Útoky na prezidenta? Začátek rozkladu. Profesor Pavlíček nemůže mlčet. A
zákon o ochraně hlavy státu...

ROZHOVOR Uznávaný ústavní právník profesor Václav Pavlíček je
přesvědčen, že státní symboly včetně prezidenta republiky je třeba
chránit i pod hrozbou trestní sankce. „Když jsme toužili, aby byla
republika svobodná, určitě jsme si nemysleli, že svoboda spočívá v tom,
že hlavu státu, kterou si zvolíme, dokonce v přímé volbě, hned budeme
urážet,“ prohlásil v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz renomovaný
právník.

Není 17. listopad v posledních letech více spojován s událostmi roku 1989
než s tragickým rokem 1939, který se stal i Mezinárodním dnem studentstva?
Je to proto, že jde o vzdálenější historii?

Myslím, že letos se hovořilo naopak o vzdálenější historii listopadu 1939
dokonce více než třeba před deseti lety. Oběti, které to stálo, jsou tak
významným mementem v historii, že v tom to patrně není. Přečetl jsem si v
médiích, že se ve vládě objevil názor, že je to svátek, který má svůj
původ v zahraničí. Nechce se mi věřit, že to skutečně někdo řekl,
protože je to neskutečná pitomost. Exilové vlády, které sídlily v
Londýně, se podílely na tom, aby se tento den stal mezinárodně uznaným
dnem na paměť československých hrdinů. A ta časová dimenze není zas tak
dlouhá. Od 28. října 1918 je čas ještě delší, ale oslavujeme ho jako
hlavní svátek České republiky.

Ale i oslava 17. listopadu 1989 je vlastně oslavou studentů, protože právě
jejich protestem proti totalitnímu režimu, který byl inspirován vzpomínkou
na hrdinství a oběť jejich předchůdců z roku 1939, začala sametová
revoluce, která vedla k pádu bývalého režimu. Není to důvod, proč tato
událost trochu zastínila Mezinárodní den studentstva?

To je podobné, jako když se v minulém režimu neuznával 28. říjen 1918,
ale uznával se místo toho Den znárodnění. Jestli někdo myslí, že je na
místě používat tuto logiku, dost by mi to vadilo.

První vzpomínková akce k výročí událostí 17. listopadu letos začala u
Hlávkovy koleje na Novém Městě v Praze pietní připomínkou na tragické
události roku 1939, kdy nacisté uzavřeli vysoké školy, zatkli a popravili
vedoucí představitele studentské organizace a internovali stovky studentů v
koncentračních táborech. Proč jste ve svém projevu zmínil podrobněji osud
jednoho z nich?

Uvědomil jsem si, že je potřeba tyto historické události naplnit lidskými
příběhy. Proto jsem tentokrát uvedl jeden příběh pana Svobody, ale
takových příběhů je mnoho. Léta mluvíme o vzpomínce na studenta Jana
Opletala a dělníka Sedláčka, ale příběhů lidí, kteří bojovali proti
nacismu, by bylo možné uvést celou řadu. Uvědomil jsem si při své
činnosti v nadaci Terezínská iniciativa, když se vydávala Terezínská
pamětní kniha se jmény všech, kteří prošli Terezínem, že kvůli tomu,
aby se nezapomnělo na konkrétní lidi, je potřeba je jmenovat a vzpomínat na
ně, protože jen čísla nikoho nezajímají. Pan Svoboda, kterého jsem
jmenoval, prošel složitým vývojem, v Londýně se zasnoubil, před svatbou
byl odvolán, ve válce byl sestřelen, zajat, ocitl se v koncentráku, kde se
vydával za Holanďana, protože jeho manželka byla holandské národnosti, a i
po Únoru měl řadu problémů. Tyto příběhy je potřeba znát. Jde o lidi,
kteří symbolizovali zavedení 17. listopadu 1939 jako Mezinárodního dne
studentstva, takže pokud by to vláda nepovažovala za relevantní, odráželo
by to její postoj k tomu, co slavit, co oceňovat a co nikoli.

Když považujete připomínku těchto událostí za tak důležitou, jak
vnímáte rozhodnutí prezidenta Miloše Zemana vůbec se letos nejen žádných
vzpomínkových akcí nezúčastnit a ani se k nim nevyjadřovat? Neměla by
hlava státu v tak významný státní svátek vystoupit, připomenout, v čem
je pro nás významný, když už se oslav nechce přímo účastnit?

Nevím proč, když se prezident nevyslovil ani k 28. září, přestože to byl
státní svátek. Jeho vyjadřování v minulých letech bylo napadáno, je tedy
těžké ho kritizovat za jakýkoli krok, pozitivní nebo negativní. Je to jeho
volba, jeho program. Na rozdíl od Václava Klause, který se akce před
Hlávkovou kolejí pravidelně účastnil, pokud nebyl nemocný, Miloš Zeman se
neúčastnil, vždycky se vyjadřoval spíš k roku 1989, takže nevím, proč
by se mne to mělo nějak dotknout. Je věcí každého politika, aby se
vyjádřil v konkrétní době ke konkrétní události.

