Question:
Vážně hrozí další vlna běženců, tentokrát z Ukrajiny. A opravdu to
nebudou žádní inženýři. Zkušený Milan Syruček promlouvá také o tom,
jak se v Rusku rozmáhá islám

ROZHOVOR Je taktické slibovat rozdávání pasů do EU jak Turecku, tak
Ukrajině? Může nás ohrozit další uprchlická vlna, tentokrát z východní
Evropy? Novinářský nestor a brilantní znalec bývalého Sovětského svazu a
Ruska Milan Syruček se v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz věnuje také
genocidám, na které jsme – zvláště v případě Arménů – možná
poněkud pozapomněli. Dozvíte se také, že islám je v současném Rusku
největší náboženskou minoritou.

V „separatistických“ republikách v Donbasu je, zdá se, relativní klid.
Komu za to podle vás „vděčíme“?

Správně otázka upozorňuje na to, že klid je opravdu relativní, a to, co
bychom nazvali neklidem, už tolik neláká pozornost médií. Pravdou však je,
že tam stále ještě denně umírají lidé, byť jsou to jednotlivci a byť
to vždy není od střelby, ale od nevybuchlých nábojů a zvláště min. A
také probíhají procesy, které se dějí spíše pod rouškou šera či temna,
než by se vytrubovaly navenek. Například bylo jak v Doněcké, tak Luhanské
oblasti rozebráno na dvacet velkých závodů a vyvezeno na východ, dalších
dvanáct se postupně rozebírá na kovový šrot. Jde především o
strojírenské podniky, které tvořily ekonomickou bázi oblastí, a tím celé
Ukrajiny. Oznámil to představitel vojenské rozvědky na brífinku s
novináři a otiskla to 4. března Ukrajinská pravda.

Při návštěvě českých komunistických poslanců u „separatistů“ v
Donbasu se setkali také s tamním „ministrem zahraničí“ a byla to prý
velká sláva. To už jsou obě separatistické republiky tak daleko jako
například Náhorní Karabach? Tedy v jejich případě tak daleko od Kyjeva a
blízko k úplné samostatnosti...

Což o to, naši poslanci by měli více jezdit do krizových oblastí, aby si
učinili přesnější obrázek o místní situaci, kterou většinou neznají.
Měly by to však být pracovní cesty, a nikoliv manifestace solidarity s
předem vyhraněnými názory, pro něž hledáme jen ta fakta, která je
podpoří. Ostatně nechápu, proč je stále Moskva Mekkou našich komunistů.
V Ruské federaci vládne divoký kapitalismus, moc není v rukou lidu, ale
politických a ekonomických oligarchů a jejich představitelů, vláda
uplatňuje politiku velmoci, a nikoliv proletářského internacionalismu.
Nechci tím kritizovat ruský režim, asi nejspíše odpovídá daným
podmínkám, jen nechápu, v čem naplňuje ideje Marxe a Engelse,
Komunistického manifestu. Nebo se snad komunisté už nehlásí ke svým
ideálům? A co se týče takzvaných separatistických republik, vítají
každého, kdo jim projeví sympatie. Jak snadno se v médiích učiní z
delegace komunistických poslanců delegace českého parlamentu, která
podporuje odtržení východní části země od celé Ukrajiny.

Německo a západní Evropa nás „straší“, abychom vzali uprchlíky z
Blízkého východu a Afriky, a pomohli tak EU, protože až nastane
destabilizace Ukrajiny, pohrnou se na Slovensko a na nás miliony uprchlíků
zase z východu. Má to nějaký reálný základ a jaký by byl podle vás v
této vlně rozdíl? Třeba bližší kultura, jazyk i dějiny?

Já se také obávám, že s jarem může přijít vlna uprchlíků zejména z
Ukrajiny, zvláště dostanou-li privilegium bezvízového styku. Nejde ani tak
o jejich možnou asimilaci, vždyť po říjnové revoluci nás také zaplavila
podobná vlna a Praha se společně s Paříží stala centrem ukrajinské a
ruské protibolševické emigrace. Podporoval ji dokonce sám Masaryk, byť
žádal, abychom přijímali pouze odborníky zvláště na zemědělství,
studenty, vědce a budoucí vědce, kteří by naopak pomohli rychleji se
vyrovnat s potížemi zrodivší se nové republiky. Obávám se však, že v
předpokládané vlně nepůjde o specialisty, ale o lidi svou kvalifikací
rovnající se našim dnešním nezaměstnaným. Nejde o to, zda se adaptují s
naší mentalitou, zvyky, náboženstvím a podobně, v tom skutečně problém
nebude, ale jak se budou adaptovat na ekonomické podmínky vlastního
přežití. To zaprvé. A zadruhé, do jaké míry se tím dále oslabí
ukrajinská ekonomika a celá země se stane Achillovou patou Evropy, protože
poté bude do značné míry jedno, zda její obyvatelé budou emigrovat k nám,
nebo zůstanou doma. Jak se zachováme k tomuto problému? Zaplatíme daň za
solidaritu s Ukrajinou jako součástí Evropy, nebo si budeme hrát na mrtvého
brouka a čekat, až sociální výbuch na východě zrodí třeba něco
podobného, jako se to stalo v Německu ve třicátých letech?

Ještě bych chtěl připomenout jednu statistiku OSN: V roce 2014 muselo své
domovy opustit celkem na 60 milionů lidí, z toho do Evropy směřoval jen
zlomek – méně než milion, z toho o azyl požádalo 625 000. A jejich
národnostní rozbor ukazuje zajímavou skutečnost: z 20 procent to byli lidé
ze Sýrie, dále Afghánistán (7 procent), Kosovo 6 a Eritrea 6 procent, Srbsko
pět a řada dalších zemí včetně třeba Ukrajiny. Z těch hlavních dvě
evropské země, považované EU za „bezpečné“. U Sýrie jsou hlavním
motivem důsledky války. Hlavní vlna Afghánců byla z těch lidí, kteří
spolupracovali s mezinárodními a dalšími organizacemi a bojí se
současného nástupu Tálibánu. Z Eritreje je to kvůli diktátorskému
režimu, v zemi nebyly od roku 1993 žádné volby, služba v armádě je
povinná pro všechny muže a ženy a časově neomezená.

Z přistoupení Ukrajiny k EU, respektive bezvízové povinnosti není západní
Evropa nijak nadšena, zato Turkům se přímo podbízí. Není to podle vás
dvojí metr?

Otevřeně řečeno, v případě obou zemí se o bezvízovém režimu uvažuje
nikoliv proto, že v těchto zemích k tomu uzrály podmínky, to se ani v
jednom případě nenaplňuje, ale jako odměna za nějakou protislužbu: k
Turecku je to ohledně toho, co od něho žádáme směrem k uprchlíkům, od
Ukrajiny aby se odklonila od spojenectví s Moskvou ke spojenectví s Bruselem,
potažmo Washingtonem. Je to svým způsobem dar, možná danajský.

Pojďme hovořit o jiné oblasti bývalého SSSR. Před rokem uplynulo 100 let
od výročí genocidy Arménů Turky. U nás se to tak nějak přešlo, ostatně
naše republika na rozdíl od některých jiných států západní Evropy tuto
genocidu neodsoudila. A to se holedbáme křesťanskými základy. Co byste
řekl o této situaci, která by se právě v těchto měsících možná měla
více připomínat?

Připomínat si genocidy podle výročí si, myslím, nestačí, i když chápu,
že se z mezinárodního hlediska požaduje alespoň přiznání určité
solidarity, byť se zpožděním – jak to například Ukrajina žádala na
parlamentech všech zemí světa ohledně toho, zda hladomor ve třicátých
letech byl také genocidou. Lidem, kteří tehdy trpěli, to už nepomůže, jde
o politické gesto. Bohužel genocida jako taková není jen věcí minulosti,
nacismu či jiných ismů nebo i bez ismů, jako to bylo nejen s Armény, ale
rovněž v bývalé Jugoslávii, o Africe ani nemluvě. Je to současný, a
dovolím si napsat, budoucí problém. Naše civilizace se stává stále
vyspělejší – jak ho může neřešit? Neboť vyspělost se přece nedá
měřit jen tím, kolik kilogramů chleba si může u nás koupit dělník za
hodinu práce. Vyspělost by se měla měřit i podle toho, nakolik nejsme
slepí ke křivdám, které se dějí mimo naši vyspělou společnost, která
přece nežije izolovaně od ostatního světa. Kdybych to měl k něčemu
přirovnat, tak asi k řidiči, který se svým mercedesem ujel od nehody a
neposkytl pomoc.

A ještě muslimové a Rusko. Nedávno Vladimir Putin otevřel největší
mešitu v Rusku. Jaký je vlastně vztah ruských občanů a muslimského
obyvatelstva, přičemž samozřejmě asi oblast Kavkazu je poněkud atypická...

Nejprve si ujasněme: Islám je v Rusku největší náboženskou minoritou,
vyznává ho 14 milionů až dvacet milionů obyvatel, což je zhruba čtrnáct
procent populace. Má dávné historické tradice, ale v současné době je
nejvíce rozšířen v Podkavkazsku, Povolží a z velkých měst v Kazani,
Nižním Novgorodě, Petrohradě a Moskvě. Za centrum je považována Kazaň,
kde se nacházejí islámská univerzita a největší mešita v Evropě.
Ačkoliv Lenin po revoluci slíbil všem věřícím stejná práva a svobody,
Stalin je začal pronásledovat. Situace se výrazně změnila po roce 1991, kdy
se islám znovu začal v Rusku šířit takovým tempem, že řada historiků
předpokládá, že koncem tohoto století se stane vedoucím náboženstvím.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Příprava návštěvy „Velkého Číňana“. Publicista sepsal recesistický
pohled do přípravného výboru

Novinář a komentátor Vladimír Kučera se na svém blogu na serveru
Aktuálně.cz věnoval tajné zprávě o přípravě návštěvy „s. Velkého
Velkého Číňana v ČR“.

„Přípravný výbor uvítání se dohodl o oslovování ‚soudruh‘, ‚soudružka‘.
Na přání soudruhů čínských poradců pro přípravný výbor uvítání je
možná i verze ?? a ??(potlesk). Případné námitky odmítl již předem s.
Babiš: ‚Soudruzi, stejně jsme většinou už byli soudruzi. Umíme to. Kdo
nebyl, brzo se naučí‘,“ konstatuje lakonicky Kučera.

Původní text ZDE.

Kučera následně ironicky popisuje, že je nutno vyřešit problém, neboť
někteří soudruzi nejsou schopni vyslovit jméno čínského prezidenta. Je
tak prý schválen návrh, aby se používalo označení „soudruh Velký
Číňan“. „S. čínští poradci souhlasí s rozšířením, aby se
užíval termín ‚s. Velký Velký Číňan‘. Návrh s. Zemana užívat
pojem ‚Velký Velký Velký Číňan‘ čínští poradci odmítají s tím,
že by to znamenalo obnovení kultu osobnosti, s nímž se Čína už dávno
rozešla (potlesk),“ píše Kučera.

Podle něj bylo také schváleno ústřední heslo uvítání: „Se soudruhem
Zemanem za Velkým Velkým Číňanem!“ „S. Duka navrhuje, že po mnoha
poradách se s. Zemanem se svými ovečkami provede konverzi k čínskému typu
komunismu (velký potlesk). Ss. čínští poradci to zásadně odmítají (větší
potlesk). S. Duka tedy navrhuje jako cestu konfuciánství. Ss. poradci kladou
dotaz, co tomu řekne papež. S. Duka odpovídá: ‚Kolik má papež divizí?‘
(potlesk). Ss. čínští poradci se smějí a plácají s. Duku po zádech (dlouhotrvající
potlesk),“ zmiňuje se dále Kučera o pasáži z tajné zprávy.

Podle všeho je dalším bodem také to, kolik metrů se mají čeští
představitelé plazit po břiše k nohám Velkého Velkého Číňana. Prý
stačí třicet metrů a prezident Miloš Zeman může lézt po kolenou. Poté
se pravidlo ještě zmírní. „S. Veleba přichází s výzvou, aby se
dobrovolně přihlásili s. zastupitelé, kteří prolezou zažívacím traktem
s. Velkého Velkého Čínana od zdola vzhůru. Sám se hlásí jako první a
prohlašuje, že celý proces absolvuje dvakrát. S. Zeman mu děkuje za
příkladnou iniciativu (bouřlivý potlesk),“ pokračuje v humoru Kučera.

Řeč je i o stavbě Zemanova kanálu Dunaj-Odra-Labe a závěrem nechybí ani
budování sochy. „Ss. Veleba a Ovčáček navrhují, aby bylo na Václavském
náměstí zbudováno jako pendant sv. Václavu dvojsoší Velkého Velkého
Číňana a s. Zemana, který klečí pod velkým čínským vůdcem a cucá mu
palec u nohy (bouřlivý potlesk). Povstává s. Filip a žádá, aby v pozadí
dvojsoší byl vyveden emblém s. Gottwalda,“ píše Kučera s tím, že
jednomyslně prošel i návrh, aby studenti demonstrující o všech 17.
listopadech byli rozježděni tanky.

„Naopak byl odložen návrh, který předložili ss. Zeman, Ovčáček,
Mynář a Veleba, aby na uctění s. Velkého Velkého Číňana byla
uspořádána poprava vybraných kavárenských povalečů na některém z
pražských veřejných prostranství. S. Tvrdík upozornil, že podobný akt by
byl vhodnou součástí slavnostního otevření Národního fotbalového
stadiónu Slávie v Edenu, na něž s. Velký Velký Číňan, jinak
vynikající fotbalista, dozajista také přijede,“ sdělil Kučera. A
uzavřel to pojednáním o kulturním programu čínského cirkusu.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Díky Ameriko, psal dojatý režisér Eastwood na Twitter. Ten mu za podporu
Trumpa okamžitě zablokoval účet

Provozovatelům sociální sítě Twitter se zřejmě nelíbilo že slavný
americký herec přivítal zvolení Donalda Trumpa prezidentem. Clint Eastwood
poděkoval Americe za to, že zvolila muže, v němž populární herec vidí
naději pro svou zemi. A přišel trest. Server New York Post napsal, že
hercův účet na sociální síti byl zablokován.

„Děkuji Ameriko, asi už nebudu dlouho žít, ale poslední léta mého
života budou skvělá. Nemohu dost poděkovat prezidentovi Donaldu Trumpovi,“
napsal krátce po zvolení Trumpa 45. prezidentem USA slavný herec Clint
Eastwood, který letos oslavil osmdesáté šesté narozeniny.

Krátce nato byl ale hercův účet společností Twitter zablokován. Herec se
tomu podivil a následně začal komunikovat prostřednictvím účtu své dcery,
který naštěstí stále funguje. Účet samotného herce "@EastwoodUSA" je
stále "pozastaven", jak se může přesvědčit kterýkoliv uživatel internetu.

Nejeden uživatel Twitteru dal najevo, že se mu nelíbí cenzurní snahy
provozovatelů Twitteru. „Cenzura a autoritářství na Twitteru znovu
vystrkují drápy,“ napsal jeden z uživatelů.

Celá článek najdete zde

Clint Eastwood podporoval Trumpa po celou dobu prezidentské kampaně a po celou
dobu doufal, že skončí nadvláda politické korektnosti.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Zeman nás vymaňuje z vlivu USA a EU, ale obrací nás k Rusku a Číně,
smutní Pospíšil

K návštěvě čínského prezidenta Si Ťin-pchinga a jeho přijetí českou
hlavou státu Milošem Zeman se vyjádřili i předseda ODS Petr Fiala či
europoslanec za TOP 09 Jiří Pospíšil.

„Miloš Zeman donedávna kritizoval pravicové vlády, že jsou málo
proevropské. ‚Napravil‘ to vyvěšením vlajky EU. Jaká vlajka tam bude
viset teď?“ zeptal se na Twitteru Fiala.

Své řekl i Jiří Pospíšil. „Miloš Zeman prý vymaňuje ČR z vlivu
Evropy a USA. Zároveň nás obrací k Číně a Rusku. Po 26 letech od revoluce
smutné. A pro ČR nebezpečné,“ nechal se slyšet, čímž reagoval na slova
českého prezidenta, která uvedl před několika dny v čínské televizi.

Zeman v rozhovoru mimo jiné uvedl, že Česká republika se zbavila vlivu
Spojených států amerických a Evropské unie a je nezávislou zemí. „Byly
velmi špatné vztahy mezi Čínou a bývalou vládou České republiky.
Zdůrazňuji bývalou vládou České republiky. Protože tato vláda byla velmi
submisivní pod tlakem Spojených států a Evropské unie,“ uvedl Zeman.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
TV: Ženisté odpálili podezřelý předmět v bruselské čtvrti evropských
institucí

Ženisté vyhodili do povětří podezřelý předmět v bruselské ulici, kde
se nacházejí evropské instituce a stanice metra, kde došlo dříve k
výbuchu, sdělila televize RTBF.

Tři výbuchy otřásly bruselským letištěm v úterý kolem 8 ráno
místního času. Byly oficiálně uznány za teroristický útok.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Babiš v ČT ohlásil, že znovu zvažuje dát nabídku ODS. A pořádně tím
nadzvedl nejen vedení ČSSD, ale i Fialu

Premiér v demisi Andrej Babiš v neděli v pořadu Otázky Václava Moravce
prohlásil, že by jeho hnutí ANO mohlo pro případnou účast ve vládě
opět oslovit ODS. Předseda občanských demokratů Petr Fiala ale radostí
nejásá, žádnou nabídku zatím neobdržel a za premiérovými kroky vidí
vypočítavost. ODS navíc stále trvá na tom, že o vládě vyjednávat nebude.

Premiér v demisi svými slovy v České televizi mj. pěkně znejistil
některé ze sociálních demokratů, když uvedl, že zváží nabídku
občanským demokratům pro případnou možnou vládní spolupráci. „Přemýšlím
o tom, ano. Měla by to být nabídka o programu a účasti ve vládě,“ uvedl
Babiš v rozhovoru pro ČT k možnosti jednání s občanskými demokraty. „Priorita
je, aby vláda získala důvěru nebo toleranci a aby skončily dohady a
vyjednávání. To je náš hlavní cíl,“ dodal Babiš, jehož vyjednavači
se v současnosti scházejí se zástupci ČSSD, ale také SPD a komunistů.

Vedle programových shod však ČSSD podmiňuje svoje vládní angažmá dohodou
o mechanismech vládnutí, například tím, že nebude moci být jako menší
koaliční partner přehlasována. Premiér si je dobře vědom toho, že ANO by
mohlo v Poslanecké sněmovně s ODS utvořit většinu 103 hlasů, občanští
demokraté ale v minulosti opakovaně uvedli, že nechtějí vstoupit do vlády
s trestně stíhaným premiérem. Policie Andreje Babiše obvinila z dotačního
podvodu v kauze farmy Čapí hnízdo.

„Nevím, o čem Andrej Babiš přemýšlí, ale vidím, co opravdu dělá. Ve
všech důležitých hlasováních se jeho vláda opírá o SPD a KSČM a
společně potápí naše návrhy,“ napsal na svém twitteru Fiala, který by
prý ocenil, kdyby premiér mluvil pravdu a nepoužíval pouze řečnické triky.
I místopředseda ODS Miloš Vystrčil v neděli zopakoval, že postoj
občanských demokratů zůstavá stejný, a to ten, že Andreje Babiše
považují za nedůvěryhodnou osobu.

Petr Fiala oznámil, že žádná nabídka ale ještě nepřišla, protože
nejspíš ani není co nabízet. „Premiér v demisi jen mate veřejnost,
vyvíjí nátlak na jiné možné koaliční partnery a skrývá skutečné,
tedy SPD a KSČM,“ uvedl předseda ODS pro ČTK.

Předsedovi ČSSD Janu Hamáčkovi se Babišovy výroky o případném jednání
s ODS také vůbec nezamlouvají. „Pokud se chce Andrej Babiš radit s kolegy,
zda vyjednávat o vládě s ODS a prosazovat pravicovou politiku, tak za ČSSD
můžeme jednání hned ukončit,“ reagoval důrazně na premiérova slova na
svém twitterovém účtu.

První místopředseda strany Jiří Zimola na twitteru uvedl, že se v
postojích předsedy ANO ztrácí. „Trochu se v AB ztrácím. Nejdřív SPD,
pak ČSSD, dnes ODS. Jen aby se v tom neztratil sám pan předseda hnutí i
vlády,“ napsal. Další společná jednání sociálních demokratů a ANO
totiž mají proběhnout ve čtvrtek a ČSSD se chystala na nich dosavadní
debatu o programu rozšířit i na personálie – a mluvit o ministerstvech,
která by mohla získat.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Zlom: Putin oficiálně promluvil s lídry lidových republik. A už nikoliv „samozvaných“

Stalo se, na co mnozí čekali tři a půl roku. Prezident Ruské federace
Vladimir Putin poprvé od vyhlášení donbaských lidových republik přímo a
oficiálně hovořil s oběma jejich lídry.

Ačkoliv Rusko již v únoru letošního roku oficiálně uznalo doklady
Doněcké lidové republiky (DLR) a Luhanské lidové republiky (LLR), přímý
kontakt mezi lídry uvedených stran – alespoň oficiálně – neproběhl.

Zatímco podepsání výnosu o uznání dokladů mělo mít „výhradně
humanitární charakter“, přímý kontakt mezi ruským prezidentem a vůdci
lidových republik byl dlouho považován za nepravděpodobný: jen máloco by
za daného stavu více vyjádřilo vůli ruského prezidenta k možnému
uznání DLR a LLR než právě takové gesto.

Přímý telefonický rozhovor Vladimira Putina s Alexandrem Zacharčenkem a
Igorem Plotnickým se uskutečnil ve středu 15. listopadu. Předmětem
rozhovoru byla podle prohlášení Kremlu výměna zajatců mezi Ukrajinou a
lidovými republikami. Iniciátorem plánované výměny je vůdce hnutí
Ukrajinská volba – právo národa Viktor Medvedčuk.

Hlavy DLR a LLR iniciativu podpořily. Provedení výměny však podle nich
ještě bude nutné dojednat s ukrajinskou stranou.

Zlomová je ještě další skutečnost: v posledním oficiálním prohlášení
Kremlu není ani jednou v souvislosti s lidovými republikami použit
přívlastek „samozvané“, „samovyhlášené“, „jednostranně
vyhlášené“ či „povstalecké“ a podobně, stejně tak zde není řeč o
Doněcké a Luhanské oblasti.

„Uskutečnil se telefonický rozhovor Vladimira Putina s hlavou Doněcké
lidové republiky Alexandrem Zacharčenkem a hlavou Luhanské lidové republiky
Igorem Plotnickým,“ stojí doslova v prohlášení Kremlu.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Vraťte nám Západ, žádá ekonom Kohout. To, co na něm kdysi obdivoval, už
dnes prý marně hledá

Ekonom Pavel Kohout v obsáhlém komentáři vysvětluje, proč za socialismu
vzhlížel k Západu. Obdivoval hodnoty, které se podle jeho názoru dnes z
téhož Západu vytrácejí. Údajně mizí svoboda slova, svoboda podnikání.
A to nás ohrožuje, protože kvůli tomu nejsme schopni porazit nepřítele,
jenž nás fatálně ohrožuje.

Pavel Kohout podle vlastních slov vyrůstal za socialismu a už jako dítě
viděl, že je na tom kapitalismus líp než socialismus a to i navzdory tomu,
co hlásala komunistická propaganda. Na západ od našich hranic lidé mohli
svobodně mluvit, svobodně podnikat, svobodně vlastnit majetek a svobodně
cestovat. Tento starý Západ však podle ekonoma umírá.

„Trápí mě, že Západ postupně přestává být Západem, jak jsem jej
znal dříve. Za našich životů se odehrává pomalá revoluce, která
postupně ničí to, díky čemu Západ byl tak úspěšný a tak přitažlivý.
Jde mi hlavně o svobodu projevu. Ta je postupně nenápadně omezována. Ano,
jedná se o takzvanou politickou korektnost. Mladí levičáci ji propagují
jako americký vynález, jehož cílem je odstranit diskriminaci menšin tím,
že se zakáží používat urážlivé výrazy. My ostatní víme, že něco
podobného tu už jednou bylo: za Husáka a nějakou dobu před ním,“ varuje
ekonom Kohout.

Vše se podle ekonoma děje ve jménu snahy nikoho neurazit. Tato snaha je dnes
důležitější, než vyslovování pravdy. Kdyby stejná pravidla Západ
dodržoval před třiceti lety, sovětský blok by se sice rozpadal, ale trvalo
by to mnohem déle.

Celý komentář najdete zde

Protože Západ údajně nemluví pravdu. Nemůže porazit ani Islámský stát,
protože první věcí na cestě k vítězství je jasné pojmenování
nepřítele, k němuž se posléze postavíme čelem. Kohout má za to, že se
dnes bojíme nepřítele jasně pojmenovat. Jak by to vypadalo, kdyby se
někdejší britský premiér Winston Churchill takhle bál nacistického
Německa. Mohlo by to pak vypadat třeba takhle.

„Takzvaný nacionálně socialistický stát, který ale nemá nic
společného se skutečným Německem, neboť to je vzdělané a mírumilovné.“
Kobercové bombardování Londýna by bylo politicky korektně označováno jako
„násilný a odsouzeníhodný výstřelek Luftwaffe, který rozhodně nemá
podporu většinové německé populace.“ Příslušníci SS by pak byli „zoufalí
mladíci, kteří se v důsledku sociálního vyloučení a nedostatku
životních perspektiv dostali na špatnou cestu“.

„Dnešní Západ je schopen ve své lhavé vynalézavosti zdůvodňovat
terorismus údajnými zločiny kolonialismu a západního imperialismu. Dnešní
Západ se omlouvá vrahům a obviňuje oběti. Nepřítele je schopen poznat
obvykle až tehdy, kdy se těla válejí v kalužích krve a k činu se
přihlásil Islámský stát. Západní média vždy neopomenou zdůraznit ‚takzvaný‘
Islámský stát. A i v těchto případech se hledají zástupní viníci a
lže se o podstatě a příčinách,“ dodává k tomu Kohout.

Stejné je to prý s problémy Evropské unie. I tady se její vedoucí politici
bojí říkat pravdu. A ty, kdo říkají pravdu, označují za radikály,
lháře, xenofoby a tak podobně. A to je cesta do pekel. Úspěšná politika
se dá dělat jen pokud mluvíte pravdu. Západ by se proto podle Kohouta měl k
pravdě vrátit.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Profesorka, která pije krev Jaroslavu Tvrdíkovi, vystoupila po ránu v ČT

Čínský prezident Si Ťin-pching, který je od včerejška na oficiální
návštěvě České republiky, je zřejmě nejmocnějším mužem Číny a do
svých rukou soustřeďuje další a další pravomoci. V ranním vysílání
České televize to uvedla sinoložka Olga Lomová z Filozofické fakulty
Univerzity Karlovy.

Připomněla, že v mládí byl Si Ťin-pching poslán na převýchovu pracovat
na venkov a že jeho pracovní výsledky i ve srovnání se ženami nebyly nijak
výborné. Protože pocházel z rodiny, která byla vystavena řadě perzekucí,
musel se vymezovat vůči svému otci. „Musel se v něm zrodit vzdor a touha
jednou tyto věci odčinit,“ podotkla profesorka Lomová, kterou za její
vyjádření na téma Číny v minulých dnech několikrát kritizoval prezident
Smíšené česko-čínské komory vzájemné spolupráce Jaroslav Tvrdík.

Dostává všechno pod kontrolu

Podle ní se zdá, že Si Ťin-pching je skutečně nejmocnějším mužem
Číny. Hlavní je, že je generálním tajemníkem Komunistické strany Číny.
Ta má totiž rozhodovací pravomoci, státní správa je podřízena
komunistické straně.

Lomová uvedla, že čínský prezident se snaží od dob kulturní revoluce
dostávat bezprecedentním způsobem do svých rukou další a další pravomoci.
„Dostává všechno pod kontrolu,“ poznamenala.

Vysvětlila, že Čínu řídí politbyro. To je vrcholný 25členný orgán.
Nejdůležitější rozhodovací pravomoci má stálý sedmičlenný výbor.

Pokud chce někdo něco měnit, může to dělat skrze komunistickou stranu

Komunistická strana má klíčové postavení pro řízení celého státu.
Buňky komunistické strany jsou jediné struktury, jejichž prostřednictvím
mohou obyvatelé vyjednávat s mocí. Na nižších pozicích může pro lidi
komunistická strana dělat pozitivnější věci. „Je tady výraznější
postoj ve smyslu, pokud někdo chce něco měnit a ovlivňovat, tak to může
dělat skrze komunistickou stranu,“ uvedla sinoložka.

Když nastupoval současný čínský prezident k moci, vkládaly se do něj
velké naděje. Byl považován za někoho, kdo je poctivý a bude něco dělat
pro čínský lid. Předpokládalo se, že má zájem o řešení problémů.
Zejména obrovské korupce a zneužívání postavení. Tyto problémy vedly v
roce 1989 k protestům, nynější situace je ale ještě horší než v roce
1989.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Savčenková, Rusko a Západ: Časy se mění?

