Klausovi spojenci s nedostatkem inteligence, nezralí postkomunisté. Germanista
Šonka nám popsal, kdo jediný v Německu odmítá pomáhat válečným
uprchlíkům

ROZHOVOR Hodnocení voleb v Německu z pohledu dlouholetého novináře a
germanisty Jaroslava Šonky v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz nevyplývá v
neprospěch Angely Merkelové. Bývalý publicista, který žil v Berlíně,
hodnotí AfD i Zelené a je rád, že většina voličů, jak uvádí, „nepodlehla
primitivnímu pocitu a šovinismu“. Řeč dojde i na nechvalně známé
výročí protektorátu.

Jak hodnotíte volební výsledky zemských voleb v Německu? Je to rána nebo
nějaké znamení pro kancléřku Merkelovou?

Konkrétně je to rána pro ty, kteří se uvnitř její strany proti Merkelové
vymezovali koncepcemi lehce protiuprchlickými. Ve všech třech spolkových
zemích se tak potvrdilo, že zostřování rétoriky proti uprchlíkům straně
CDU u voličů neprospěje. Na druhé straně ovšem paní Merkelová z tohoto
ztroskotání svých vnitrostranických opozičníků jistě velkou radost nemá.
Ve výsledku jde o ona ztracená procenta strany jako takové. Hlubší analýza
přichází až pak. Takže: Znamení ano. Nikde se populistické zacházení s
problémem uprchlické vlny nedá zneužít k vlastnímu politickému prospěchu
– to umí jen hnutí, která apelují na primitivní pocity některých
spoluobčanů. Jasná většina populace neschvaluje protiuprchlický
šovinismus. Ale země je na konci sil, kterými se věnuje zvládání
uprchlické vlny.

V Bádensku–Württembersku vyhráli Zelení. Je to znamení „provítačské“
politiky? Jak byste hodnotil jejich úspěch?

Pojem „provítačský“ je zavádějící a charakterizuje spíše úroveň
české debaty. Zelení naprosto nejsou naivní a jejich předseda už má za
sebou minulou legislativní periodu. Jeho úspěch má mnoho příčin:
Například podpora hospodářství, hlavně v „čistých“ a inovativních
odvětvích, byla už v posledních letech úspěšná, což bylo třeba vidět
i na objemu sponzorských darů, které Zelení obdrželi od průmyslu.
Uprchlíky nikdo v Německu nevítá. Jen si tam jsou – více než v ČR –
vědomi toho, že se z dnešní Sýrie nechodí jen tak na výlet. Postarat se o
bližní, to je v Německu něco, co souvisí i s náboženstvím. V ČR máme
spoustu zběsilých obránců křesťanské Evropy, ale sotva komu v této
souvislosti napadne přikázání „miluj bližního svého jako sebe samého“.
Opakem této v ČR tak zneužívané rétoriky schopné vyslovit pojem „provítačský“
je v Německu realistický přístup, i když s různými perspektivami.
Blízkovýchodní konflikt není jednoduchý, reakce nebudou snadné a bude to
stát hodně peněz. Ale na muslimy jsou v Německu, mimo nové spolkové země
(jak jsme viděli v Sasku-Anhaltsku), zvyklí, jsou jich tam na 4 miliony,
většinou integrovaných.

Zpět k Zeleným ve Stuttgartu. Lidé si uvědomují, jak přispěli ke
kvalitativnímu růstu hospodářství – a to zatím zde v ČR sotvakdo chápe.
Vždyť je česká veřejnost krmena debatami o hnědouhelných dolech, jejich
nutné špíně, o nutnosti atomové energie a nadáváním vůči Němcům,
kteří zdánlivě „naivně“ spoléhají na slunce, na vítr, geotermii, a
podstatně tak přispěli k hospodářskému vývoji a inovativním změnám
sektorů, kam se investuje. Decentralizace a technologický rozvoj – to jsou
aspekty, které v zemi, kde produkuje velký Mercedes, který ovšem živí
spoustu malých subdodavatelů, velmi podstatné. A za podporu tohoto rozvoje
voliči odměňují toho, který tomu dal nejvíc.