Někteří prezidentovi kritici prohlásili, že neúčast Miloše Zemana,
který společnost rozděluje, přispěla naopak k tomu, že letošní oslavy
výročí 17. listopadu proběhly klidně a důstojně. Myslíte si také, že
česká společnost je stále rozdělena na dva tábory?

Nemám ten pocit. Když jsem měl další projev k výročí 17. listopadu 1939
večer v Karolinu, naopak jsem z úst akademických funkcionářů slyšel
výzvy k dialogu a toleranci, což se před třemi lety nekonalo. To vyostření
bylo mnohem větší než dnes. A není to způsobeno prezidentem, ale vysokými
školami, že rétorika je jiná. Já se nemohu smířit s tím, že nebylo
sděleno, jaké závěry byly učiněny z hmotných útoků na prezidenta
České republiky a na prezidenty Německa i dalších zemí, když se
účastnili manifestace na Albertově a museli se chránit deštníky před
útoky vajíčky. Policie a především pořadatelé mají zajistit řádnou
službu podle zásad shromažďovacího zákona, který tu je z poloviny 19.
století. Pořadatelská služba naprosto selhala bez jakýchkoli sankcí.

Nedávno byl jeden člověk za házení vajíček obviněn…

Ale to přece nedělal jeden člověk, i záběry z kamer ukazují, že to bylo
více lidí. Také to muselo být připravované. To je něco, co by se při
státních svátcích stávat nemělo.

Ale Miloš Zeman není první hlavou státu, na kterou lidé házeli vajíčka.
Prezident Václav Havel musel čelit podobnému útoku už před lety na
Slovensku.

Ano, Václavu Havlovi se to stalo taky. Takové útoky na prezidenta jsou
předzvěstí rozložení státu. Proto mi to vadí.

Myslíte si jako několik desítek poslanců, že je třeba opět prezidenta
chránit trestním zákoníkem? Co říkáte jejich návrhu, že by mělo hrozit
až roční vězení tomu, kdo bude veřejně hanobit prezidenta republiky?

Já jsem ten návrh nečetl. Jen obecně – není to relikt minulého režimu,
protože ochrana prezidenta byla už v trestním zákoně za první republiky.

Takže byste nebyl v principu proti?

Když jsem to nečetl, nemohu se vyjadřovat. Ale obecně nemohu souhlasit s
argumentací jednoho kolegy v televizi, že už je v trestním zákonu
zajištěna ochrana úředních osob a že se to vztahuje i na prezidenta. Mělo
by to být hierarchizované. Z toho, že je chráněný nějaký policajt pro
výkon své pravomoci, se asi nedá vyvodit, že se to vztahuje i na prezidenta.
Přece v právu vždycky platilo, že musí být ochrana hierarchizovaná podle
významu ve společnosti, takže to nemůžeme začít odzdola nahoru. Zejména
mi vadí ta neúcta ke státním symbolům.

Kdysi jsem psal o známém rozhodnutí Nejvyššího soudu Spojených států ve
věci pálení amerických vlajek na protest proti válce ve Vietnamu.
Stanoviska soudců Nejvyššího soudu jsou velmi poučná. Ani jedna strana
nikdy nepopírala, jaký význam pro státnost má státní symbol. Myslím, že
všichni ti, kteří to považují za irelevantní, by si tento rozsudek měli
přečíst. Ostatně kdysi před Listopadem vydávalo americké velvyslanectví
časopis Spektrum, kde byl průběh těchto jednotlivých rozhodnutí popsán,
myslím, že by nás to mělo také inspirovat. A jak jsem slyšel, návrh
poslanců má také tyto státní symboly chránit.

V některých zemích je hanobení státních symbolů trestné, u nás máme
jen zákon o užívání státních symbolů, podle kterého je poničení nebo
hanobení státního symbolu uvedeno jen jako přestupek s pokutou do 10 tisíc
korun. Hodně se v této souvislosti mluvilo o akci skupiny Ztohoven, jejíž
členové místo státní vlajky vyvěsili na Pražském hradě červené
trenýrky. Jak se na tento čin díváte?

Když někdo nahradí standartu prezidenta republiky trenýrkami, jde přece o
znevážení státního symbolu, i kdyby standartu pak nezničili.

Takže nesouhlasíte s názory, že házení vajec na prezidenta, nošení
šibenic na demonstracích, je prostě projevem názoru, že jde „jen“ o
výtržnictví, neslušné chování, které by nemělo být postihován
trestně?

I svoboda projevu je přece limitovaná, není bezbřehá. Nemůžeme hlásat
nacistické názory a hlásit se k nim. To není přece tak, že je svoboda
projevu neomezená. Máme-li svůj stát a chceme-li ho mít, musíme přece
respektovat to, co k symbolům státu patří. Jiné státy to důsledně
dělají. Takže takový anarchistický přístup nebo ten, který chce
zpochybnit všechny hodnoty, které se ke státu váží, by asi neměl být
konceptem, který byl měl hájit někdo, kdo považuje Ústavu a státnost za
hodnotu, která nás má chránit.

