v Bílém domě měl zasednout Trump. Lidé mají obavy,
že tento muž ohrozí jejich občanská a lidská práva.

Skandování hesel „tohle není můj prezident„ a „láska vítězí nad
nenávistí“ se podle informací zpravodajské agentury Reuters nesou z hrdel
tisíců lidí ve městech po celých Spojených státech. Nejmohutnější
protesty o víkendu zmítají New Yorkem, Los Angeles a Chicagem. Policie v
Portlandu ve státě Oregon oznámila, že ke zklidnění protestů použila i
střelné zbraně. Nikdo nebyl zabit, ale asi dvacet osob bylo zatčeno.
Napětí eskalovalo poté, kdy policie vyzvala demonstranty v Portlandu, aby se
rozešli. Ti však rozkaz neuposlechli a začali na policisty házet zápalné
láhve.

Dvaašedesátiletá Mary Florin-McBrideová pochoduje New Yorkem a podle
vlastních slov je zděšená. „Jsme zděšeni tím, jak neuvěřitelně
nekvalifikovaný, mysoginní, rasistický člověk byl zvolen. Na platformě
plné nenávisti,“ kroutí hlavou dáma pracující v bance, která si nesla
transparent „Ne fašismu v Americe“.

Lidé na demonstracích si nesou i mexické vlajky či vlajky gayů a leseb.
Občané oznamují své obavy z toho, co teď bude se řadou menšin žijících
ve Spojených státech. Tyto obavy potvrzuje i šestačtyřicetiletá Evelyne
Werzolová. Přišla do Spojených států z Jihoafrické republiky, odkud
prchla kvůli praktikám policejního státu. „Viděla jsem utlačování
lidí a jsem smutná z toho, co se děje s americkým snem. Přišla jsem, aby
žil dál,“ prozradila.

Protesty probíhají s ohledem na jejich rozsah celkem pokojně. Stojí za
pozornost, že Donald Trump původně protesty odsoudil jako neférové, ale
později na sociální síti Twitter napsal, že vítá občanskou angažovanost
svých spoluobčanů. Prý věří, že se národ nakonec sjednotí a všichni
společně budou na Ameriku opět hrdí.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Skutečný důvod, proč ruská vláda zakázala používání jakýchkoliv GMO
plodin při výrobě potravin

Rusko právě oznámilo převratný krok v boji proti GMO (geneticky
modifikovaným) potravinám společnosti Monsanto, při kterém zcela zakazuje
používání geneticky modifikovaných složek ve výrobě potravin.

Jinými slovy, Rusko jen zvýraznilo cestu kolem označování GMO a zastavilo
používání všech GMO, které by jinak vstoupily do dodávky potravin
vytvořením balených potravin (a pěstování geneticky modifikovaných plodin).

Vicepremiér Arkady Dvorkovich během mezinárodní konferenci o
biotechnologiích uvedl:

"Pokud jde o geneticky modifikované organismy, přijali jsme rozhodnutí, že
nepoužijeme žádné GMO v potravinářské výrobě."

Jde o odvážný krok ze strany ruské vlády, který nově podnítil
celosvětovou diskusi o geneticky modifikovaných organismech a účasti
společnosti Monsanto na zásobování potravinami.

Na to také navazuje velmi diskutované zjištění Světové zdravotnické
organizace, že glyfosát který je základem herbicidu Roundup je "pravděpodobně
karcinogenní".

Pokud by toto zjištění provedly například Spojené státy americké,
znamenalo by to úplnou změnu potravinářského zpracovatelského průmyslu.

Ale v Rusku integrace GMO plodin není na stejné úrovni jako v USA nebo jinde
ve světě.

Víme, že v USA je více než 90% základních plodin jako kukuřice geneticky
modifikovaných, současně s 94% sojových bobů a 94% bavlny.

Zákaz GMO při výrobě potravin by radikálně změnil celé zásobování
potravinami. Rusko však patří mezi země, které jsou více nakloněny k
revoluci v otázce používání GMO plodin.

Jak ruská zpravodajská televizní síť RT dále uvádí:

Podle oficiálních statistik se podíl GMO plodin v ruském potravinářském
průmyslu snížil z 12% na 0,01% za posledních 10 let a v současnosti v zemi
existuje jen 57 registrovaných potravinových výrobků obsahujících GMO
plodiny.

Zákon ustavující povinnou registraci GMO výrobků, které by mohly mít vliv
na životní prostředí, vstoupí svou platnost v polovině roku 2017. Ruský
prezident Vladimir Putin věří, že dokáže udržet GMO plodiny mimo zemi, a
to dokonce i v souladu se Světovou obchodní organizací (WTO).

Na minulém setkání členů Rady Ruské federace prohlásil:

Musíme správně zkonstruovat naši práci tak, aby nebyla v rozporu s našimi
závazky podle WTO. I přesto máme legitimní metody a nástroje pro ochranu
našeho vlastního trhu a především všech našich občanů.

Myslíte si, že budeme někdy vidět něco takového v USA či Evropě?

Zdroj: healthy.org

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
V USA objevili hlavního viníka tloustnutí

Američtí biochemici definovali, že sklony k nadváze mohou být spojené se
specifikou mutací bílkovin uvnitř buněk. Tisková zpráva výzkumu byla
publikována na stránce stránce Duke university.

Během experimentů s laboratorními myšmi vědci zjistili, že nositelé
jedné z variant genu ankyrin-V o mnoho rychleji tloustli. Tento gen podle slov
specialistů reguluje činnost bílkovin Glut4, které zase definují intensitu
přijímání glukózy tukovými buňkami, a to jak u hlodavců, tak u člověka.

„My si myslíme, že tento gen pomáhal našim předkům zachovávat energii v
časech hladu. Ale nyní, když nemáme potravinový nedostatek, může tato
mutace ankyrinu změnit tloustnutí na epidemii," prohlásil profesor biochemie
George Geller.

Vědci zdůrazňují, že jejich objev dementuje populární názor tom, že
tloustnutí je hlavně spojeno se špatnou dietou a přílišným konzumováním
potravin.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Ministerstvo spravedlnosti USA zhodnotilo vliv FARA na svobodu slova

Americký zákon o registraci zahraničních agentů (FARA) nebrzdí svobodu
slova v USA, uvádí se ve zprávě ministerstva spravedlnosti, které bylo
rozšířeno v pondělí.

„Zákon (o zahraničních agentech) nebrzdí svobodu slova a neomezuje obsah
šířené informace", uvádí se ve zprávě ministerstva spravedlnosti, kterou
dostala k dispozici agentura RIA Novosti.

„Američané mají právo vědět, kdo jedná v USA s cílem ovlivnit
americkou vládu nebo společnost jménem zahraničních představitelů",
prohlásila zástupkyně pomocníka generálního prokurátora USA pro otázky
národní bezpečnosti Dana Boenteová.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
V Rusku vytvořili vzdušného draka pro průzkum

Jednotná nástrojářská korporace (OPK) vytvořila sérii vzdušných draků
(kitů), s jejichž pomocí je možné monitorovat oblast a provádět
retranslaci signálu, informuje tisková služba OPK.

Konstrukce kitu umožňuje, aby byl využíván v extrémních podmínkách —
na souši, v horách i na moři. Vývoj provádí Dolgoprudněnská
konstrukční kancelář automatiky (DKBA), která se specializuje na výrobu
vzduchoplavecké techniky.

„Kite — to je fakticky vzdušný had o velkém rozměru, který může
stoupat do výšky několika kilometrů a řešit velký okruh úkolů.
Například je to ideální retranslátor spojení pro vojenské lodě a pro
pozemní jednotky. S jeho pomocí je možné přemísťovat náklady za
podmínek, kdy jsou přehrazené cesty, například přes řeky, rokle, a také
provádět optická a meteorologická pozorování, radarovou kontrolu a tak
dále. Hlavní rozdíl mezi kitem a aerostatem je ve stabilitě za silného
větru," řekl oficiální představitel OPK.

