Question:
Vyhrožování nezávislým webům a publicistům. Národně orientovaní lidé
se probudili. Mohou být i pouliční boje. Zeman je s národem, říká
konzervativní myslitel

ROZHOVOR „Národ je rozdělen už dávno a také dávno není dělicím
příkopem rozdělení na levici a pravici, pouze se instituce obou těchto
směrů různě zařazují do nových frontálních pozic. Jednou z front je
mezinárodními oligarchy a evropskými institucemi podporovaná globalistická
a kosmopolitní skupina intelektuálů, které se nepřesně říká pražská
kavárna. Druhou frontu tvoří docela nesourodá a strukturovaná skupina
národně orientovaných realistů majících podporu spíše mezi prostými
lidmi,“ říká konzervativní myslitel Vlastimil Podracký.

Co říkáte událostem posledních týdnů? Návštěva dalajlámy,
prohlášení ústavních činitelů k Číně a jeho kritika, kauza Brady,
demonstrace na Staroměstském náměstí, křik na příchozí na recepci na
Hradě, výzvy k „týdnu občanského neklidu“...

Národ je rozdělen už dávno a také dávno není dělicím příkopem
rozdělení na levici a pravici, pouze se instituce obou těchto směrů různě
zařazují do nových frontálních pozic. Jednou z front je mezinárodními
oligarchy a evropskými institucemi podporovaná globalistická a kosmopolitní
skupina intelektuálů, které se nepřesně říká pražská kavárna.

Druhou frontu tvoří docela nesourodá a strukturovaná skupina národně
orientovaných realistů majících podporu spíše mezi prostými lidmi.
Alexandr Tomský trefně poznamenal, že intelektuálové prosazují zase
revoluci, tentokrát globalistickou, chtějí nový svět bez národů. V tom
nutně narazí, když to nedělají dosti zákulisně a skrytě a musejí se
demaskovat třeba v případě migrační krize. Já k tomu dodávám, že
laboratoří pro tuto změnu je EU. Tento nový a podstatný společenský jev
stojí v pozadí současných střetů. Modifikuje se podle potřeby v
souvislosti s různými tématy. Rozvíření sporů nastalo migrační krizí.
Národně orientovaní lidé se probudili a začali spontánně protestovat,
protože hrozilo už bezprostřední nebezpečí. Aktivovala se také opačná
strana globalistů obhajující migraci a od té doby tvoří poměrně
semknutou skupinu, která si už jistě našla i mocné podporovatele.

Miloše Zemana přinesli na Staroměstské náměstí znázorněného jako
exkrement. Jistá část společnosti ho velmi nenávidí. Zaslouží si to
prezident? Přetáhl strunu on, nebo jeho odpůrci? Může se stát, že v
příštích týdnech přerostou protesty proti němu, zahrnující i zmíněné
pokřikování před Hradem, ve fyzické násilí? A nehrozí, že se proberou i
Zemanovi příznivci a pojmou obranu prezidenta poněkud ostřeji?

Zeman je typický národně orientovaný odideologizovaný realista. Je ovšem
nepřesný, nediplomatický, prostě děda z hospody otevírající zbytečné
kauzy a fabulace, na kterých ho potom odpůrci utahují. Proti jiným ovšem
velice chytrý a vtipný. V pozadí jeho jednání je jakýsi druh národního
odboje. Dráždí velké hráče Západu a hraje divadlo s EU, aby si získal
velikou Čínu – budoucího hlavního hráče na zeměkouli. Ideologické
záležitosti jsou mu lhostejné. Ideologické intelektuály musí
neuvěřitelně provokovat. Že ho nenávidí, je samozřejmé a že by to mohlo
dopadnout pouličními boji, je klidně možné.

Pokud jde o věcnou podstatu toho, co bylo: Měl se Herman setkávat s
dalajlámou? Podrazil vládu, když se s ním setkal oficiálně, což nečiní
politici žádné ze západních zemí? Byl dopis čtyř ústavních činitelů
přehnaný? Jaký postoj vy osobně zaujímáte k Číně a Tibetu?

Celá situace naznačuje mizernou politickou profesionalitu. Herman měl být
nějak potrestán za to, že nedodržel dohodu, která se ve vládě udělala
před navázáním vztahů s Čínou. Jinak se mělo mlčet. Vláda měla dohodu
lidem vysvětlovat a diskutovat s odpůrci profesionálně už dávno.
Vysvětlit postoje a srovnat je s jinými státy. Prostě předejít tomuto
stavu diskusí s veřejností o vztahu k Číně. Dostat nějaký impulz o
přízni lidí s touto politikou. Herman se choval jako ideologický aktivista,
prostě extremisticky. Pokud měl něco proti navazování styků s Čínou,
měl to říci dříve a celou kampaň udělat tenkrát. Vidělo by se, na
které straně stojí veřejnost. Takto je to nezodpovědné. Podle mého
názoru, nikoliv kvůli svým názorům, ale kvůli svému jednání by měl z
vlády odejít.

Europoslanec Jan Zahradil rozvinul úvahu, že se pod ministrem Hermanem kývala
židle, lidovci se ho chtěli zbavit, tak rozpoutal případ s dalajlámou, na
základě čehož si získal Babišovu podporu. ČSSD se tím evidentně cítí
zrazena. Ministr Zaorálek v tom udělal jasno na Primě. Najde si i díky
tomuhle sociální demokracie cestu k prezidentovi, s nímž má v otázce
Číny absolutní shodu?

Já se domnívám, že vláda je v podstatě v zásadních věcech s prezidentem
zajedno. Navenek ovšem jsou viditelné osobní animozity a rozdílná míra
důslednosti. Vláda je zodpovědná možná až moc. V migrační krizi to
vypadalo skoro až na servilnost k EU. Prezident se chová podle své nátury
nepřesně a „pouští si hubu na špacír“. Sdělovací prostředky má v
rukou opačná skupina, a tak se z každé drobnosti udělá „kauza“ jako
třeba z jeho letu soukromým letadlem z Číny. Rozumný člověk ovšem uzná,
že jsou to malichernosti. Kromě špatného dojmu to však nějaký význam
nemá, jeho politika je národně realistická, v podstatě v zájmu státu,
vyjma nějakých chyb.

Vojtěch Dyk a Jiří Bartoška varují před ohrožením našich svobod a –
znovu – před posunem na Východ. Je to správné, či přehnané? Česká
divadla „se chtějí otevřít svobodnému dialogu“ a také varují před
tím samým. Je to správné? Jan Kraus sezval protizemanovské umělce, aby to
„natřeli“ Zemanovi… Pomohou podobné věci něčemu dobrému, nebo to
spíše vrazí klín mezi umělce a lidi, kteří mají rádi Zemana? Mají
čeští angažovaní umělci reálnou sílu?

Naše svoboda není ohrožena z Východu, naše svoboda je ohrožena
ideologickými kampaněmi proti Východu. Východ nemá sílu nám vládnout,
vztah k němu je jen v našich rukou. Ohrožení je to, co se děje v BIS a
dalších složkách, neustálým hledáním nepřítele na webech a podobně.
To už dosahuje úrovně vyhrožování nezávislým webům a nátlakům na
nezávislé publicisty. To je skutečný nástup totality. Jinak globalisté
využívají nekompatibilního chování Zemana a strhují nyní proti němu
veřejnost. Zatímco proti migraci byl národ jednotný a ideologičtí
globalisté se stavěli vyloženě proti davu, zde najednou stejní lidé
bojují za národní zájmy proti Číně. Proto nevíme, kolik lidí se k nim
přidá.

Je pro nás politika Číny opravdu nebezpečná, mají tedy akce proti Zemanovi
a mávání tibetskými vlajkami nějaký reálný důvod?

Styky s Čínou navazují všechny státy Západu. Většinou mají styků
navázáno mnohem více než my. Myslím si ovšem, že se chovají diplomaticky
na rozdíl od našich politiků. Uznávat územní celistvost Číny je logický
požadavek při navazování bližších styků a většina států to
akceptovala. Pokud si odmyslíme celou zbytečnou kampaň – na jedné straně
přílišné klanění Číně a na druhé zbytečné vzdoroakce s tibetskými
vlajkami, chováme se vlastně jako všechny ostatní demokratické státy. Pan
Herman neměl proti smlouvě s Čínou žádné námitky, když se sestavovala,
věcné námitky ani není možné mít. Dnes ovšem ucítil příležitost se
zviditelnit. Jestli je to s panem Bradym shoda okolností, nebo řízená akce
proti prezidentovi a vládě, nevím.

Poslanec Benda v televizi řekl, že Číňané a Rusové nás chtějí „vytěžovat“.
Chce nás Čína skutečně jen „vytěžovat“, koupit podniky a technologie
odvézt do Číny?

To dělá každý, komu se to dovolí. Jinak my jsme samozřejmě už „vytěžená“
země. Většina velkých podniků je v zahraničních rukou, naši lidé jsou
dělníky v montovnách nebo naše malé podniky jsou dodavateli dílů pro
západní, především německý průmysl, který ovládá světové trhy a
hrabe obrovské zisky. Práci máme jen díky tomu, že naši pracovníci mají
třetinové platy proti Rakousku. Vytěžováni jsme asi 300 miliardami zisků,
které od nás ročně odcházejí, mnohdy nezdaněných. Ale vytěžování
tím nekončí: Naši vzdělaní mladí lidé odcházejí po vystudování do
zahraničí a většinou tam dosáhnou takových platů, že se už domů
nevrátí. Jsme tedy jakýmsi bezplatným školicím střediskem a dodavatelem
schopných lidí, dotujícím vymírající Západ. Mělo-li by to pokračovat,
dopadneme jako východní Německo, kde už mají některá městečka polovinu
obyvatel, většinou starců a jejich ošetřovatelů. Mluvit o „vytěžování“
Ruskem a Čínou je trapné.

Objevily se některé rostoucí politické hvězdy. Petr Gazdík uspořádal
úspěšnou akci na Staromáku, Michal Horáček ji moderoval, Daniel Herman
sklízí rostoucí ovace liberálně-„pravicových“ a „sluníčkových“
kruhů. Čeká tyto pány zářná budoucnost? Katapultuje nechuť vůči
Zemanovi KDU-ČSL a Starosty mezi „velké“ politické strany? Ublíží
ČSSD, že obhajuje partnerství s Čínou?

To je přesně to, co říkal Václav Bělohradský: „Existuje skupina, která
si osvojuje právo vládnout, i když zvolena nebyla. Druhá skupina sice byla
zvolena, ale právo vládnout se jí upírá.“ Čínskou kauzou nahrál Zeman
skupině, která zvolena nebyla, na smeč, dovolil jim – kosmopolitům, hájit
národní zájmy. Proto je situace dost nepřehledná. Těžko dělat nějaké
závěry. Záleží na tom, jak si lidé celou čínskou kauzu vysvětlí.

A kam se poděli Miroslav Kalousek a TOP 09?

To právě dokazuje Bělohradského fenomén: Když jsou volby, najednou TOP 09
není vidět pro svá nízká čísla, ale ve sdělovacích prostředcích
dostává prostor tak často, že to vůbec jejímu postavení neodpovídá,
protože prostě za ní stojí jiná moc a podpora než ta, která by vycházela
z lidu. Všimněme si, že ve volbách posílila ODS svojí euroskeptickou,
řekněme pronárodní, politikou. Jak jsem už řekl, tradiční pravicovost a
levicovost ztrácejí na významu, konfliktní linie se nachází mezi
kosmopolitismem a nacionalismem, bohužel takové strany jako ODS lpí na
ideologické liberální rétorice.

Andrej Babiš Zemana už tak urputně nehájí, je mezi ně vražen klín? Jak
se nám to české „kdo, s kým, proti komu, za kolik“ kauzou Brady a vším
kolem přeskupilo? Vnímáte Babiše jako sluníčkáře? Bude na straně Zemana,
nebo se dohodne s pravdoláskou?

Babiš je velice opatrný. Vůbec se do velké politiky nehrne. Je podezřelé,
že jeho strana vůbec nedefinovala zahraniční a ideovou orientaci. U Babiše
můžeme očekávat příště zase jiné obraty.

Co se může podle vás stát 17. listopadu, na který se nyní čeká? Další
akce proti Zemanovi? Již vzpomenuté násilí? Aktivizace Zemanových odpůrců?
Něco na způsob 17. listopadu 2014, kdy byla Praha plná červených karet? A
ať už to bude jakkoliv, jsou poslední týdny začátkem konce Miloše Zemana?
Může se stát, že ho křik umělců, politiků a médií opotřebuje tak, že
v březnu oznámí, že nebude kandidovat? Či kandidovat bude a prohraje?

To je všechno velká neznámá. S dopisem „čtyř“ to Zeman přehnal.
Nedokážu další vývoj odhadnout, jak už jsem řekl, z důvodů neznámého
postoje běžných občanů k čínské kauze.

Určitá část veřejnosti má za to, že tlak na prezidenta Zemana je cíleně
vyvíjen neziskovými organizacemi, třeba i řízenými ze zahraničí. Jako
strašák funguje jméno George Soros. Do jaké míry tomu lze věřit? Je
pravda, že neziskový sektor, věnující se uprchlíkům a geopolitickému
směřování, Zemana nenávidí, nicméně jsou zde i divoké konspirační
teorie...

Řekl bych, že globalisté mají velkou podporu EU a různých neziskovek
placených světovými oligarchy a dotacemi. V podstatě se u nás odehrává
boj velmocí o trhy a o zdroje. My jsme jen pěšáky v tomto boji.

A dalším terčem příznivců Zemana jsou média, zejména Česká televize.
Selhala a selhávají média, a třeba i ČT, v posledních týdnech?

Nikoliv jen v posledních týdnech, dokonce bych řekl, že nejvíce selhala
média v době migrační krize, když nepočetní „sluníčkáři“
obsazovali pravidelně všechny zpravodajství a diskuse, zatímco naprostá
většina občanů smýšlela opačně a jejich hlas nezazněl. Naše média už
jsou jen hlásnou troubou globalistické propagandy. Patří k té skupině,
která zvolena nebyla, ale dělá si právo vládnout.

Nejsou zde jiná důležitá celospolečenská, celonárodní a civilizační
témata, která jsou nezaslouženě současnými událostmi a médii nastaveným
diskurzem zakryta?

Celá čínská kauza a hromada těch uměle vytvořených kauz s panem Bradym a
dalajlámou zastiňují důležité děje ve válce na Blízkém východě. Tam
se vede ovšem stejný boj jako v případě čínské kauzy u nás, je to boj
velmocí o trhy a zdroje.