To znamená, že vy byste souhlasil v principu s tím, aby ochrana prezidenta
byla obsažena přímo v trestním zákoně pod nějakou trestní sankcí?

Myslím, že symboly státu by chráněny být měly a že by to mělo být i
trestně sankcionováno, kdyby to někdo porušil.

Neobáváte se, že by taková ochrana mohla být pak dál rozšiřována? Už
jsou přestupkovým zákonem chráněni úředníci, teď je návrh na ochranu
prezidenta trestním zákonem, příště by to mohli být členové vlády,
senátoři, poslanci. Nemohlo by to pak být zneužíváno i proti jakékoli
kritice?

To přece není problém kritiky. Je třeba rozlišovat problém kritiky a
problém urážek reprezentantů státu. Pamatuji si, jak to bylo za první
republiky, jakým způsobem byli postihováni ti, kteří útočili na
prezidenta Masaryka, včetně poslanců, když na něj útočili. To všechno
tehdy bylo předmětem trestního řízení. A nepochybuji, že tehdejší
Československá republika byla demokratickým státem. Ale zároveň si
uvědomovali, že tady existují hodnoty, které demokratický stát
symbolizují, a ty je potřeba chránit, aby se ten demokratický stát
nerozpadl. Ať tehdy byli postihováni komunisti nebo henleinovci či kdokoli,
tak ty sankce tady byly. A za urážky prezidenta byli sankcionováni i
odpovědní redaktoři novin. To bylo součástí právního řádu. Ale vývoj
se samozřejmě ubírá různými klikatými cestami.

Proč si myslíte, že právě nyní s tímto návrhem komunistický poslanec
přišel?

Protože se ty excesy vůči státním symbolům množí. Vždycky jsme byli
zvyklí, že máme nějaká pravidla, která platí. Státní hymně se vzdává
úcta tím, že se při jejím hraní stojí v pozoru. Se zájmem sleduji, že
lidé, kteří chtějí být světoví, jsou schopni používat amerických
symbolů, kladou si ruku na srdce, místo aby dbali na to, jaké jsou tady
tradice. To je vůbec nenapadne. Každý stát si přece vytváří vlastní
symboliku, ať už je to symbolika náboženská, církevní či jiná. A
trvalost takové symboliky tuto strukturu udržuje.

Nevyvolal tento návrh na zavedení paragrafu postihujícího hanobení
prezidenta republiky tak silnou kritiku opozice, řady právníků i politiků
třeba i proto, že v současné době stojí v čele státu Miloš Zeman,
který si sám nebere příliš servítky a občas urazí kdekoho, zesnulým
novinářem Ferdinandem Peroutkou počínaje, přes amerického velvyslance až
po novináře a občany, které přijdou někam na náměstí vyjádřit
nesouhlas s jeho počínáním?

Sama jste před chvílí vzpomněla případ Václava Havla. Myslíte tím, že
když tehdy na bratislavském náměstí zazněly výkřiky „Pryč s Havlem“,
„Dost bylo Havla“, že to provokovala osobnost Václava Havla? Proč si
myslíte, že je to spojeno jen s Milošem Zemanem, když se to stalo i Václavu
Havlovi?

Ale Václav Havel přece nikoho neurážel. Ani komunisty, ani své kritiky.

Já jsem argumentoval Václavem Havlem, protože na něj davy velmi
nevybíravým způsobem útočily, i když on sám k tomu žádnou příčinu
nezavdal, pokud nešlo o nějaké jeho návrhy na změny. Tehdy to bylo
způsobeno silami, které vedly k rozpadu státu. Proto z toho mám obavy.

Ale tehdy nikdo nenavrhoval vězení za urážku prezidenta. V té době byl
naopak paragraf postihující hanobení prezidenta republiky, který přetrval z
doby totality, zrušen.

Jistě. Dokonce z podnětu Václava Havla. Ale objevil se i útok na Václava
Klause. Vzpomeňte na ten výstřel z plynové pistole. To je přece
neuvěřitelné, to by se nemělo v demokratických státech stát. Takže máme
tři prezidenty a všichni tři, bez ohledu na to, že každý měl jiný
způsob vyjadřování a vystupování navenek, byli předmětem útoku. Ale na
to, že se nesmí střílet na prezidenta, není potřeba zvláštní zákon.

Ale všechny útoky, i verbální, jsou jevem, který je ve společnosti obecně
nebezpečný. Když jsme toužili, aby byla republika svobodná, určitě jsme
si nemysleli, že svoboda spočívá v tom, že hlavu státu, kterou si zvolíme,
dokonce v přímé volbě, hned budeme urážet. Nemohu se zbavit dojmu, že
jsou to stále reakce na neúspěch určitých skupin v minulých volbách a
přípravy nových voleb.

Ale jde především o to, jestli symboly státu a stát jako celek zasluhují
ochranu. Já si myslím, že ano.