AfD získala mezi 10 až 20 procenty. Jak se díváte na tuto novou stranu? Jak
dalece je podle vás populistická či státotvorná? Nebo je dokonce xenofobní?

Ona to není žádná strana. Je to hnutí a není programově vymezeno. Je
protiuprchlické, často xenofobní a fašisoidní, a je to už asi pátá
poválečná vlna jakéhosi vzedmutí, které se objevuje stále znova; a
většinou ztroskotá po jedné, nejvýše dvou legislativních periodách a
buď zmizí, nebo přežívá jako bezvýznamný zbytek čehosi, co ztroskotalo.
Připomeňme si třeba Schönhuberovy Republikány či NPD – ti se právě
musí bránit před žalobou u Ústavního soudu. Administrativně jsou tato
hnutí bezvýznamná, protože by nebyla schopná vytvářet žádnou vládní
politiku. Jsou známy epizody NPD z Bádensko-Württemberského parlamentu, kde
individuální neschopnost a nedostatek inteligence poslanců této strany byly
slavné. Podobně naivní záležitosti se objevily i mezi aktivisty AfD,
kteří slavili svoje vítězství v Magdeburgu. Jeden z nich řekl, že
chtějí zastavit omezování emisí CO2, protože tuto látku potřebují
rostliny k fotosyntéze. Václav Klaus navštívil ze své pozice správnou
stranu.

Je ovšem také nápadné, že příchylnost k tomuto hnutí je v nové
spolkové zemi Sasko-Anhaltsko více než dvojnásobná ve srovnání se
starými spolkovými zeměmi, což je jasně postkomunistický jev a znamení
nezralosti politického uvažování lidí. Toto hnutí také přivedlo – jak
ukazovaly rozhovory s občany v médiích – k volebním urnám neonacisty,
kteří jinak volit nechodí. Protiuprchlická rétorika je na východě
rozšířenější. Lidé na sociálních dávkách se rychle začínají
domnívat, že uprchlíci dostávají větší podporu, což není pravda a
dochází k jakémusi zprimitivňování debaty. Takové příliš jednoduché
reakce známe i z domova.

Myslíte, že dojde ke koalicím CDU-CSU-FDP právě proti AfD? Jak se k tomu
postaví Zelení?

Koalici s hnutím bez programu, s lidmi, kteří volají po střílení na
hranici a podobně si slušná strana nemůže dovolit. Výsledky voleb a
některé přísliby – kdo s kým ano a s kým ne – k tomu omezují výběr,
i když z celkové perspektivy budou nutné trojkoalice. Zelení asi budou muset
změnit koaličního partnera ve Stuttgartu a přeorientovat se od sociální
demokracie k CDU.

Neublížilo kancléřce Merkelové její aktuální sbližování s Tureckem?

Inu, Turecko je partnerem uvnitř NATO a komunikace na patřičné úrovni
uvnitř této organizace je běžná. Svým sousedstvím je Turecko vůči
krizové oblasti klíčovou zemí. Existuje ovšem řada aktivit Turecka,
například boj proti Kurdům, které nejsou zcela dobré – a v Německu je i
řada voličů kurdského původu. Ale mocností, které se s různou motivací
pletou do situace v Sýrii, je víc. A žádná z nich není demokratickou a
lidsky srozumitelnou zemí, ať je to Saúdská Arábie, Írán, či Rusko. V
tomto srovnání je Turecko jen na šikmé ploše a prezident Erdogan je sice v
mnoha ohledech problematický, ale komunikace s ním je něčím, co bývalo
běžné. Je ještě nutné připomenout, že jeho pomoc s uprchlíky je
otázkou rychlé reakce, zatímco jemu dané přísliby jsou otázkou
příštích let. A víme, že vyjednávání o vstupu do EU jsou podmíněna
reformami a stále znovu se přezkoumává, zda kandidátská země plní, či
ne. Turecko s tímto procesem mělo vždy problémy a je to něco, co nám
jasně ukazuje, že kancléřka nemohla Turecku slíbit vstup do EU, ale jen
podporu tohoto procesu, který již probíhá celé roky a také bude probíhat
další desetiletí, a to s nejistým výsledkem – plnit musí Turecko samo.

Jak vidíte pokračování uprchlické vlny? Přijme Německo další milion
lidí? Neohrozí to sociální stát?

Německo právě prosazuje celounijní opatření a stará se o řešení
konfliktu – je tam přítomno i vojensky – současně se stará o integraci
dosavadních uprchlíků. Průpovídky takového Roberta Fica, že se ukáže,
že Slovensko a ne Německo má pravdu, jsou opravdu hloupé. Nikdo nebude ten
dosavadní milion uprchlíků vyhánět a jejich integrace už dávno probíhá.
Naše informační úroveň je slabá. Hledá jen konflikty, neobsahuje
namáhavou, ale probíhající práci, debatu o daných problémech, diskusi o
tom, jak omezit arabský antisemitismus... Německo se musí analyzovat
důkladně. Hovoří se o tom, že kapacita je v současné době vyčerpána.

Začíná být populární protiněmecká rétorika. Už nejen v Řecku, kde to
je možná pochopitelné kvůli zadlužení země, ale i ve střední Evropě.
Dokonce nejen u států V4, ale i v Rakousku. Co byste k tomu uvedl?

V Řecku došlo ke zlomu, protože německá snaha o celounijní řešení je
tam populární a zemi může pomoci. Viděl bych nikoli nějakou všeobecnou
antiněmeckou náladu, ale takové i makové příspěvky. Státy V4, stejně
jako východní Německo trpí nedostatečnou lidskou a lidskoprávní
transformací. Nadávání na zdánlivě zpitomělou kancléřku jen odvádí
pozornost od vlastních problémů a od vlastní neschopnosti je řešit.Rakousko
zde vychází ze zcela jiné pozice, protože samo přijalo velký počet
uprchlíků a řeší to stejně jako Německo. Zbytek je rétorika a tlak na
celoevropské řešení a kroky i na Blízkém východě. Omezit je cílem
všude, otázkou zůstává jak, aniž by se porušily lidskoprávní principy.

Nedávno jsme si připomněli výročí protektorátu. Říká to něco Němcům
a jsou ta stigmata ještě znatelná ve vzájemných vztazích?

Němci mají intenzivnější výuku dějepisu, ale je to tragické, že celé
sektory mladých lidí o dějinách vědí velmi málo. Přístupnost informací,
třeba přes Spolkovou centrálu pro politické vzdělávání, je ovšem mnohem
větší než u nás. Nacismus a druhá světová válka jsou v curriculu
maturanta třikrát na řadě. Protektorát je jedním bodem v celé této
oblasti. Je tam trochu taková zdrženlivost vůči Čechům. Nehovoří se o
té ostudě na české straně, že totiž již druhá republika nadšeně
zaváděla protižidovská opatření, a to široko daleko bez Němců. Na
druhé straně se léta 1939–45 ve vztahu k protektorátu oddělují od
ostatních – válečných – vztahů. Protektorát totiž nebyl válčící
stranou (válčil jen exil) a třeba české oběti nacistů ve vězeních v
říši se pojímají odděleně od třeba obětí polských – Polsko
válčilo a bylo okupováno vojenskou silou. České oběti v německých
vězeních jsou na druhém místě hned za německými antinacisty, a to se v
památnících běžně připomíná. Ale je ještě hodně bodů k dalšímu
bádání. Detlef Brandes, jehož některé knihy jsou k dispozici i v
češtině, se této historii věnoval opravdu důkladně a nikdo v Německu
nemůže tvrdit, že se o protektorátu nedá nic dohledat. Kontroverzně se
debatuje o tom, zda vyhnání Čechů ze Sudet nebylo vlastně útěkem a není
tak srovnatelné s vyhnáním sudetských Němců. Ale to je jen na okraji.