Ing. Vlastimil Podracký (* 5. září 1940 Praha) je český spisovatel,
konzervativní myslitel a publicista. Je synem československého legionáře,
který byl komunistickým režimem odsouzen v roce 1949 na 23 let vězení a v
roce 1960 omilostněn. Podracký v šedesátých letech vystudoval dálkově
obor měřicí technika na VUT v Brně. V roce 1968 a od roku 1990 byl členem
Klubu angažovaných nestraníků, v roce 2005 se stal členem Konzervativní
strany a později i členem jejího předsednictva. Napsal knihy: Pozor na
tunelování, Občanská obroda, Návrat k domovu, Hrdinům se neděkuje (životní
příběh antikomunistického disidenta Vladimíra Hučína), Žluté
nebezpečí, Poslední člověk, Temná komora, Sodoma Gomora a Nadčasový
humanismus. Nyní mu vychází kniha Návrat k domovu – řešení pro Evropu.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Čína má zájem o nákup ruských „arktických“ vrtulníků

Čína má zájem o nákup ruské arktické verze vrtulníku Mi-8. Uvádí
ruská média s odvoláním na ředitele leteckého závodu v Ulan-Ude Leonida
Bělycha.

Dodal, že nevylučuje, že objednávky na vrtulníky dorazí ze všech
arktických zemí a také z Argentiny.

První vrtulník byl předán do VKS Ruska před rokem a v průběhu roku
dostala armáda ještě několik těchto typů.

Jak podotkl Bělych, nejsou pozorovány problémy vrtulníků v Arktidě.

Už dříve se uvádělo, že holdingová společnost Vertolety Rossii podepsala
s čínskou společností Wuhan Rand Aviation Technology Service kontrakt na
dodávku pěti vrtulníků Ansat, Ka-32 a Mi-171 s opcí na dalších 13 strojů.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Porošenko povýšil šéfa SBU, který obvinil Moskvu z atentátů v Bruselu

Prezident Ukrajiny Petro Porošenko udělil šéfovi SBU Vasiliji Hrycakovi
hodnost armádního generála, oznámila v pátek tisková služba ukrajinského
prezidenta.

„Prezident Petro Porošenko udělil předsedovi Služby bezpečnosti Ukrajiny
Vasiliji Hrycakovi vojenskou hodnost armádního generála. Patřičný výnos
podepsal hlava státu dnes", stojí ve zprávě.

Až dosud měl Hrycak vojenskou hodnost generálplukovníka.

Po řadě výbuchů v Bruselu Hrycak prohlásil, že na atentátech se mohlo
podílet Rusko.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Vyjednaný pád komunismu? Má k tomu co říci Vladimír Hučín. Čtěte

ROZHOVOR „Heslo Václava Havla bych nechtěl shazovat. Pravda a láska by
měly vítězit. Musí být ale tento nápis napsán na dobře okovaném štítu.
Někdy se do toho musí jít okovanou botou,“ myslí si v rozhovoru pro
ParlamentniListy.cz bývalý disident a důstojník BIS Vladimír Hučín. Bojí
se nástupu pravicových radikálů a vyjadřuje se k událostem kolem 17.
listopadu 1989 i k návrhu poslanců, že hanobení prezidenta by mělo být
trestné. „V tom případě bych byl často ve výkonu trestu. Pro mě ani tak
není důležitá svoboda projevu, ale svoboda po projevu,“ říká.

V souvislosti se 17. listopadem, zkusme situaci u nás shrnout. Když Václav
Havel říkal, že musí pravda a láska zvítězit nad lží a nenávistí, kdo
tady šíří pravdu a kdo tady lže? Kdo šíří společenské smíření a
kdo nenávist?

Jako účastník třetího odboje se statusem válečného veterána chápu, že
hesla „Nejsme jako oni“, „Máme holé ruce“, že ta hesla byla z
humánního hlediska atraktivní. Já jsem tenkrát – když jsem byl po 17.
listopadu propuštěn z vazby – už 18. listopadu se zbraní v ruce přepadl
automobil členů Lidových milicí a zmocnil se spousty dokumentů. Takže jsem
nebyl stoupencem těchto hesel. Dostal jsem tehdy hned nářez od významných
signatářů Charty 77, jako je inženýr Tomáš Hradílek, který byl
ministrem vnitra České republiky. Mou akci hodnotil jako loupežné
přepadení, že to byl majetek federálního ministerstva vnitra. Což jsem
nechápal. Myslel jsem si, jaký bohulibý skutek jsem udělal. Později – v
roce 2001, kdy jsem byl jako důstojník BIS opět ve vazbě – jsem dospěl k
názoru, že se mělo tehdy přitvrdit. Heslo Václava Havla bych nechtěl
shazovat. Pravda a láska by měly vítězit. Musí být ale tento nápis
napsán na dobře okovaném štítu. Někdy se do toho musí jít okovanou botou.

Bývalý předseda SSM Vasil Mohorita tvrdil v rozhovoru pro Blesk, že byl
jedním z lidí, který stál za změnou poměrů u nás a ve východním bloku.
Že pracoval na tom, aby minulý režim skončil. Co si o tom myslíte, byla
jeho role opravdu takto významná?

Patřil k pragmatikům mezi členy komunistické strany a členy ústředního
výboru Socialistického svazu mládeže. Začal tušit, že se systém bortí a
tanky ze Sovětského svazu nemusejí přijet, a že je potřeba se
zflexibilizovat s dobou. A že přijde změna. S Jakešem a Bilakem a s těmito
zkostnatělými kádry určitě zadobře nebyl. Určitě však věřil, že se
jim to nesmí vymknout z rukou. Když tam tehdy byl na tom místě, byl oddaný
myšlence vedoucí úlohy komunistické strany a vychovával další kádry v
SSM. Dnes mluví naprosto účelově, protože ví, že se ten systém zhroutil
pod vahou vlastní neschopnosti.

Podle něj 17. listopad chystala jedna skupina vedení pod dohledem sovětských
poradců (připomínám, že u nás vládlo ultrakonzervativní Jakešovo
vedení, kdežto v Sovětském vazu už několik let probíhala Gorbačovova
perestrojka). Cílem bylo patrně svrhnout Jakeše a spol. a nahradit je někým
reformnějším. Ale pak se jim tento scénář kvůli masivní reakci lidí
poněkud vymkl...

Vedení Státní bezpečnosti pod vedením nesmírně schopného generála
Lorence vědělo, že je nutnost zajistit beztrestnost komunistické
nomenklatuře, aby tu nedošlo k nějakým násilným činům. Sázeli na
levicové jádro Charty 77, což byli recyklovaní komunisté z roku 1968 a ti,
kteří se přizpůsobili heslům – Nejsme jako oni. V Chartě 77 měla StB
vytipované osoby, které by se do toho mohly zapojit. Státní bezpečnost byla
samostatná složka, ale potom se sama rozkládala. Protože ti staří
členové nesouhlasili s tím, co chtěl generál Lorenc. On první pochopil,
že sovětské tanky už nepřijedou. Ale to tvrdé jádro – kdyby to šlo –
by bojovalo až do konce. Bylo však narušeno těmi pragmatiky. Mně na tom
nejvíc vadila role některých signatářů Charty 77, že na to přistoupili.
Hrála tam však roli i celá řada náhod, které nešlo předjímat. Studenti
do toho šli čelem, s přesvědčením. Velmi podlá byla třeba role Josefa
Daniše, což byl právník působící i v Komisi 17. listopadu, ale hlavně
špičkový agent, který se měl postupně dostávat do sfér připravované
vládnoucí garnitury. Ta však nebyla moc schopná, čehož využili
zmiňovaní pragmatici, kteří se začali etablovat do různých pozic. Jedinou
věcí, jak tomu zabránit, byly bezpečnostní prověrky. Ty však byly až v
roce 1999, kdy jsme vstoupili do NATO.

Říkal jste, že to tvrdé jádro by rádo bojovalo až do konce. Mohorita zase
tvrdí, že Jakeš, a také tehdejší ministr obrany Milán Václavík, chtěli
listopadové demonstrace řešit čínskou cestou (z roku 1989, kdy tanky
rozdrtily demonstrace čínských studentů) a poslat na ně armádu. Asi ale
tihle skalní už v té době nehráli první housle?

Ano. Dokonce už i Adamec byl nalomenej. U Lidových milicí byli vyzbrojení a
akceschopní jen čelní představitelé. Ostatní z toho nadšení nebyli,
protože tušili, co by asi nastalo. Tady v Přerově umístili dva lehké
kulomety na střechu OV KSČ a už se našel příslušník SNB, který z nich
vyňal úderníky, takže nebyly provozuschopné.

Co se týče Václava Havla, Mohorita si myslí, že se na jeho jméně lídra,
asi bez jeho vědomí, dohodli Američané se Sověty. Je to možné?

U toho jsem nebyl. Při každé možné příležitosti jsem byl zatýkán a
předběžně zavírán na 24 hodin. Ztrácel jsem postupně iluze o některých
chartistech, zvláště o těch bývalých komunistech. Havel byl člověk z
kultury. Na místo prezidenta se netlačil. Mám zprávy od Standy Devátého a
Jiřího Křižana, kteří k němu měli blízko. O nějaké dohodě nevím.
Byla to improvizace, a že by bylo něco předem připravené, to bych netvrdil.
Potom dle Mohority nastoupila garnitura „rudých“ ekonomů (Klaus a spol.),
kteří dělali privatizaci jako v Rusku a se kterými Havel nic nezmohl. „O
tom, že to bylo řízeno z Ruska, vůbec nepochybuji. A nepochybuji o tom, že
to řídila KGB. A to proto, že věděla, že jim to nevyšlo, a že budou
vládnout jinak,“ sdělil. Jak to vidíte vy?

S Václavem Klausem jsem měl osobně velice špatné zkušenosti. Usiloval,
abych byl z BIS vyřazen. Zamotal se i do případu, kdy jsem žaloval
bývalého ministra vnitra Hradílka, který mě označil za teroristu a
pachatele bombových útoků. Klaus mu napsal podpůrný dopis, který byl čten
u soudu. Jsem tedy vůči němu podjatý. Hodnotím ho velice negativně. Měl
za komunistů možnosti nevídané a vyjížděl ven. Vypovídající pracovník
FBI – je to zveřejněno v knize Roberta Buchara – hodnotí Václava Klause
jako člověka, který pracoval pro zájmy StB a KGB.

Teď se zeptám na žhavou současnost. V USA vyhrál prezidentské volby Donald
Trump. Není paradoxní, že jako velmi bohatý podnikatel získal hlasy i řady
zchudlých dělníků, na rozdíl od – na americké poměry levicové –
kandidátky? A není něco podobného u nás s Andrejem Babišem?

Když se mě na to ptali, říkal jsem – utrhnout nohu Clintonové a tou
umlátit Trumpa. Trump mi úplně nesedí, uvidíme jak se rozběhne. Ale
stavějí na něm různí Le Penovci, Okamurové, dokonce i místní komunisté
mu fandili. To mi vadí. Ale myslím si, že aparát kolem něj by neměl
dopustit nějaké excesy. Jsme přeci jen závislí na ochraně někoho silného
a nechtěl bych, abychom se dostali do vlivu Ruska.

Nečeká Evropu něco jako pravicová revoluce, že ve volbách začnou
vyhrávat pravicoví radikálové? A je ohrožena existence Evropské unie?

Tohle hrozí. Extrémní síly potřebují vyvolat co nejvíce nespokojenosti. A
z toho si dokážou pro sebe vydobýt různé možnosti. Jakmile jsou lidé
spokojení, tak extremisté nemají šanci a jsou na okraji. Ale jakmile se
začne něco hroutit a narůstat nespokojenost, tak jim lidé dají hlas v
naději, že oni to vyřeší. Mluví totiž jazykem jednoduchým, osloví
čtvrtou cenovou skupinu. A těch je hodně.

Na závěr se zeptám na návrh skupiny poslanců, aby bylo trestné hanobení
prezidenta. Je to podle vás správné?

Rozhodně to správné není. V tom případě bych často byl ve výkonu trestu.
Protože kdybyste viděl vitrinu KANu, za kterou jsem i já částečně
zodpovědný, tam už několik let varujeme před Milošem Zemanem. Přejeme mu
tam mnoho tučné potravy, hodně silného alkoholu a co nejsilnějšího
kuřiva. Dokonce jsme tam měli pod jeho fotografií napsáno – Zbavme se
tohoto odporného prezidenta všemi možnými prostředky. A byl tam takový
malinký prospekt kalašnikova. Jak na to slunko svítilo, papír se zkroutil a
spadl. Policie to tehdy začala vyšetřovat, jak to bylo myšleno. A Zeman v
té době také něco o kalašnikovu prohlásil. To byla taková žertovná
souvislost. Když Miloš Zeman nastoupil k moci, byl jsem u BIS. Tehdy se z ní
stala až zločinecká organizace. Měli jsme honem rychle vyřešit Regecovou,
co nechtěla prodat pole. Co se tehdy kolem toho dělo... Nástup Zemana k moci
mě dovedl až na Pankrác do vazby, kde jsem byl rok umístěn a 4 a půl roku
mě soudili. Kdyby zákon na takovéhoto člověka měl být uplatněn, tak já
bych měl velké problémy.

Tak to vám věřím....

Musím rychle sepsat projev na 17. listopadu na náměstí, protože pak to už
třeba nebude možné. Pro mě ani tak není důležitá svoboda projevu, ale
svoboda po projevu.

Choices:
- ne
- ano


Question:
EU plánuje vytvoření asijsko-negroidní rasy. Spiknutí Židů a zednářů.
Vatikán a papež oddaní ďáblu. Rudá kráva Šiklová. Klausův Hájek
vydává novou třaskavou knihu

EXKLUZIVNĚ Bývalý vicekanceléř prezidenta Klause a šéfredaktor
kontrarevolučního magazínu Protiproud.cz Petr Hájek v těchto dnech vydává
knihu Smrt ve věži, která je po Smrti ve středu a Smrti v sametu poslední
částí volné trilogie. Kniha má podtitul Manuál k přežití katastrofy a
vydává ji nakladatelství Daranus.

„Tento ‚Manuál metody a itinerář cesty k přežití‘ formuluji právě
ve chvíli, kdy závěrečná bitva staleté války proti naší civilizaci již
začala. S vědomím, že téměř nikdo tomu nevěří či to přinejlepším
bere jen jako strašidelnou televizní pohádku pro dospělé před spaním,“
píše Hájek.

Elity dle něj přijaly „rozhodnutí razantně zredukovat počet otroků
nejvíce vyzkoušenou metodou (válkou) – a současně tím vyřešit napětí
mezi ‚majiteli klíčů‘…“ „Vedou nás na jatka – a doufají, že si
toho nevšimneme,“ varuje.

Válka, která brzy vypukne, nevyhubí celé lidstvo

„Válka Západu proti Rusku – dokonce i pokud přejde do jaderné fáze –
nesmete, jak již řečeno, všechen život z povrchu naší podivuhodné
planety. To je čirá mystifikace. Má určitě veškeré předpoklady být
posledním zničujícím úderem naší těžce nemocné civilizaci, většinu
zbývajícího planetárního lidského prostoru podstatně ovlivní, nemá
však sílu být ‚koncem světa‘. Těžce zraní především Ameriku,
Evropu a část Asie, nevyhladí ale lidstvo na celé zeměkouli – i když je
podstatně ‚zredukuje‘. Což je ostatně jedním z hlavních strategických
cílů budovatelů Nového světového řádu,“ předpovídá Klausův
bývalý vicekancléř.

„Vše ukazuje k tomu, že nejzazší termín pro rozhodnutí kdy (a zda)
vyrazit do finiše, je poslední čtvrtina roku 2017. Po amerických a
francouzských prezidentských a německých parlamentních volbách,“ myslí
si šéfredaktor Protiproudu.cz.

Ilumináti chtějí dobýt srdce Heartlandu – střední Evropu a Rusko

Kdo si myslel, že po Smrti ve středu, v níž Hájek zpochybnil oficiální
verzi 11. září, a Smrti v sametu, kde označil Václava Havla za nepovedený
pokus o Antikrista, nemůže již Hájek ničím překvapit či šokovat, se
velmi mýlí.

Pokud bychom měli velmi stručně shrnout obsah Hájkovy poslední knihy, tak
je o tom, jak spiknutí zednářů a iluminátů, kteří usilují o ovládnutí
světa a nastolení totalitní světovlády (Nový světový řád), vede svět
k „horké“ válce s Ruskem, která vyústí k částečnému zničení
světa a ke zničení současné vysoce technicky vyvinuté a prosperující,
avšak bezbožné západní civilizace. Zednáři a ilumináti, kteří se
hlásí k „osvícení“, jsou de facto vyznavači Světlonoše – Lucifera
– ďábla a chtějí odstranit křesťanství, národy a rodiny. Komunismus s
kapitalismem se uměle prolnuly a vzaly si od sebe to nejhorší.

Hlavní základnou elit Nového světového řádu jsou USA a Evropská unie,
které chtějí dobýt „kontrarevoluční“ Putinovo Rusko, protože se
Novému řádu nechce podrobit. Západní elity se v tomto plánu řídí
geopolitickou koncepcí Heartlandu, jejímž autorem je významný britský
geograf Halford Mackinder. Klíčem k ovládnutí planety je podle něj
takzvaný Světový ostrov, jejž tvoří Evropa, Asie a Afrika. Základní teze
této teorie zní: „Kdo ovládá střední a východní Evropu, ovládá
Heartland. Kdo ovládá Heartland, ovládá Světový ostrov. Kdo ovládá
Světový ostrov, ovládá svět.“ Žádný plán ale nikdy úplně nevyjde (pouze
Boží plán).

Masaryk–Gottwald–Havel. V roce 1983 byl svět kousíček od jaderné války

Petr Hájek opět přináší z pohledu mainstreamového čtenáře velmi
svérázné interpretace historie a úlohy jednotlivých historických
osobností. Vidí kupříkladu revoluční linii Hus–Masaryk–Gottwald–Havel.
Husa a Havla označuje za „dva malé generály satanovy Páté kolony“.

Také uvádí, že na počátku prezidentství Ronalda Reagana a když byl
vůdce SSSR Jurij Andropov již na smrtelné posteli, byl svět v roce 1983 jen
kousíček od jaderné války mezi supervelmocemi.

„Nastal kritický konec léta roku 1983. Sovětská rozvědka dostávala ze
všech rezidentur zprávy o zjevných přípravách Reaganova překvapivého
jaderného útoku na Heartland. Měly k tomu být využity rozsáhlé podzimní
manévry NATO. Jurij Andropov byl rozlícen, ale v podstatě nemohl nic dělat.
Něco však přece: uvedl do stavu bojové pohotovosti celý jaderný arzenál.
Přijal Reaganovu výzvu. Teprve později vyšlo najevo, že v tu dobu měli
Američané pro své jaderné střely zaměřeno 3100 cílů v zemích
Varšavské smlouvy, většinu z nich samozřejmě v SSSR… Andropov byl však
pravděpodobně již rozhodnut zaútočit jako první… Svět zřejmě
zachránila jeho kvalifikace z tajných služeb. Měl několik zdrojů, kterým
skutečně důvěřoval. V dané chvíli dostal z jednoho takového informaci,
že Reagan nenašel odvahu ke vložení svého jaderného kódu do kolotoče
smrti,“ píše Hájek.

Stalin se vymknul z ruky západním iluminátům a vytvořil vlastní projekt
světovlády

Stalin dle Hájka koncipoval druhé iluminátské centrum se vším všudy,
protože se otočil zády k většině zednářů, kteří financovali Lenina a
bolševickou revoluci. „Že se mu to podařilo, dosvědčuje i fakt, že
došlo k rozdělení ‚sféry vlivu‘ – pokud jde o bankéře. Evropští
Rothschildové od té chvíle patřili jemu, zámořští Rockefellerové
ovládli Západ. Stalin se tak stal rovnocenným konkurentem americké
iluminátské centrály. Dokonce tu svou rovněž na Leninových základech
institucionalizoval. Kominterna (Komunistická internacionála) se stala
protikladem americké ‚Headquarters‘ iluminátů – FEDu (Federální
rezervní banky), kterou Rockefellerové a spol. ukradli Američanům před
Vánocemi roku 1913,“ píše Hájek.

Putin se podobá Stalinovi v tom, že se evropským a americkým iluminátům a
zednářům vymkl z kontroly a jde vlastní cestou. Putin dle něho možná
přece jen udržuje alespoň přátelské vztahy s tradičně proruskými
Rothschildy.

Zednáři, ilumináti, Vatikán a smlouva se satanem

Hájek rovněž popisuje, jakou roli v antiplánu Zlého hrají ilumináti,
svobodní zednáři a dvě největší „mafiánské“ rodiny Rothschildů a
Rockefellerů. „Mezi členy Velké či Malé rady, Sanhedrinu, která
odsoudila Ježíše Krista k smrti, a současnými iluminátsko-zednářskými
vrcholnými sbory, ovládanými židovskou finanční oligarchií bankéřských
rodin a dynastií, není v principu vůbec žádný rozdíl,“ píše Hájek.

Zednáři podle Hájka pronikli i do nejvyšších pater Katolické církve
včetně papeže Františka, který sám Katolickou církví „pohrdá“.
Viditelným projevem této revoluce uvnitř církve byl Druhý vatikánský
koncil. Projevuje se „teologický, mravní a věroučný rozklad církve“.
Církev ovládly skupiny, „jejichž ‚smlouvy se satanem‘ jsou obzvlášť
ohavné a tragické“. Vatikán je dle něho „postupně zednáři prakticky
ovládnutý“.

„Dnes už se na destrukci biblických pravd podílejí i mnohé ‚katolické‘
elity – poté, co také už nejvyšší patra Vatikánu ovládli (po II.
koncilu v 60. letech) zednáři – v čele s papežem Bergoliem (Františkem),
který se příslušností k této satanské organizaci už ani příliš
netají. Proto jej také ateistická média, katolickou církev vždy
nenávidějící a skandalizující, tolik oslavují,“ píše katolík Hájek.

Panevropa: negroidní eurasijská rasa

Hájek popisuje i plán na vytvoření evropského superstátu, který se má
stát členem světové federace. Podmínkou uskutečnění je plán zakladatele
panevropskhéo hnutí Richarda Coudenhove-Kalergi na vytvoření
euroasijské-negroidní rasy.V knize Praktischer Idealismus (1925) požaduje dle
Hájka Kalergi odstranění národních kultur původních obyvatel Evropy a
vznik nové „negroidní eurasijské rasy“ ovládané elitou, kterou nazývá
německy Führernation (Vůdcovský národ). Připomněl, že populační divize
OSN (UNPD) uvedla již v roce 2000, že „Evropa bude do roku 2025 potřebovat
159 milionů imigrantů“.

„Euro-negroidní rasa, která má být výsledkem těchto rasových
experimentů, je pro totalitní ovládnutí společnosti extrémně důležitá.
Vysoká porodnost způsobí, že již během jedné či dvou generací se
původní bělošská většina stane menšinou. V důsledku toho – i kdyby
nadále formálně fungovaly demokratické principy – bude přehlasovatelná.
Ztratí tedy poslední nástroj, jak se byť jen teoreticky domoci svých
někdejších práv a svobod,“ upozorňuje Hájek, který píše o „letitém
zednářském spiknutí na úplné mocenské ovládnutí Evropy“.

11. září, arabské jaro, Islámský stát a migrační vlna

Americké 11. září 2001 je dle Hájka ve skutečnosti dílo amerických
tajných služeb řízených „elitami NWO“. Bylo záminkou k dobytí (a
rozbití) „neposlušných“ států na Blízkém a Středním východě a na
severu Afriky – jednak z hospodářských důvodů (ropa), „jednak jako
východisko pro start revoluční metody rozpuštění historických národů a
států v novém rasovém, náboženském a kulturním kotli s pomocí
imigrantské invaze do Evropy“. USA dle něj společně s Tureckem stvořily
Islámský stát.

„Tři měsíce před ‚útokem‘ prodal Rockefeller jednu ze svých mnoha
dalších newyorských nemovitostí – slavné ‚Věže‘ Světového
obchodního centra – právě ty budovy, které měly za pár týdnů vyletět
do povětří. Aby nabyvatel nebyl škodný, byly mu na stejnou miliardovou ‚nákupní
cenu‘ současně pojištěny – světe žasni nad tou prozíravostí – ‚proti
teroristickému útoku‘(!),“ píše Petr Hájek.

Kontrarevolucionáři, kteří stojí proti Novému světovému řádu, jsou
označováni jako „extremisté, xenofobové, fašisté, nenávistníci,
nesnášenliví ne-humanisté, nebezpeční šílenci“. „Vlády z ‚bezpečnostních
důvodů‘ přijmou opatření na omezení internetu, nezávislé weby,
takzvaně extremistické, xenofobní či proruské, budou vypnuty. Jediné
dostupné ‚informace‘ poplynou z oficiálních zdrojů a bude je mít plně
v rukou Kavárna,“ varuje Hájek.

Elity Nového světového řádu uzavřely „kontrakt s ďáblem“. Rudá
kráva Šiklová

Elity Nového světového řádu podle Hájka uzavřely „kontrakt s ďáblem“
„ve smrtícím přesvědčení o své nadřazenosti, o ‚nadčlověčenství‘
“ a pokračují ve dvou projektech Hitlera: vytvoření sjednocené Evropy a
nové rasy (i když jiné), a dobytí Ruska.

Hájek věnuje dost prostoru i Václavu Havlovi a přidává historku, jak „vzniklo“
Havlovo pověstné srdíčko: „Marta Kubišová… procházela mnoha
životními svízelemi, takříkajíc nesla svůj kříž. Jako katolička v tom
viděla něco z utrpení Panny Marie – a proto za svůj podpis začala kreslit
mariánské (mečem žalu nad Kristovým umučením) probodené srdíčko.
Havlovi se ten ‚znak‘ velmi líbil a opakovaně ji nepřímo žádal, aby mu
ho přenechala. Marta však na to ostentativně nereagovala – a tak jí ho
prostě vzal. Začal se jím podepisovat – ‚odpreparoval‘ z něj ovšem
ono probodení, které odkazovalo ke Kristu.“

„Hlavními esy v ‚mravní a etické policii‘ rekrutované z Havlových
disidentských struktur po roce 1989, kteří soudili národ za ‚zbabělost a
nečinnost‘ v letech normalizace, byli (a jsou) typicky takoví obři
svědomí, jako ‚socioložka‘ Jiřina Šiklová. Jako mladá komunistka si v
divokých padesátých letech na Filosofické fakultě UK vysloužila od
ostatních studentů přezdívku ‚rudá kráva‘, neboť šla po krku ‚ideově
nepevným‘,“ říká Hájek a v podobném směru hovoří i o europoslanci
TOP 09 Jaromíru Štětinovi.

Hájek varuje před virtuálním světem internetu, který pokřivuje naše
vidění reálného světa a současně před novými moderními technologiemi,
které nás činí velmi zranitelnými v okamžiku, kdy přestanou kvůli
očekávané katastrofě či konfliktu fungovat. Hovoří o Overtonových oknech,
kdy se věci, které byly dříve považovány za zvrácené, postupně
salámovou metodou stávají součástí mainstreamu. Též se obsáhle zabývá
otázkou zdravotnictví, které je stále dražší a dražší a farmaceutické
firmy nás za drahé peníze otravují jedy.

Bez ukotvenosti ve vertikále křesťanského kříže nemůže podle Hájka
člověk pochopit skutečnost, přicházíme o ten nejpodstatnější rozměr
existence.

Ukázky z knihy Smrt ve věži

Řím ohrožovali barbarští Vandalové, přesvědčení, že mají plné
právo zmocnit se majetku bohaté civilizace a zlikvidovat přitom její občany.
Vytvořili si základnu v Kartágu, odkud se plavili do Itálie. Skoro jako to
známe dnes, jen s tím rozdílem, že jim v tom nepomáhaly Američany placené
„neziskovky“, protože kontinent za oceánem ještě obývali indiáni – a
ti se starali o své....Na našich hranicích (které ve skutečnosti už
neexistují) stojí miliónové hordy vandalů. A ve vzduchu je opět cítit
válka.

Neformální komunita myslících má za to, že Evropská unie je vězením
národů. Soudí, že jejím smyslem je likvidace historických evropských
států a jejich dějinně zakotveného „politického lidu“, jejž má
nahradit projekt „nového evropského člověka“, rasově namixovaného „euro-negroidního“
křížence kombinovaného s arabským (semitským) genofondem. To vše (kromě
jiného) kvůli tomu, aby se smazaly odlišnosti od americké multi-rasové a
multi-kulturní „anti-historické“ společnosti. Jen tak prý bude možno
obě mohutná uskupení (Spojené státy evropské a americké) propojit v jeden
obří „správní celek“. Což je základ Světové vlády, konečný cíl
takzvaného Nového světového řádu (NWO), s nímž se ovšem ti deviantní
„konzervativní blouznivci“ rovněž nechtějí smířit.

Pouze ti opravdu mocní a majetní se živí nadějí na přežití podloženou
čímsi reálnějším: „klíči“ k přísně utajeným, důmyslně
zbudovaným „Archám posledního dne“, které je mají uchránit před
globální válečnou či přírodní katastrofou. Takové moderní zázraky
skutečně existují a pro nějakou verzi konfliktu (či ničivé vesmírné
události) mohou technologicky skvěle vybavená zařízení pro první chvíli
zamýšlený účel splnit. A mnohá jsou skutečně zbudována na odlehlých
místech planety, kam by podle stratégů zkázy válečný příboj neměl „došplíchnout“.

Snadno může dojít k tomu, že muslimská (takzvaně migrantská) invaze a
islamistické masakry z ní pramenící se v nějaké chvíli stanou záminkou k
vyhlášení výjimečného stavu v jednotlivých státech – nebo dokonce v
celé Unii – a k odkladu voleb na neurčito.

Například teroristické masakry, které jsme v posledních měsících a
letech viděli, byly při vší své zrůdnosti pořád jen „opatrnými“
testy, co veřejnost ještě unese, aniž by se její významnější části
radikalizovaly. Pokud nebyly inspirované, či přímo řízené speciálními
tajnými službami, pak alespoň o těch větších tyto služby věděly – a
přesto je nechaly proběhnout. Jde o „adaptované“ reprízy slavné
premiéry z 11. září 2001, která stvořila pojem „islámský terorismus“
a současně odstartovala vrcholnou fázi moci mediokracie.

Na pořadu dne na evropském kontinentě je tedy něco opravdu „velkolepého“,
co umožní šok z brexitu přebít. Můžeme jen spekulovat, zda to bude něco
typu otrávené vody ve velké metropoli (spíše však v několika současně)
s tisíci či desetitisíci mrtvých, nebo jestli „scenáristé“ přikročí
k ještě radikálnějším představením – typově třeba až k radiačnímu
zamoření většího území po útoku na jadernou elektrárnu (elektrárny),
respektive vymyslí ještě něco obludnějšího se statisíci, možná až
milióny obětí. Fantazii pro zvrhlosti se v tomto případě meze nekladou.

Počítá se s tím, že mrtvých budou „hory“ – a vláda se zabývá
pouze tím, jak těla v co nejkratším čase „odklidit a zlikvidovat“. A
nejde už o to, ZDA „řízenou“ katastrofu těchto rozměrů zažijeme (u
nás či jinde), ale pouze KDY k ní dojde. Už se čeká pouze na záminku.
Může přijít zítra, nebo naopak prožijeme ještě několik peripetií
taktického „uvolnění napětí“. To však na válečné strategii nic
nezmění. Závod s časem dramatizuje pouze mohutnící „voličská revoluce“.
Ta jediná by mohla reálně všechno podstatně zbrzdit, protože začít
explicitní válečné operace bez podpory alespoň poloviny veřejnosti je
stále ještě příliš riskantní.

Kalouskova hvězda vybledla, přezářená supernovou dalšího z
nastupujících dravců politického byznysu, „který se nezakecá“. Na
scéně „reálné antipolitiky“ ho vystřídalo jeho ještě otrlejší
dvojče – Andrej Babiš. Andrej Babiš se stal faktickým vládcem v zemi.
Policie a prokuratura – zvláště pak její „vítězné složky“, které
puč provedly – získaly s jeho podporou neobyčejnou moc. Režim začal
vyžadovat loajalitu. Kdo se pohybuje ve veřejném prostoru a neskanduje Sláva
EU a Se Spojenými státy na věčné časy, má existenční a kariérní
problémy a sledují ho tajné služby.

Idea opovrženíhodného „malého čecháčkovství“ proti
světoobčanskému, ba přímo vesmírnému „rozměru“ Napoleona z Pražské
kavárny se táhla jako červená nit většinou Havlových častých
znechucených výroků o vlastním národě, jimiž se tento „největší z
kulisáků“ konce 20. století „zasloužil o svobodu a demokracii“.

Protektoři z Bruselu, stejně jako jejich výkonné paže v jednotlivých
členských guberniích, se již ani nesnaží zakrývat totalitní podstatu
režimu. Nové zákony kriminalizující projevy nesouhlasu se státní
doktrínou „posvátného“ homosexualismu a dalších sexuálních deviací,
stejně jako s takzvaným šířením nenávisti k obecně všemu deviantnímu,
k migrantům, k islámu a ostatně i k Evropské unii jako takové, jsou již na
stolech a budou brzy realitou

Václav Havel se nakonec dočkal konce, jenž více než symbolicky ilustruje
politickou i duchovní dekadenci naší epochy. Jeho skandální pohřeb ve
Svatovítské katedrále (skandální proto, že V. H. nebyl pokřtěn) nejenže
veřejnost nepobouřil, ale přijala jej jako samozřejmost, ba jako cosi pro
muže tohoto významu zcela patřičného. Nejvyšší představitel katolické
církve v zemi sloužil mši za nepokřtěného, který vědomě, z vlastního
rozhodnutí odmítl Toho, jehož spásná oběť se v eucharistii stává opět
realitou a jenž je v ní (i fyzicky) tajemně přítomen.Tento rouhavý akt
urážky Boží v přímém televizním přenosu a za účasti zednářských
elit z celého světa byl posledním vykřičníkem, který Leverkhün z Prahy
ovšem již nenapsal na poslední řádku notové osnovy své závěrečné
disharmonní (atonální) skladby. Šlo o podpis, kterým stvrdili ti, kteří
jeho „faustovskou smlouvu“ zdědili a převzali, své následnictví…
Zbývá vzpomínka na „královský“ pohřeb v katedrále, k němuž se sjela
světová politická a zednářská elita.

Americká a evropská iluminátská centra, ovládaná hlavními rodinnými
dynastiemi bankéřů, zafinancovala Lenina a vyzbrojila bolševickou revoluci.
Rozvrácená země už nebyla schopna vzdorovat. Po vyvraždění carské rodiny
už byla cesta otevřena dokořán.

(Stalin) myšlenku na komunistickou utopii definitivně opustil. Bez složitých
a falešných ideologických teorií vytvořil namísto toho zvláštní,
nesmírně životaschopný hybrid, který nelze asi definovat přesněji než
jako „státní kapitalismus“ – jenž začal brzy nečekaně tvrdě
soutěžit s „voluntaristickým“ kapitalismem ovládajícím Západ.

Posvátná lidovláda je od samého počátku pragmaticky vymyšlený podvod,
který ovšem v počátcích (kromě efektu novosti) měl alespoň jistou míru
uvěřitelné přesvědčivosti – dokud byl aplikován v suverénních
státech. Proto za něj mnozí důvěřiví občané tak upřímně bojovali a
dokonce obětovali své životy ve válkách (občanských i imperiálních).

Svobodní zednáři se časem dostali do područí iluminátů. Jejich
organizaci ilumináti postupně infiltrovali a ovládli, byli mafií
organizovanou přísně hierarchicky a od členů svých lóží – bez ohledu
na úroveň „zasvěcení“ – vyžadovali totální disciplínu a
mlčenlivost. Šlo o mafii v onom nechvalně známém významu, který pro
zločinecké organizace tohoto typu používáme dnes.

Lenin byl trojským koněm evropských (a z menší části i amerických)
zednářů. Gruzínský diktátor totiž naprosto změnil paradigma – a
udělal mnohem víc, než se mu v učebnicích Západu přičítá (a vyčítá):
byl to on, kdo zmuchlal a zahodil všechny (nepsané) Leninovy smlouvy s
hlavními západními „protektory“ a financiéry domnělé „lidové
revoluce“. Kdo se obrátil zády k zednářům a iluminátům – a nevázán
ničím a nikým vytvořil skutečné „druhé centrum“ v přípravě
světovlády.

Stalin byl fantastická postava. Patrně nejsložitější a současně nejvíce
dezinterpretovaná vůbec… Stalin je na Západě o to více předmětem
nevídané, ubohé a primitivní „osvětimské lži“. Jako každý, kdo
soudruhům v zednářské zástěře vyrazil z rukou zbraně. A zesměšnil je.
A protože je dokázal vraždit ještě rychleji a bezohledněji, než to stihli
oni, přežil dostatečně dlouho na to, aby dramaticky naboural jejich plány…
Aby to všechno mohl provést, musel mít krytá záda na Západě. To mu
poskytli Rothschildové. Po zlikvidování NEPu vytlačil všechny ostatní „žraloky“
– kromě Rothschildů. Zůstali s ním „potichu“ až do konce, ba i po
něm. Věnovali se těžbě zlata a surovin v „rozumném“ měřítku – a
opláceli mu financováním zbrojení a vlivem v zemích, které ovládali, tedy
především v Británii a Francii.

Churchill by nikdy za druhé světové války neposkytl Sovětskému svazu tolik
zbraní a dalšího vojenského materiálu (pokud vůbec), kdyby ho k tomu
nepřiměli Rothschildové, na jejichž financování byl zase závislý on.
Britský premiér si totiž od počátku války hrál s představou, že v
některé její fázi, poté co se podaří odstranit Hitlera a jeho
nejvěrnější, se spolu s Američany spojí s Německem a Heartland ovládnou.
Byli to právě Rothschildové, kteří Stalina včas varovali. A byli to
rovněž oni, kdo ho informovali o Churchillově plánu na dobytí Sovětského
svazu „obrácením spojeneckého vektoru“.

Demokracie je obecně čirá utopie, ve společnosti řízené manipulacemi
mediokracie pak zvlášť. Právě na této iluzi demokracie postavilo svou moc
iluminátsko-zednářské křídlo, jehož hlavním „stanem“ se staly
Spojené státy – které se ostatně k zednářskému „původu“ otevřeně
hlásí (například i na svých bankovkách a státním znaku). Smyslem je, aby
lidé „svobodně“ zvolili své vlastní otroctví.

Počátky iluminátů i zednářů jsou jak známo primárně spojeny s
významnými osobnostmi Vyvoleného národa. Jejich současnost právě tak.

Může se zdát poněkud nepochopitelné, že ač za Hitlerovým vzestupem
odevšad vyčuhovaly peníze (především) od mocných amerických židovských
bankéřů, podporu mu neodmítli, ani když dal najevo, že míní s
evropskými Židy zatočit poměrně brutálně… Rockefellery a spol. osud
jejich trpících evropských bratří zjevně příliš nezajímal.

Slovany a další „méněcenné“ likvidoval Hitler přímo „v terénu“...
A šlo rovněž o statisíce a milióny lidí, převážně Slovanů. Přesto
nikdo nehovoří a nesklání se v pravidelných pietních tryznách nad „slovanským
holokaustem“. Řeč je již po desetiletí výhradně jen o židovském
utrpení. V případě pokleslejších politických kampaní snad ještě o
cikánském, protože je to dobrá příruční střelná zbraň pro
teroristické jednotky multikulturalismu.

Přesně tak zní „nabídka“ politických programů hlavních stran: Máš
chuť volit socialisty, slibujícím rozdat slabším sociálním vrstvám
peníze, které si stát vypůjčí? Musíš s tím také koupit „pokrokovou
vizi multikulturní společnosti“, jež je v programu někde na desátém
místě, stejně jako „povinné kvóty pro ženy“ ve vedoucích pozicích,
adopci dětí homosexuály, „boj proti globálnímu oteplování“ či „hlubší
integraci v Evropské unii“. Hlavním zájmem voliče tohoto typu jsou
samozřejmě peníze, jelikož prostě bude žít lépe, přestože na svou
představu „lépe“ si z jakýchkoli důvodů (třeba i objektivních a
nezaviněných) neumí, nemůže, nebo prostě ani nechce rychle vydělat. Něco
tak „nehmotného“ jako multi-kulti, homo-adopce, ženské kvóty,
oteplovací či integrační žvásty ho vůbec nezajímají. Koupí mrkev,
protože jinak se k pomerančům pro děti nedostane.

Husité znamenali pro náš stát a národ počátek katastrofy. Něco jako
regionální jaderná apokalypsa té doby. Zběsilá „lidová“ revolta
zmanipulovaných a potřeštěných Adamitů (a spol.) proti Římu měla temné
inspirace, které kvůli svým politickým ambicím zasel do skvěle
prosperující země Jan Hus.

Hus byl teologická nula, obratný opisovač a aplikátor Viklefových 33
rouhačských tezí ke svým politickým ambicím. Zakomplexovaný človíček z
malého města, milující především dobré jídlo (což způsobilo jeho
obezitu) a levnou popularitu (což ho přivedlo na hranici).

Nastupující totalita – kvalitativně nesrovnatelná a nesrovnatelně
nebezpečnější než ta, kterou jsme v listopadu 1989 domněle opustili –
má jen jinou tvář. Zatím si „dovnitř“ udržuje tu napohled „lidskou“.
Nemůže však svou pravou podstatu zamaskovat v „mateřském znaménku“
znaku každé bolševické totality – v propagandistickém mediálním
ovládání většinové společnosti. To je důvod, proč mluvíme o
mediokracii – i s vědomím, že ve skutečnosti nevládnou média, ale ti,
kteří je přes jejich oficiální vlastníky z hlubokého pozadí a
příšeří utajených „headquarters“ řídí: Zednářská Internacionála
v epoše po „konci dějin“, v podobě „ekumenické konvergence“
komunismu s kapitalismem.

Politika je konspirace ze své podstaty – a byla vždy. Politická spiknutí
procházejí dějinami člověka od počátku. A protože „čtěme Bibli, tam
to všechno je“, v mnoha příbězích nás o to „informuje“ už biblický
Starý zákon. A konspirace proti mystickému Tělu Božímu, katolické Církvi,
se stala hlavním bodem dlouhodobého plánu Iluminátů – ideových strůjců
revoluce – na ovládnutí světa. Plánu doložitelného důkazy a dokumenty.
Plánu, který Druhým vatikánským koncilem v šedesátých letech minulého
století vstoupil do své finální fáze.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Japonsko potvrzuje svou politiku minimální imigrace kvůli obraně své
kultury a pracovních míst

Japonský ministerský předseda Shinzo Abe řekl minulý týden svému
parlamentu, že nemá „vůbec v úmyslu“ přijmout více migrantů i přes
nátlak od Agentury pro uprchlíky OSN.

Pan Abe během debaty v japonském parlamentu argumentoval, že přijetí
cizích pracovníků by bylo ospravedlnitelné pouze, kdyby jich bylo opravdu
zapotřebí „k trvalému udržení japonské ekonomicky a infrastruktury.“

Tento 63letý ministerský předseda je osvědčeným nacionalistou a
obdivovatelem amerického prezidenta Donalda Trump a prosazuje ekonomickou
politiku „Japonsko v první řadě“, kterou by šlo srovnávat s tou
prosazovanou panem Trumpem.

Ten obdiv vypadá, že je vzájemný, a oba vůdci spolu strávili během
Trumpovy asijské návštěvy tento měsíc značně dlouhou dobu. „Naše
vztahy jsou opravdu mimořádné,“ řekl pan Trump. „Máme rádi jeden
druhého a i naše země se mají vzájemně rády. A nemyslím si, že bychom
měli kdy k Japonsku blíže, než právě teď.“

Japonsko je etnicky homogenní zemí, kde je méně než 2 procenta obyvatel
narozena v zahraničí a jeho imigrační politika je konstruovaná k obraně
japonské kulturní identity stejně jako k zajištění národní bezpečnosti.
Rovněž se zaměřuje na obranu místního pracovního trhu, aby udržela
nezaměstnanost na minimu.

Tokio tvrdilo, že o azyl v Japonsku usilovalo už mnoho lidí, aby si tam
našli práci, jelikož lidé žádající o status uprchlíka mají přístup k
obnovujícím se pracovním povolením.

Podle japonské imigrační politiky se nekvalifikovaným migrujícím
pracujícím vstup zamítá. Japonsko před pěti lety zavedlo pětibodový
imigrační systém za účelem „posílení vstupu vysoce kvalifikovaných
zahraničních profesionálů,“ aby se tak zajistilo, že migranti budou pro
tuto zemi znamenat opravdu pozitivní přínos.

Tento měsíc tlačila na Japonsko Agentura pro uprchlíky Spojených národů (UNHCR),
aby přijímalo více uprchlíků, když vyšlo najevo, že tato země za celé
první pololetí 2017 přijala jen 3 uprchlíky. V roce 2016 přijalo Japonsko
za celý kalendářní rok dohromady 28 uprchlíků z 10 901 žadatelů o azyl.

Vysoký komisař pro uprchlíky OSN Filippo Grandi si na tiskové konferenci v
Tokiu stěžoval, že Japonsko nepřejímá svůj díl vítání migrantů a
uprchlíků.

„Tento program je strašně maličký, asi 20-30 uprchlíků ročně,“ řekl
pan Grandi. „Požádal jsem vládu, aby uvážila, zda by ho šlo rozšířit.“

Tokio přes svou neochotu přijímat více migrantů slíbilo 18,6 milionu $
humanitární pomoci, aby se pomohlo s krizí Rohingů, kterou činitelé OSN
odsoudili jako „klasický případ etnické čistky.“ Japonsko je v
současnosti čtvrtým největším dárcem UNHCR.

Japonsko je podle Indexu globálního míru 2017 hodnoceno jako desátá
nejbezpečnější země světa se stavem míru na „hodně vysoké úrovni“.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Donald Trump: Rusko, Rusko, Rusko. Všechno svádíte na Rusko!

45. prezident USA Donald Trump i navzdory domácím těžkostem slaví. Na
sociální síti Twitter vypálil další salvu.

Ačkoli se ve Spojených státech řeší především údajné ruské pokusy o
ovlivňování amerických voleb a hlavní vyšetřovatel Robert Mueller ani
trochu nezahálí, Trump i přes tento tlak pracuje a slaví úspěchy.
Americká ekonomika roste. Jistě lze spekulovat o tom, do jaké míry za to
může sám Trump, ale může si růst ekonomiky připočítat k dobru.

„Od prvního dne, co jsem nastoupil do úřadu, slyšíte Demokraty, jak svou
volební prohru svádí na Rusko, Rusko a Rusko. Přesto naše ekonomika roste a
možná jsem toho udělal za prvních deset měsíců v úřadě víc než
kterýkoli jiný prezident. Děláme Ameriku znovu úspěšnou,“ konstatoval
Trump na sociální síti Twitter s odkazem na své předvolební heslo „Make
America Great Again“.

Trump doufá, že oběma komorami parlamentu projde daňová reforma navržená
prezidentem Trumpem. Prezident má za to, že už teď se daří snižovat
daňové břímě a nakonec z reformy budou profitovat úplně všichni.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Vymlácená okna, plíseň... A strach v očích, když došlo na Babiše.
Týdeník pátral na Slovensku po ministrově majetku a našel prý něco hodně
ohyzdného

Nový týdeník Faktor S se vydal do hlubin majetkových poměrů ministra
financí Andreje Babiše. A podle všeho to vypadá, že se Babiš o svůj
majetek nestará zdaleka tak, jak by se od tak úspěšného podnikatele čekalo.
Což mimo jiné vyplývá i z výpovědí jeho mnoha sousedů.

Farma Čapí hnízdo je velkým projektem ministra financí, který přitáhl i
pozornost policie. Na Babiše totiž bylo podáno trestní oznámení, podle
kterého se Babiš dopustil při výstavbě farmy dotačního podvodu. A s ním
mu měli pomoci jeho blízcí Martin Herodes, Iveta Husáková a Adriana
Bobeková.

Bobeková je Babišovou dcerou z prvního manželství, Herodes bratrem jeho
nynější partnerky a Husáková zřejmě její dobrou kamarádkou. Herodes s
Husákovou nyní „figurují jako nastrčené osoby i v dalším případu –
v Babišově pseudokaruselu“, ve kterém ministr financí získal pozemky, na
něž dříve neměl nárok.

V roce 2009 totiž došlo k privatizaci státních pozemků, na které Babiš
sám neměl zákonný nárok, a tak je získali právě Herodes s Husákovou. Ti
je však podle Faktor S nabyli neprávem, jelikož nesplňovali zákonem dané
podmínky. To však ničemu nevadilo, jelikož o několik let později, v roce
2012, je již Babiš od nich mohl získat oficiálně.

„A tak v roce 2015 uzavřel Martin Herodes smlouvu s Babišovou společností
Imoba. Pozemky podle ní prodal za více než 23 milionů korun.“ Část
peněz použil na splacení pozemku, zbytek si nechal poslat na účet. Stejně
Babiš postupoval i s Husákovou a peníze pak doputovaly na stejný účet jako
v Herodesově případě. „Rodinný kruh se tak uzavírá. Babiš se dostal k
pozemkům a jeho firma poslala peníze dvěma rodinným blízkým na účet,
jehož skutečný vlastník zůstává zahalen v mlze.“

Faktor S však šel ještě dál a zajímal se o Babišovy nemovitosti v jeho
rodném Slovensku. Těch má ministr financí mnoho, většina z nich však
okázale chátrá.

„Přijíždíme v brzkých ranních hodinách, všude ticho, prázdno. Číslo
popisné nepotřebujeme, je to ten nejzanedbanější a nejohyzdnější dům
široko daleko. Vymlácená okna, vylomené dveře, plesnivé stěny a
neskutečný nepořádek.“ Babiš se však svého domu odmítá vzdát, což
jeho sousedům zřejmě nevadí.

„Víte, mně byl Babiš proto sympatický, neboť v době, kdy celé Slovensko
šílelo po Mečiarovi a Čechy po Klausovi, tak Babiš a já jsme měli stejný
politický názor. A Babiš mi tehdy řekl, že odchází do Čech, protože na
Slovensku se nedá za Mečiara podnikat, jen krást,“ řekla místní paní
Valéria Horná.

Jeden Babišův dům stojí i v Devínské Nové Vsi, taktéž v dezolátním
stavu, má však již novou majitelku. „Při rozhovoru se současnou
majitelkou si nelze nevšimnout strachu v jejích očích. ‚Nic nevím, nikoho
neznám, od koho jsem dům kupovala, si nepamatuju, a ta částka taky
nesouhlasí,‘ tak nějak by se daly shrnout její vyhýbavé odpovědi.“

V Devínské Nové Vsi toho ale ministr má víc. Dokonce „celý komplex domů“.
„Sousedé vůbec netuší, že rozlehlý objekt patří Babišovi.“ Podle
místních se totiž jedná o kanceláře. „Je tu ochranka, střídají se,
tak co by asi hlídali.“

„Babiš v Devínské Nové Vsi podle všeho patří k nepopulárním tématům
zhruba na úrovni incestu a otcovraždy.“ Když před rokem mluvil o své
slovenské minulosti, uváděl, že jej zde mají sousedé rádi. Údajná paní
Emílie o něm prý tvrdila, že je „bezkonfliktní soused“. Jenže nyní
paní Emílie neexistuje a všichni se tváří jakoby nic.

A takových případů, kdy Babiš vlastní chátrající budovu, o které její
sousedi raději nemluví a pokouší se ji ignorovat, seč jim síly stačí, je
více. A s ministrem financí se nikdo nechce dostat do křížku, a tak raději
mlčí a trpí, že jsou jeho opuštěná stavení pouze domovem pro kuny, krysy,
plíseň a občasné bezdomovce.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Vy novinářští supi! Vlasta Ransdorfová už nemůže mlčet: Osudný den
jejího manžela, pokecaná košile, zamlčené důkazy

ROZHOVOR Za necelé dva měsíce po zatčení v curyšské bance europoslanec
Miloslav Ransdorf zemřel. Po deseti měsících od jeho smrti se objevila jeho
fotografie, na které hovoří s novinářem, když přichází do pražského
sídla KSČM vysvětlit své zadržení ve Švýcarsku, jako vítězná v
kategorii Lidé, o kterých se mluví v soutěži Czech Press Photo. „Je to
fotografie člověka, kterého novinářští supi trhali na kusy po celých
dvacet šest let jeho politické kariéry,“ říká paní Vlasta Ransdorfová,
vdova po zesnulém europoslanci. Jeho blízcí, přátelé už mají po všem,
co se stalo, jen tato slova: „Je to sprosté svinstvo na objednávku.“
Vyšetřování smrti europoslance není ukončeno, odpovědi na řadu otázek
chybí.

V letošním ročníku Czech Press Photo byla v kategorii Lidé, o kterých se
mluví, vybrána fotografie, na níž europoslanec Miloslav Ransdorf přichází
do pražského sídla KSČM vysvětlit své zadržení ve Švýcarsku. Je
evidentní na první pohled, že se pan Miloslav Ransdorf v době pořízení
fota necítil dobře. Jak si vysvětlit, že tento snímek byl do soutěže
zařazen a porota ho vyhodnotila jako nejlepší v kategorii?

Jak si to vysvětlit? No, jak fotografové, tak členové poroty jsou na něčí
výplatní pásce a kopou za něčí tým, že. Chci je z tohoto místa
upozornit, že snímek mého zbědovaného, zničeného manžela dali do
špatné kategorie. Nepatří do kategorie Lidé, o kterých se mluví, ale do
kategorie Lidé, o kterých lžeme, popřípadě do kategorie Události, do
kterých nešťouráme.

Porotce Ed Kashi se vyjádřil: „Fotografii, na kterou nemůžu zapomenout, je
fotografie českého politika Miroslava (sic) Ransdorfa, který vypadá jako
bezdomovec s tváří klauna. Je to moment ztělesňující člověka, který
byl zostuzen. Je to tvář člověka, jehož život skončil.“

Ráda bych autorovi fotky i porotě připomněla, čím můj manžel právě
prošel a na co by nejen oni rádi zapomněli: Míla šel do švýcarské banky
s plnou mocí, která ho opravňovala k navázání kontaktu (ne k výběru
peněz). Místo jednání s bankovním úředníkem byl zatčen, strávil ve
vazbě tři dny a dvě noci, nebyly mu poskytnuty všechny potřebné léky,
ačkoli je měl ve svém vozidle (!), byl mu odepřen jakýkoli telefonní
kontakt, dokonce i s rodinou. Po propuštění, kdy byl ve špatném fyzickém
stavu a silně rozrušen, musel odřídit mnohahodinovou cestu do Prahy. A
věděl, do čeho jede a co ho čeká – že je na něj nachystán
bezprecedentní mediální lynč a snůška nehorázných lží, které nebude
moct vyvrátit, protože mimo jiné nemá coby dlouholetá politická persona
non grata přístup do masmédií. Takže, pane Kashi, vlastně máte pravdu, je
to fotografie člověka, který byl zostuzen. Není to ale fotka člověka,
který SE ZOSTUDIL. To je totiž zásadní rozdíl. Je to fotografie člověka,
kterého novinářští supi trhali na kusy po celých dvacet šest let jeho
politické kariéry. Fotografie člověka, který je vyčerpáním úplně mimo,
člověka nemocného, vyždímaného do poslední kapky energie, na konci
fyzických i psychických sil, ale stále se nevzdávajícího, stále ještě
vzdorujícího. Protože kdyby se manžel vzdal, tak by před tu zběsilou
novinářskou sběř vůbec nepředstoupil.

Už nebudu mít příležitost, a tak chci ještě vysvětlit tolik propíranou
manželovu špinavou košili. Anonymní diskutéři na internetu o mně psali
jako o cuchtě, která nedohlédne ani na manželovo čisté oblečení. Nemohla
jsem na to dohlédnout, protože jen co se manžel dostal po propuštění k
mobilu, velmi důrazně naléhal, abychom se dcera a já okamžitě sbalily a
odjely z domu kvůli tomu, že se presstituti chystají i na nás. Na jednu
stranu jsme udělaly dobře, protože na obtěžování jim zbyli jen sousedi v
ulici. Na druhou stranu si vyčítám, že jsem nezůstala, protože kdybych
viděla, v jakém stavu se manžel vrátil, okamžitě bych ho dotáhla i přes
jeho případný nesouhlas do nemocnice na vyšetření. Ta tolik vysmívaná
zašpiněná košile naprosto přesně ilustruje, v jak hrozném stavu Míla byl,
když jel do jámy lvové na ÚV.

Jak reagovali na tuto skutečnost vaši blízcí nebo známí?

Mílovi i mí přátelé a známí se vyjádřili stručně a unisono: je to
sprosté svinstvo na objednávku.

Vy jste se dopisem obrátila na poslance, ve kterém píšete v souvislosti s
vaším manželem: „Okolnosti, které vedly k jeho úmrtí, byly podezřelé a
stále je vyšetřuje kriminální policie ČR.“ Máte nějaké další
informace, nebo stále není šetření ukončeno? A na koho konkrétně jste se
tímto dopisem obrátila?