Soudní proces s ukrajinskou pilotkou Naděždou Savčenkovou vzbudil v
českých médiích velký zájem, zatímco česká diplomacie aktivně
podpořila novou sankční ofenzívu proti Rusku. Další okolnosti kauzy N.
Savčenkové v kontextu současných ukrajinsko-ruských vztahů sledovala pro
Parlamentnílisty.cz Veronika Sušová-Salminen.

Proces s bývalou ukrajinskou vojákyní a později členkou ukrajinského
dobrovolnického batalionu Ajdar měl složitý politický kontext. A
doprovázely ho od počátku dvě verze toho, co se stalo, které v podstatě
odpovídají dvěma stranám konfliktu o Ukrajinu. Obrovská mentální propast,
která se rozestoupila mezi Ukrajinou a Ruskem a postavila obě země proti
sobě, je tak přirozeným kontextem celého procesu.

Politika a justice

Politizace obecně justici nesvědčí, a to nejenom v současném Rusku. V jeho
případě však máme právní kulturu, kterou pomohl vytvořit komunistický
režim a následná postkomunistická transformace v podmínkách pro Rusko
typické institucionální slabosti. Není ovšem objektivní hodnotit celý
současný právní systém politicky hybridního Ruska jako nefunkční a
celkově svévolný. Příklady medializovaných případů s politickým
kontextem, jako je kauza Jukosu nebo nyní kauza Savčenkové, nevypovídají o
všem, i když politizované případy jistě nepřispívají k obecné
důvěryhodnosti ruské justice.

Je nicméně nepopiratelné, že to byly Putinovy reformy, které mezi roky 2000
až 2008 významně přiblížily ruský postkomunistický systém tomu
západnímu, i když se jim nepodařilo vymýtit kulturní praxe postavené na
neformální výměně. Tzv. telefonní právo, které porušuje princip
nezávislosti soudů, se podařilo omezit, ale rozhodně ne vymazat. Jako
relativní úspěch jsou například označovány arbitrážní soudy i fakt,
že se běžní Rusové k soudům v posledních letech obraceli více i navzdory
zažitému skepticismu a nedůvěře ve spravedlnost.

Kdo je Naděžda Savčenková?

Portrét Naděždy Savčenkové dostupný v dnešních médiích je v
ukrajinském podání mytologizující a v ruském provedení démonizující.
Savčenková dělala před Majdanem profesionální kariéru v ukrajinské
armádě, dokonce získala privilegovaný přístup na vojenskou vysokou školu,
a to na intervenci tehdejšího ministra. Před tím mezi roky 2004 až 2005
sloužila půl roku v Iráku jako součást ukrajinského vojenského mírového
kontingentu. Po ukončení studia s kvalifikací pilota vrtulníku sloužila na
různých pozicích v ukrajinské armádě, aby se v době Majdanu rozhodla (prý
v době dovolené, ale fakticky jako dezertérka) pro službu v domobraně
Majdanu a následně u neslavného batalionu Ajdar.

Ten útvar patřil k těm polovojenským a polosoukromým jednotkám, které v
prostředí konfliktu používaly násilí proti civilistům, případně se
účastnily kriminálních aktivit v oblastech, kde ukrajinský stát zmizel z
obzoru. Je také známo, že přitahovaly ukrajinské nacionalisty a extremisty.
O těchto ideologických spojeních Ajdaru psal dokonce britský Guardian (http://www.theguardian.com/world/2015/mar/05/ukraine-women-fighting-frontline).
Obvinění Amnesty International, že se batalion dopouští (http://europe.newsweek.com/evidence-war-crimes-committed-ukrainian-nationalist-volunteers-grows-269604)
zločinů proti lidskosti, se objevila v době, kdy už byla N. Savčenková v
ruském vězení, ve kterém je od července 2014. Informace ruského tisku (http://lenta.ru/articles/2016/03/22/guilty/)
o tom, že se sama Savčenková podílela na praktikách mučení zajatců,
není možné nijak potvrdit ani vyvrátit.

Podobně si je třeba zopakovat, že Savčenková se stala poslankyní Rady a
členkou PACE v době, kdy byla v ruském zajetí. Byla tedy spíše
kandidována (než, že by kandidovala) už jako vězněná a jako součást
ukrajinské volební kampaně na podzim 2014, ve které Rusko figurovalo jako
válečný agresor a často také jako zdroj veškerých ukrajinských
problémů (strategie externalizace).

Savčenková v ukrajinské politice: hrdinka nebo oběť?

Politický kontext má tedy kauza Savčenkové nejenom v Rusku, které je za
tento proces široce kritizováno, ale také v samotné Ukrajině. Hrdinka
Ukrajiny, jak ji ocenil prezident Porošenko, N. Savčenková se stala
marketingovou tváří kampaně strany Vlast bývalé premiérky a jedné z
ukrajinských oligarchů z dněpropetrovského klanu Julie Tymošenkové.
Vězněná Savčenková byla volebním tahákem strany, jejíž postavení po
Majdanu v roce 2014 značně osláblo.

Savčenková tak nahradila mučednický obraz ne moc populární Julie
Tymošenkové, kterou uvěznil Janukovyč, ale která byla za podvody
vyšetřována už před lety v USA, aby byla zázračně všech obvinění
zbavena (a rozsudek si odpykal jen její šéf). Její straně se také s
pomocí obrazu Savčenkové podařilo udržet po volbách v roce 2014
přítomnost v parlamentu. Tato situace udělala ze Savčenkové ve své
podstatě politický PR projekt. Její politickou popularitu podpořil nejen
fakt vězení a protestních hladovek, ale rovněž například vydaná
biografie, kterou zřejmě N. Savčekovová nenapsala osobně, a spojování s
Majdanem a obranou vlasti. Mučednický obraz Savčenkové zůstává celé
měsíce součástí ukrajinsko-ruské informační války, ve které Západ
bezpodmínečně podporuje Ukrajinu.

Ukrajinská a ruská verze

V časech informační války a reálného konfliktu na Donbase je velmi
problematické poznat pravdu. Ta je ostatně stejně jako sama N. Savčenková
rukojmí okolností. Ukrajinská verze příběhu Naděždy Savčenkové tvrdí,
že Savčenková byla při plnění povinností v Luhanské oblasti unesena
proruskými opolčenci (podle Kyjeva teroristy) a předána ruským orgánům na
území Ruské federace. Obvinění z toho, že byla Savčenková přímo
nápomocná zabití dvou ruských žurnalistů, je odmítáno jako ruská lež s
tím, že pilotka měla mít na dobu útoku alibi. Konkrétně měla být v
této době už v zajetí proruských separatistů.

Naopak ruská varianta tvrdí, že Savčenková předala koordináty pozic
žurnalistů ukrajinskému dělostřelectvu, které potom novináře střelbou
usmrtilo. Měla být zajata opolčenci a následně měla uprchnout a
nelegálně překročit ukrajinsko-ruskou hranici směrem do Ruska. Důvody pro
její útěk do Ruska, ale nejsou vůbec jasné. Podle této verze byla zatčena
v Rusku, kde byla po několik měsíců vyšetřována ruskými úřady a
následně s ní proběhnul sledovaný soudní proces.

Bude Savčenková vyměněna na Ukrajinu?

I přes velký nátlak a světovou kritiku zcela podle očekávání Rusko
neustoupilo a proces dotáhlo do konce. Jak známo, Rusko v současných
podmínkách zcela rezignovalo na svoje pozitivní prozápadní image a dává
přednost pragmatickému, ale tvrdému jednání ve stylu politického realismu
a machiavelismu. Účel světí prostředky, je nové heslo Putinovy
zahraniční politiky. Ruská strana tím pádem i pod palbou západní kritiky
odmítala jakoukoliv diskuzi o budoucnosti Savčenkové do ukončení soudního
procesu.

N. Savčenková byla v úterý odsouzena (http://www.gazeta.ru/social/2016/03/22/8137571.shtml)
celkem k 22 letům vězení v kolonii s běžným režimem a k pokutě 30 tisíc
rublů za nelegální překročení hranice. Rozsudek vstoupí v platnost za 10
dní od úterního vyhlášení. Ukrajina ani sama Savčenková verdikt
samozřejmě neuznávají a obvinění považují za fabrikovaná. Sama
odsouzená v době vyhlašování verdiktu zpívala lidovku, které zněla
dříve na Majdanu a později demonstrativně deklarovala pozdrav „Sláva
hrdinům“. Vynesením rozsudku ovšem její kauza neskončila.

Podle některých náznaků je možné, že se stane objektem obchodu (http://vesti-ukr.com/strana/140918-poroshenko-predlozhil-obmenjat-aleksandrova-i-erofeeva-na-savchenko)
mezi Ukrajinou a Ruskem. Podobně tomu bylo například u široce
medializovaného případu estonského agenta Estona Kohvera, který byl v Rusku
odsouzen a následně – za mnohem menšího zájmu médií – vyměněn (http://rian.com.ua/russia/20150926/374312632.html)
za ruského agenta, vězněného v Estonsku za špionáž ve prospěch Ruska.

Vyšší hra

Samotný Kreml zatím hned po rozsudku vysílal ambivalentní signály. Putinův
mluvčí Peskov řekl (http://www.interfax.ru/russia/499903), že Rusko bude v
případě Savčenkové postupovat v souladu se zákony a popřípadě o jejím
dalším případu rozhodne prezident v rámci svých pravomocí. Odmítl (http://www.gazeta.ru/politics/news/2016/03/23/n_8407043.shtml)
také slova ukrajinského prezidenta Porošenka o tom, že by Putin slíbil
její propuštění v době jednání normandského formátu.

Výměna zajatců mezi Ukrajinou a Ruskem je součástí dohod Minsku-2, ale
vázne podobně jako celá minská dohoda z února 2015 v konkrétní realizaci.
A ta je zase západní podmínkou pro zrušení protiruských sankcí.
Nejnovější návštěva amerického ministra zahraničí Kerryho v Moskvě se
věnovala kromě Sýrie právě revitalizaci vyjednávání o Ukrajině a
chtěla se dále dotknout (http://www.interfax.ru/russia/499958) osudu bývalé
ukrajinské pilotky. Sergej Lavrov následně po jednáních s Kerrym potvrdil (http://www.gazeta.ru/politics/2016/03/23_a_8139083.shtml),
že ruská strana bere ukrajinské návrhy o výměně vážně a slyší je.

Také ale připustil, že jako problém vidí situaci dvou ruských vojáků z
GRU (Moskva to odmítá), kteří na Ukrajině čekají na soud a na rozsudek.
Oba jsou obžalováni z terorismu a vraždy a právě oni by se měli stát
protějškem N. Savčenkové. Jejich soudní proces je ale podle všeho na
dlouho. Není divu, když advokát jednoho z obžalovaných beze stopy zmizel a
advokátka druhého sama čelí trestnímu oznámení. Na druhou stranu na
Ukrajině se zatím osvědčila praxe výměn bez soudu, což dává určitou
možnost i tady. Jak dál bude nyní zřejmě záležet na tom, jak se ve věci
Savčenkové rozhodne Vladimir Putin, a to na základě dalších zájmů ve
vysoké hře kolem Ukrajiny.

V Moskvě byl ve středu také ministr zahraničí Německa Frank Steinmeier,
který se v současném kontextu a den po vyhlášení rozsudku nad ukrajinskou
pilotkou vyjádřil (http://www.gazeta.ru/politics/news/2016/03/23/n_8408921.shtml)
v tom smyslu, že oboustranné vztahy mezi Německem a Ruskem „dávají důvod
pro optimismus“. Za pozornost také stojí, že německý ministr podtrhnul (http://www.gazeta.ru/politics/news/2016/03/23/n_8408945.shtml)
společný zájem na boji proti terorismu, něco, o čem český prezident Zeman
objektivně hovořil v době, kdy bylo Rusko v „morální karanténě“
Západu. Jenže časy se mění. Všimli si toho už na pražském zamini?

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Miss Bum-Bum v Sao Paulu

V Brazílii se odehrálo finále soutěže krásy Miss Bum-Bum.

Soutěžící o nejkrásnější zadeček země najdete ve fotogalerii Sputniku.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Ministerstvo energetiky RF: Více než 15 zemí veřejně potvrdilo ochotu
zmrazit těžbu ropy

Více než 15 zemí veřejně potvrdilo ochotu zmrazit těžbu ropy na úrovni
ledna 2016, řekl novinářům ruský ministr energetiky Aleksandr Novak.

„K dnešnímu dni to ve skutečnosti veřejně potvrdilo více než 15 zemí.
Nicméně proto, aby se tato veřejná prohlášení změnila v připravenost,
je nezbytné setkat se například na úrovni ministrů a potvrdit tato
rozhodnutí," řekl Novak novinářům.

Rusko, Saudská Arábie, Katar a Venezuela se během setkání na podporu
světových cen ropy 16. února v Dauhá dohodly na takovém opatření, jako je
ponechání úrovně těžby ropy na průměru z ledna pro rok 2016. To ale
pouze v takovém případě, že se ostatní země produkující ropu připojí
k této iniciativě. Mezi zeměmi, které vyjádřily svoji připravenost, jsou
Ekvádor, Alžírsko, Nigérie, Omán, Kuvajt, SAE.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Drtinová, Veselovský a Šídlo kázali studentům: Ten "alternativní pohled"
často znamená lež. Pak se posmívali Soukupovi, že mu jeho média ekonomicky
zkolabují

REPORTÁŽ Politici vždy zasahovali do médií, ale dnes je to ještě
sofistikovanější. Záleží na autocenzuře „hypotékových“ novinářů.
Politici ovládají mediální rady a obsazují ředitele podle pokynů
vítězné strany či koalice. Alternativní pohled na svět je v mnoha
případech akceptovaná lež. I to zaznělo na mediální konferenci, kterou
pod hlavičkou Nadace Konráda Adenauera uspořádali Spolek českých
právníků VŠEHRD a Mladí konzervativci v Plzni za přítomnosti několika
set vesměs studentů. Jako hosté zde vystoupili právník Aleš Rozehnal a
novináři Daniela Drtinová a Martin Veselovský z DVTV a komentátor Jindřich
Šídlo. Přítomní hosté s gustem „cupovali“ nového člena Rady ČTK
Petra Žantovského a pustili se do TV Barrandov a Jaromíra Soukupa, jehož
média jsou podle nich na začátku ekonomického kolapsu.

Mezi přítomnými v auditoriu nechyběla krajská radní za ODS Marcela
Krejsová a mezi mládím bylo vidět i několik bývalých novinářů z
regionu.

Autorská práva s problémy a v konfliktu

„Autorská práva v digitálním prostoru jsou v podstatě neexistentní,“
uvedl docent Rozehnal a zdůraznil, že technologický vývoj přinesl obrovské
výzvy autorskému právu, které na ně není schopné reagovat. „Vzpomeňme
si, co se strhlo, když byla projednávána mezinárodní smlouva AKTA, ač pro
ČR to neznamenalo v podstatě nic. Náš autorský zákon byl vyjmut a smlouva
byla spíše zaměřena na země typu Čína, kde jsou autorská práva
porušována. Stejně tak smlouva o pacifickém přátelství, kterou se
Spojené státy nebudou cítit vázány, se také věnuje autorskému právu.
Problém je, že copyrightové právo je založeno na teritorialitě, zatímco
digitální svět je založen na globálním prostředí. Copyrightové a
autorské právo je zastaralé a neodráží potřeby současného mediálního
světa. Ukazuje se, že ekonomická využitelnost autorských děl je do
určité míry iluze. Musíme najít nějakou cestu, jak rozdělit ta práva na
vlastníky copyrightu, tedy tvůrce obsahu a uživatele. Pokud to necháme, jak
to je, tak to možná vyřeší trh. Já jsem k tomu ale spíše skeptický.
Zatím to nevyřešil, a ani to nevypadá, že by byl schopen vyřešit,“
uvedl host.

Správa digitálních práv je podle něj uživatelsky nepřívětivá a
začíná se od ní ustupovat. „Autorské právo není nedotknutelným
souborem a je potřeba jej přizpůsobit technologiím, a nikoliv naopak…
Každé kliknutí je vlastně porušením autorského práva,“ konstatoval
právník a na adresu sociálních sítí, kde si může každý, jak chce,
stanovit datum narození při svém prvním přihlášení, pronesl, že „...
na Facebooku existují miliony uživatelů, kteří jsou mladší než deset let.
Zveřejňují tam obsah, který je závadný a oni ještě nejsou mentálně
schopni si jeho závadnost uvědomit.“

Tlak a ochota mu čelit

Poté Daniela Drtinová přečetla svůj příspěvek. Mimo jiné uvedla, že
dlouhodobé vztahy mezi novináři a politiky se nyní bohužel dostaly do
jiného světla, nebo spíše do tmy po dosud neobjasněné vraždě
slovenského novináře Jána Kuciaka. „Politické tlaky na novináře tady
byly vždy. Jako novinářka působím v naší zemi, o níž kdysi BBC
natočila dokument s příznačným názvem Království zapomnění, už celé
čtvrtstoletí. Odvažuji se tvrdit, že novináři dnes nečelí většímu
tlaku než dříve. V čem je rozdíl, je ochota a síla tomuto tlaku čelit. V
České televizi, kde jsem roky působila jako politická zpravodajka a
moderátorka, se nějaká forma politického tlaku objevovala každých pět let.
Vždy tak rok po nástupu nové politické garnitury po volbách. V ČR volí
ředitele České televize poslanci, a to jimi navolenou Radu ČT. Tuto radu
ovládají skrze generálního ředitele. Neexistuje, aby se do čela ČT dostal
někdo, koho neposvětily nejsilnější politická strana nebo povolební
koalice. Generálním ředitelům České televize mnohdy nezbývá, než
docházet do Poslanecké sněmovny v mírně řečeno shrbené postavě,“
uvedla Drtinová a pokračovala:

„Když jsem moderovala politické diskuse, tehdejší a též současný
generální ředitel se přišel zeptat politiků do Poslanecké sněmovny, zda
jim vyhovuje konfrontační styl vedení rozhovoru s nimi. Toto bylo vždy a
zažili jsme to mnohokrát. Největšího rozměru dosáhl tlak na Českou
televizi v roce 2000, kdy televizní zaměstnanci reagovali na neúměrný
zásah do nezávislosti veřejnoprávní televize stávkou,“ vzpomínala.

Co je a co není (ne)přirozené

„Politické tlaky na média jsou podle mne zcela přirozenou součástí
fungování a vyvažování, kdy nepsanou čtvrtou velmocí jsou právě média.
Původně strážci demokracie, takového trochu zprofanovaného dvousloví
hlídacího psa. Problém nastává ve chvíli, kdy se ze psa stává poddajný
psík, ratlík. V podobě ředitele, který se před politiky skloní, nebo
novináře svázaného pouty dluhů a hypoték a z toho vyvěrajícím strachem
či autocenzurou. Situace došla v Česku tak daleko, že se dnes pro tento
termín ustálil pojem hypotékoví novináři. Novináři zasažení kvůli
svým dluhům autocenzurou. Právě tu vnímám v dnešní době jako
obzvláště zákeřnou a nebezpečnou, protože palivem, které ji živí,
není primárně tlak ze strany politika, ředitele nebo majitele média, pro
které novinář pracuje, ale je to osobní strach, pod jehož tlakem novinář
zcenzuruje sám sebe, aniž k tomu nátlak jiného aktéra je vůbec potřeba.
Co kdybych se náhodou svým textem, který vyjde zítra, nebo svým rozhovorem
s politikem někomu znelíbil a přišel o možnost splácet hypotéku, kterou
jsem si teprve nedávno pořídil a tolik let je přede mnou. Formy tlaku,
kterému jsou novináři vystaveni, jsou dnes mnohem sofistikovanější než
dříve,“ pokračovala Drtinová na konferenci v Plzni:

„Ať je to již všudypřítomná autocenzura, nový fenomén, pokud jde o
obří plochu jejího rozsahu, anebo poměrně dost propracované systémy
vnitřní kontroly, které jsou v některých médiích nastaveny, tak aby se
zkrátka některá témata k divákovi vůbec nedostala. Nevím, jak to funguje
v tištěných médiích, která vlastní politici, nepracovala jsem v nich, ale
v ČT, když se některé téma nebo host neměli objevit v hlavní relaci, tak
se zkrátka vůbec neobjevil ve vysílacím plánu. V ČT už pár let nepracuji,
a zda tam dochází k nějakým formám nepřípustného ovlivňování
zpravodajského obsahu, samozřejmě nevím. Vypozorovala jsem, že se médium
může zcela náhle a nečekaně stát bojovníkem za svobodu a demokracie,
když se to hodí. Respektive když nastoupí ‚nepřátelská politická
garnitura k moci‘. A to je právě kámen úrazu, ke kterému se nyní
dostáváme.“

Jediný způsob, kterým se dá politickému tlaku podle Daniely Drtinové
čelit, jsou kontinuita, stabilita, nepoddajnost média ve všech časech,
předvídatelnost, neohýbání se před někým a nikdy, vnitřní integrita,
přesně ta, kterou potom novináři zkoumají v rozhovorech a vyžadují od
politiků. Jakmile se jednou médium ohne, zůstane dlouhý čas ohnuto a
narovnává se velmi těžce a trvá to příliš dlouho. „Má zkušenost je
taková, že pokud politik ví, že se neshrbíte nikdy před nikým, po čase
už to ani. nezkusí… To je síla, na které stavějí západní média,
například BBC, kdy v podstatě zůstává médium vnitřně neporušené a má
pak dost vnitřní síly, o kterou se může ve zlých časech opřít,“
uvedla novinářka z DVTV.

„V poslední televizní krizi, když skupina novinářů zdokumentovala hned
několik nepřípustných zásahů do obsahu veřejnoprávního zpravodajského
vysílání, jsem se mnohokrát ptala novinářů, svých někdejších kolegů,
z čeho mají tak paralyzující strach. Nežijeme v Rusku, nepohodlní
novináři neumírají, i když bohužel se toto podle všeho mění. Ale stále
nejsou zavíráni třeba do blázinců. Přesto strach některých v Česku
přesahuje únosnou míru, a bortí tak základy této profese a vnitřní
integritu těch, kteří je mají nést.“ Dnes podle ní informace
procházejí obrovskou vnitřní krizí.

Veselovský k tomu uvedl několik poznámek: „Tlak na novináře není jiný,
ale podle mne se proměnila jeho kvalita. Jedna část politiků, a dokonce
politických stran, trpělivě ignoruje část novinářské obce, která jim
jde po krku. To jsem předtím za celou dobu nezažil, aby celá jedna
politická strana, která je ve Sněmovně, ignorovala jednu část
novinářské obce. Tomu se poměrně obtížně čelí. My pak třeba dost
obtížně můžeme našim divákům přinést informace, které se té
konkrétní politické strany, například SPD či hnutí ANO, týkají.“

K fake news pak řekl: „… vůbec nepochybuji o tom, že právo pokulhává,
pokud se týká specifikace a jeho rozpoznávání. Pro mě je extrémní
komplikace v tom, kde leží hranice, co je a není fake news, co je jenom
alternativní pohled. Na druhou stranu si nedokážu představit hranici, kde je
či není už něco, čemu říkáme fake news. Pak je tu ještě jeden
potenciálně nebezpečný moment. Jako problém vidím to, že jsou
akceptovány někým, kdo nedávno patřil do meinstreamu. Poslanci, členové
vlády, zástupci veřejnoprávních médií najednou říkají, že tato oblast,
o které si možná ostatní říkají, že je nebezpečná demokracii v ČR, je
vlastně akceptovatelná. Mluvím konkrétně o členu Rady Českého rozhlasu,
kde byl již v roce 2013 zvolen člověk, který je absolutně pro veškeré
fake news a Aeronety, pro něj je to relevantní médium a teď nedávno byl
zvolen do Rady ČTK. Pan Petr Žantovský, který říká na jedné straně o
chemtrains a na druhé straně zprávy meinstreamového média tak, že někde
mezi tím je pravda. To úsloví, že pravda je někde uprostřed, je pro mne
fascinující. Když to říkají lidé, kteří mají kontrolovat
veřejnoprávní média. A to by se dalo ještě nějak přežít, ale když
vidím generálního ředitele Českého rozhlasu, jak se zúčastňuje něčeho,
co je Krameriova cena, a říká – je potřeba přivádět do
veřejnoprávního rozhlasu více alternativních pohledů na věc,“ uvedl
Veselovský.

„Alternativní pohled na věc je v mnoha případech akceptovaná lež. Tak
pro mne to dostává jinou kvalitu. A přiznám se, že právo je zatím
bezbranné vůči fake news, tak novináři jsou také bezbranní. Jak se k tomu
postavit, co s tím dělat? Mnoho webů, které se pohybují přesně na hraně,
s tím se velice obtížně pracuje. Poslední volby, ať již prezidentské
nebo do Poslanecké sněmovny, pro mne ukázaly, že fakta téměř nic
neznamenají. Skončila síla politických programů, již před komunálními
volbami už tehdy hnutí ANO v Praze jasně vyhrálo bez programu a bylo to
jasně deklarováno v několika rozhovorech. A přesto to voličům bylo jedno,“
posteskl si novinář z DVTV. Volby do Poslanecké sněmovny byly podle něj
postaveny daleko více na dojmech než na programech. „Jako novináři se mi s
tím extrémně těžko pracuje.“

V úterý to vypukne(?)

Poté varoval: „V úterý 27. března zasedá volební výbor Poslanecké
sněmovny Parlamentu ČR a na tom má být hlasování o výročních zprávách
veřejnoprávních médií. Za mě je to jedna z nejnebezpečnějších věcí
pro veřejnoprávní média. Stačí dvojí neschválení výročních zpráv,
za rok 2016 účelově neschválené stále leží ve Sněmovně, a po druhém
neschválení je odvolána rada veřejnoprávního média, na kterou je vázán
generální ředitel. To pro mne symbolizuje jiný, o něco sofistikovanější
útok na veřejnoprávní média, než jsme byli svědky třeba v roce 2000.“
Jindřich Šídlo se na začátku přiznal za smíchu přítomných, že má
hypotéku. „Řada věcí se stala. v důsledku velké ekonomické slabosti a
klesajícího výkonu vydavatelských domů… Teď mají média trochu
štěstí, protože prožíváme trochu prosperity, ale přijde další vlna
ekonomického cyklu, která nás nutně asi vrátí do ekonomického poklesu, a
doufejme, že ne tak dramatického,“ uvedl Šídlo a dodal, že se média
tradičně přeceňují. A to nejen před volbami.

Poté pohovořil o sociální síti, které se stal nedobrovolným účastníkem:
„… sociální síť nevyžádaných e-mailů. Ratiborský, Dvořák, Dražan,
to jsou adresy, odkud to chodí. To je úplně absurdní. Teď se o tom začalo
více mluvit, je to věc naprosto neprozkoumaná, neregulovatelná,“ posteskl
si Šídlo a upozornil na „… fascinující osobnost docenta Žantovského.
„Teď se to otáčí. Jako by se to, co kdysi bylo mainstreamem, stávalo
alternativou. Všimněte si, s kým komunikuje prezident republiky. Je to jeho
právo, chápu to, ale to by se před deseti lety nestalo,“ konstatoval
komentátor a dodal, že podle výzkumů 41 procent amerických voličů v roce
2016 bralo své zprávy na základě Facebooku. „Nakolik je to neskutečná
bažina, se jistě ještě dozvíme,“ dodal.

Jako první otázka v diskusi byla od mladíka k bulváru: „Je souvislost fake
news s bulvárem, je to vyšší evoluční stupeň bulváru?“ „Říká se,
že ne, ale já bych řekl, že jo,“ konstatoval stručně Veselovský.

Šídlo na to: „Bulvár je k tomu náchylnější. Ale podstatou bulváru
není záměrné vypouštění nepravdivých zpráv. Oni k tomu dospějí svou
touhou po senzaci, ale není to továrna na falešné zprávy!“ „Když
bulvár vstoupil do soukromých vod veřejného života, šel do vrstev, do
kterých by seriózní meinstreamová média nešla. Ale mohlo to mít očistný
charakter, protože je veřejný zájem psát o některých veřejně známých
lidech, vidět, jak fungují v soukromém životě. Fake news jsou spíše
vedeny z roviny propagandy,“ odpověděla Drtinová. A právník Aleš
Rozehnal za sebe řekl, že jde o něco zcela jiného.

„Využívají podobné prostředky a sdělování. Fake news jsou šířeny
proto, aby zmátly a oklamaly čtenáře či diváky za nějakým účelem, o
kterém ani nevíme. Prostě udělat z lidí hlupáky, aby se nechali vést tou
falešnou zprávou. Bulvár možná něco přehání, možná jde za hranice
soukromí, ale není primárně určen k tomu, aby lhal. Čtenářů bulváru je
relativně velké množství, ale čtenářů a propagátorů fake news snad
proboha není tolik. Ti, kteří se dostali do funkcí, nejsou všichni, jako je
pan Žantovský,“ doufá.

Proti Soukupovi, aneb Zmar Barrandova

„Existuje jedna televize, která fake news ve svém pořadu publikuje,“
zaznělo ze sálu. A jistá dívenka na to vykřikla: „Barrandov!“ „Daří
se jí a rada s tím nic nedělá… Co se děje z úst pana Soukupa,“
dokončil za smíchu lidí dotaz mladý tazatel z auditoria. Rozehnal uvedl, že
„... rada zahájila několik správních řízení, která by mohla vést až
k odnětí licence, což samozřejmě nepovede, protože on má relativně
silné politické zázemí. Kdyby si toto před 15, 18 lety dovolila jiná
soukromá televize, tak by o licenci přišla. Ale zároveň si nemyslím, že
by to byly fake news. Jsou to neobjektivní, nevyvážené zprávy. Mimochodem,
tak jak je tam veden útok proti České televizi, tak nevím, zda věci
prospěje, protože vyloučí jakoukoliv debatu, byť smysluplnou, o nějakých
negativních jevech, které se tam určitě projevují. To, jak ČT tají
některé smlouvy, je trestuhodné,“ uvedl právník a vrátil se k Barrandovu:

„Jakým způsobem je to prezentováno, jaká míra nepravd a polopravd je tam
přidána, bude znamenat, že ta debata bude na nějakou dobu vyloučena. Je to
neobjektivní, nevyvážené, ale stupně fake news to podle mne ještě
nedosahuje…“

„Deformuje to novinářské prostředí. Nevím, kolik lidí se na TV
Barrandov dívá,“ uvedla za smíchu přítomných Drtinová, „… sedm
procent… Já jsem to viděla tak jednou. Politici, kteří tam chodí, kteří
používají toto médium jako hlásnou troubu svých názorů, kteří nejsou
konfrontováni, pak samozřejmě nemají potřebu chodit jinam. To deformuje
mediální prostředí,“ vysvětlovala.

Veselovský přítomným vysvětlil, že „... pan Soukup je vlastníkem
největší mediální agentury v Česku… To je jistě shoda okolností,“
usmál se a pokračoval: „Proto tam chodí ti, kteří za jiných okolností
by si to rozmysleli. Tak se pak rozmýšlejí, jestli mají chodit do Máte
slovo a nechat na sebe hulákat z deseti centimetrů, nebo posouvat fotky na
nástěnce,“ uvedl za opakovaného smíchu přítomných Martin Veselovský.

Šídlo pak řekl: „Já o tom člověku nechci debatovat. Ve Spojených
státech takto začala před dvaceti lety stanice Fox News, pro chudé,“
přerušil jej smích přítomných. „Problém veřejnoprávních médií, za
co se má platit, co má dělat, je všude ve světě. To je legitimní debata,
kterou tímto o několik let odsuneme. Pohladit někoho, někoho seřezat –
tak je to nastavené,“ vysvětloval.

Veselovský pak uvedl konkrétní příklad: „Mě zajímalo, jak pan poslanec
Kolovratník, který oslovil pana Žantovského, aby byl zvolen do Rady ČTK,
proč vybral jeho. On o něm říkal, že je význačný mediální odborník,
že přinese čerstvý vítr a pomůže s digitalizací fotoarchivu. Což bylo
trochu překvapující… Pak jsme natočili s Petrem Žantovským rozhovor, kde
proběhly všechny ty úvahy o chemtrains, o legitimních úvahách člověka,
který se stará o činnost ČTK, a já jsem ten odkaz panu poslanci poslal a
napsal jsem mu nějakou stopáž, když se na to nechce dívat. Od té doby jsem
už s panem poslancem nemluvil, a tak trochu předpokládám, že mluvit nebudu
a asi jej neuvidím. Pro mne to je smutný případ, protože Martin
Kolovratník je šéf jednoho z veřejnoprávních rozhlasů…“ „Pardubice!“
zaznělo ze sálu a novinář z DVTV pokračoval: „… a on by měl mít v
krvi veřejnou službu a tady jsem byl svědkem čistě autoritárního kroku a
vlastně nevím, kvůli čemu tam ten pán (Žantovský – pozn. autora) bude,
a to mě děsí.“

„Podívejme se na hospodářské výsledky TV Barrandov,“ pustil se do
ekonomické situace diskutované televize Šídlo. „Každý rok je tam ztráta
ve výši několika desítek milionů, je tam kumulovaná ztráta, myslím, 400
milionů. Stejně tak ta časopisecká část má obrovitánskou ztrátu a je
vidět, že ta dřívější dotace z mediální agentury také přestává,
protože i když obrat je úctyhodný, tak ty zisky rok od roku klesají. CMC se
očividně také dostala do nějakých problémů, takže si bude chtít tu
svoji investici, kterou tam dali a která je podle účetní uzávěrky 250
milionů, vytáhnout. Takže dlouhodobě je toto médium neživotaschopné,“
triumfoval Šídlo.

Důchodce, bývalý dlouholetý rozhlasák Jiří Blažek, připomněl v
pokračování diskuse, že „... šéfové určují, jaké médium bude. V
okamžiku, kdy nemá úroveň a inteligenci. Byl kdysi jeden článek, že
třetina národa jsou pitomci. Já tady vidím zbylé dvě třetiny. Vše
souvisí s úrovní publika,“ věří. Drtinová mu odpověděla, že to
záleží i na úrovni novinářů. „Události a komentáře nečelily dříve
žádnému tlaku, protože tým byl kompaktní. Tam docházelo k
nepřípustnému ovlivňování v jiných pořadech, kde tým byl
rozptýlenější, kde byli mladší novináři.“

Dnes v médiích dochází k jevu, kdy starší novináři jsou odsouváni z
pozic, protože ti mladší jsou lépe manipulovatelní.“ Následovalo
několik poznámek muže středních let: „Fake news mi na Facebooku chodí
zprava i zleva. Podle mne jde o to, že šíříme neověřené informace.“
„Fake news přicházejí ze všech stran…,“ potvrdil právník Rozehnal. A
Veselovský na to: „Když vezmeme pana poslance Klause, tak on je podle mne
klasický šiřitel fake news z druhé strany. Protože z Facebooku konstruuje
některé věci. Dříve se tomu říkal spin, dnes se tomu říká fake news,“
dodal. Tím skončila oficiální část akce a pro všechny přítomné byl
připraven raut.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Občany Aljašky vyzvali, aby byli připraveni na potenciální jaderný útok
KLDR

Člen výboru pro mimořádné události na Aljašce Jeremy Zidek vyzval
místní občany, aby byli připraveni na potenciální jaderný útok ze strany
KLDR, to se týče i zásob protiradiačních léků, uvádí Daily Mail.

Zidek také poradil, aby si lidé udělali zásoby pitné vody a připravili si
svítilny a rádio.

Na Fort Greely na Aljašce USA nedávno ukončily rozmístění pozemních raket
určených pro zachycení raket ze Severní Koreje a Íránu.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Financial Times: na Krymu vzkvétá vinařství

Na Krymu znovu vzkvétá vinařství a oblast nepociťuje nedostatek investorů
díky vhodným podmínkám k rozvoji vinařství, píše The Financial Times.

„Teď je mi 45, začnu se věnovat vinařství a za 10 let budu nosit baret,
přivezu sem rodinu a budu se kochat svými skvělými výsledky", citují
noviny Pavla Ševce, který je majitelem vinice Uppa Winary nedaleko Sevastopolu.

Historie vinařství na Krymu trvá od IV. století do našeho století. V XIX.
století, když byl Krym částí Ruského impéria, kníže Golicyn založil v
obci Nový svět závod na výrobu šumivých vín se stejnojmenným názvem.
Produkce Nového světa získala cenu Grand-Prix na Světové výstavě v roce
1900 v Paříži. V Sovětském svazu byla krymská vína, zvlášť silná,
neuvěřitelně populární, připomíná FT.

„Neznám druhou takovou oblast s tak různorodými podmínkami na tak malém
území. A práce s různými druhy vín domácího původu je důležitou
součástí výroby" uvádějí noviny slova vinaře Olega Repina.

„Ve světě neustále očekávají něco nového — a tady vznikla celá
nová oblast", říká Andrej Grigorjev, majitel vinice Alma Valley blízko
Bachčisaraje. Ale vinař se bojí toho, že velcí výrobci skupují
zahraniční suroviny a prodávají je pod krymskou značkou.

Nová vlna vinařů na Krymu si je jistá svou budoucností. Podle slov Olega
Repina je „víno důležitější než politika", píše FT.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Ruské ministerstvo dopravy sdělilo, kdy začnou všechny vlaky objíždět
Ukrajinu

Železnice, která je obchvatem kolem Ukrajiny, začne kompletně fungovat do
konce roku, sdělil ministr dopravy Maksim Sokolov.

„Zcela přesuneme pohyb vlaků v souladu s normativním harmonogramem,"
sdělil Sokolov ve středu na III. dopravním sjezdu.

Dvoukolejnou elektrifikovanou linku začali stavět na území
Žuravka-Millerovo po zhoršení vztahů s Ukrajinou v roce 2014. Stavební
práce byly dokončeny v srpnu roku 2017. Cena projektu byla vyčíslena na 56
miliard rublů.

V září na trať pustili nákladní vlaky a v listopadu osobní, které
jezdily bez průběžných zastávek po staré lince.

Nová železnice o délce 137 kilometrů prochází mimo území Ukrajiny, zcela
na ruské straně hranice (po Voroněžské a Rostovské oblasti). To umožní
zvětšit propustnost infrastruktury a zajistit dopravní bezpečnost.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Bývalý příslušník StB neuspěl se stížností proti podmínce za bití

Bývalý příslušník komunistické Státní bezpečnosti (StB) Petr Beran
neuspěl s ústavní stížností proti uložené podmínce. Dostal ji za podíl
na zbití sedmnáctiletého mladíka v roce 1989. Násilí se podle
pravomocného verdiktu odehrálo při výslechu v souvislosti s Palachovým
týdnem. Odmítnutí stížnosti je patrné z justiční databáze.
Odůvodnění zatím Ústavní soud nezveřejnil.

Obvodní soud pro Prahu 1 původně Beranovi uložil tři roky vězení s
podmíněným odkladem na pět let. Městský soud v Praze pak zkušební dobu
pouze zkrátil na tři roky. Loni v září verdikt potvrdil Nejvyšší soud,
podle kterého justice důsledně vycházela z provedených důkazů, logicky a
přesvědčivě hodnotila jejich věrohodnost a naplnila všechny zákonné
požadavky.

„Skutkový stav věci byl zjištěn bez důvodných pochybností,“ stálo v
usnesení Nejvyššího soudu. Beran tak neuspěl s tvrzením o extrémních
vadách řízení, nedostatečném zjištění skutkového stavu a nesprávném
právním posouzení. Ústavní stížnost byla posledním mimořádným
opravným prostředkem.

Případ spadá do ledna 1989, kdy se v centru Prahy uskutečnila série
demonstrací proti komunistickému režimu známá jako Palachův týden.
Příslušníci StB údajně chtěli od mladíka nátlakem vynutit svědectví
potřebné k připravovanému procesu s Václavem Havlem kvůli svolávání
lidí na nepovolenou demonstraci.

Beran podle verdiktu mladíka při výslechu slovně napadal, vyhrožoval mu a
bil jej obuškem po zádech, krku a hlavě. V kauze figuroval také jeho
podřízený Kamil Líbal, který podle spisu výslech zapisoval do protokolu a
nečinně přihlížel násilnému jednání nadřízeného. Líbal dostal
dvouletou podmínku. Proti rozsudku se na rozdíl od Berana neodvolal. Podle
Berana se skutek nestal a kauza je výsledkem msty ze strany odpůrců.

V souvislosti s děním kolem Palachova týdne byl dříve na 2,5 roku vězení
pravomocně odsouzen tehdejší tajemník pražských komunistů Miroslav
Štěpán. Podle verdiktu zneužil pravomoc, když přikázal, aby byla proti
demonstrantům použita vodní děla a granáty se slzotvorným plynem.

V jiné kauze předloni pravomocně rozhodl pražský městský soud. Potvrdil
podmínky pro tři bývalé příslušníky StB, kteří podle obžaloby v
červnu 1989 unesli a zbili tehdejšího disidenta Petra Placáka.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Zoufalý, opuštěný, zmatený Sobotka. Všichni ho odmítají, ČSSD prý
tajně hledá nového premiéra. Informovaný Bohumil Pečinka zmiňuje dvě
jména, která vás hodně překvapí

ROZHOVOR Premiér Bohuslav Sobotka hledá usilovně nějaké nové ministry do
své vlády, ale sociální demokracie hledá stejně usilovně nového
premiéra nebo předsedu strany, říká publicista a komentátor Bohumil
Pečinka na základě svých informací ze zákulisí sociální demokracie. „Musí
prostě přijít hlubší změna, jinak je to cesta k porážce ČSSD ve
volbách. Byla by tam alespoň naděje, takhle není naděje žádná,“
prohlásil v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz. Hlavními kandidáty za Sobotku
jsou podle něj Lubomír Zaorálek nebo šéf odborů Josef Středula.

Jak se díváte na snahy premiéra Bohuslava Sobotky zvrátit pád voličských
preferencí ČSSD tím, že vymění unavené ministry ve své vládě? Zatím
se to nesetkalo s velkou podporou, neoslabí se tím naopak jeho pozice?

Podle mých informací ze zákulisí sociální demokracie neměl ještě nikdy
premiér Sobotka tak slabou pozici jak ve vládě, tak v sociální demokracii.
Vychází to ze způsobu, jakým reagoval na výsledek krajských voleb, který
sice byl špatný, byl za volebním očekáváním, ale současně se straně
povolebním vyjednáváním podařilo získat pět hejtmanů, i když
zvítězili jen ve dvou krajích, a ve většině krajů jsou v krajských
radách. To, co bylo pro většinu členů sociální demokracie nepřijatelné,
byla interpretace výsledků voleb. Volební neúspěch předseda ČSSD
víceméně svedl na krajské lídry a současně řekl, že ČSSD by se měla
orientovat na voliče Pirátů a Zelených, což bylo v té chvíli trochu
sebevražedné, protože povolební průzkum ukázal, že Babišovo hnutí se
posunulo zprava doleva a vyluxovalo část voličů sociální demokracie.

A vyjádření v této chvíli, že nechceme tradiční voliče, že chceme
ještě jiné, vyvolalo velkou nevoli. Potom vyvolal v ČSSD velkou nevoli
způsob, jakým premiér reagoval na věci kolem Číny, jedno křídlo mu
vytýkalo, že nešel do ofenzívy, druhé křídlo mu vytýkalo, že podepsal
dopis čtyř ústavních činitelů. V tom se tedy nezavděčil ani jednomu
křídlu, a když viděl, že je v hluboké defenzivě, že se od něj
odklánějí nejbližší spolupracovníci, rozhodl se přejít do útoku a
veřejně vyhlásil obměnu vlády. Což je věc, která má smysl jedině tehdy,
když se dopředu nějak předjedná a je tam ten moment překvapení.

Předjednáno to zřejmě nebylo ani s koaličními partnery, protože šéf
hnutí ANO Andrej Babiš i předseda KDU-ČSL Pavel Bělobrádek výměnu svých
ministrů v Sobotkově vládě odmítli. Černý Petr tedy zůstal na sociální
demokracii.

Dva koaliční předsedové se tomu nejdřív vzepřeli a dali najevo, že
Sobotku neuznávají jako jedinou vládní autoritu a že vlastně existují
tři premiéři a každý si odvolává své ministry. Pak se premiér rozhodl
začít odvolávat některé ministry, ale paradoxně musel začít měnit
jména, a to z toho důvodu, že třeba za ministra Mládka nenašel žádnou
náhradu. Nikdo tam nechtěl jít, takže ho v úřadu musel nechat. Proto si
překvapivě vybral ministra zdravotnictví Němečka. Jenže resort
zdravotnictví nabídl postupně čtyřem lidem, šéfům fakultních nemocnic v
Plzni a Motole, a oba to odmítli. Odmítl to i senátor, vynikající lékař a
známý vědec Žaloudík. A takhle to bylo i s dalšími posty. Ukazovalo se,
že do jeho vlády nikdo nechce a tím se znovu oslabila jeho pozice. V této
situaci nastalo v sociální demokracii hledání jeho nástupce, který by mohl
být předsedou sociální demokracie, nebo naopak premiérem a Sobotka by
zůstal předsedou. Prostě někdo, kdo by sociální demokracii zviditelnil a
řekl něco podobného, co řekl Jiří Paroubek v roce 2005, 2006: Jdeme jiným
směrem, má nás smysl znovu volit. Hledá se v kuloárech takový muž nebo
žena. Ale není to jednoduché, protože sociální demokracie je v
personální krizi.

Jaká je tedy v takové situaci šance někoho vhodného najít a nahradit jím
v jedné z těch pozic Bohuslava Sobotku?

Jsou dvě cesty. Buď se stáhnou lidé zvnějšku, ne přímo na předsedu
strany, ale tak, aby se ukázalo, že sociální demokracie má širší kádr
lidí, v úvahu připadají třeba i nestraníci, padají jména jako šéf
odborů Josef Středula, ten by mohl být premiérem ze dne na den, právník
Miroslav Jansta nebo Jiří Paroubek, který má zájem se do strany vrátit.
Druhou cestou je najít nástupce uvnitř strany. A vylučovací metodou
člověk přichází na to, že jediným dynamicky působícím ministrem byl v
posledních měsících ministr zahraničí Lubomír Zaorálek, který má tu
výhodu, že v posledku by mohl sjednotit ta dvě křídla, která v sociální
demokracii stále jsou. Haškovci a Sobotkovci uvnitř strany stále působí a
jdou proti sobě. Takže hlavním kandidátem na Sobotkova nástupce zvnějšku
je Josef Středula, a číslem jedna uvnitř strany Lubomír Zaorálek. V
těchto dnech rozhodně probíhá hledání nástupce, ale je možné, že k
němu nakonec nedojde. Ale podle mne pak sociální demokracie směřuje k
viditelné porážce.

Skutečně si myslíte, že by přepřahání v čele strany necelý rok před
sněmovními volbami ČSSD pomohlo?

Sociální demokracie je v současné době v situaci, v jaké byla v roce 2005,
kdy se sešel sjezd ČSSD v Brně, a strana měla kolem deseti procent. Náskok
ODS byl obrovský a připomíná náskok, jaký má dnes ANO na sociální
demokracii. Pokud chtějí být sociální demokraté důstojným konkurentem
pana Babiše, nezbyde jim nic jiného, než dát do čela někoho nového. Je
jedno, jestli do čela vlády nebo sociální demokracie, prostě je potřeba
ukázat novou tvář, která by zaujala voliče. Jinak je to postup ke
spořádané porážce.

Takže připouštíte, že by mohlo znovu zafungovat, kdyby v čele ČSSD a
vlády byli dva různí lidé?

Třeba to, co dělali Gross a Paroubek, že jeden byl premiér a druhý
předseda ČSSD. Možných variant je víc, ale musí prostě přijít hlubší
změna, jinak je to cesta k porážce. Voličské chování je takové, že
nemá rádo strany, které jsou už dopředu poražené. Proč dopředu
poraženým dávat hlasy? Tedy nemá to rád většinový volič. Jsou zase
voliči, kteří dávají hlas jenom outsiderům. Ale těch je menšina.

Myslíte si, že by třeba Lubomír Zaorálek byl lepším předsedou strany
nebo premiérem než Bohuslav Sobotka?

V politice se vždycky hraje s kartami, které jsou v ruce. Jestliže máte
nějaký tým místopředsedů a první místopředseda je vyloučený kvůli
nálepce zrádce „lánských pučistů“, pak jsou ve hře další
místopředsedové. A z toho vychází jako jediný Zaorálek. Pokud sociální
demokraté nechtějí někoho úplně mimo stranu, jako je Středula.

A může vést výměna v čele vlády či strany podle vás skutečně k
lepšímu výsledku sociální demokracie ve sněmovních volbách?

To jsou ty karty v ruce. Byla by tam alespoň naděje, takhle není naděje
žádná. S Bohuslavem Sobotkou je naděje na spořádanou porážku a za
určitých okolností by jí Andrej Babiš mohl dát nějakou juniorní pozici
ve své vládě. Dvě, tři ministerstva. To je perspektiva s Bohuslavem
Sobotkou. A ta perspektiva nemůže už být horší. Tam by byla aspoň naděje.
Třeba se ukáže jako marná.

Není oslabená pozice Bohuslava Sobotky oslabena i proto, že z těch důvodů,
o nichž jste mluvil, sáhl při výměně členů vlády do řad těch, kteří
ho po tzv. lánském puči výrazně podpořili, jako Jiří Dienstbier nebo
Michaela Marksová-Tominová?

Ne, já myslím, že jde o to, že chtěl vyměnit jiné ministry, ale nikdo mu
nechce do vlády. Dříve byl zástup lidí, kteří chtěli být ministry, a
dnes to tak není. I v tom je jeho defenzíva, protože si musí vybírat
ministerstva, na která někoho má. Takže to je úplně naopak. Smyslem je
vyměnit nejslabší ministry, ale tady se vyměňují vlastně ministři typu
ministra zdravotnictví, který si to, upřímně řečeno, ve vládě vůbec
nezaslouží, ale má být vyměněn jen proto, že sociální demokracie měla
několik kandidátů na místo ministra zdravotnictví. Ovšem pak se ukázalo,
že to také nechtějí dělat. Sobotka udělal tedy z nouze ctnost, že by
předsedou Legislativní rady vlády mohl být poslanec Chvojka, tak vymění
Dienstbiera. I když kolem Dienstbiera byly větší rozpory. Takže premiér
vyměňuje ty, u nichž ví, že má náhradu.

Jak si vysvětlujete, že když neměl premiér nic konkrétního v ruce, jak se
ukázalo, proč vůbec šel kvůli obměně vlády za prezidentem na Pražský
hrad?

On chtěl vědět, jakou má podporu. Ale prezident Miloš Zeman se choval velmi
vlažně a s odstupem, ani ho nepodpořil, ani neodmítl. A jak dělá premiér
Sobotka zoufalé kroky, tak teď říká, že chce jednat ještě s ministry
ostatních stran. Což vůbec nechápu, protože když mu nechtějí do vlády
jeho vlastní lidé, kde bere přesvědčení, že by mohl odvolat ministry z
jiných stran? To je výraz jeho tápání.

Možná Bohuslav Sobotka bude přemlouvat lidoveckého ministra kultury Daniela
Hermana, aby sám odstoupil, protože by si tím vylepšil pozici u prezidenta,
aby jeho změny podpořil.

To ne. Herman neodejde nikdy.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Nejedená se o vtip: Coloradské školy budou studentům na Apríla distribuovat
satanistické knížky

DELTA, Colorado – Coloradských školní okres bude na Apríla distribuovat
brožury od ateistických a satanistických skupin, ale rodiče a místní
studenti se tomu nijak zvláště nesmějí.

Školní obvod kraje Delta plánuje, že dovolí ve Wisconsinu sídlící
ateistické organizaci Nadace svobody od náboženství rozkládat brožury na
stolech v knihovnách středních škol a vyššího stupně základních škol
poté, co v prosinci došlo ke sporu o distribuci Biblí, jak hlásí KJCT.

Činitelé školního obvodu dovolili Gideons International, aby v prosinci ve
školní knihovně rozdávali Bible, což vyvolalo stížnost přinejmenším
jednoho rodiče. Tento rodič kontaktoval činitele školy s tvrzením, že tato
distribuce porušovala ústavních ochranu, ale činitelé školy trvali na tom,
že tato mimo-osnovní literatura odpovídala směrnicím školní politiky
okresu.

Bloggerrka Anne Landman napsala 18. prosince o Bibliích Gideonistů:

Od rodiče dítěte, co navštěvuje Delta Middle School (DMS) a v pátek to
ohlásilo své mámě, že 18. prosince ji při vyučování sociálních
studií zavedli s jejich učitelem panem Michaelem Longem (Tato e-mailová
adresa je chráněna před spamboty. Pro její zobrazení musíte mít povolen
prefix = 'ma' + 'il' + 'to'; var. path = 'hr' + 'ef' + '='; var addy66094 = 'michael.long'
+ '@'; addy66094 = addy66094. + 'deltachools' + '.' + 'com'; document.getElementById('cloak66094').innerHTML
+= '
pan Long „třídě oznámil, že jsou tam k dispozici bible zdarma“ a
studenti „si je mohou sebrat ze stolu umístěného u dveří knihovny a vzít
domů.“ Student, který uvedl. , že to je porušení oddělenosti církve a
státu ve veřejné škole, pořídil fotku bible na tomto stole a poslal ji
přes SMS své mámě s poukazem, že ten stůl ležel tam, kudy museli studenti
procházet při vstupu a výstupu z knihovny.

Studentka, která si bibli nevzala, byla konfrontována se svými spolužáky,
proč si jednu nevzala, a ti ji začali zostouzet za to, že není konformní s
křesťanskou vírou.

Kontextová reklama Sklik

Rodič nespokojený s reakcí školních činitelů kontaktoval FFRF, která
zjevně vstoupila do součinnosti s Ateisty a volnomyšlenkáři Západního
Colorada (WCAF) a se Satanistickým chrámem, aby provedli protiakci proti
rozdávání Gideonistů.

10. března tato skupina poslala dopis s žádostí na umístění ateistických
a satanistických materiálů do školních knihoven ve stejném stylu jako
Gideonovy Bible.

Tato žádost obsahovala brožury a letáky s názvy jako „10 hlavních
porušení oddělení státu a církve ve veřejných školách a jak je
zastavit“ a „Nevěřit v Boha je OK!“

K dalším přiloženým patřilo „Co řekli o náboženství“, „Desek
běžných mýtů o ateistech,“ „Proč ženy potřebují svobodu od
náboženství“, „Kniha nevhodná pro mládež (Sex a obscese v Bibli)“,
„Co je špatně na Desateru přikázání?“ a „Proč zrovna Ježíš?“

Satanistický chrám chce také rozdávat „VELKÁ KNIHA aktivit
Satanistických dětí“, hlásí Patheos.com.

Náměstek státního rady pro školy v kraji Delta Kurt Clay řekl KJCT, že
okres neměl jinou možnost než s těmito materiály souhlasit, když bude
dodržovat okresní politiku o materiálech mimo osnovy. Politika státní
činitelů nemůže diskriminovat materiály, pokud neprosazují násilí,
komerční produkty nebo politiky, nebo pokud ty materiály nezasahují do
operací školy. Publikace také nemůže být studentům rozdávána přímo
nebo obsahovat pornografické či obscénní materiály.

Clay řekl, že když okres chce umožnit studentům dostupnost materiálů pro
Chlapecké Scouty nebo materiály H4, tak musí ateistům a Satanistům dělat
to stejně.

„To je druhá strana toho samého,“ řekl. „Tato politika praví, že
nemůžeme diskriminovat, co se bude rozdávat, musíme jen tento postup
dodržovat.“

Je stanoveno, že tyto materiály se budou distribuovat 1. dubna.

Zdroj: prisonplanet.com

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Důležité informace k jedu novičok. Vyjádřil se i toxikolog

Páteční Lidové noviny přinášejí další informace o jedu známém pod
označením novičok. O smrtelně nebezpečné látce toho ve skutečnosti mnoho
známo není. Chemické vzorce, podle kterých lze pravděpodobně novičok
vyrobit, jsou dostupné na internetu. Znamená to, že si ho může vyrobit
kdejaký „domácí kutil“? Podle odborníků rozhodně ne. Stojí přitom za
pozornost, že novičok lze v Česku vyrobit legálně. Kvůli mezeře v
zákoně.

Jed známý pod označením novičok vyvíjeli vědci v Sovětském svazu v 70.
a 80. letech minulého století. Výzkum, který byl s vývojem spojen,
probíhal v přísném utajení. Informace o něm vynesli např. sovětští
vědci, kteří emigrovali na Západ. Miloslav Pouzar, docent Fakulty
chemicko-technologické Univerzity Pardubice, upozorňuje, že dnes dostupné
informace o novičoku jsou stále velmi teoretické. Je sice pravda, že
chemické vzorce látek, ze kterých lze novičok vyrobit, jsou dostupné na
internetu, ale to ještě neznamená, že by výrobu tohoto smrtelně
nebezpečného jedu zvládl kdejaký středoškolský student.

„Přísady novičoku jsou už samy o sobě vysoce nebezpečné. Výsledek
jejich smísení nebezpečnost ještě několikrát zvyšuje. Sloučeniny, ze
kterých novičok vzniká, jsou dokonce podobné chemickým vzorcům pesticidů
– látkám na hubení hmyzu,“ doplňuje server.

Přesné složení jedu však není známé, a proto v české legislativě
není uveden na seznamu zakázaných látek. Teoreticky je tedy možné vyrobit
novičok v naší zemi legálně. „Když vyrobím látku, která není v tomto
seznamu, a neprokážou mi, že to chci masově použít pro bojové účely,
vyrobit ji smím,“ anonymně konstatoval český toxikolog.