Konstrukce kitu přitom garantuje stabilitu letu dokonce i během bouří, kdy
jiné létající aparáty nemohou létat. Pro transport malých nákladů se
pod křídlo montuje zařízení, které umožňuje korigovat směr.

„Kite není nový nápad, už dávno se o něj zajímají vojáci a jiní
zákazníci. Z hlediska technické realizace se zatím nedařilo ho vytvořit
— prostě neexistovaly vhodné materiály. Za silného větru se plachta
nesmí trhat, dále je nezbytné vyloučit riziko ztráty drahé aparatury,
která je na kitu namontována. Našim specialistům se podařilo tento úkol
vyřešit, i vytvořit speciální superkvalitní materiály, jež vydrží
silný vítr průstřely a řezy," zdůraznil představitel OPK.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Japonská vlečná loď narazila do amerického torpédoborce

Japonská vlečná loď zanechala prohlubeň na palubě amerického
torpédoborce na cvičeních, píše se v tiskové zprávě Sedmé flotily
Námořnictva USA.

Podle informací vojáků se incident stal při cvičeních tažení v zálivu
Sagami u východního pobřeží Japonska. Vlečná loď ztratila řízení a
narazila do paluby vojenské lodi.

„Ani na jedné z lodí nebyli zranění. (Torpédoborec) Benfold byl poničen
minimálně, měl prohlubeň na boku. Bude provedeno kompletní zhodnocení (škody),"
píše se v tiskovém prohlášení.

Torpédoborec zůstal v provozu, ale japonskou loď nyní táhnou do přístavu
Jokosuka. Vojáci slibují vyšetření incidentu.

Dříve se stalo několik případu srážky amerických lodí s civilními
loděmi, které vedly ke smrti amerických námořníků, konkrétně
torpédoborců John McCain a Fitzgerald.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Syrský arcibiskup: Za teror v Bruselu si můžete sami. Sklízíte, co jste
zaseli

Na Radiu Vaticana vyšel komentář syrského katolického arcibiskupa Jacquese
Behnana Hinda, který se vyjádřil k úterním teroristickým útokům v
Bruselu. Evropa podle něj jen sklízí, co svou zahraniční politikou zasela.

Úterní teroristické útoky v Bruselu zasáhly celou Evropu. A nejen ji. K
událostem se pro agenturu Fides vyjádřil i syrsko-katolický arcibiskup
Jacques Behnan Hindo, který spravuje eparchii v Hasace-Nisibi na
severovýchodě Sýrie. A ten klade vinu za útoky především na hlavy
západních lídrů.

„Také různí evropští představitelé ještě v nedávné době sledovali
jako hlavní geopolitický cíl pád Asadovy vlády, označovali teroristické
uskupení an-Nusrá za stoupence ‚umírněného islámu‘ a vinili Rusko z
útoku na jejich pozice,“ řekl arcibiskup Hindo a dodal, že západní
lídři vedení svými egoistickými krátkodobými zájmy se ani neobtěžují
vysvětlit svůj vztah k těmto teroristickým sítím.

„Evropští vládci – a vůbec celý Západ – se už celá desetiletí
přednostně orientují na Saúdskou Arábii a emiráty Arabského poloostrova.
Dali tak těmto zemím možnost, aby v Evropě, včetně Belgie, financovaly
mešity, kde se hlásá wahhábismus, ideologický základ všech
džihádistických skupin,“ připomněl Hindo a dodal, že vše činí jen z
ekonomických zájmů ve snaze dostat se k ropě.

Celý text zde

Evropa se podle něj neumí správně postavit migrační krizi, jelikož se
sama rozhodla, že se „stane rukojmím Turecka“. „Chápu evropské
obtíže, ale rád bych poznamenal, že uprchlíci přijatí Evropou v loňském
roce nepřesahují dvě desetiny procenta jejího celkového obyvatelstva,
zatímco v tak malé zemi jako Libanon počet uprchlíků odpovídá polovině
místních obyvatel,“ řekl.

Dodal také, že sice rozumí tomu, proč se evropská komisařka pro
zahraniční politiku Federica Mogheriniová rozbrečela, na druhé straně ale
„v Sýrii jsou už pět let vyvražďovány tisíce muslimů a křesťanů,
žen, mužů i dětí, pro které nikdo nepláče“.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Jsme na pokraji kolapsu. A do vesmíru se neodstěhujeme, na to nespoléhejme,
nadnáší český vědec zásadní úvahu. A má řešení

„Za co platí Evropa?“ V historických i geografických souvislostech
popisuje vědec Boris Valníček důvody, proč „se masy obyvatel začaly
dobývat do Evropy“. Své aktuální zamyšlení poskytnul Parlamentním
listům. Doktor Valníček za války působil v domácím odboji, pracoval v
Astronomickém ústavu ČSAV a vedl také astronomickou část kosmického
výzkumu programu Interkosmos. Doktor věd Valníček velmi úspěšně také
publikuje, vydal 150 odborných prací.

Za co platí Evropa?

Asi se mnoho současníků dívá s podivením na to, co se odehrává na
jihovýchodě a jihu od evropských zemí, a kladou si otázku, jak je to
možné, že se masy obyvatel těchto zemí začaly dobývat do Evropy.

Bohužel, podivení není na místě. Došlo prostě k situaci, k níž dojít
muselo, především v důsledku předchozího vývoje.

Když se podíváme do historie zemí Afriky, Blízkého i Dálného východu,
pak musíme konstatovat, že současný stav je jen následek stavu minulého.
Počínaje 17. stoletím docházelo k zotročování obyvatel v řadě těchto
zemí – už od r. 1619 na území Spojených států byli přiváženi z
Afriky první černošští otroci (otroctví v USA skončilo až o dvě
století později, v polovině 19. století).

V 19. století nastal rozvoj objevných cest v Africe a v Asii, následkem byla
kolonizace řady zemí. V Africe došlo k dělení kontinentu mezi osm
evropských států, takže počátkem 20. století, r. 1900, je rozdělena mezi
Anglii, Francii, Německo, Portugalsko, Španělsko, Belgii, Itálii a Turecko.

Po prvé světové válce Afriku opustilo Německo, a ostatní státy si jeho
podíl rozdělily. Po druhé světové válce došlo sice k osamostatnění
některých zemí (Libye, Somálsko, Tunisko, Maroko, Ghana, Egypt), ale r. 1957
stále 6 evropských států ovládalo řadu území:

Stát Plocha x 1000 km2 Obyvatel x 1000 Francie 10537 42718 Anglie 5001 63390
Belgie 2398 16580 Portugalsko 2060 11327 Itálie 514 1269 Španělsko 308 1102

(Prof. Vlastislav Haufler, Afrika, 1957, Pedagog.naklad.)

Celková rozloha kolonií byla 69 % kontinentu. I když v pozdějších letech
se řada dalších oblastí osamostatnila, vliv koloniálních mocností tam
zůstal dodnes. A má rozhodující vliv i na současný vývoj. I když řada
států, které tam vznikly, má vlastní vládu, neplatí to o ekonomice.Ta je
převážně v rukách koncernů, ovládaných bývalými koloniálními státy,
navíc s podílem Spojených států. Jedná se především o těžbu všech
možných surovin, ať už jsou to kovy, ropa, drahé kovy, diamanty apod.
Výnosy ovšem plynou do ciziny, takže v místě zůstává jen levná
pracovní síla, vlastní průmysl se nerozvíjí stejně jako např. školství,
zdravotnictví a infrastruktura všeho druhu. Životní úroveň je nízká, a
tak – asi i pod vlivem televize, filmů, příp. internetu – narůstá touha
po lepším a pohodlném životě rozvitých zemí. Nemalý podíl na tom má
také řada místních válek v důsledku kmenových sporů, často živených
odjinud, zejména v Súdánu, Nigérii, Lybii, Angole, Somálsku, aj. V
poslední době je to pak činnost Islámského státu, který usiluje zřejmě
o sjednocení rozptýlených hnutí a jejich ozbrojených složek. Nedá se
vyloučit ani možná snaha o obnovu Osmanské říše, která svého času
obsahovala balkánské státy, Řecko, značnou část severní Afriky a Sýrii
s Irákem, včetně Turecka. Prvá prohlášení IS to naznačovala.