Kriminální policie je aktivní a vyšetřování stále probíhá. Ale na mé
otázky, které směřují do diplomatických řad a které se týkají jejich
nepochopitelné pasivity během manželova zatčení, jsem nedostala ani jednu
odpověď. A to 22. listopadu uplynulo už deset měsíců od manželova úmrtí.
Dopis, na který se ptáte, jsem poslala na e-mailovou adresu předsedy
parlamentu Hamáčka s žádostí, aby jej rozeslal všem poslancům. Snad se
tak stalo.

VIDEO: Smuteční projevy Vlasty a Anety Ransdorfových při rozloučení s
Miloslavem Ransdorfem

Zmiňovala jste to v první odpovědi a také z dopisu, který jste zaslala
poslancům, vyplývá, že jste přesvědčena o tom, že na fatálním
podlomení zdraví pana Miloslava Ransdorfa se podepsalo to, že mu ve vazbě
byly odepřeny léky. Bylo tohle nějak řešeno nebo dostala jste v této
souvislosti nějaké vysvětlení od kohokoli?

Neexistuje diabetik a hypertonik, kterému by neuškodila několikadenní vysoce
stresová situace, vyhrocená vynecháním některých léků. Víte, já
pořád čekám na předložení triviálního důkazu: na porovnání léků,
které měl manžel předepsané a které pravidelně užíval, s léky, které
dostal ve švýcarské vazbě. To je podle mého názoru klíčový bod, který
objasní, jestli bylo s léky vše v pořádku, jak tvrdí švýcarská policie,
nebo nebylo, jak tvrdil Míla. Proč k tomuto jednoduchému srovnání dvou
výpisů dosud nedošlo, si nedovedu vysvětlit.

Vy jste požádala o pomoc při získání informací o průběhu šetření už
dříve předsedu vlády Bohuslava Sobotku, předsedu Poslanecké sněmovny Jana
Hamáčka, ministra vnitra Milana Chovance a ministra zahraničí Lubomíra
Zaorálka. Odpověděl vám někdo z nich?

Odpověděli mi tehdy všichni zmínění pánové. První tři ve smyslu, že
nemají kompetence, z ministerstva zahraničí jsem dostala příslib do
budoucna, že se pokusí navázat kontakt se Švýcarskem. Podle mého je míč
jednoznačně na švýcarské straně. Stačí, aby Švýcaři vysvětlili, na
základě čeho banka odmítla s manželem jednat. Proč banka zavolala policii.
Z jakého důvodu byl tři dny zadržen ve vazbě. Jaké léky ve vazbě dostal.
Dále aby ukázali, v čem byla plná moc, kterou manžel měl, falšovaná. A
aby zveřejnili bankovní kamerové záznamy, které potvrdí/vyvrátí
manželovo údajné agresivní jednání.

Po všem, co se stalo, jsme si v květnu mohli přečíst v médiích: „Švýcarská
prokuratura zrušila trestní řízení v případu bývalého českého
europoslance Miloslava Ransdorfa a tří Slováků, kteří byli loni v prosinci
zadrženi v curyšské bance kvůli podezření z finančního podvodu.“ Co k
tomu s odstupem času říci?

Míla až do své předčasné smrti stále opakoval, že se ničeho
nezákonného ani nemorálního nedopustil, a byl přesvědčen, že obvinění
bude v tichosti staženo. Opět měl pravdu. Já k tomu dodám, že manžela
barnumským způsobem dehonestovala a ostouzela – čest výjimkám –
prakticky všechna česká média. Bohužel sdělovací prostředky, které
informovaly o zrušení trestního řízení (a všechny velmi, velmi decentně),
spočítáte na prstech jedné ruky.

Archivovaný profil Miloslava Ransdorfa na PL:

Choices:
- ne
- ano


Question:
Novorozené Rusko. Dokumentární film

V současném Rusku život většinou začíná ve státní porodnici. Na
těchto lékařích je, aby pomohli na svět novým děťátkům.

V tomto dokumentárním filmu se ocitnete v porodním sále, kde potkáte
nastávající matky, nervózní otce a také muže a ženy, jejichž úkolem je
provést porod a čelit veškerým výzvám, které mohou stát v cestě.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Premiér pokračuje v bilancování vlády setkáním s šéfem kultury

Premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) dnes pokračuje ve svých bilančních
schůzkách se členy kabinetu setkáním s ministrem kultury Danielem Hermanem
(KDU-ČSL). O práci jednotlivých ministrů se podrobně zajímá od minulého
týdne, kdy oznámil výměnu některých z nich. Odůvodnil to potřebou
větší dynamiky vlády v posledním roce její činnosti. Vyzýval koaliční
partnery, že by mohli změny zvážit také. Předseda ANO Andrej Babiš i
šéf lidovců Pavel Bělobrádek to však opakovaně odmítli. Po Hermanově
odvolání volal prezident Miloš Zeman v souvislosti s kauzou kolem setkání s
dalajlamou.

Jako Hermanovu prioritu zmínil Sobotka při jeho nástupu do funkce dokončení
rekonstrukce Národního muzea. Nákladná oprava historické budovy ale podle
dnešních plánů skončí až za dva roky. Zahájení prací zdržovalo
dlouhé posuzování výběrového řízení u antimonopolního úřadu.

Herman jako jednu ze svých priorit tehdy počátkem roku 2014 zmínil snahu
přibližovat rozpočet resortu jednomu procentu ze státního rozpočtu.
Závazek je zakotven v koaliční dohodě i v programovém prohlášení vlády,
české vlády si ho dávají už od 90. let. Bez výdajů na církve mu
ministerstvo bylo nejblíže v roce 1999 (0,77 procenta) a pak až v roce 2008 (0,73
procenta). Během Hermanova vedení úřadu rostou výdaje MK i tento podíl,
příští rok by při výši výdajů 12,6 miliardy měl činit 0,96 procenta
státního rozpočtu - ovšem včetně výdajů na církve.

K úspěchu ministerstva v posledních třech letech lze přičíst přijetí
dlouho očekávaného památkového zákona, zatím ale nebyl předložen
taktéž dlouho očekávaný zákon o veřejnoprávní instituci v kultuře.
Ministr ke svým úspěchům řadí snížení daně z přidané hodnoty na
knihy.

Sobotka se rozhodl nahradit ministra zdravotnictví Svatopluka Němečka a
ministra pro lidská práva Jiřího Dienstbiera (oba ČSSD). Místo nich do
kabinetu nastupují ředitel Fakultní nemocnice Motol Miloslav Ludvík, a
poslanec Jan Chvojka.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Pozor, Babišova léčka! Libor Rouček varuje ČSSD

EVROPAN LIBOR ROUČEK Jestli padne ČSSD do Babišovy léčky, zkazí si tím
jméno a bude za „užitečného idiota“! Bývalý místopředseda
Evropského parlamentu Libor Rouček varuje. Přesto s rozhodnutím, jak
hlasovat ve vnitrostranickém referendu, počká na konečný výsledek
vyjednávání s hnutím ANO. Rouček ovšem hovoří o bezprecedentních
čistkách a svolání Bezpečnostní rady státu pokládá za nepřípustné.

Z minulého rozhovoru vyplývalo, že jste docela spokojený s tím, že bude
nové vedení ČSSD vyjednávat o vládě. Přistupuje Jan Hamáček s Jiřím
Zimolou k jednání správně, nebo jim něco chybí? Samozřejmě jednání
sleduji. Máme Babišovu vládní krizi, dlouhé měsíce vládu bez důvěry a
hrozí, že tady další měsíce nebo roky může zůstat taková vláda. Proto
se v první části sjezdu v Hradci Králové ČSSD rozhodla, že bude situaci
řešit a vstoupí do rozhovorů s ANO. Usnesení sjezdu má ale jasné
mantinely: zákaz jakékoli spolupráce, která by se opírala o SPD, a že je
vážným problémem vstup do vlády s trestně stíhanou osobou. Uvidíme, jak
budou jednání probíhat. V souvislosti se snahou o odvolání místopředsedy
Poslanecké sněmovny Tomia Okamury, když ke hlasování ve Sněmovně ani
nedošlo, jste na Facebooku zmínil: „Babiš se bude i do budoucna opírat o
Okamurovu podporu. Pro ČSSD z toho plyne závěr, že nechce-li při vzniku a
legitimizaci druhé Babišovy vlády (na jejíž chod by po jejím schválení
neměla sebemenší vliv) sehrát roli užitečného idiota a definitivně se
zdiskreditovat, měla by zůstat v opozici a věnovat se v první řadě obnově
strany.“ Takže jste už rozhodnut, jak hlasovat v připravovaném
vnitrostranickém referendu o tom, zda by měla jít ČSSD do vlády s
obviněným premiérem? Jak jsem už řekl, uvidíme, jaký bude výsledek
vyjednávání. Jsme v situaci, kdy jeden člen vlády, ministr spravedlnosti,
označí Okamurovo hnutí za fašistické, a přitom předseda hnutí ANO je
ochoten s tímto, jak říká ministr „fašistickým“ hnutím spolupracovat
a držet je. Tohle je věc, kterou si musí v prvé řadě vyřešit hnutí ANO.
Jak víme, Andrej Babiš má obrovské problémy v zahraničí, protože je
staven na vedlejší kolej, jak on, tak s ním i celá Česká republika. Andrej
Babiš se to mermomocí snaží změnit a myslí si, že toho může dosáhnout
jedině pomocí ČSSD, která, jak víme, je etablovaná na evropské politické
scéně. Proto se snaží ČSSD přimět k tomu, aby dala souhlas se vznikem
jeho vlády. Ale pro ČSSD z toho plyne léčka, že pokud dá souhlas, pak už
Babišovu vládu nikdo neodvolá a budeme ji tady mít čtyři roky. Babiš se
bude moct spoléhat na podporu, jak říká ministr spravedlnosti, „fašistického“
hnutí Okamury a komunistů. ČSSD má zatím stále dobré jméno v očích jak
české veřejnosti, tak i svých partnerů na západě, ale pokud by toto
udělala, tak si jméno zkazí, a jak jsem psal, byla by za užitečného idiota.
Toto si musí ČSSD ze všech pozic zvážit. Ale nejprve počkejme, co
vyjednávání přinesou, a pak se bude celá strana rozhodovat a já také. Já
říkám od začátku, pokud by měla být ve vládě trestně stíhaná osoba a
pokud bude ANO hlasovat s SPD a komunisty, je pro mě taková účast
nepřijatelná a hlasoval bych proti. Andrej Babiš se opřel do novinářů
kvůli tomu, že prý spojují dění kolem GIBS s Čapím hnízdem. Pokud jde o
současného šéfa inspekce Michala Murína, má Babiš velké pochybnosti o
jeho profesionální a morální integritě. Svolá Bezpečnostní radu státu.
Je to namístě? A o čem to svědčí? Andrej Babiš a jeho vláda, i když
pracuje bez důvěry, začala bezprecedentní čistky ve státní správě, ať
to jsou ministerstva, nebo dozorčí rady státních, polostátních podniků,
nemocnic atd. Andrej Babiš se snaží o čistku ve vedení GIBSu. Když mu
nevyšlo to, že se snažil přinutit šéfa GIBSu k odchodu mezi čtyřma
očima, nyní, když z toho začíná být aféra, do celé záležitosti
zatahuje Bezpečnostní radu státu. To je naprosto nepřípustné a zneužití
institutu Bezpečnostní rady státu. Já jsem se jako mluvčí vlády
účastnil zasedání Bezpečnostní rady státu čtyři roky. Nikdy tam nebyl
takový případ. Andrej Babiš si něco začne, neví si s tím rady, protože
neočekával, že se mu někdo postaví, a nyní se snaží ke svým cílům
zneužít Bezpečnostní radu státu. Andrej Babiš i celá jeho rodina jsou
vyšetřováni policií a samozřejmě se naskýtá podezření, že tím, že
chce odstranit šéfa tohoto kontrolního orgánu policie, se bude snažit
ovlivnit i své vyšetřování. Podezření tu je a Andrej Babiš na své
chování ještě více upozornil. Bezpečnostní rada státu by se opravdu
měla zabývat bezpečnostním ohrožením republiky, a ne řešit premiéra,
navíc v demisi.

Ještě další aktuální věc tohoto týdne… O tom, že byl zadržen poradce
prezidenta Miloše Zemana Jie Ťien-ming, hlavní postava skupiny CEFC, píše
web neovlivni.cz. Informace získal z čínských médiích. Co vy na to?

Zpráva o vyšetřování není nová, objevilo se to v zahraničním tisku.
Když jsem byl v Hongkongu, psaly o tom na první druhé stránce noviny jako
South China Morning Post a to bylo před třemi nebo čtyřmi měsíci. Mě
překvapuje, že když ve světě je tato zpráva známá už dlouho, prezident
republiky neudělal opatření, aby například svého čínského poradce do
doby vyšetření věci suspendoval. Neudělal to. Opět se vystaví
oprávněné kritice novinářů a veřejnosti, že si nedává pozor na to,
jaké lidi kolem sebe má, že jsou to podezřelí lidé s nevysvětlenými
zdroji peněz. Prezident demokratické republiky, která se představuje jako
pokračovatelka republiky T. G. Masaryka, by v takovém mravním a morálním
bahně neměl uvíznout.

Proč se k nám podle vás tyto informace nedostávají dřív?

Ukazuje to na neprofesionalitu celé naší země, jak státních orgánů, tak
novinářů, politologů a podobně. Neustále se zabýváme svou vlastní
špínou v našem malém rybníčku. Vůbec se nedíváme na to, co se děje
venku, a když se něco stane, neviníme sebe, ale široké daleké okolí.
Výsledek je, že se neustále více a více izolujeme, jsme více a více
frustrovaní, více a více si vzájemně nadáváme místo toho, abychom měli
jasná, poctivá, slušná pravidla a odváděli profesionální práci. Zase na
to doplatí prezident, celá naše republika a celá naše politická kultura.