Pod podmínkou anonymity také vědci připouštějí, že kdysi na našem
území mohla probíhat výroba novičoku. Opět v přísně utajeném režimu.
K útoku na dvojitého ruského agenta Sergeje Skripala v Británii nemusela
být použita úplně čerstvá látka. Smrtelně nebezpečný jed lze skladovat
a použít později. Čistě teoreticky tak plyn mohl pocházet z Česka,
respektive z Československa, což naznačovali i Rusové, když zpochybňovali
prohlášení britské premiérky Theresy Mayové, že v útoku na Skripala má
prsty Rusko.

Česká vláda však ruské nařčení opakovaně odmítla.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Michal Horáček prozradil, jak za bolševika podváděl

Do minulosti prezidentského kandidáta Michala Horáčka se podíval deník
Blesk. Textař mimo jiné figuroval i v seznamech StB, a to pod krycím jménem
Sázkař v kategorii prověřovaná osoba.

Kromě Horáčkovy kapitoly života s StB byl také padělatelem. Za každou
cenu se totiž chtěl podívat do Spojených států, jenže nebyl politicky
aktivní. Fakulta sociálních věd a publicistiky ho vzhledem ke studijním
výsledkům nechtěla uvolnit. A tak Horáček předložil padělaná tvrzení.
Za 68 tisíc korun si pak koupil cizí valuty marky a švýcarské franky. Po
návratu dokonce skončil za mřížemi v pražské Ruzyni.

„Když jsem do toho SSM přišel formálně požádat o razítko, tak mi ho
odmítli udělit se slovy: Soudruhu, my tě z té politické práce neznáme. A
já šel domů. Můj dědeček byl předseda entomologické sekce ČSAV. A
protože měl různá razítka, tak jsem, když nebyl doma, prohrabal jeho věci
a jedno velké kulaté našel. Problém byl, že bylo veliké a v jeho
prostředku byla včela. Byl jsem mladý, trochu blázen, tak jsem si řekl,
uvidí kulaté razítko a bude. Tak jsem ho tam fouknul. A tehdy jsem řekl
mamince: …hele, napiš tam, soudruha doporučujeme, a pak to nějak podepiš.
Maminka to udělala, já to odevzdal, dostal jsem parádní výjezdní doložku
a jel jsem do USA. A to je, jako byste dneska vy mladí lidé jeli na Mars,“
popisuje tehdejší situaci Horáček. Pyšný je prý na to dodnes. „Bylo to
hodně odvážné,“ dodal.

Strašnou prohrou pro něj jen bylo vězení. „Jste na dně společnosti. Bez
jakýchkoliv nadějí do smrti. Aspoň se to zdálo, protože se říkalo se
Sovětským svazem na věčné časy. Ale ono je to kolikrát takzvané
požehnání v přestrojení,“ zmínil.

V roce 1981 pak byl Horáčkovi založen spis kandidáta tajné spolupráce.
Soudruzi měli jasný úkol. Udržovat s jmenovaným konspirativní styk s
cílem postupného připoutávání a získávání pro StB poznatků v
nepřátelském prostředí. O rok později jej pak estébáci praštili přes
prsty podruhé. Tehdy chtěl Horáček prý proniknout na obrazovku
Československé televize. Využil k tomu americkou zpěvačku Anku Chřestýš,
kde se vydával za pracovníka pověřeného Pragokoncertem. Byl však odhalen.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Jsem pesimista, píše Jaroslav Bašta. Stažení Rusů ze Sýrie může
znamenat...

Někdejší diplomat v Rusku a na Ukrajině Jaroslav Bašta se zamýšlí nad
tím, co může znamenat stažení většiny ruských sil ze Sýrie. Tento krok
lze hodnotit optikou optimisty a optikou pesimisty. Do druhé skupiny patří i
Bašta, který se obává, že se ruský prezident připravuje na další kolo
války. Zmiňuje jména amerického, ukrajinského a tureckého prezidenta.

Když ruský prezident Vladimir Putin nařídil zásah v Sýrii, mnohé
překvapil. Z pohledu hráčů šachu šlo o nenadálý tah jezdcem, který
vyvedl protihráče z míry. Jeho krok pomohl nastolit alespoň částečnou
stabilizaci v rozvrácené Sýrii a oslabit islamisty – společného
nepřítele Ruska a Západu. Putin tím pomohl jednomu ze spojenců Ruska.

Stažení ruských sil ze Sýrie je dalším překvapivým tahem Vladimira
Putina. Lze ho interpretovat tak, že chce ruský prezident přenechat vavříny
vítězství svému syrskému kolegovi Bašáru Asadovi. To tvrdí optimisté.
Pesimisté, k nimž patří i Bašta, říkají, že si Putin jen uvolňuje ruce
k dalšímu válčení. Kde? Možná na Ukrajině, kde konflikt zamrzl na
mrtvém bodě. Ať už to teď dopadne v této zemi jakkoli, pro Putina to
nebude dobré.

„V čele dvou států sousedících s Ruskou federací stojí dva dosti
zoufalí muži – ukrajinský prezident Porošenko a turecký prezident Erdogan.
Oba válčí se svými spoluobčany, jeden s ruskojazyčnými Ukrajinci, druhý
s Kurdy, a oba za viníka svých problémů považují ruského prezidenta
Vladimira Putina. Temné náznaky o jejich spojenectví ve snaze o navrácení
Krymu Ukrajině asi nelze brát na lehkou váhu. Letošní rok je navíc rokem
voleb v USA a prezident Barack Obama na konci svého druhého volebního období
je v pozici „chromé kachny“, jak tradičně dosluhujícího prezidenta
nazývají američtí novináři. Je tedy otázka, jak bude jeho autoritu
vnímat právě turecký prezident, který ve vnitřní i zahraniční politice
podniká velmi nebezpečné kroky,“ varuje Bašta v komentáři pro
PrvníZprávy.cz.

Celý komentář naleznete zde.

Lze si jen přát, aby stažení většiny armády ze Sýrie nebylo jen
přípravou na horší krveprolití.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Sex je ta největší bída. Tělo ženě nepatří, promluvil známý
intelektuál o sexualitě muslimů. A dostává co proto

Ve světě Alláha je největší bídou bída sexu, napsal alžírský
spisovatel Kamel Daoud. Odmítá ale, že by měli být muslimové viděni jako
„divoši“. Jsou jenom... „jiní“. Žena je pro ně zakázanou touhou –
oproti věčnosti. Kolektiv vědců protestuje... Pro ParlamentníListy.cz
zpracoval publicista a překladatel Josef Brož.

Je muslimské kultuře vlastní násilí na ženách? Není Západ v zajetí
představ, jež neodpovídají skutečnosti představ většiny muslimů? Jaké
jsou hodnoty tisíců lidí, kteří přicházejí do Evropy? Podle
alžírského spisovatele Kamela Daouda ztrácejí muslimové v Evropě duši:
to vede k ponižování ženy! Kdo se vlastně bojí Daouda?

Alžírský spisovatel Kamel Daoud (*1970), který čelí ve své zemi fatwě,
označil muslimskou kulturu za násilnickou a plnou předsudků – zejména k
ženě a sexu. Učinil tak v souvislosti se silvestrovskými útoky v Kolíně
nad Rýnem.

Část francouzské intelektuální levice jej za to ve společné petici
obvinila z islamofobie. Do diskuse zabývající se povahou islámské kultury a
uprchlické krize se zapojil minulý týden i francouzský premiér Manuel Valls,
jenž vystoupil na Daoudovu obhajobu.

Na Západě muslim zachrání tělo, nikoliv duši

Není to jen válka slov. Autor Kamel Daoud, známý alžírský spisovatel a
novinář, dosud publikující převážně ve svém domovském listu Le
Quotidien d´Oran, ale i v Evropě a Americe (v prestižních listech typu La
Repubblica, The Guardian, Le Monde či The New York Times), ťal do živého.
Není to poprvé, a patrně ani naposledy. „Ve světě Alláha představuje
sex největší bídu,“ napsal expresivně. Slovo se v jeho případě stalo
tělem. Aniž by zpochybňoval utrpení tisíců uprchlíků, kteří
opouštějí své země, uvedl: „Uprchlíky vnímáme prostřednictvím jejich
statutu, nikoliv kultury. A toto přijetí se omezuje na byrokracii a charitu,
aniž bychom vzali v potaz kulturní předsudky a náboženské pasti.“ Tento
úhel otevírá téma, pro něž si vysloužil on sám obvinění z islamofobie.
Daoud na protest oznámil, že přestává definitivně jako novinář psát...

Text vyšel nejprve 10. ledna v litalském liberálně-levicovém listu La
Repubblica, o dva dny později, 12. ledna, jej převzali i v politicky blízkém
francouzském večerníku Le Monde. V okamžiku, kdy se v obou listech rozběhla
diskuse, přetiskl text i globální americký The New York Times pod titulkem:
Sexuální bída arabského světa. Text se stal jedním z nejsledovanějších
polemických vyjádření posledních týdnů a dní.

Jeho výbušnost posiluje postavení tohoto novináře, který v Alžírsku
ostře kritizuje vojensko-byrokratickou mašinérii prezidenta Abdelazíze
Butefliky, ale i fanatické šílenství radikálních stoupenců Alláha.
Loňského jara vydal Daoud ve Francii vysoce cenněný román
Meursault-přešetření (2015), jenž obdržel Goncourtovu cenu za první
román. V létě vyšel v nakladatelství Odeon rovněž i česky. Kamel Daoud v
rozhovoru pro RFI koncem loňského roku prohlásil, že si v mládí prožil
inklinaci k radikálnímu islámu.

Vyplatí se některé Daoudovy pasáže z textu, jenž obletěl svět, citovat:
„Na Západě zachrání uprchlík nebo imigrant své tělo, ale nevyjedná
již svoji kulturu s takovou jednoduchostí. Na to se – často s pohrdáním
– zapomíná. Jeho kultura je tím, co mu zůstává tváří v tvář
vykořenění a šoku z nových zemí. Vztah k ženě, jenž tvoří fundament
pro modernitu Západu, mu zůstává často nesrozumitelný dlouhou dobu,
mluvíme-li o obyčejném člověku.“ Co uprchlíkovi podle Daouda zbývá?
Jak bude postupovat v nové zemi, jež se ho rozhodne přijmout? „Bude
postupovat nejprve ve strachu, prostřednictvím kompromisů nebo ve snaze
uchovat si ‚svoji kulturu‘, jež se bude proměňovat pomalu, velmi pomalu.
Bude stačit málo, aby se navrátil do stáda, může to být i nějaký
citový neúspěch, aby se mu v bolesti vrátil. Kolektivní přijetí má v
sobě cosi naivního, když se omezuje pouze na byrokracii a očištění
charitou.“

Spisovatel Daoud ovšem upozorňuje zejména na zkreslené představy a rozdíly
mezi Západem a islámem – zvláště v sexu a postavení ženy. Proces
integrace jiných kultur staví spisovatel Daoud do opozice velmi ostře. Vůči
jeho názorům se silně vymezila skupina intelektuálů, kteří v textu o pár
dní později, 12. února, v Le Monde napsali, že alžírský spisovatel
vědomě šíří ta „nejotřepanější klišé“, a obvinili ho z
islamofobie a anti-humanismu.

Nemocný vztah muslimů k sexu a k ženě

Daoud odmítá ovšem, že by měl být muslim nahlížen jako „divoch“. Je
tedy divochem? „Ne. Je pouze jiný. Nestačí ho přijmout s tím, že dostane
papíry a společné ubytování a potom bude puštěn. Je nutné mu nabídnout
azyl pro tělo, ale také přesvědčit duši, aby se změnila.“ Neboť tento
„jiný“ přichází ze „širokého prostoru bolesti a hrůz, jimiž jsou
sexuální bída arabsko-muslimského světa, z nemocného vztahu vůči ženám,
tělu a touze“. „Přijmout neznamená, že ho vyléčíte,“ upozorňuje
varovně. A téměř filozoficky dodává: „Žena, jež je dárkyní života v
životě, jenž je ztrátou času, žena stává se mu ztrátou duše.“

Vztah k ženě je pro spisovatele Daouda „gordickým uzlem“ – tím druhým
ve světě Alláha. To je převážně hlavním důvodem, „proč je žena
odmítána, popírána, zahalována, uzavírána nebo vlastněna“. „Žena je
odrazem života, který není možné přijmout. Je zosobněním nezbytné touhy,
a tím pádem i vinna za strašlivý zločin života,“ uvádí spisovatel,
jenž zdůrazňuje, že toto je přesvědčení, jež převažuje mezi muslimy a
nejviditelnější je zejména u islamistů. „Islamista nemiluje život. Pro
něj se jedná o ztrátu času před věčností, pokoušením, zbytečným
oplodněním, oddálením Boha a nebe a zpožděním na té schůzce s
věčností. Život je produktem neposlušnosti a tuto neposlušnost produkuje
žena."

Tělo je pro většinový muslimský pohled něčím, co ženě nepatří.
Citujme z Daouda: „Žena je ženou pro všechny, kromě jí samé. Její tělo
je nabízeno všem, a její ‚bolest života‘ jen jí samé. Nemůže se
dotknout, aniž by se odhalila, milovat bez toho, aby obešla všechny ostatní
z jejího světa (aniž by se dovolila, ani sdílet bez toho, že se rozdrobila
mezi tisící právy. Když se svléká, vydává se zbytku světa a je na ni
útočeno, protože vystavila své nahotě svět, nikoliv proto, že vystavila
svá ňadra. Je sázkou, ale jí se ta sázka netýká; zbožštěna, ale bez
respektu vůči její osobnosti; je ctností pro všechny, bez ní samé; touhou
pro všechny, ale bez její touhy. Je místem, kde se všichni setkávají,
kromě ní samé. Je průchodem života, jenž jí zakázal její vlastní
život.“ Podobně je tomu ve vztahu k hodnotám, k nimž se „svět Alláha“
odvolává. Sex se stal prostředkem, který vede některé islamisty k tomu,
že šíří něco na způsob „islamistického porna“ v němž nabízejí
svým rekrutům popis ráje, podobající se spíše bordelu, určeného pro
věrné – zejména panny pro sebevražedné útočníky. „Islamismus je
atentátem proti touze. A tato touha někdy vede k explozi v západních zemích,
kde svoboda je tak drzá. Neboť ‚u nás‘ svoboda nastává pouze po smrti a
posledním soudu,“ napsal spisovatel. „Tyto hodnoty činí z muslimů zombie.
Sebevražední kamikaze si pletou smrt s orgasmem. A někteří frustrovaní
jedinci sní o tom jít do Evropy, aby unikli sociální pasti své zbabělosti:
chtějí poznat ženu, ale odmítají, aby jejich sestra poznala lásku s mužem.“

Spisovatel vyzývá, abychom nezavírali ani dveře, ale ani oči. „Zavírat
dveře povede jednoho dne k tomu, že budeme střílet oknem, což je zločinem
proti lidskosti. Ale zavírat oči před obtížnou a dlouhou prací pomocných
organizací znamená také zavírat oči před sebou a před druhými, což vede
k andělskosti, jež bude zabíjet.“

Kolektiv vědců varuje: nebezpečná islamofobie a zjednodušení

Podle skupiny vědců, mezi nimiž najdeme politology, sociology, ale i
novináře, se spisovatel Daoud nedostal dál, než že recykluje několik
základních myšlenek známých z děl historika Ernesta Renana (1823–1992) a
psychologa Gustava Le. Bona (1841–1931) – přesněji o islámu jako o „náboženství
smrti“ a „arabských hordách“. „Vzdálena klidné a důkladné diskusi,
jež vyžaduje vážné zkoumání faktů, argumentace Daouda pouze posiluje
islamofobní fantazie stále se rozšiřující části evropské veřejnosti,
berouce si za záminku odmítnutí andělskosti,“ píše ve své petici „kolektiv“
devetenácti sociálních pracovníků. Zjednodušení provedl Daoud zejména ve
velmi vágním označení „země islámu“. Proti sobě postavil bídu a
nerovnoprávnost ústící v „sexuální patologii“ proti „ráji a
sexuálnímu štěstí Západu“, aniž by podle nich zmínil „odlišné
formy nerovnosti a násilí“ činěném ženám i na Západě. Podobně se
dopustil autor faulu v psychologizaci, která nebere v potaz ekonomické a
sociální podmínky – popisuje uprchlíky pouze jako sexuální predátory.
„Muslimové tu vystupují jako vězňové islamistických diskursů,
redukováni na sebevražednou pasivitu (jsou buď ‚zombie‘.nebo ‚kamikaze‘).“
Z tohoto důvodu podle Daouda uprchlíci, kteří přijedou do Evropy, jak to
parafrázují petičníci, jsou vystaveni vkořenění vedoucímu ke kulturnímu
ústupu, jenž se vybíjí na ženách, které mají v arabském světě
podřadné postavení.

Nejproblematičtějším bodem je v Daoudově textu výzva k převýchově duše,
neboť jinak tato „deviantní masová muslimská kultura je pro Evropu
nebezpečím“ – kromě koloniálního paternalismu je Daoudův text
antihumanistický. „Podmiňovat přijetí osob, kteří utíkají z války a
devastace, je diskursem čistě antihumanistickým,“ píší v petici její
autoři.

V evropském kontextu se autoři obávají, že tato tendence ve výkladu nabere
vrchu. „Tváří v tvář nevídanému násilí je zapotřebí se věnovat
faktům, jak nabízí Kamel Daoud. K tomu je ale důležité nepokoušet se
nově aktualizovat věčná islamofobní klišé,“ píší závěrem. Povaha
diskuse to ale zatím podle nich neumožňuje.

Daoud: Daleko od hlučícího davu poslouchat (zatím) stromy a srdce

Nezvyklá reakce přišla od samotného spisovatele, který vyhlásil, že se
již nehodlá věnovat žádné další diskusi a přestává i psát jako
novinář. „Půjdu poslouchat sromy a srdce. Číst. Obnovit v sobě důvěru
a duševní klid.“ Jeho dávná ambice věnovat se výhradně literatuře
patrně přinesla jemu samému nečekané vyvrcholení.

Na obranu Daoudovy svobody „svobodně myslet“ se vzápětí přidali dva
muži, od nichž by to člověk právě nečekal. Prvním je spisovatel Pascal
Bruckner (Le Monde, 1. 3.), známý i u nás scénářem k Polanského filmu
Hořký měsíc (1992), a druhým – premiér Manuel Valls (na svém
facebookovém profilu).

Oba připomínají, že dogmatismus vlastní některým levicovým
intelektuálům zatemňuje prožitou skutečnost. Brucker petici srovnává s
fatwou, jíž je v Alžírsku Daoud vystaven, a píše v tomto případě o „fatwě
inteligence“. Socialistický premiér Valls rovnou volá: Podpořme Kamela
Daouda!

Bude-li Kamel Daoud veřejným intelektuálem v Alžirsku daleko od „pařížských
kaváren a klidných teras“, jak si myslí (ovšem stále ve výjimečném
stavu, dodejme), nebo se ocitne na nějaké pařížské terase sám, není
zatím jisté.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Hamáček svolal první schůzi Sněmovny, začne 20. listopadu

Bývalý předseda Poslanecké sněmovny Jan Hamáček z ČSSD už svolal
ustavující schůzi nové dolní komory. Začne podle očekávání dvacátého
listopadu. Poslanci se sejdou ve třináct hodin, uvádí pozvánka na
sněmovním webu.

Na stejný den svolal prezident Miloš Zeman už dřív zasedání Sněmovny,
které je stálé. Označuje celkovou činnost dolní komory mezi volbami, v
jejímž rámci se konají jednotlivé schůze, informovala ČTK.

Prezident využil pro stanovení termínu zasedání maximální možnou
třicetidenní lhůtu od voleb. Kdyby zasedání nesvolal, dolní komora by se
třicátý den po volbách sešla sama. Jiný den pro zahájení ustavující
schůze než dvacátý listopad proto nebyl možný.

Ustavující schůze potrvá nejméně dva dny. V pondělí poslanci složí
slib, vyslechnou informaci o vzniku volební komise a zřídí mandátový a
imunitní výbor.

Následně bude vyhlášena lhůta pro podávání nominací mimo jiné do
funkcí předsedy a místopředsedů Sněmovny. První schůze pak bude
přerušena. Bude pokračovat patrně ve středu.

Teprvé druhý den schůze se uskuteční volba členů vedení dolní komory a
zřídí se další výbory. Program ustavující schůze určuje zákon.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Rusko vyzývá USA zastavit podporu teroristů v Sýrii, konkrétně Frontu an
Nusra - Lavrov

Rusko vyzývá USA zastavit podporu teroristů v Sýrii, konkrétně se jedná o
organizaci Fronta an Nusra (v Rusku zakázána), prohlásil ve čtvrtek ruský
ministr zahraničních věcí Sergej Lavrov.

„To nejdůležitější je, aby i ve východní Gutě a dalších místech,
aby koalice USA, která tam pracuje ze vzduchu, která má mnohatisícové síly
speciálního nasazení na zemi, zastavila podporu teroristů typu Fronty an
Nusra. A všech ostatních organizací, které západ považuje za
neextrémistické, ty z nějakého důvodu pracují pod „deštníkem“ Fronty
an Nusra a mají vytvořené společné velení. Rezoluce (Rady bezpečnosti OSN)
2254 vyžaduje oddělit se od banditů,“ řekl Lavrov během vystoupení na
fóru Rusko – země možností.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
Česká společnost v sobě má latentní rasismus, spustil v debatě hradních
adeptů Topolánek. A Jiřího Drahoše to velmi pobouřilo

Debaty prezidentských kandidátů v knihovně v Liberci se zúčastnilo celkem
osm nominantů na post hlavy státu: Jiří Drahoš, Pavel Fischer, Petr Hannig,
Marek Hilšer, Michal Horáček, Jiří Hynek, Vratislav Kulhánek a Mirek
Topolánek. Jen současný prezident Miloš Zeman veřejné debaty kandidátů
ignoruje. Tvrdí totiž, že nevede žádnou prezidentskou kampaň. Řešily se
otázky ohledně rasismu v Česku i to, kdo by měl být novým premiérem.

Je společnost v Česku rasistická, nebo ne? Server iDnes.cz informoval, že na
tom se kandidátům shodnout nepodařilo. „Latentní rasismus v nás prostě
je,“ prohlásil při debatě expremiér Mirek Topolánek. Odlišný názor má
bývalý šéf Akademie věd Jiří Drahoš. „Nesouhlasím s tím, že by
česká společnost byla rasistická a xenofobní,“ řekl.

„Jsme klidné srdce v neklidné Evropě,“ tvrdil skladatel a předseda
strany Rozumní Petr Hannig. Na rozdíl od dalších účastníků diskuse se
přitom nedistancoval od podpory od lidí, kteří na sociálních sítích
nenávistně reagovali na tablo prvňáků z teplické Základní školy
Plynárenská, kde většina žáků byla romského a arabského původu.

Většina kandidátů se shodla na tom, že by nejmenovala premiérem trestně
stíhaného šéfa ANO Andreje Babiše. Horáček řekl, že by přál Babišovi,
aby se mu podařilo provést klíčové reformy, které Česko postrádá. „Pověřil
bych ho, ale nejmenoval,“ řekl Fischer. „Určitě bych nedal tři bianco
pokusy jednomu kandidátovi,“ uvedl Drahoš.

Expremiér Topolánek musel odpovídat na dotazy, zda není jeho slabinou, že
před pár dny musel nastoupit do vězení jeho bývalý blízký
spolupracovník Marek Dalík odsouzený za podvod při jednání o nákupu
pandurů pro armádu. „To posoudí voliči u voleb. Nejsem nepopsaný list,“
řekl Topolánek.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní


Question:
VIDEO Sobotka a Špidla se sešli s Němci kvůli uprchlíkům. Ovčáček z
toho má divný pocit. A na hranicích se rozjela akce

Otázka imigrace se řeší na nejvyšší úrovni, byť způsobem, který
možná některé překvapí. Na počátku týdne se k tomuto tématu
například vedlo jednání mezi českou a německou vládou. Zastoupení,
přinejmenším na české straně, však vyvolalo u některých značné obavy.

Migrační krize totiž byla součástí „strategického dialogu“ mezi
Českou republikou a Německem, jehož téma zní „migrace a integrace“. Za
německou stranu vedl jednání, která probíhala v Praze, ministr pro Evropu
Michael Roth. Jeho českým protějškem byl pak šéf poradců premiéra
Sobotky Vladimír Špidla.

Výsledkem jednání byla deklarace, ve které obě strany ujišťují o své
vůli dál vést v migrační politice dialog a spolupráci, podporovat
posílení ochrany hranic EU a bránit nelegální migraci. Základem prý má
být pomoc přímo v místě konfliktu.

Společná deklarace české a německé vlády však pokračuje: „Základním
měřítkem uprchlické, migrační a integrační politiky musí být
solidarita, sdílení odpovědnosti a lidskost... Nikdy jsme nebyli v Evropě
jednou homogenní společností. A nikdo nechce, aby se Evropa vyvíjela tímto
směrem.“

VÍCE SI PŘEČTĚTE ZDE

A dále pak: „Naše evropské společnosti jsou založeny na hodnotách. Tyto
hodnoty jsou závazné pro všechny, včetně uprchlíků a migrantů. Jsme
otevřeni různým náboženstvím, etnickým skupinám i kulturám, pokud
respektují a sdílejí naše společenství sdílených hodnot.“

Podepsaná deklarace by měla být základem pro další jednání, příští
schůzka se má konat v dubnu 2017 v Berlíně. Již nyní však článek o
průběhu jednání některé znepokojil. Například mluvčí prezidenta
republiky Jiří Ovčáček jej na svém facebooku komentoval: „To zní velmi,
velmi zlověstně...“

Šéf poradců premiéra Sobotky Vladimír Špidla, sám bývalý premiér a
eurokomisař, se k německé imigrační politice, reprezentované heslem Angely
Merkelové „My to zvládneme“, stavil vždy vstřícně. Již v prosinci
2015 vyjádřil její migrační politice podporu, prohlásil, že bez ní a
její politiky by nám bylo mnohem hůř, a postěžoval si, že se o
kancléřce u nás šíří lži. V srpnu 2016 to měl být právě on, kdo
vehementně prosazoval návštěvu kancléřky Merkelové v Praze. Chtěl jí
prý ukázat, že tvrdé názory na migraci, které prezentuje například
ministr vnitra Milan Chovanec, nejsou v české politice většinové a že
čeští politici mají k jejímu přístupu mnohem vstřícnější postoj.

Zatímco na jednání s německým ministrem poslal premiér Sobotka poradce
Špidlu, sám se sešel s končícím německým velvyslancem Arndtem Freytagem
von Loringhovenem, kterému děkoval za jeho přínos k česko-německým
vztahům. Ještě dramatičtěji vše později vyjádřil vládní tajemník pro
EU Tomáš Prouza, který se s Twitterem podělil o svůj velký smutek z
odchodu „velkého přítele jeho i České republiky“.

Kromě toho česká policie začala nacvičovat obranu hranic s Německem. Na 16
hraničních přechodech, které se Spolkovou republikou máme, provádí 300
policistů namátkové kontroly. Cvičení má podle policejního prezidenta
Tomáše Tuhého trvat dva dny. Současně s akcí na hranicích bude testovat i
zprovoznění registračního místa pro uprchlíky v Petrovicích na Ústecku.
Ve čtvrtek ráno má na hraniční přechody dorazit simulovaná uprchlická
vlna, tvořená studenty. Policisté si na nich budou nacvičovat výslechy a
další nakládání s migranty.

Web Krimi Plzeň sledoval cvičení policistů na hraničním přechodu Rozvadov.
„Policie uzavřela hranice s Německem na příjezdu. Vozidla projíždějí
několikanásobným filtrem, kdy policisté zastavují a kontrolují vytipovaná
vozidla. Vše probíhá ve spolupráci jak s německou policií, tak i s
celníky,“ informoval zpravodaj webu během úterý.

Web přinesl z policejní akce i VIDEO

„Cílem cvičení je ověřit připravenost Policie ČR na rozhodnutí
ministra vnitra o znovuzavedení kontrol na státních hranicích s Německem v
souladu s nedávno novelizovaným zákonem o ochraně státních hranic ČR.
Tato situace by s největší pravděpodobností v praxi reálně předcházela
rozhodnutí vlády a Policie ČR by ji musela zvládnout za pomoci pouze
vlastních sil a prostředků, bez součinnosti Armády ČR a Celní správy.

Dalším cílem cvičení je ověřit funkčnost typového plánu pro zřízení
registračního místa, zmapovat jeho kritická místa a otestovat v reálných
podmínkách registrační informační systém, jehož účelem je
zaregistrovat základní osobní údaje cizince a úkony, které s ním byly v
rámci registračního místa provedeny,“ citoval web policejní mluvčí.

Choices:
- neutrální
- negativní
- pozitivní