Stejně je tomu v zemích Blízkého východu a Asie. Tyto oblasti jsou
dlouhodobě vystaveny územním sporům a místním válkám, přitom v době
celkem nedávné i v současnosti.

Takže Afrika a Blízký východ jsou oblasti politicko-ekonomické nestability.
V současnosti se na tom nejvýznamněji podílí Syrie, která od r.1516 do r.1918
byla součástí Osmanské říše a byla relativně stabilní zemí. Prvou
světovou válkou Osmanská říše zanikla, a tak r. 1918 se stala Sýrie
mandátním územím pod správou Francie. Po r. 1946 s koncem 2. světové
války po rezoluci OSN mandát Francie skončil a v Sýrii vznikly zmatky. I
když Sýrie existuje od té doby jako samostatný stát, je značně
nestabilní, zmítaná pučistickými skupinami a v současnosti zejména IS.

Podobně je tomu v Iráku, bývalé součásti Osmanské říše. Po r. 1920 to
byl britský mandát Mezopotámie, pak Irácké království, od r. 1958
Irácká republika, od r. 1978 diktatura – Saddám Husejn. R. 2003 napaden USA,
boje do r.2011, nyní parlamentní republika. Od r. 2014 IS ovládá severní
oblast Iráku…

Obdobná situace je nyní v Afghánistánu a v Saúdské Arábii. Afghánistán
byl od 10. – 11. století pod vládou Peršanů, Mongolů, Arabů i Turků. Od
r. 1747 se stal samostatným feudálním státem, poč. 19. století se tam
střetly zájmy Ruska a Anglie, důsledkem byly 3 anglo-afghánské války (1838,
1878 a 1919). Od r. 1919 do r. 1978 vláda chánů, skončila smrtí Muhameda
Dávida chána a r. 1979 vypukla válka Afghánistánu s Ruskem, trvala do r.
1989. Po 11. září 2011 byl Afghánistán napaden USA a spojenci, vznikla „demokratická“
vláda, avšak boje pokračují dosud.

Rozdílná je situace Iránu (dávná Persie), kde sice vládne šíitské
duchovenstvo, ale od r. 1979 je to přitom islámská republika. Země má
vyspělý průmysl, školství na vysoké úrovni, stabilní ekonomiku, zejména
díky ropným zásobám (11% světových zásob). 60 – 70% svých potřeb
země vyrábí doma, má dnes už např. vlastní kosmický program. Je to v
současnosti nejvíce konsolidovaný stát Blízkého východu.

Pro úplné vykreslení situace je třeba ještě vzít v úvahu několik
menších zemí, např. Jemen, Libanon a další v oblasti Perského zálivu,
jako Kuvajt a Emiráty, to ale celkový obraz nemění.

Z uvedeného přehledu vyplývá celkový obraz situace: arabský svět (převážně
islámský) představuje oblast téměř 400 milionů lidí v oblasti Blízkého
východu a severní Afriky. Afrika – to je celý světadíl s asi 755 miliony
lidí. Dohromady s Blízkým východem to je tedy 1,155 miliardy lidí.

Evropa naproti tomu má asi 465 milionů obyvatel, výsledná bilance je pak
zajímavá při porovnání hustoty obyvatelstva na 1 km2: v Evropě prakticky
ve všech státech je to více než 100 osob na 1km2, zatímco v Africe je to 10–60
osob na 1 km2, přitom obrovské plochy stepí a pouští jsou neobydlené.

Pro srovnání je ještě třeba uvést Spojené státy americké s průměrnou
hustotou asi 31 osob na 1 km2. Přitom jsou značné plochy USA neobydlené.

Je zřejmé, že Afrika a Blízký východ sloužily po dvě století jako
levné a dostupné zdroje surovin, které se odtud čerpaly pro potřebu „civilizovaných“
zemí Evropy a Ameriky, při čemž za to dostávaly velice málo, někde
téměř nic. Namísto výstavby škol, nemocnic, průmyslu, se jejich
bohatství jen rabovalo. Nelze se pak divit, když tito lidé ve své prostotě
srovnávají své životní podmínky s těmi v Evropě a USA, jak jsou jim
prezentovány sdělovacími prostředky. Z toho plyne jejich touha a snaha
docílit téhož, aniž by byli schopni si uvědomit, že cesta k tomu vede
přes pilnou práci a vzdělání.

Zabránit tlaku přistěhovalců z těchto zemí násilím je velice
problematické. Jediná rozumná cesta k tomu je vytvoření organizace, která
v popsaných oblastech bude provádět dlouhodobou osvětu, která těmto lidem
ukáže smysl života a cestu k blahobytu Evropy a ostatních. Samozřejmě to
vyžaduje síly a prostředky civilizovaných zemí a je to cesta na dlouhou
dobu. Je přitom třeba respektovat místní zvyklosti a podmínky. Není
možné v těchto zemích stále jen intervenovat a nutit jim „demokracii“.
Oni sami musí poznat, co je pro ně dobré, a co ne. „Civilizovaný“ svět
těmto lidem a jejich zemím mnoho dluží. Náprava ale nemůže být snadná
ani rychlá.

Je přitom nezbytné se zamyslet nad vzniklou situací, ta je vlastně na
pokraji kolapsu celé naší civilizace, která se zatím příliš nezabývala
zásadní otázkou v pozadí: kolem r. 1800 na celé této planetě byla 1
miliarda lidí. V současnosti, tedy po dvou staletích, jich je miliard 7. A
jak nás ujišťují demografové, koncem tohoto století jich bude 10 miliard.

Dnes už víme, že ubývá voda, v důsledku oteplování se mění podmínky
pro zemědělství, jsou problémy s energetikou atd. Je tedy třeba klást
otázku, jak a kdo tuto situaci bude řešit. Perspektiva celkem neradostná. Do
daleké budoucnosti se určitá naděje rýsuje, vzhledem k faktu, že v
průběhu posledních 500 000 let se střídaly ledové doby s oteplením. Je
tedy pravděpodobné, že současné pro život mimořádně příznivé období
s oteplením bude končit a přijde další doba ledová, která poměry na
planetě vrátí do rozumných mezí. Ovšem bude to za 500 let, za 1000 let?
Nebo to nebude vůbec? A jak této situaci čelit? Odpověď těžko hledat.
Spoléhat na pokrok techniky v takovém měřítku, že lidstvo se bude
stěhovat jinam do vesmíru? To je nesmysl, chiméra, dobrá jen na balamucení
lidí.

Boris Valníček

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Nová strategie Washingtonu na Balkánu. Zatím neoficiální. Názor

Americká nekomerční organizace Atlantická rada poskytla zprávu, která je
věnována nové strategii Washingtonu na Balkánu. Hlavními body jsou –
stálá americká vojenská přítomnost v jihovýchodní Evropě, „historické
usmíření“ se Srbskem a „obnovení reputace USA jako skutečného
prostředníka“.

A nehledě na to, že ve Washingtonu prohlásili, že tento plán není
oficiální strategií Spojených států, experti prohlašují: Atlantická
rada má jistou váhu, což znamená, že existuje pravděpodobnost, že část
doporučení bude skutečně přejata.

Ředitel bělehradského „Centra strategických alternativ" Aleksandar Mitic v
besedě se Sputnikem zmínil, že Atlantická rada je lobbistická organizace,
která zatahuje země do NATO, proto je jasné, proč jsou její snahy
směřovány na Srbsko, kde je většina občanů proti vstupu do aliance.

„Usmíření stran, to je ve své podstatě dvoustranný proces, ne ovšem v
tomto případě," říká vědecký pracovník Institutu slovanských studií
Ruské akademie věd Georgij Engelgardt. Podle jeho slov by bylo naivní si
myslet, že USA jsou připraveni, například, platit kompenzace za škody
způsobené během agrese NATO proti Jugoslávii.

„Historické usmíření v tomto případě znamená usmíření Bělehradu s
tím faktem, že Kosovo je nezávislé, že je potřeba vstoupit do NATO a
odmítnout zvláštní vztahy s Ruskem," zmiňuje expert.

Aleksandar Mitic popisuje přijatelný model „historického usmíření"
následovně:

„Zaprvné, Amerika musí přestat dělit území Srbska cestou poskytování
podpory Albáncům v Kosovu. Zadruhé, zříci se pokusů zlikvidovat Republiku
Srbskou (přestat podporovat unitární Bosnu a Hercegovinu, přestože se
formálně tato podpora nikde nedeklaruje — red.). Zatřetí — přestat
šířit po celém světě informace, že za válku v devadesátých letech
nesou vinu pouze Srbové a všichni ostatní jsou jen jejich nevinné oběti.
Začtvrté, přestat s pokusy zatáhnout zemi do NATO proti vůli občanů. A
nakonec zapáté, smířit se s aktivní rolí Číny a Ruska na Balkáně."

Důležitý moment, který zazněl během prezentace, viceprezident Atlantické
rady Damon Wilson připomenul přeformování základny Bondsteel, která se má
ze sídla mise KFOR (sil NATO v Kosovu) stát objektem zajišťujícím stálou
americkou přítomnost v jihovýchodní Evropě.

Georgij Engelgardt zmiňuje: „Atlantická rada navrhuje jednat podle modelu,
který Spojené státy již použily v pobaltských zemích a v Polsku."

„Snížení americké přítomnosti v balkánském regionu odstartovalo dávno,
když začala operace v Afghánistánu. Bondsteel nyní nefunguje naplno,
jelikož USA mají jiné priority a provádějí ohromné množství operací po
celém světě. Bondsteel se musí znovu stát základem americké vojenské
přítomnosti v regionu. Přitom si nemyslím, že Státy jsou připraveny
stavět nové základny na Balkánu, například námořní základnu v Černé
hoře. Nyní je to příliš drahé, dokonce i pro USA," říká.

„Celkově se USA chtějí vrátit na Balkán, ale na cizí účet, hlavně na
účet Bruselu. Oni budou ovlivňovat procesy, dostanou přístup, například,
k balkánskému trhu nositelů energie a odměnou se pro balkánské země stane
vstoupení do EU, které na USA, zcela jistě, nijak nezávisí. To, co nabízí
Atlantická rada, je velmi dobrý obchodní model," uzavírá expert.

Podle názoru našich zdrojů neznamená ustanovení stálé vojenské
přítomnosti stavbu nových základen (například v Černé hoře), může to
ale znamenat umístění dodatečných sil na základně Bondsteel (Kosovo).
Poplach vyvolává i přání zprostředkovávat řešení balkánských otázek
(hlavně na pozadí toho, že se proslýchá, že do jednání mezi Bělehradem
a Prištinou se může zapojit Condoleezza Riceová). A co se týče usmíření,
tak podle slov Engelgardta to pravděpodobně znamená, že Srbsko se má
smířit s nezávislostí Kosova.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
„Kulky z Brna“ a Madeta: Čím se proslavili Češi na Blízkém východě

Česko je na Blízkém východě synonymem kvality. Ať už se jedná o zbraně
nebo potravinářské výrobky, civilisté i povstalci je vždy ocení.

Fallúdža, irácké město v provincii Anbár, proslula jako místo
nejkrvavějších střetů mezi americkými okupačními silami a místními
povstalci po svržení režimu Saddáma Husajna. Jednalo se o nejkrvavější
bitvu v Iráku před příchodem Islámského státu, která se odehrála v roce
2004. Asi 90 % města bylo zničeno nebo vážně poškozeno. Svou stopu zde
zanechaly i „Kulky z Brna". Tak zní název písně, která oslavuje irácké
povstalce.

„Vystřelily kulky z „brna" a minomet vypálil, povstaly Mósul a Dijála a
lid Anbáru," stojí v písni, kterou cituje zbraně sestřelil

Česko má bohatou historii exportu zbraní do regionu. Československé zbraně
pomohly Izraeli v letech 1948 — 1949 obhájit svou existenci. O šest let
později byly zbraně použity hlavně proti Tel Avivu, když při jednáních
Moskvy a Káhiry Československo v roce 1955 dodalo zbraně do Egypta, čímž
zásadně narušilo dosavadní rovnováhu sil mezi východním a západním
blokem na Blízkém východě.

Na rozdíl od Sovětského svazu však Praha vždy vyžadovala, aby za zbraně
příslušná země platila. Pokud to z politických důvodů nešlo, tak
Československo chtělo, aby SSSR, „výpadek" uhradil, píší Petr Zídek a
Karel Sieber ve své knize dosáhl

Nejsou to však pouze zbraně, které Česko na Blízkém východě proslavilo.
Arabové si zamilovali sýr akawi, který vyrábí česká Madeta. Recepturu
tohoto sýru do Československa přivezl libanonský podnikatel Amis Tabbara v
roce 1959. Na pouštním Blízkém východě nešlo vyprodukovat dostatečné
množství mléka, aby byla uspokojena poptávka. Tak to Tabbara zkusil v
Řípci a Sedlčanech. Teď Madeta nemá v regionu konkurenci.

Mezi hlavní destinace patří Libanon, Saudská Arábie

„Značka CZ je na arabském trhu puncem nepřekonatelné kvality a logo Madeta
je ta nejvyšší liga," cituje portál Businessinfo Jana Teplého, ředitel
obchodu, marketingu a nákupu jihočeské společnosti.

Strategickým českým partnerem však zůstává Izrael. Česká republika byla
jednou z mála zemí v EU, která v zimě 2008-2009 podpořila operaci Lité
olovo. Podobně i v roce 2014 během operace Ochranné ostří české
Ministerstvo zahraničí prohlásilo, že „respektuje právo Izraele na
přiměřenou sebeobranu". Přitom za své „proizraelské" a údajně „protiislámské"
výroky se prezident Zeman již stal terčem kritiky mezi aktivisty na Blízkém
východě. Obchod však nadále pokračuje.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Putin: Rusko použije v SAR PVO proti všem cílům, které bude pokládat za
hrozbu

Nikdo nemá právo narušovat vzdušný prostor Sýrie, Rusko použije v Sýrii
prostředky protivzdušné obrany proti jakýmkoli cílům, které bude
pokládat za hrozbu pro vojáky, prohlásil ruský prezident Vladimir Putin.

„Vycházíme ze základních mezinárodních norem, nikdo nemá právo
narušovat suverénní vzdušný prostor Sýrie. Byl vytvořen a efektivně
funguje mechanismus předcházení incidentům s americkou stranou ve vzduchu,
všichni partneři ale byli upozorněni a vědí: Naše systémy PVO budou
použity proti jakýmkoli cílům, které budeme pokládat za hrozbu pro ruské
vojáky. Chtěl bych zdůraznit, proti jakýmkoli cílům", řekl Putin.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Rekordní počet striptérek schovají do dortu v Rostově na Donu

Tanečnice z jednoho striptérského klubu v Rostově na Donu upečou dort, do
kterého se vejde minimálně pět dívek. Úspěch chtějí představit
Guinessově knize rekordů. V pondělí 13. listopadu o tom informovala RIA
Novosti PR manažerka klubu.

Délka cukrářského výrobku bude přibližně tři metry, šířka jeden a
půl a výška 1,2 metrů. Zastupkyně zařízení uvedla, že se do něj
možná podaří umístit více dívek.

Dort budou péct samotné tanečnice. Všechny rozměry, jeho přesné parametry
a počet striptérek, které se do něj vejdou, předají speciální komisi
Guinessovy knihy rekordů.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Coca Cola poruší tradici a přijde se svým prvním alkoholickým nápojem

Společnost Coca Cola, která vyrábí nápoje, je připravena zahájit v
Japonsku výrobu alkoholického nápoje. Bude se jednat o první alkoholický
nápoj vyrobený společností za 125 let.

Společnost bude vyrábět „Chu-Hi" nápoje, což jsou nápoje dodávané v
plechovkách s obsahem alkoholu. Obsah alkoholu v těchto nápojích se pohybuje
od 3 do 8 procent. Jejich popularita roste od 5 do 25 procent každý rok od
roku 2013.

„Tohle je drink, který obsahuje alkohol; tradičně je vyráběn s
destilátem, který se nazývá shochu a perlivou vodou, a ještě nějaké
příchutě," řekl Jorge Garduno, prezident japonské společnosti Coca Cola.

„Nikdy předtím jsme neexperimentovali v kategorii s malým množstvím
alkoholu, ale je to příklad toho, jak pokračujeme v průzkumu oblastí
možností, které leží za hranicemi naší páteřní činnosti".

Prodeje šumivých nápojů Coca Cole i jejím soupeřům klesal, jelikož
mladé generace jsou opatrnější s konzumací nápojů obsahujících cukr.
Společnost experimentovala s vodou a čajem, aby vyrovnala klesající prodeje.

„Kategorie Chu-Hi se téměř celá nalézá v Japonsku. Globálně není
výjimkou, že nealkoholické nápoje jsou prodávány ve stejné síti jako
alkoholické. Dává smysl to vyzkoušet na našem trhu," řekl Garduno.

Alkoholické nápoje Coca Coly se budou pravděpodobně prodávat pouze na
japonském trhu, kvůli „unikátním a speciálním" kvalitám japonského
trhu, dodal.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Média odhalila podrobnosti o rvačce v Rize, které se zúčastnili britští
vojáci

Rvačka britských vojáků vypukla v restauraci McDonald v Rize a byla
vyprovokována vojáky, řekl portálu lsm.lv otec jednoho z účastníků
incidentu.

Podle lotyšských médií v pondělí dva vojáci gardového pluku seděli v
McDonaldu, když na ně údajně neznámí pachatelé zaútočili. Občan
Lotyšska Edmund Ajzkalns oznámil, že jeho 23-letý syn Axel, který pracuje
jako recepční v právnické firmě, byl jedním z britských vojáků udeřen
do hlavy. Nyní je muž v nemocnici, kde čeká na operaci.

Podle Ajzkalnse rvačku začali britští vojáci.

„Provokace na 100 % byla ze strany Britů," tvrdí.

On odmítl jakékoliv dohady, které se objevily v britských médiích, že
incident jakoby natáčel filmový štáb, který jakoby čekal na místě.

„Žádná filmový štáb tam nebyl, ale lidé si samozřejmě vše natáčeli
na mobilní telefony. Myslím, že se video za pár dnů objeví na síti a
lidé budou mít možnost uvidět, co se stalo," řekl Ajzkalns.

Podle The Telegraph již dříve britská armáda viděla „ruské spiknutí",
které mělo za cíl zdiskreditovat vojáky.

Britští vojáci se nestali poprvé centrem skandálu v Rize. V červenci
tancoval opilý voják na střeše taxíku, jiný voják se k němu pokoušel
připojit a další dva to natáčeli na mobilní telefony. Vandalové zničili
střechu automobilu, kapotu a dveře řidiče.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Raněný žurnalista sdělil podrobnosti útoku u čečenské hranice

Norský novinář Ø Windstad prozradil podrobnosti útoku na mikrobus s
obránci práv ze smíšené mobilní skupiny Výboru pro zabránění mučení
(CPT) a novinářů, k němuž došlo nedaleko ingušsko-čečenské hranice ve
středu 9. března.

„Bylo to strašné. Myslel jsem si, že to nepřežiju. Myslel jsem na to, že
bych se měl naposledy rozloučit se ženou", svěřil se Windstad v interview
pro list Aftenposten.

„Když jsme se přiblížili k hranici s Čečenskem, předjela nás tři auta
a donutila náš autobus sjet k okraji silnice. Z vozů vyšlo mnoho mužů s
dlouhými holemi. Těmi pak rozmlátili všechna okna a postranní okénka a
začali z autobusu vytahovat všechny, kdo se tam nacházeli", dodal Windstad.

Kromě toho upřesnil, že útočníků bylo asi tak 15 nebo 20 a všichni na
sobě měli masky. Podle slov norského žurnalisty se ho útočníci snažili
vytáhnout z autobusu, bili ho holemi a ostrými předměty. Lidé v maskách
rovněž všem odebrali telefony. Norský novinář zdůraznil, že útočníci
jim všem říkali, že jsou zrádci.

Zástupce norského velvyslanectví už dříve řekl, že Windstadovi vyrazili
zuby a má nohu v sádře.

K útoku došlo, když jel mikrobus po dálnici Kavkaz v Ingušsku, nedaleko
hranice s Čečenskem. Ve voze byli pracovníci Výboru pro zabránění
mučení, dopisovatel časopisu The New Times, novinářka ze Švédska, norský
žurnalista a zpravodaj Mediazony, celkem osm lidí. Útočníci je všechny
zmlátili a mikrobus zapálili. Čtyři lidé museli být převezeni do
nemocnice.

Ingušské justiční orgány zahájily v případu útoku na novináře
trestní řízení.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Ivo Rittig promlouvá: Vrátil se strach, který jsme měli před listopadem

Nový týdeník Faktor S přináší exkluzivní rozhovor s „podnikatelem,
lobbistou a monackým rentiérem“ Ivo Rittigem. Rozhovor převzalo i Svobodné
fórum Pavla Šafra. To přiznává, že Rittig má tu nejhorší možnou
pověst, ale na druhou stranu jej orgány činné v trestním řízení navzdory
zuřivé snaze stále nedokázaly za nic odsoudit. Rozhovor se navíc týkal
spíše společenského prostředí než Rittigových pochybných obchodů.

„Platím daně, zaměstnávám lidi, dodržuji zákony a vydělávám peníze.
Nemám potřebu se komukoli z čehokoli zpovídat,“ vyjádřil se stručně.
Mediální masáž se prý snaží jeho jméno pošpinit, ale obchodní
partneři si jsou vědomi, že realita je jiná.

Spíše však mluvil o vztahu společnosti k podnikatelům, který se prý
zásadně proměnil. „Před deseti patnácti lety vám na úřadech fakt
chtěli pomoci. Možná neznali všechno do detailu, možná neměli
nejrychlejší připojení k internetu a možná byli před revolucí v KSČ,“
vzpomíná. Zato dnes prý úředníci požadují stohy nesmyslů a ještě si s
oblibou podnikatele vychutnávají a využívají k tomu všech zákonných
možností.

CELÝ ROZHOVOR ZDE

I jinak se podle něj společnost proměnila. „Strach, který se v pátek
večer 17. listopadu 1989 ze společnosti vypařil, se nám vrátil s ještě
větší silou. Starostové se bojí rozhodovat, ředitelé podniků se bojí
dělat svoji práci a úředníci na všech stupních jsou mistry v alibismu,“
říká. Na druhou stranu to prý ani nemohlo dopadnout jinak. „Pokud chceme
vyspělost demokracie měřit počtem zatčených, pokud si myslíme, že objem
zabaveného majetku nás všechny udělá šťastnými, tak to jinak vypadat
nemůže,“ říká.