Prezident Miloš Zeman kritizoval také novináře, konkrétně Českou televizi.
Vysvětlil, že jedna z cest k řešení spočívá ve dvojím zamítnutí
zprávy o hospodaření, což by následně vedlo k personálním změnám.
Litoval, že on jako prezident takové změny nemůže ovlivnit a rozhodnutí je
na poslancích. Pokud by totiž dvakrát neschválili výroční zprávu o
hospodaření České televize, mohou odvolat Radu České televize a následně
zvolit novou. Rada ČT pak odvolává a volí generálního ředitele. Do debaty
o kvalitě vysílání se Zeman pustil i v souvislosti se způsobem
informování komentátorů České televize o zlaté jízdě Ester Ledecké v
super-G. „Odmítá dávat rozhovory, o to je mi sympatičtější,“
zkonstatoval Zeman. Je přijatelné, že se takto prezident k veřejnoprávnímu
médiu vyjadřuje? Pro mě je naprosto nepředstavitelné, aby se v demokracii
prezident takovým způsobem vyjadřoval k veřejnoprávním médiím. To, že
toto dělá majitel soukromé televize Barrandov, který jasně naznačuje, že
by chtěl veřejnoprávní televizi zničit, zřejmě, aby měl menší
konkurenci, z toho větší sledovanost, inzerci a peníze, to je věc jedna, a
ani to by se v demokracii dít nemělo. Ale aby se takto vyjadřoval prezident?
Navíc jako jedinou konkrétní výtku zmíní komentář ke sjezdu Ester
Ledecké. To je na pováženou. V demokracii by měl prezident hájit instituce
demokratického právního státu. Mezi tyto instituce patří i
veřejnoprávní média. Tak je tomu všude ve vyspělé demokratické Evropě.
Státní média měli buď komunisté, nebo nacisté. V demokracii jsou média
nezávislá, veřejnoprávní. Samozřejmě, pokud by tato média vysílala
neobjektivně a nevyváženě, ať se to řeší, od toho máme Rady.

Vysílání samozřejmě sleduji. Vysílání televize je naprosto vyvážené.
Dostane prostor každý, od komunistů přes strany levého středu, pravého
středu až po Tomia Okamuru. Samozřejmě Rada si dělá analýzy a z nich
nevyplývá, že by televize byla neobjektivní, nevyvážená nebo někomu
stranila. Není sebemenší důvod útočit na jeden z pilířů demokratické
společnosti. Ukázalo se i při prezidentských diskusích, že jediná
kvalitní poctivá diskuse byla ve veřejnoprávní televizi.

Ať se podíváme na výběr hostů například v Otázkách Václava Moravce,
nebo přistup k prezidentovi, opravdu si nemyslíte, že si za kritiku mohou
sami?

Když se podívám na výběr hostů, vyvážený je. Když se podíváme na
Události, komentáře, je výběr naprosto vyvážený. Nebo když jsou
pravidelné rozhovory v půl sedmé. Analýzy naopak dokazují, že výběr
hostů není vyvážený například v televizi Barrandov, to ale není
veřejnoprávní médium.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Na inzerátech proti Drahošovi nebylo nic špatného, trvá na svém Mynář

Moderátorka Marie Bastlová v úterních Dvaceti minutách Radiožurnálu
Českého rozhlasu přivítala důležitého muže Hradu. Hovořila s
kancléřem prezidenta Zemana Vratislavem Mynářem. Nechala si popsat, jak se
pravděpodobně bude chovat prezident ve svém druhém volebním období. Zbaví
se např. samotného Mynáře, jak to prezidentovi radil premiér v demisi
Andrej Babiš před druhým kolem prezidentských voleb?

„Já si jsem téměř jist, že pan prezident je konzistentní... Takže
nepředpokládám, že by občané České republiky, ale i podnikatelé a
kdokoliv jiný mohli předpokládat, že bude nějak horší. Já věřím, že
to bude pořád stejně dobrý prezident Zeman,“ pravil hned na úvod Mynář.

Hradní kancléř počítá s tím, že si brzy s prezidentem sedne a
naplánují spolu další cesty po krajích České republiky. Tyto cesty
doznají drobných změn, ale český prezident bude dál jezdit za občany.

Posléze prozradil, že pozvání do Bílého domu, do sídla amerických
prezidentů, v tuto chvíli není na stole, zatímco pozvání 45. prezidenta
USA Donalda Trumpa do Prahy stále platí.

Poté změnil téma a posteskl si, že za pět let v úřadu kancléře slyšel
Mynář mnoho útoků na svou osobu, ale on si na to zvykl. Mnohem
důležitější pro něj je, jak jeho práci hodnotí Miloš Zeman. A od pana
prezidenta ví, že se svým kancléřem počítá dál. Totéž prý platí
také o důležitém poradci Martinu Nejedlém. Mynář prozradil, že i s
Nejedlým Zeman počítá dál.

Poradcem prezidenta zůstává také šéf čínské CEFC Jie Ťien-ming,
protože čínská velvyslankyně nepotvrdila Hradu informaci, že je Jie
Ťien-ming vyšetřován. Mynář se ho prý rád zeptá, zda je prošetřován
policií, bude-li k tomu mít příležitost. Jie Ťien-ming byl pozván na
čtvrteční inauguraci Miloše Zemana, jen zatím není jisté, zda dorazí.

Pár slov přidal také k předvolební kampani Miloše Zemana, kterou do
značné míry organizoval Spolek přátel Miloše Zemana. Mynář zdůraznil,
že spolek přísně dodržuje české zákony. A ačkoli to dělat nemusel, den
před volbami zveřejnil seznam lidí, kteří spolku poslali peníze. „Nebudu
mluvit o tom, jakou štvavou kampaní si museli projít všichni ti, kteří do
spolku přispívali,“ konstatoval Mynář. Na vlnách Českého rozhlasu
přislíbil, že předá veřejnoprávnímu médiu seznam sponzorů, kteří
spolek podpořili. Pokud s tím tedy tito dárci budou souhlasit.

Na rozhlasových vlnách však odmítl, že by jako předseda Spolku přátel
Miloše Zemana udržoval trvalejší kontakty s lobbistou Tomášem Hrdličkou.

Nakonec se vyjádřil k inzerátu „Stop migrantům a Drahošovi“. Na tomto
inzerátu nevidí Mynář nic špatného, protože Drahoš veřejně říkal,
že přijetí 2 600 mulimských migrantů Českou republiku nepoškodí. „My
jsme to akorát dali na papír, co je na tom špatného,“ kroutil hlavou
Mynář.

Než se definitivně rozloučil, divákům ještě prozradil, že nikdy neřekl,
že snad v úřadu kancléře skončí, až bude definitivně rozhodnuto o tom,
zda získá bezpečnostní prověrku, protože tuto prověrku k výkonu své
práce nepotřebuje.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Ruské MZV pohrozilo, že všechna britská média v Rusku přijdou o licenci

Ani jeden britský sdělovací prostředek nebude pracovat v Rusku, pokud
Londýn zavře televizi RT, prohlásila mluvčí ruského ministerstva
zahraničí Maria Zacharovová.

Několik poslanců vyzvalo britskou vládu, aby přijala omezující opatření
vůči televizi RT, které mohou zahrnovat i zrušení její licence na
vysílání v Británii

Mayová nedala jasnou odpověď a pouze řekla, že opatření vůči Rusku bude
s poslanci projednávat ve středu.

Televize RT reagovala na výzvu britských poslanců a uvedla, že omezení
jejího působení v Británii bude vést k ještě větší polarizaci ve
společnosti. Šéfredaktorka RT Margarita Simoňanová se domnívá, že pokud
RT v Británii přijde o licenci, tak Rusko bude reagovat recipročně.

Choices:
- ne
- ano


Question:
TOP 5 verzí, proč Rusko stáhlo vojska ze Sýrie

Hned poté, co prezident Ruska Vladimir Putin dal příkaz k odsunu ruského
kontingentu ze Sýrie, začala zahraniční média vytvářet dohady o tom, co
posloužilo jako příčina pro takové rozhodnutí. Americké vydání The
National Interest sestavilo pět základních verzí západních médií.
Nejpopulárnější je ta, která říká, že mise, kterou si Rusko v Sýrii
stanovilo, byla vyplněna.

„Nejjednodušší objasnění, které se opírá o hodnocení expertů, je
takové, že rozmístění ruských vojsk, které započalo v září, bylo ze
začátku myšleno jako krátkodobá operace," píše vydání.

Útočný letoun Su-24M © SPUTNIK/ IGOR ZAREMBO Ze Sýrie začali stahovat
bombardéry Su-24M. VIDEO Kromě toho autor říká, že se změnila politická
dynamika syrského procesu. Konkrétně se jedná o to, že už prakticky nikdo
nehovoří o tom, že odstoupení prezidenta Asada je hlavním požadavkem pro
mírové řešení situace na Blízkém východě.

Za tím následuje verze, že Moskva se snaží odejít z vojenské operace na
vrcholu jejího úspěchu.

„Vstup Ruska do syrského konfliktu prudce změnil image Kremlu nejen na
Blízkém východě, ale i na celém světě. Ruští vojáci ukázali, že jsou
schopni vyhlašovat a vykonávat vojenské operace za svými hranicemi, a že
Moskva je schopna změnit situaci v Sýrii nehledě na to, co chce Washington,
Brusel, Rijád nebo Ankara," zdůrazňuje The National Interest.

Jako další příčinu pro odsun hlavního vojenského kontingentu vidí na
Západě to, že Rusko se snaží vyhnout se „afghánské pasti". „Když
Rusko začalo rozmísťovat svoje síly v Sýrii, začala část sponzorů
syrské opozice hledat způsob, jak přeměnit Sýrii v „druhý Afghánistán"
pro Rusko," říká článek.

Vydání říká, že tento scénář nebyl realizován a situace v Sýrii se
stabilizovala, nehledě na skepticizmus západních zemí. V odsunu ruských
vojsk ze Sýrie někteří analytikové rovněž vidí přání Moskvy
nevstupovat do konfliktu se Saudskou Arábií. Z pohledu autora článku Moskva
demonstrovala, že zůstává otevřenou pro vyřešení situace v Sýrii cestou
vyjednávání, v nichž se bude brát ohled na zájmy všech stran, včetně
Rijádu.

O stažení vojsk ze Sýrie rozhodl Putin, nebyl to výsledek jednání Pětici
hypotetických příčin uzavírá snaha Ruska demonstrovat, že podpora
nemůže trvat věčně. Navíc, jak říká vydání, je Bašár Asad po
úspěších armády méně naladěný na účast ve vyjednáváních, a tak mu
Moskva připomněla, že sleduje cíl mírového řešení konfliktu v Sýrii.

Ruská operace v Sýrii začala na konci září roku 2015 a trvala pět
měsíců. Plnění bojových úkolů bylo zadáno ruským Vzdušným a
kosmickým silám. Po dobu kampaně podniklo ruské letectvo více než devět
tisíc bojových startů. Zničeny byly objekty infrastruktury organizace
Islámský stát (v Rusku zakázána — red.), a také objekty těžby,
zpracování a transportu ropy. 14. března večer Vladimir Putin vydal příkaz
zahájit stahování ruské skupiny ze Sýrie, protože úkol, který mělo
Ministerstvo obrany Ruska, byl splněn.

Zdroj: cz.sputniknews.com

Choices:
- ne
- ano


Question:
Lavrov promluvil o „fejkové diplomacii“ americké stálé zástupkyně při
OSN

Ministr zahraničí Sergej Lavrov okomentoval oznámení stálé zástupkyně
USA při OSN Nikki Haleyové o tom, že ruští diplomaté nechtěli projednat
rezoluci o mandátu mise OPCW-OSN v Sýrii.

„Ani jeden problém, který jsme ve skutečnosti odhalili, nechtěli řešit.
Ale to, co paní Haleyová poměrně nervně oznámila, že jakoby ruská mise
odmítala mnohé dny její návrh setkat se a popovídat si na toto téma,
projednat tyto dva návrhy rezoluce, je lží," řekl Lavrov.

Také za lež označil slova Haleyové o marných pokusech dovolat se stálému
zástupci Vasiliji Nebenzjovi v posledních dnech.

Ruský návrh rezoluce o mandátu mise OPCW pro vyšetřování chemických
útoků v Sýrii také nebyl schválen Radou bezpečností OSN, protože
nedostal potřebný počet hlasů. Pro tento dokument hlasovali dva stálí
členové RB OSN — Rusko a Čína, a také Kazachstán a Bolívie. Proti
hlasovaly USA, Velká Británie, Francie, Švédsko, Ukrajina, Itálie a Uruguay.
Další čtyři členské země RB, tedy Etiopie, Japonsko, Egypt a Senegal, se
hlasování zdržely.

Choices:
- ne
- ano


Question:
Výsměch studentům a Petru Pithartovi a jiná, hodně smutná vzpomínka na
rok 1989. Lidé u TV nemlčí, píší...

Ohlasy na dnešní dění a připomínky 17. listopadu 1989 plní facebook. Mimo
jiné se vyjádřili i politolog Tomáš Haas či bývalý radní pro
rozhlasové a televizní vysílání Petr Štěpánek.

„Celou dobu od 17. listopadu až do Vánoc jsem proseděl a proležel u
televize v Kanadském Torontu a byl jsem úplně bez sebe údivem a radostí.
Věděl jsem, že systém, který byl nazýván socialismem, musí jednou
skončit, protože není schopen splnit své vlastní deklarace a mění je v
pravý opak. Slova jako ‚svoboda‘ a ‚demokracie' v něm, jako u Orwella,
nabyla nového významu, přesně opačného, než znamenala kdysi. Ekonomika
pracovala z posledních sil, systém neměl budoucnost,“ zmínil úvodem
svých vzpomínek Haas. Dodal, že čekal konec, ale ono to přišlo skoro jako
blesk.

