Haas: Naše společnost je polarizovaná jako nikdy předtím

Zdeněk Ondráček rezignoval na funkci předsedy GIBS. Ačkoli prohlásil, že
neodstupuje kvůli masovým protestům, které proběhly 5. března v 11
městech země, ale protože má strach o své zdraví a o svoji rodinu, tak či
onak, demonstranti dosáhli svého cíle.

Události roku 1989 se pro postkomunistické Česko staly ztělesněním hodnot
svobody, důstojnosti a národní nezávislosti, které se spojovaly občany bez
ohledu na politické preference. O to překvapivější bylo jmenování
bývalého zaměstnance SNB, který se aktivně podílel na potlačení
demonstrací v roce 1989, na funkci předsedy GIBS.

Ondráček tvrdil, že demonstranti měli zbraně, což jde v rozporu s obecně
uznávaným výkladem událostí. Předseda KSČM Vojtěch Filip

Před několika lety byla podobná tvrzení jen ztěžka představitelná. Pokud
někdo nesouhlasil se všeobecně uznávaným výkladem události, mlčel nebo
neměl možnost veřejně projevit svůj názor. Zdá se, že v české
společnosti došlo ke změnám a události roku 1989 již nevypadají jako
nedotknutelné téma.

Někteří analytici již začali mluvit o pokusu komunistů přepsat historii.
Samozřejmě to všechno nemohlo nezpůsobit pobouření ve společnosti a
protesty se daly očekávat. Ale otázka spočívá v tom, zda protestující,
kteří zaplnili Václavské náměstí 5. března, představovali celou českou
společnost nebo jen nějakou její část? Politický konsultant a bývalý
poradce prezidenta Václava Klause Tomáš Haas poskytl Sputniku komentář.

Svědčí jmenování do funkce předsedy GIBS člověka s minulostí jako u
pana Ondráčka o tom, že v české společnosti došlo v posledních letech ke
změnám?

Myslím, že ano, i když o tom svědčí víc reakce na jeho zvolení, než
zvolení samo. V naší společnosti ke změnám došlo hlavně v tom, že
zákonodárci hrají účelovou hru. Napřed jej zvolili, někteří přímo a
někteří nepřímo tím, že při jeho volbě nehlasovali vůbec. A pak
najednou se jeho zvolení stalo otázkou dne a Ondráček se stal předmětem
útoků poslanců, dokonce včetně těch, kteří jeho zvolení umožnili.

Změnou je i to, jak se media vypořádávají s jinými tématy. Například
útoky na prezidenta vedou často ti, kteří odsuzovali podobnou mediální „honitbu"
na prezidenta Klause. Kritika prezidenta je legitimní, její organizovanost a
pokrytectví legitimní není. Máme, v našem státě, jako každá dnešní
standardní demokracie, rozdělenou moc mezi tři pilíře: moc výkonnou, moc
zákonodárnou a moc soudní. První dvě odvozují svou legitimitu od
svobodných a tajných voleb, nebo, v případě soudní moci, od jmenování a
schválení prvními dvěma. A všechny jsou kritizovatelné. Je zde ale ještě
jedna moc, nevolená a neschvalovaná ani voliči, ani jejich zástupci. A tou
čtvrtou mocí, často silnější než první tři, jsou nikomu neodpovědná
média. A ta jsou nekritizovatelná, každá kritika je okamžitě označena za
„útok na svobodu slova". Což je pikantní hlavně proto, že svoboda slova v
našich podmínkách je svobodou jednoho názoru a média nechtějí informovat,
ale čtenáře, posluchače či diváka v duchu toho názoru vychovávat. I v
tom je změna. Krátce po listopadu nebyla média tak uniformní, dnes se
vracíme k době před listopadem.

Po dlouhá léta v české společnosti existoval konsenzus o událostech roku
1989. Jsou podle vás opodstatněna obvinění komunistů z pokusu „přepsat
historii"?

Komunisté vyjadřují své názory, sice s nimi v drtivé většině případů
nesouhlasím, ale pokud chci být demokratem, musím jejich právo na vlastní
názory respektovat. A to, respekt k odlišnému názoru, je další věc,
která u nás pomalu mizí. Ostatně konkrétně k Listopadu 1989 příliš
velký posun komunistů nevidím. Vzdali se své „vedoucí úlohy", zvolili
prvního polistopadového prezidenta Václava Havla a podpořili první a
nejdůležitější ústavní změny. Nikdy se však nezavázali k tomu, že
silní, dokonce jejich popularita neklesá, ale spíše roste, není podle mého
názoru ani tak jejich zásluhou, nebo rostoucí popularitou komunismu jako
takového, ale je výsledkem chyb polistopadových vlád a našich politických
stran. Ty nedokázaly komunistům čelit vlastní demokratickou politikou,
vzdaly se vlastních ideových principů a zásad a snaží se všechny
protlačit na dominantní pozici jakési „středové" bezpohlavní
nepolitické společnosti. Nic takového ale neexistuje, kromě světa našich
médií. Tím jim otevřely prostor, kterého komunisté využívají.

Jistě se mezi nimi najdou ti, kdo „přepisují historii". Ty najdeme na
všech stranách, jsou zde dodnes ti, kteří by chtěli přepsat i staletí
vzdálenou českou historii. Komunisté překládají svůj výklad historie,
silně ovlivněný jejich ideologií, což je rovněž něco, co dělají, nebo
by chtěli dělat všichni ostatní — jen s tím rozdílem, že vlastní
ideologii již nemají.

Podle vás protesty, které se konaly 5. března, mají celonárodní charakter
nebo jsou to protesty jen některé vrstvy společnosti?

Žádný náš protest v posledních letech nebyl celonárodní,
celospolečenský. Naše společnost je polarizovaná jako nikdy před tím.
Některé otázky sice získají větší podporu, ale nikdy ne rozhodující.
Dokazují to i prezidentské volby. Mediální „hon na Zemana",
nejbrutálnější politický a mediální nátlak viděný u nás za
posledních třicet let, nepomohl, prezident byl znovu zvolen.

Demonstrantům se podařilo dosáhnout svého cíle — Ondráček rezignoval.
Podlehne premiér Babiš nátlaku ze strany protestujících a odmítne
spolupráci s komunisty?

Ondráček rezignoval. Jeho rezignace neznamená v kontextu parlamentní
politiky žádnou zásadní změnu. Premiér Babiš nemusí odmítat spolupráci
s komunisty, prostě ji nikdy otevřeně nepřizná. A může vládnout s jejich
nevyhlášenou a tichou podporou. I to má u nás precedent, stejně tak vládl
před lety Jiří Paroubek, který zcela bezostyšně válcoval své koaliční
partnery a co chtěl a co vyhovovalo levici, prohlasoval pomocí komunistických
hlasů.

Nátlak ze strany protestujících není namířen jen proti Babišovi, nebo jen
proti Ondráčkovi. Má dlouhodobější cíle, především má umožnit
návrat k moci těch, kdo svou politickou naivitou a svými chybami přivedli
tuto zemi do politického marastu, který zde máme dnes.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce
