Schapiro v čele průvodu homosexuálů, Barnevernet, naprostá destrukce.
Vysokoškolský pedagog a zemanovec Janoušek shrnul, co přinesl americký
vývoz demokracie

ROZHOVOR „O vítězství Donalda Trumpa rozhodla především nespokojenost
lidí se sociálně neomarxistickými experimenty ve spojení s ekonomicky
neoliberální ekonomikou, kdy v rámci zvyšování zisku byla americká
ekonomika outsourcována. To pak vedlo ke zchudnutí mnoha lidí, kteří navíc
nebyli spokojeni ani s americkou zahraniční politikou, protože výsledkem
amerického vývozu demokracie vojenskou silou je rozbitý a totálně
nestabilní Blízký východ, vznik Islámského státu, rozbitá Jugoslávie,
rozbitá Ukrajina a nová studená válka s Ruskem,“ uvádí v rozhovoru
ParlamentníchListů.cz politický analytik a vysokoškolský pedagog Václav
Janoušek (SPO).

Po brexitu tu máme letos další překvapivý výsledek, který by před
nedávnem nikdo nečekal. Je zvolení Donalda Trumpa americkým prezidentem
průlom, politická revoluce? Co rozhodlo o jeho vítězství? A co lze
očekávat od prezidentování Donalda Trumpa?

Myslím, že svým způsobem průlom, možná i revoluce to opravdu je. Začnu
poněkud zeširoka. Po dlouhou dobu, minimálně od kontrakulturní
neomarxistické revoluce 60. a 70. let, dobývali neomarxisté pozice v
mocenských strukturách západních států. Podle ideologie vypracované
mysliteli frankfurtské školy měli neomarxisté podniknout tzv. dlouhý pochod
institucemi, tj. snažit se obsadit klíčové mocenské pozice v médiích a
vzdělávacím systému. Pro tuto myšlenku získali velkou část západní
mládeže okouzlenou filozofií absolutní svobody a rozčarovanou válkou ve
Vietnamu. S tím, jak tato mládež odrůstala věku hippies a vstupovala do
věku, v němž se přebírají mocenské pozice ve státní správě, se jejich
filozofie stávala postupně vládnoucí ideologií. Podstatou této ideologie
je odklon od tradičních západních hodnot, snaha o rozbití rodiny,
dekonstrukce euroamerické kultury, oslabení vlivu křesťanství, a dokonce i
odklon od tradičních levicových a marxistických témat, jako je sociální
ochrana a podpora dělnické třídy, a. naopak se klade důraz na
multikulturalismus, feminismus, homosexualismus, ekologismus, podporu menšin
včetně muslimské apod. Rovněž velmi významný pro tuto ideologii je odpor
k Rusku – buď původně ke stalinskému socialismu, který kladl velký
důraz na vlastenectví, nebo k současnému křesťansko-konzervativnímu Rusku,
které rovněž klade velký důraz na vlastenectví.

Důsledky převzetí moci těmito neomarxisty je islamizace Evropy,
nezvládnutá migrační krize, ačkoliv její zvládnutí není otázka
vojensko-technická, nýbrž politicko-ideologická, prosazování
homosexualistické agendy, kdy v čele pražského pochodu homosexuálů Prague
Pride pochoduje celé americké velvyslanectví v čele s velvyslancem Andrewem
Schapirem. , norský Barnevernet, svět na pokraji války s Ruskem kvůli
Ukrajině a Krymu, tedy územím z pohledu těchto neomarxistů „klíčovým
pro obranu západní bezpečnosti“, inkluzivní vzdělávání, které může
mít za následek jen úpadek vzdělání národa, a další a další „dobro“,
které se na nás valí ze všech stran. K tomu všemu vláda politické
korektnosti a společenská ostrakizace nekorektních názorů. Navíc tato moc
již začala v Evropě přecházet i k přímé kriminalizaci nekorektních
názorů, začala se objevovat první trestní stíhání v případech kritiků
islámu, jako byl například Geert Wilders, Marine Le Penová a další. U nás
se jedná například o docenta Martina Konvičku, advokátku doktorku Samkovou
a další. Dominance těchto lidí se zdála neotřesitelná a mnoho lidí
prostě rezignovalo tváří v tvář této zdánlivě absolutní moci
kontrolující kromě vlád i banky, nevládní agentury, tajné služby,
armády a policii a další mocenské páky.

Nicméně události v Maďarsku, kdy v roce 2010 usedl do křesla premiéra
národně orientovaný Viktor Orbán, nicméně ukázaly, že je možné se
této síle postavit a vyhrát. A poté následovala řada podobných
politických událostí jako vítězství premiéra Fica na Slovensku,
vítězství Práva a spravedlnosti v Polsku v roce 2015, prezidentské volby v
Rakousku, kde antisystémový kandidát Hofer prohrál jen očividným volebním
podvodem, takže tento výsledek zrušil soud, a samozřejmě sem patří i
vítězství našeho prezidenta Zemana v prezidentské volbě v roce 2013,
navzdory mohutné podpoře všech mainstreamových médií, kulturně-umělecké
fronty i zahraničních sil pro jeho protikandidáta Karla Schwarzenberga. Potom
přišel vážný úder pro neomarxistické síly – brexit a nyní zcela
zásadní a průlomové vítězství Donalda Trumpa ve Spojených státech.
Takže ano, s trochou optimismu lze říci, že tento výsledek je průlomový v
tom, že svět se začíná pomaličku, pomalu, ale přece jen vracet od všech
těch sociálně inženýrských experimentů s politickou korektností k
normálu a že ani masivní dlouhé dekády trvající vymývání mozků,
vnucování pocitů viny a studu apod. nestačilo úplně udusit základy
zdravých instinktů a zdravého selského rozumu v lidech.

O vítězství Donalda Trumpa rozhodla především nespokojenost lidí právě
s těmi sociálně neomarxistickými experimenty ve spojení s ekonomicky
neoliberální ekonomikou, kdy v rámci zvyšování zisku byla americká
ekonomika outsourcována. To pak vedlo ke zchudnutí mnoha lidí, kteří navíc
nebyli spokojeni ani s americkou zahraniční politikou, protože výsledkem
amerického vývozu demokracie vojenskou silou je rozbitý a totálně
nestabilní Blízký východ, vznik Islámského státu, rozbitá Jugoslávie,
rozbitá Ukrajina a nová studená válka s Ruskem. Tedy výsledky zahraniční
politiky opravdu tristní.

Od prezidenta Trumpa lze očekávat postupnou deeskalaci vztahů s Ruskem,
doufejme, že časem i jejich návrat k normálu, omezení vojenských
intervencí ve světě a snahu o ekonomické oživení na domácí scéně a
oslabení politické korektnosti. Neočekávejme ze začátku příliš mnoho,
americká politika je jako zaoceánský parník, který bude na změny kurzu
reagovat jen velmi pomalu.

Někteří prezentují Donalda Trumpa jako „poslední vzpouru bílého muže“
či poslední tón „klasické“ politiky dvacátého století. Jak byste
popsal jeho politický projekt vy?

Vidím to přesně naopak, vidím to jako návrat do normálu. Nepřijde mi
normální, aby být bílým heterosexuálním mužem ze střední třídy bylo
něco, zač by se měl dotyčný apriorně stydět. Nepřijde mi normální, aby
děti byly odebírány z naprosto funkčních rodin a umisťovány do náhradní,
většinou podstatně horší péče pod záminkou dodržování jejich práv.
Nepřijde mi normální, aby Evropu zaplavovaly statisíce migrantů
netajících se tím, že přicházejí Evropu dobýt, a aby proti tomu Evropa
nic nepodnikla, naopak, aby pronásledovala ty, kteří na tuto absurditu
poukáží, a aby své dobyvatele vítala a nabízela jim velmi štědré
sociální dávky, o kterých si místní obyvatelstvo může nechat jen zdát a
které tito dobyvatelé chápou jako džizju – náboženskou daň.

V moderní historii se občas stávalo, že politici, kteří uspěli v USA,
následně „strhli“ řadu světových politiků, kteří se jimi inspirovali.
V osmdesátých letech Ronald Reagan, o dekádu později Bill Clinton…
Zažijeme podle vás něco podobného nyní s Donaldem Trumpem?

Pevně doufám, že to posílí podobně smýšlející politiky v Evropě a že
to zvýší například vyhlídky Marine Le Penové v prezidentské volbě nebo
vyhlídky Miloše Zemana při obhajobě jeho mandátu. Zcela jistě by tento
úspěch měl psychologicky posílit sebevědomí obyčejných lidí, kteří se
až dosud domnívali, že proti elitám nelze úspěšně bojovat.

Michael Žantovský ještě před sečtením výsledků na svém twitteru napsal,
že „svět, který jsme znali, skončil“. Je to jenom rétorika poražených,
nebo můžeme být skutečně na prahu zásadní proměny světa? A co se vůbec
dá od Trumpa očekávat ve světové politice?

Ano, svět ovládaný nevolenými psychopatickými elitami dostal minimálně
těžkou ránu. Nicméně můžeme očekávat, že se mocní tohoto světa
rychle zorientují a nové podmínky si úspěšně přizpůsobí k svému
prospěchu. Je dokonce možné, že tito mocní již přešli na stranu „antikavárenských
sil“, když si uvědomili, že stávající stav je již neúnosný, a že se
sami tyto změny pokoušejí řídit. Něco podobného jsme ostatně mohli
vidět i na konci 80. let, kdy se hroutil komunismus a kdy mezi jeho hlavní
hrobaře patřili příslušníci bezpečnostních složek, tedy lidé, kteří
měli tento systém chránit.

Co se dá od Trumpa očekávat ve světové politice, jsem již uvedl v
odpovědi výše, tj. pokus o deeskalaci vztahů s Ruskem a ukončení
zbytečných amerických vojenských intervencí.

Od odpůrců Trumpa můžeme slyšet, že bude oslabovat NATO, nebo dokonce že
NATO může i zaniknout. Jaký podle vás bude další vývoj
severoatlantického obranného společenství?

NATO je už delší dobu v podstatě přežilá, nefunkční organizace,
tvořená hlavně Spojenými státy. Význam evropských států v NATO je zcela
marginální a irelevantní. Takže rozhodne-li se Donald Trump americkou
angažovanost v NATO omezit, tak přesně o toto omezení klesne i význam NATO.

O Trumpovi jeho odpůrci navíc také říkali, že přenechá Evropu vlivu
Ruska. Co můžeme očekávat ve vztahu těchto dvou supervelmocí? A jak se
bude Trump stavět ke krizím, které zdědil po prezidentu Obamovi? Například
k situaci v Sýrii?

O vztazích Donalda Trumpa s Ruskem jsem mluvil již výše. Někde jsem četl,
že hrozí to, že na sebe narazí dvě velká ega – Donalda Trumpa a
Vladimira Putina. Toho se naprosto neobávám, protože z psychologie vyplývá,
že dvě velká ega se vždy bez problémů dohodnou. Co se týče situace v
Sýrii, prezident Trump chce zlikvidovat Islámský stát, v čemž má shodné
cíle s prezidentem Putinem. Takže je možné, že obě velmoci budou své akce
v Sýrii efektivně koordinovat.

Jak se podle vás budou se situací vyrovnávat české a světové elity,
které do poslední chvíle před Donaldem Trumpem varovaly?

Těžko, což můžeme pozorovat již například i na sociálních sítích.
Tito lidé reagují stejně tak, jako reagovali na zvolení Miloše Zemana
prezidentem. Takže budou obviňovat ze svého neúspěchu rasisty, nacisty,
xenofoby, islamofoby, staré venkovské nevzdělané burany, bílou chátru,
neúspěšné, nevzdělané a frustrované apod. Před několika dny jsem v
předchozím rozhovoru napsal, že pravděpodobnost násilných střetů při
novém pražském Majdanu 17. listopadu vzrůstá, ale stále je pod 50 procenty.
Nyní svoji prognózu poněkud poopravuji – pražský Majdan se vůbec konat
nebude, resp. změní se na neškodný happening.