„Měl jsem radost, když Peter Jennings a další moderátoři největších
amerických televizních sítí přenesli své štáby do Prahy a vysílali
hlavní večerní zprávy z balkonu hotelu Jalta a když i vnitroamerické
zprávy dne měly v pozadí sochu sv. Václava a živé Václavské náměstí.
A přiznám se, že jsem mnoho věcí, které tehdy zněly z Prahy, ‚nepřečetl‘
zcela správně. Heslo ‚Nejsme jako oni‘ jsem nepochopil vůbec,“ řekl.
Myslel si, že to znamená, že Češi a Slováci nebudou živelně věšet
komunisty na lucerny a že viníci toho zla, které národ zažíval čtyřicet
let, budou poctivě, spravedlivě a podle zákonů souzeni a odsouzeni. „Že
budou souzeni viníci zločinů, kterých se dopustili na národu a na jeho
občanech a k těm, kdo se osobně neprovinili, bude národ velkorysý. Že se
budeme společně snažit zahojit rány, které národ rozdělovaly,“ zmínil.
Dopadlo to podle něj jinak. Ze skutečných zločinců nebyl odsouzen podle
něj nikdo, třetině národa je pak vyčítáno, že byli ve straně, nebo že
pracovali pro nějakou instituci, kterou si spojujeme s minulým režimem. „To,
co dělali posledních téměř třicet let, neplatí. Jsou to prostě
komunisté a hotovo. Žádný trest viníkům a trochu věčné špíny na
všechny. Promiňte, na všechny ne. Někomu bude členství ve straně
nadosmrti vyčítáno, nebo členství jeho nebo jejího partnera, nebo rodiče.
U někoho to kupodivu nikomu nevadí. A premiérem si zvolíme někoho z StB,“
uzavřel se slovy, že jsme trochu schizofrenní národ. Bývalá mluvčí
Vrchního státního zastupitelství Irena Válová se rozepsala, velmi kriticky,
po zhlédnutí projevů z Albertova. „Přátelé, mám takový dotaz:
Vystoupí v dnešním defilé trapnosti v Praze také někdo jiný než
komunista, příslušník StB, bývalý komunista a současný akademický
kariérista nebo student právě prolézající řití establishmentu, to
znamená těm výše jmenovaným? Nevíte, jaký je další program? Jsem
poněkud zmatena, začala jsem si totiž poslouchajíce ty proslovy připadat
jako 17. listopadu 1989,“ rýpla. Na Albertově vystoupili rektor Univerzity
Karlovy Tomáš Zima, rektor Masarykovy univerzity Brno Mikuláš Bek či
expremiér Petr Pithart. „Poslouchám tu ‚petici‘ z Albertova. Já se
řežu. Já vidím sjezd SSM, či shromáždění studentů k výročí VŘSR...“
rýpl si rovněž do shromáždění na Albertově Petr Suchánek. Servítky
vůči dalšímu vystupujícímu, studentu Lukáši Kostínkovi z Právnické
fakulty UK, si nebral ani spisovatel Bruno Solařík. „Na Albertově dnes
nějaký studentský euroúředník jménem Lukáš Kostínek se sebevědomým
výrazem elitního předpapaláše přečetl z papíru projev, za který by se
nemusel stydět kterýkoli místopředseda okresní organizace SSM před rokem
1989, a tu hanebnou snůšku výchovných floskulí à la ‚Vzdělávejme se!‘
a ‚Neseďme doma‘ zakončil supernarcistním výrokem: ‚Já sám se tím
snažím řídit. A co vy?‘ Pokud jde o mě – známého odpůrce násilí
–, kopl bych ho do koulí a šel bych si po své práci. A co vy?“ otázal
se. Bývalý radní pro rozhlasové a televizní vysílání Petr Štěpánek
připomněl na svém facebookovém profilu dva texty o Petru Pithartovi, které
proti němu napsal v roce 2000. „Křesťanskou církev vystavěl svatý Pavel
poté, co se udála jeho přeměna z krvavého křesťanobijce Šavla v
zapáleného šiřitele nové víry Pavla. I z Písma se tak dozvídáme, že
člověk má právo během života změnit své názory. Jenže by se to asi
nemělo dít příliš často. I svatý Pavel prodělal přeměnu pouze jednu.
Když se tak rozhlížím po některých našich politických borcích, musím
konstatovat, že svatého Pavla strčí hravě do kapsy,“ uvedl mimo jiné k
„politické turistice“. „Takoví větry ošlehaní političtí turisté
zvládnou během svých několika politických kariér třeba takovouhle
anabázi: KSČ, OF, OH, SD, SD-LSNS, KDU-ČSL. Dvacet jedna písmen, skoro celá
abeceda. Političtí turisté se však ke svým výkonům obvykle nehlásí.
Naopak. Z jejich úst se vám dostane vysvětlení, že se vlastně po celou
dobu jednalo o jednu partaj, jedny a tytéž lidi. A říkají to i v
případech, kdy to objektivně není pravda,“ podotkl Štěpánek. „Ne,
opravdu nikomu nevyčítám, že během svého života změnil názory. Dokonce
se ani nepohoršuji nad tím, když se taková změna názorů projeví –
pokud se to neděje příliš často – jako výměna politického dresu. Vadí
mi však lidé, kteří si o sobě myslí, že za všech okolností a všech
režimů jsou to právě oni, kdo jsou povoláni a vyvoleni, aby na kůru
zpívali první hlasy,“ uzavřel. Celé příspěvky: Tomáš Haas Co jsem
dělal 17. listopadu? Já jsem celou dobu od 17. listopadu až do Vánoc
proseděl a proležel u televize v Kanadském Torontu a byl jsem úplně bez
sebe údivem a radostí. Věděl jsem, že systém, který byl nazýván
socialismem musí jednou skončit, protože není schopen splnit své vlstní
deklarace a mění je v pravý opak. Slova jako "Svoboda" a "Demokracie" v něm,
jako u Orwella, nabyla novéhovýznamu, přesně opačného než znamenala kdysi.
Ekonomika pracovala z posledních sil, systém neměl budoucnost. Čekal jsem
konec, ale myslel jsem si, že systém se bude muset změnit a že bude změny
odmítat tak dlouho, jak to jen půjde. A že se bude pomalu a se strachem z
každé malé odkládané změny. A že pomalu "vyšumí do ztracena" a já se
toho asi ani nedožiji. A pak to přišlo, skoro jako blesk. A já jsem udělal
to jediné, co jsem udělat mohl. Seděl, nebo ležel u televizoru a fandil.
Bylo to napínavé. Měl jsem radost, když Peter Jennings a další
moderátoři největších amerických televizních sítí přenesli své
štáby do Prahy a vysílali hlavní večerní zprávy z balkonu hotelu Jalta a
když i vnitroamerické zprávy dne měly v pozadí sochu Sv. Václava a živé
Václavské náměstí. A přiznám se, že jsem mnoho věcí, které tehdy
zněly z Prahy, "nepřečetl" zcela správně. Heslo "Nejsme jako oni" jsem
nepochopil vůbec. Myslel jsem si naivně, že to znamená, že Češi a
Slováci nebudou živelně věšet komunisty na lucerny a že viníci toho zla
které národ zažíval čtyřicet let budou poctivě, spravedlivě a podle
zákonů souzeni a odsouzeni. Že budou souzeni viníci zločinů kterých se
dopustili na národu a na jeho občanech a k těm, kdo se osobně neprovinili
bude národ velkorysý. Že se budeme společně snažit zahojit rány které
národ rozdělovaly. Dopadlo to jinak, odsouzen nebyl ze skutečných zločinců
nikdo, třetině národa ještě po téměř třiceti letech vyčítáme, že
byli "ve straně", nebo že pracovali pro nějakou instituci, kterou si
spojujeme s minulým režimem. To, co dělali posledních téměř třicet let
neplatí. Jsou to prostě komunisté a hotovo. Žádný trest viníkům a trochu
věčné špíny na všechny. Promiňte, na všechny ne. Někomu bude členství
ve straně nadosmrti vyčítáno, nebo členství jeho nebo jejího partnera,
nebo rodiče. U někoho to kupodivu nikomu nevadí. A premiérem si zvolíme
někoho z STB. Jako národ jsme trochu schizofrénní. Irena Válová Přátelé,
mám takový dotaz: Vystoupí v dnešním defilé trapnosti v Praze také někdo
jiný, než komunista, příslušník stb, bývalý komunista a současný
akademický kariérista nebo student právě prolézající řití establihmentu,
to znamená těm výše jmenovaným? Nevíte, jaký je další program? Jsem
poněkud zmatena, začala jsem si totiž poslouchajíce ty proslovy připadat
jako 17. listopadu 1989. Petr Suchánek Poslouchám tu "petici" z Albertova. Já
se řežu. Já vidím sjezd SSM, či shromáždění studentů k výročí VŘSR....
Bruno Solařík

Na Albertově dnes nějaký studentský euroúředník jménem Lukáš Kostínek
se sebevědomým výrazem elitního předpapaláše přečetl z papíru projev,
za který by se nemusel stydět kterýkoli místopředseda okresní organizace
SSM před rokem 1989, a tu hanebnou snůšku výchovných floskulí à la „Vzdělávejme
se!“ a „Neseďme doma!“ zakončil supernarcistním výrokem: „Já sám
se tím snažím řídit. A co vy?“ Pokud jde o mě – známého odpůrce
násilí –, kopl bych ho do koulí a šel bych si po své práci. A co vy?

Petr Štěpánek

Pravdoláskovní lžinenávistníci opět do popředí vystrkují Petra Pitharta.
Moc se u toho bavím. Tyhle dva textíky jsem o něm napsal v roce 2000, když
jsem proti němu na Chrudimsku kandidoval do Senátu.

Petr Pithart napsal pro Noviny Chrudimska (15. 4. 2000) moc pěkný článek o
tom, že je třeba před senátními volbami vést férovou kampaň a nedávat
rány pod pás. Nejen proto, že se to "nemá", ale hlavně, abychom my
kandidáti neotrávili lidi. Což o to, se vším, co napsal, naprosto
souhlasím. Jenže! Petr Pithart v roli propagátora férovosti píše, jak na
toto téma už hovořil s panem Šloufem – kdesi jsem si přečetl, že spolu
povečeřeli – a že se také setkal s panem Peckou a velmi krátce i se mnou.
A to je právě to, co mě poněkud zaráží. Kdyby také alespoň jednou
větou čtenářům prozradil, o čem jsme spolu mluvili, ani by mě nenapadlo
psát tuto reakci. O co jde? Hned při oznámení své kandidatury o mně
vypustil do světa, respektive do televize, rádíí a novin neférovou, leč
docela "šikovně" motivovanou lež. A pak se mi – pro změnu – mezi
čtyřma očima omluvil. Článek pro Noviny Chrudimska ale napsal pěkný!

Křesťanskou církev vystavěl svatý Pavel poté, co se udála jeho přeměna
z krvavého křesťanobijce Šavla v zapáleného šiřitele nové víry Pavla.
I z Písma se tak dozvídáme, že člověk má právo během života změnit
své názory. Jenže by se to asi nemělo dít příliš často. I svatý Pavel
prodělal přeměnu pouze jednu. Když se tak rozhlížím po některých
našich politických borcích, musím konstatovat, že svatého Pavla strčí
hravě do kapsy. Pro jejich způsoby se ujalo docela hezké přirovnání, mezi
lidmi se tomu říká politická turistika. Takoví větry ošlehaní
političtí turisté zvládnou během svých několika politických kariér
třeba takovouhle anabázi: KSČ, OF, OH, SD, SD-LSNS, KDU-ČSL. Dvacet jedna
písmen, skoro celá abeceda. Političtí turisté se však ke svým výkonům
obvykle nehlásí. Naopak. Z jejich úst se vám dostane vysvětlení, že se
vlastně po celou dobu jednalo o jednu partaj, jedny a tytéž lidi. A říkají
to i v případech, kdy to objektivně není pravda. Ne, opravdu nikomu
nevyčítám, že během svého života změnil názory. Dokonce se ani
nepohoršuji nad tím, když se taková změna názorů projeví – pokud se to
neděje příliš často – jako výměna politického dresu. Vadí mi však
lidé, kteří si o sobě myslí, že za všech okolností a všech režimů
jsou to právě oni, kdo jsou povoláni a vyvoleni, aby na kůru zpívali první
hlasy.

A tenhle článek je z letošního roku, ale vrací se k témuž:

Jak Pupíkovi koupili předsednictví v Senátu aneb Dobrá rada od knížete

Občas člověk z ničeho nic narazí na příběh nadmíru povedený. Tenhle je
z roku 2000, takže vlastně ještě z minulého století, ba přímo
tisíciletí. Přesto je stále aktuální. Zvláště pak, když zjistíte, že
v něm spoluúčinkujete. Sice jen ve vedlejší roli, ale i to se počítá. A
především, když se po šestnácti letech dozvíte pointu. To bylo tak:

Zrovna čtu memoárovou knížku Zdeňka Mahlera „...ale nebyla to nuda aneb
Poznámky pod čarou života“. A najednou se nestačím divit. Na stránce 229
se Mahler mračí nad realitou a praxí naší politiky a ilustruje to mimo
jiné touhle historkou, cituji:

Výběr do komory seniorů měl rovněž otřesný půvab – jeden z lobbistů
mi vylíčil volební svízele: „Proti našemu kandidátovi nebezpečně
bodoval protřelý Šlouf – vyhledal jsem Karla: ‚Co budeme dělat?‘, a
Karel poskytl knížecí radu: ‚K politice potřebuješ tři věci: za prvé
peníze, za druhé peníze a za třetí peníze.‘ A tak jsme to milému
Pupíkovi za dva miliony koupili. A on nám ani nepoděkoval.“ – Vítěz pak
byl dokonce postaven do čela Senátu – rovněž převahou jednoho hlasu –
toho svého.

Také se na tu dobu moc dobře pamatuju. V onom roce 2000 jsem totiž v
senátním volebním obvodu č. 44 Chrudim kandidoval také. Miroslav Šlouf v
oranžovém trikotu ČSSD nakonec neuspěl. Skončil už v prvním kole. Dokonce
až na čtvrtém místě. Předběhl ho i komunista. Do druhého kola jsem spolu
s pozdějším vítězem postoupil já, v dresu modrém. Zbývá tedy už jen
připomenout, kdo je onen Mahlerem zmiňovaný Pupík.

Chvilka napětí... A vítězem se stává... Kdo?... Tramtadadá... Nikdo jiný
než někdejší předseda české vlády, stavitel dvojdomků, místopředseda
i předseda Senátu a v neposlední řadě také lidovecký prezidentský
kandidát doc. JUDr. Petr Pithart. Potlesk. Gratulace!

Kdo byl oním knížecím rádcem, se jistě každý dovtípí sám.

Malý dovětek. Jsem natolik soudný, že vím, že Pithart by s největší
pravděpodobností zvítězil, i kdyby mu to nekoupili. Stačí vzpomenout na
tehdejší dobový kontext. Čtyřkoalice (lidovci, Unie svobody, ODA, DEU) byla
v zenitu své politické slávy, válcovala průzkumy volebních preferencí a
pravdoláskovní média dennodenně bombardovala opoziční smlouvu.

Ve městech jsem nakonec s Pithartem přesto svedl docela vyrovnaný souboj,
ovšem na hlavu jsem prohrál na katolickém venkově. Ve všech kostelích se
před druhým kolem četl „pastýřský list“ s podporou Pupíkovi. Což
bylo obzvláště povedené, neb já jsem z katolické rodiny, zatímco bývalý
majitel rudé knížky Pithart z famílie bolševické. Zkrátka mission
impossible. Věděl jsem to už tenkrát. Ale aspoň jsem to – v té
nejlepší tradici Jacka Nicholsona z Přeletu nad kukaččím hnízdem –
zkusil.

Povedená historka, že? Pravda a láska zvítězila. Ale možná, že jen
slyšíme trávu růst. Díky, pane Mahlere! Skvělá pointa.

Choices:
- ne
- ano