V současnosti vidí jako nejperspektivnější byznys zdravotnictví a celkově
péči o lidi a nebo cokoliv na internetu. Úspěch však mohou mít i klasické
obchody nebo restaurace. „Praha je pořád plná tržních příležitostí i
v ‚obyčejném‘ podnikání pro každého, kde nemusíte mít miliardy na
rozjezd. Akorát to holt nejde řídit po mobilu ze Špindlu,“ věří.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Stavitelé Krymského mostu se zúčastnili Mannequin Challenge. VIDEO

19 kilometrů dlouhý most bude jedním z největších v Rusku. Stavba se
plánuje dokončit ke konci roku 2018

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Vyhráli jsme nad Merkelovou? Zajímavý vývoj schůze EU

Balkánská trasa pro nelegální migraci je uzavřena. Z dnešního summitu
Evropské unie s Tureckem o tom informoval český premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD).
Píše to server Týden.cz.

Podle Sobotky tak Evropská unie dala za pravdu státům Visegrádské skupiny.
Uzavření balkánské trasy totiž má patřit mezi závěry dnešního summitu.
Jde tak o protikrok vůči německé kancléřce Angele Merkelové, která
uzavírání hranic považuje za nepřijatelné. Mluvčí Merkelové pro
agenturu AFP prozatím označila zavření balkánské trasy za spekulaci,
píše server Aktuálně.cz.

Původní text ZDE.

Mezi dalšími závěry dnešního summitu má také figurovat pomoc Řecku se
zajištěním ochrany hranice či podpora plánu Evropské komise na obnovu
plného fungování schengenského prostoru bez vnitřních hraničních kontrol.

Hned na úvod summitu však došlo ke změnám, neboť turecký premiér Ahmet
Davutoglu předložil partnerům nové návrhy, o kterých budou nejprve lídři
osmadvacítky diskutovat mezi sebou.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Premiér Sobotka si prohlédne novou švédskou nemocnici. S českými lůžky

Premiér Bohuslav Sobotka dnes ukončí dvoudenní návštěvu Švédska. Na
programu má mimo jiné jednání s ministrem obrany Peterem Hultqvistem,
prohlédne si ale i nejmodernější nemocnici v zemi a uctí památku
zavražděného švédského premiéra Olofa Palmeho.

Sobotka se už ve čtvrtek setkal s premiérem Stefanem Löfvenem, s nímž
jednal kromě hospodářství a budoucnosti Evropské unie také o otázkách
bezpečnosti a obrany. Právě ty budou hlavním tématem dnešní schůzky s
ministrem Hultqvistem, píše ČTK.

Téma obrany je významné i vzhledem k tomu, že česká armáda už 11 let
využívá stíhací letouny Jas-39 Gripen od švédského výrobce Saab.
Předloni vláda schválila prodloužení pronájmu do roku 2027 s dvouletou
opcí. ČR má za pronájem ročně platit 1,7 miliardy korun.

Sobotka dnes navštíví také Karolinský institut, významnou lékařskou
univerzitu ve Stockholmu, a novou nemocnici Nya Karolinska, která se vyznačuje
vysokou mírou digitalizace. Lůžka do ní dodala česká firma. Premiér si
prohlédne také stockholmskou radnici a na závěr návštěvy Švédska uctí
památku Olofa Palmeho, sociálnědemokratického premiéra, který se před 30
lety stal obětí atentátu.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Už to praská: Vypadni, Sobotko, vyzvali členové ČSSD svého předsedu

Již podruhé kontaktoval předseda místní organizace Týn nad Vltavou David
Slepička (ČSSD) své kolegy spolustraníky. Důvod je prostý – žádá „hlavu“
předsedy strany Bohuslava Sobotky (ČSSD).

„Někteří se již veřejně vyslovili, že zásadně nesouhlasí se
zmatečnými kroky, které v poslední době předseda dělá. Je velmi
pozitivní, že členové ČSSD nejsou ochotni vydat demokratickou politickou
stranu se 140letou tradicí hrstce ‚vyvolených‘,“ píše úvodem
Slepička s tím, že popírání sebe sama nebere u Sobotky konce. „Zaplatí
za to v důsledku celá ČSSD,“ varuje.

A zmiňuje především Sobotkova slova, kdy pár týdnů před volbami členům
strany a veřejnosti tvrdil, že v případě prohry v krajských a senátních
volbách rezignuje na pozici předsedy strany. „Poté, co strana pod jeho
vedením v těchto volbách propadla, jsme svědky trapného tápání předsedy
strany nad programem ČSSD a ještě trapnějších jeho pokusů zachránit
svoji vlastní politickou budoucnost,“ zmiňuje Slepička. Dle jeho názoru
nyní Sobotka udělá cokoliv, aby si zajistil pokračování politické
budoucnosti.

„Namísto chlapského řešení, kterým by přinejmenším bylo odvolání
avizované kandidatury na předsedu strany na budoucím sjezdu (ne –
skutečně nemá povinnost znovu kandidovat), rozesílá dopis členské
základně s překvapivým sdělením, že jsou někteří právě jeho
ministři unaveni,“ rýpe do Sobotky.

Následně však také prozrazuje něco zevnitř strany. Dienstbier a jeho
Idealisté jsou podle jeho slov nezávislým spolkem stojícím mimo jakýkoliv
vliv členské základny. Soustředil se prý na likvidaci oponentů Sobotky v
rámci strany.

„Jak typické pro ‚demokrata‘ Sobotku. Zatímco mandáty svěřené
členům ČSSD veřejností tento ‚demokrat‘ omezoval, a tak nejeden
sociální demokrat se musel vzdát např. poslaneckého mandátu či dalších
příležitostí v rámci strany, tak jiným jako např. Dienstbierovi,
Marksové či Šabatové se od předsedy a premiéra dostávalo pozic
nejvyšších. Ve hře na boha prostě Sobotka zapomněl, že právě tito lidé
a jejich výsledky se pro oči veřejnosti stanou symboly práce nejen jeho, ale
celé ČSSD. Že právě tento jeho postup v personální politice je tím
největším předpokladem pro pasivitu členské základny,“ nebere si
servítky Slepička.

„Jednou je jeho zdůvodněním výměny ministrů reakce na propad ČSSD ve
volbách, podruhé je cílem kompaktnější vláda či jasnější
směřování strany. Nikdy to však dle jeho slov není výměna ministrů
související s nadcházejícím sjezdem,“ zmiňuje dále Slepička.

Závěrem pak uvádí, že Sobotka jako již několikrát v minulosti dává
přednost zajištění své politické budoucnosti před zastavením propadu
ČSSD. „Sobotka si je dobře vědom, že i on bude muset získat podporu
většiny delegátů sjezdu, aby měl zabezpečeno další dvouleté působení
v politice, a to by se dalo coby předseda ČSSD snést. V jeho rezignaci po
dalších prohraných volbách už totiž nemůže věřit ani největší
snílek, stejně jako ve výhru ČSSD v parlamentních volbách pod vedením
právě Sobotky,“ uzavírá Slepička s výzvou, aby na nadcházející sjezd
byli nominováni takoví delegáti, kteří nebudou slepě hlasovat a nebudou se
bát vyjádřit svůj názor.

Celý dopis Davida Slepičky:

Vážené přítelkyně, Vážení přátelé

Členové Místních organizací

V poslední době dostáváme mnoho pozitivních ohlasů na výzvu naší
vltavotýnské místní organizace předsedovi B. Sobotkovi. Někteří se již
veřejně vyslovili, že zásadně nesouhlasí se zmatečnými kroky, které v
poslední době předseda dělá. Je velmi pozitivní, že členové ČSSD
nejsou ochotni vydat demokratickou politickou stranu se 140ti letou tradicí
hrstce „vyvolených“.

Popírání sebe sama nebere u Sobotky konce. Zaplatí za to v důsledku celá
ČSSD.

Nejen členové ČSSD, ale i veřejnost si již mnohokrát měla možnost
ověřit, že slovo premiéra Sobotky má váhu blížící se nule. Zatímco
pár týdnů před volbami členům strany a veřejnosti tvrdil, že v
případě prohry ČSSD v krajských a senátních volbách rezignuje na pozici
předsedy ČSSD, po té co strana pod jeho vedením v těchto volbách propadla,
jsme svědky trapného tápání předsedy strany nad programem ČSSD a ještě
trapnějších jeho pokusů zachránit svoji vlastní politickou budoucnost.

Pravděpodobně šok z již čtvrtých prohraných voleb strany pod jeho
vedením způsobil předsedu Sobotkovi výpadek paměti, a tak mu z paměti
vypadla jeho vlastní slova opakovaně pronášená při každé mediální
příležitosti před volbami, jak je jeho vláda úspěšná. Prostě udělá
cokoliv, aby si zajistil pokračování politické budoucnosti. Na místo
chlapského řešení, kterým by přinejmenším bylo odvolání avizované
kandidatury na předsedu strany na budoucím sjezdu ( ne – skutečně nemá
povinnost znovu kandidovat), rozesílá dopis členské základně s
překvapivým sdělením, že jsou někteří právě jeho ministři unaveni.

Což o to, únava je lidská, může se to stát, ale kdepak tedy byl celou dobu
premiér Sobotka odpovědný za chod vlády? Asi byl ve stejném rozpoložení
jako v říjnu 2013, kdy nejen že upřednostnil vlastní ambice stát se
premiérem – čekal přeci dlouhých 17 let v poslanecké sněmovně - a
raději vláčel značku ČSSD médii než by přiznal, že spolustraníci,
kteří měli jiný názor než on, mají na onen názor prostě právo.

Nedostatečná podpora ve straně. Nevadí – vytvoří se mimo ni.

Dienstbier a jeho Idealisté – nezávislý spolek stojící mimo jakýkoliv
vliv členské základny podobně jako mladí sociální demokraté dnes hrdě
hlásí jak to byli právě oni, kdo organizoval demonstrace na Sobotkovu
podporu po té, co si demokraticky zvolení zástupci členské základny v
Předsednictvu ČSSD dovolili se Sobotkovou představou dnešní vlády
nesouhlasit a protestují proti odvolání ministra Dienstbiera. Toho ministra,
kterému k jeho jmenování stačilo pouze spojenectví s předsedou Sobotkou.
Dienstbier se tak stal ministrem Sobotkovy vlády i přes svůj osobní debakl
na sjezdu strany či v prezidentské volbě. Proč?

Zatímco na hnutí ANO pomalu vyplouvá, že se podílelo na financování
oponentních regionálních hnutí tehdejší koalic – např. Východočeši.cz,
tak spolek Idealisté pod metodickým vedením

Dienstbiera se soustředil na likvidaci oponentů Sobotky v rámci strany a to
již od dob jeho první kandidatury na předsedu ČSSD.

Jak typické pro „demokrata“ Sobotku. Zatímco mandáty svěřené členům
ČSSD veřejností tento „demokrat“ omezoval, a tak nejeden sociální
demokrat se musel vzdát např. poslaneckého mandátu či dalších
příležitostí v rámci strany, tak jiným jako např. Dienstbierovi,
Marksové či Šabatové, se od předsedy a premiéra dostávalo pozic
nejvyšších. Ve hře na Boha prostě Sobotka zapomněl, že právě tito lidé
a jejich výsledky se pro oči veřejnosti stanou symboly práce nejen jeho, ale
celé ČSSD. Že právě tento jeho postup v personální politice je tím
největším předpokladem pro pasivitu členské základny.

Zoufalý předseda dělá zoufalé věci

Za ony dva týdny od otevřeného dopisu spolustraníkům si Sobotka ještě
nestihl připravit smysluplné zdůvodnění obměny kabinetu, ale ve snaze
utišit rozbouřenou dosud mlčící většinu členské základny, která je
dnes po letech Sobotkova předsedování složená převážně z
přesvědčených sociálních demokratů, k ní přesto přistoupil. I za cenu,
že se národ dozví, že právě jím samým vyjednaná koaliční smlouva
ČSSD , ANO, KDU mu coby premiérovi vlastně neumožňuje obměnu jiných než
sociálně demokratickým ministrů, že vyjde najevo, že o současném či
budoucím směřování ČSSD a jejím programu má jasno, asi tak, že zatímco
před pár týdny hodlal konstruovat stranu neoliberální politiky
soustředící se na městské voliče, dnes odvolává ministra, který je
jejím symbolem.

Jednou je jeho zdůvodněním výměny ministrů reakce na propad ČSSD ve
volbách, podruhé je cílem kompaktnější vláda či jasnější
směřování strany. Nikdy, to však dle jeho slov, není výměna ministrů
související s nadcházejícím sjezdem.

Sjezd se blíží – pozice předsedy zaručuje politickou budoucnost

Od předsedy demokratické politické strany by se dalo očekávat, že
reprezentanty strany ve vládě vybere po diskusi v rámci orgánů strany.
Zvláště pokud se mu značně vymstilo vypuštění této diskuse při
složení vlády v roce 2013. Nicméně je řešením vyměnit svého
podporovatele za kamarády svých jiných podporovatelů v čase 11 měsíců
před volbami? Mohl ještě nějak více zpříjemnit A. Babišovi či KDU –
ČSL předvánoční čas? Těžko.

Zatímco Andrej Babiš buduje svoji image na odporu proti starým politickým
strukturám jakými je i Sobotka a úspěších silových resortů, které si v
rámci koaliční smlouvy dobře vyjednal, tak Sobotka dává jako již
několikrát v minulosti přednost zajištění své politické budoucnosti
před zastavením propadu ČSSD. Sobotka si je dobře vědom, že i on bude
muset získat podporu většiny delegátů sjezdu, aby měl zabezpečeno další
dvouleté působení v politice a to by se dalo coby předseda ČSSD snést. V
jeho rezignaci po dalších prohraných volbách už totiž nemůže věřit ani
největší snílek, stejně jako ve výhru ČSSD v parlamentních volbách pod
vedením právě Sobotky.

Vzhledem k tomu, že předseda místo okamžité rezignace, se snaží upevnit
si pozici a získat další spojence na blížícím se sjezdu, obracíme se na
Vás, členy MO a delegáty okresních a krajských konferencí, nominujte na
sjezd takové delegáty, kterým není lhostejná budoucnost sociální
demokracie a nebudou slepě hlasovat tak, jek se v Praze domluví. Delegujte
takové členy, kteří se nebojí vyjádřit svůj názor.

Děkujeme za podporu a věříme, že se nám společně podaří zastavit
propad soc. dem.

David Slepička

p.p1 {margin: 0.0px 0.0px 0.0px 0.0px; font: 12.0px Helvetica; min-height: 14.0px}
p.p2 {margin: 0.0px 0.0px 0.0px 0.0px; font: 11.0px Helvetica} span.s1

předseda MO Týn nad Vltavou

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Tajemné snížení emisí metanu vysvětlili rozpadem SSSR

Koncentrace metanu (jednoho ze skleníkových plynů) v atmosféře Země
stabilně rostla počínaje obdobím průmyslové revoluce, ale od poloviny 90.
let do roku 2006 se tento růst dočasně zastavil z nepochopitelných důvodů.
Nové výzkumy, uvedené v časopise Science, vysvětlily tento jev a také
obnovení růstu po roce 2006.

Mezi přirozené zdroje emisí metanu patří bažiny a tající věčně
zmrzlá půda, k antropogenním patří spalování pevného paliva, stromů a
rostlin, a také produkty životního způsobu dobytku. Největší metanovou
emisí je sama atmosféra Země, kde řada chemických reakcí mění tento plyn
na kysličník uhelnatý a uhličitý a vodu.

Novozélandští vědci a jejich kolegové USA a Německa shromáždili údaje o
koncentraci metanu z měřicích stanic na celém světě od roku 1984 do roku
2015. Dalším informačním zdrojem jsou antarktické ledové kry, podle
kterých je možné vytvořit si představu o situaci před 2000 lety. Zdroj
konkrétních emisí vědci určili podle izotopového poměru uhlíku v metanu.

Obnovení růstu po roce 2006 je charakterizováno jiným izotopovým „rukopisem".
Jde o mikrobní zdroje metanu — mikroorganismy v bažině nebo ve střevech
hovězího dobytka. Podle údajů vesmírných družic emise metanu nejvíce
vyrostly v Číně, Indii, zemích Jihovýchodní Asie. Ve všech těchto
oblastech není moc bažin, což ukazuje na vedoucí roli zemědělství.
Jinými slovy, růst emisí metanu v 21. století je spojen hlavně s růstem
počtu dobytku v asijských zemích.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Juščenko předpovídá protesty na Ukrajině: Již cítím pach hořících
pneumatik

Ukrajinu čeká nová vlna protestního hnutí, tak zvaný třetí Majdan,
prohlásil exprezident země Viktor Juščenko v interview pro vydání Gordon.ua.

„Cítím pach hořících pneumatik, Věřte, že to bude opravdový třetí
Majdan, a nikoli imitace, která se v těchto dnech konala ve středu Kyjeva,"
uvádí vydání jeho slova.

Podle mínění exprezidenta, kdyby dva předchozí majdany vyústily do
skutečných politických hnutí, dokázala by Ukrajina udělat velký krok
vpřed.

„Oba Majdany nedokázaly zrodit nové hnutí, jež by se stalo oporou,
základem pro výstavbu politické kostry národa v parlamentě a ve vládě.
Znovu volíme mezi starými politickými sílami, které nedokáží a
nechtějí jinak navázat vztahy s občanskou společností," poznamenal
Juščenko.

Na podzim 2015 uplynulo 11 let od zahájení „oranžové revoluce," kampaně
protestů, mítinků, hlídek, stávek a dalších akcí občanské
neposlušnosti, organizovaných a uskutečněných stoupenci ukrajinského
exprezidenta Viktora Juščenka, kandidáta opozice v prezidentských volbách
2004.

21. listopadu 2013 bylo hlavní kyjevské náměstí, majdan Nezaležnosti,
obsazeno stoupenci eurointegrace. Stalo se to hned po prohlášení vlády
Nikolaje Azarova o pozastavení podepsání asociační smlouvy s EU. Později
se stal Majdan epicentrem konfrontace pořádkových sil a radikálů.

Výsledkem srážek, během kterých opozice nejednou nasadila střelnou zbraň
a Molotovovy koktejly, byly desítky obětí na lidech na obou stranách.
Odpovědnost za to uvalila nová ukrajinská vláda na svého politického
oponenta, exprezidenta Viktora Janukovyče a speciální jednotku MV Berkut,
jež byla po státním převratu rozpuštěna.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
Kabaret Ovčáček čtveráček zaplnil sál divadla diváky i smíchem

Jako svérázného hrdinu nynější doby představil dnes prezidentova
mluvčího Jiřího Ovčáčka nekorektní kabaret nazvaný Ovčáček
čtveráček, jehož premiéru sledovali diváci ve zcela zaplněném Studiu Z
Městského divadla ve Zlíně. Zájem o vstupenky byl obrovský a divadlo
muselo přidat další tři reprízy, avšak i ty byly rychle vyprodány.

Mluvčí prezidenta Ovčáček si vstupenku navzdory pozvání od vedení
zlínského divadla neobjednal a „angažovaným divadelníkům“ popřál
hodně zdaru.

Ředitel zlínského divadla Petr Michálek dnes večer krátce před
zahájením premiéry kabaretu Ovčáček čtveráček řekl, že text byl
napsán za pouhé dva dny a poté následovaly čtyři zkoušky. Námět podle
něj reaguje především na aktuální situaci kolem státních vyznamenání.
Neudělení státního vyznamenání Jiřímu Bradymu vyvolalo kritiku části
politické scény, veřejnosti i představitelů společenského a kulturního
života. „Je to totální harakiri, ke kterému se odhodláváme, protože
nemůžeme mlčet a chceme rozpoutat diskusi,“ uvedl Michálek.

Netradiční představení vzniklo spontánně a k autorství se přihlásila
skupina undergroundových vtipálků z řad divadelníků, která si říká Pia
Fraus. Mluvčího Ovčáčka v kabaretu ztvárnil herec Marek Příkazký. Na
jevišti zlínského divadla se dnes večer objevily postavy dalajlámy,
zpěváka Daniela Hůlky, prezidenta T. G. Masaryka, Jiřího Bradyho s
manželkou, ale také několika politiků. Zazněly i anonymní hlasy z lidu.

Diváci se smáli už v předsálí při čtení obsazení rolí a hlasitý
smích se ozýval hned při prvních dialozích. Chechtot se sálem nesl
například při scéně, kdy ředitel odboru protokolu kanceláře prezidenta
Jiří Forejt telefonicky oznámil Bradymu: „Já jsem chtěl jen říct, že
nefigurujete na žádném seznamu a k 28. říjnu nemůžu nic komentovat.“
Bujaré veselí v sále zavládlo poté, co postava zpěváka Hůlky v hustém
dýmu převzala státní vyznamenání a zpívala si u toho muzikálový hit Jsi
můj pán.

Netradiční titul už před dnešní premiérou zaujal i jiná divadla v zemi

Scénář kabaretu byl na poslední chvíli aktualizován, aby reflektoval na
nejnovější vývoj. Byla do něj zakomponována Zemanova slova na adresu
kandidátky na amerického prezidenta Hillary Clintonové či jeho nejnovější
oznámení, že premiérovi Bohuslavu Sobotkovi (ČSSD) možná navrhne
odvolání lidoveckého ministra kultury Daniela Hermana.

O kabaret byl obrovský zájem, takže vedení divadla přidalo další tři
reprízy, kterých tak je celkem pět. Derniéra je naplánována na 17.
listopadu. „Na všechny reprízy zmizely vstupenky rychlostí blesku, což se
nám ještě nestalo,“ řekla ČTK mluvčí divadla Veronika Jurčová.

Netradiční titul už před dnešní premiérou zaujal i jiná divadla v zemi.
„Máme nabídky na zájezdy do Děčína, Ústí nad Labem, Prahy nebo Kladna,
ale zatím je odkládáme. Rozhodneme se až po premiéře,“ podotkl Michálek,
který je zároveň jedním ze spoluautorů kabaretu. Prezidentův mluvčí
Ovčáček ČTK potvrdil, že pozvánku na premiéru do Zlína obdržel. „Angažovaným
umělcům děkuji za zájem a popřeji jim úspěch u diváků, osobně se ale
nezúčastním,“ uvedl.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí


Question:
RF zařídila přímý přenos z kontrolních stanovišť humanitárních
koridorů v Aleppu

Na oficiálních webových stránkách Ministerstva obrany RF byl zařízen
přímý přenos z kontrolních stanovišť humanitárních koridorů v syrském
Aleppu.

„Ruské středisko pro usmíření znepřátelených stran v Aleppu byl
zařízen přímý přenos online z kontrolních stanovišť humanitárních
koridorů pro odhod ozbrojených útvarů. MO RF uskutečňuje rovněž přímý
přenos z kamer bezpilotních letounů podél trasy koridoru na silnici Castello",
praví se ve zprávě MO RF.

Humanitární pauza pro volný odchod civilistů, evakuaci nemocných a
zraněných, a také odchod ozbrojenců z východních čtvrtí Aleppa potrvá
od 9 až do 19 hodin místního času 4. listopadu.

Choices:
- zahraniční
- obojí
- nelze určit
- domácí