Drsný zážitek na čínském letišti a pak KLDR na vlastní kůži. PL znají
detaily z cesty české sportovkyně

„Severokorejský Pchjongjang je takovou velkou Potěmkinovou vesnicí, v
centru tam mohou bydlet jen dobře prověření a loajální lidé, kteří
chodí většinou v uniformách či oblecích,“ líčila své zážitky z
návštěvy nejtvrdšího komunistického režimu česká reprezentantka v
taekwondo Kristýna Pravdová. „Všichni tam nosí stejnokroje a různých
účesů je povoleno státem jen dvacet. Takže žádnou pouliční free kulturu
tam nenajdete. Cizinci se mohou pohybovat jen po vytyčených trasách ve
městě, po kterých nás také vozili. Měli jsme přidělené své delegáty,
kteří se o nás starali, ale zároveň nás i hlídali. Mistrovství světa
měli ale precizně připravené,“ dodala ještě talentovaná sportovkyně.

Možnost přesvědčit se na vlastní oči, jak to vlastně funguje v jednom z
nejtvrdších totalitních režimů na světě – v Severní Koreji – by
jistě uvítala řada cestovatelů či etnografů. Dostat se ale přes
hermeticky uzavřenou hranici s přísnými kontrolami je velmi obtížné.
Oficiální cestou je to umožněno jen nemnoha vyvoleným. Mezi ty se před
několika týdny zařadila i opavská lékařka a špičková sportovkyně
Kristýna Pravdová. Ta se totiž už 17 let věnuje národnímu korejskému
bojovému sportu taekwondo, jehož jedna odnož – federace ITF – má svoji
„Mekku“ v severokorejském Pchjongjangu. Právě tam se také uskutečnilo
poslední mistrovství světa v taekwondu, na něž byla Kristýna Pravdová
nominována.

„Všichni víme, jaký vládne v Severní Koreji režim a jaké má vztahy s
okolním světem. I proto se také u nás na svazu, v reprezentaci či v oddíle
vedly diskuse, jestli se v taekwondo dále orientovat právě na tuto zemi a
jestli se tam máme účastnit mezinárodních závodů či mistrovství. Dá se
říct, že jsme se rozdělili na ty, co z ideologických i jiných důvodů do
Severní Koreje už nechtějí jezdit, a na ty, kterým sice jejich režim vadí,
ale oddělují sport a bojové umění od politiky. A mezi ty jsem patřila i
já, i když nejsem vůbec splachovací. Pro mne to byl mimo jiné i
fascinující zážitek a dobrá zkušenost, protože jsem komunistickou éru u
nás na vlastní kůži nezažila. A když si teď přečtu zprávy o této zemi,
budu už lépe v obraze, na kolik jsou objektivní. Pro sportovce je to opravdu
diskutabilní záležitost. Na mistrovství jsme potkali například Brity, ale
Japonci, vzhledem k napjaté situaci, tentokrát odmítli přijet,“ uvedla pro
ParlamentníListy.cz 29letá psychiatrička ze Slezska, která si v kolébce
tohoto bojového umění počínala naprosto skvěle, přivezla pět medailí, z
toho dvě zlaté.

Už cesta do komunistického Kimova režimu nebyla zrovna jednoduchá a čeští
reprezentanti byli připraveni na leccos. „Od svých kamarádů z oddílu,
například od mistra světa Jana Vrchovského, jsem věděla, že nám po
příletu vezmou mobily, foťáky a možná i další věci, které nám pak
při odletu vrátí. A že na internet se tam nedá prakticky nikde dostat.
Stejně mě pak ale dost překvapilo, když nám na letišti důkladně
prošacovali všechny věci včetně prádla a velmi pozorně si prohlédli moji
knížku, kterou jsem si vezla s sebou, i časopis. Zabývalo se tím asi pět
lidí a jméno autora si opsali. Nicméně to pro nás dopadlo příznivě,
úředníci se rozhodli vůči nám pro pseudopřátelský přístup, když
cvičíme jejich národní sport. Nakonec jsme si mobily i foťáky mohli nechat,
i když jsme dostali zákaz fotografování,“ vyprávěla úspěšná
sportovkyně.

A ještě potom doplnila: „Já jsem si pak stejně, třeba cestou v autobusu,
řadu snímků tajně nafotila. Musím ale říct, že daleko víc znechucená
jsem byla z postupu personálu na pekingském letišti v Číně, přes které
se jedině dá dostat do Severní Koreje. Tamní zaměstnanci byli arogantní
až vulgární, také nám prohledali kufry a beze slova mi zabavili power banku
(podobné zařízení jako nabíječka). Když jsem protestovala a chtěla jsem
hovořit s jejich šéfem, řekli mi, ať nezdržuju, že mi jinak uletí
letadlo. Z tohoto pohledu nevidím mezi čínským a korejským režimem
větší rozdíl.“

Na dračku jdou pohlednice, na kterých korejský voják šlape na hlavu tomu
americkému

Celé mistrovství mělo famózní průběh a bylo, podle slov Kristýny
Pravdové, velmi dobře připravené, a to přímo vojenským stylem.
Uskutečnilo se v obrovském paláci – sportovní hale jen pro taekwondo. Při
zahajovacím ceremoniálu se shromáždily tisíce lidí, kteří vítali
účastníky máváním a květinami. Na kolik to ale bylo upřímné a bez
donucení, to se dalo prý jen těžko odhadnout. Všude panovala naprostá,
bezbřehá loajalita a poslušnost režimu.

„My závodníci jsme si mohli ohledně přípravy mistrovství jen těžko na
něco stěžovat, pořadatelé se k nám chovali velmi vstřícně. Snad jen
technická zařízení byla trochu zastaralejší, avšak nic se tím
nezkomplikovalo. Vše probíhalo podle jejich pravidel a předem naplánovaného
programu. Měli jsme přidělené své delegáty, kteří se o nás starali, ale
zároveň nás i hlídali. Bez jejich doprovodu jsme nikam nemohli. Vůbec
všude bylo plno různých pozorovatelů, slušně řečeno. Byli jsme
ubytováni v pohodlném hotelu, kam nás vždy zavezl konvoj autobusů.
Organizátoři nám také zařídili návštěvu místních památek a mohli
jsme si i něco koupit v obchodech se suvenýry. Tam byly hlavně k mání ve
všech možných kombinacích výrobky ze ženšenu a také propagandistické
pohlednice, odznaky a plakáty. Já jsem si koupila z recese 12 pohlednic, na
kterých korejský voják šlape na hlavu tomu americkému, a poslala je domů,
z čehož tam měli všichni činovníci velkou radost. Jinak Pchjongjang je
takovou velkou Potěmkinovou vesnicí. Bydlet v centru tam mohou jen dobře
prověření a loajální lidé. Ti chodí většinou v uniformách či v
oblecích. Vojáci nosí hnědé tesilky a košile podobné barvy, běžní
lidé modré kalhoty a bílé košile. Všichni pak mají stejné boty,
různých účesů je povoleno státem jen dvacet. Takže žádnou pouliční
free kulturu tam nenajdete. Cizinci se mohou pohybovat jen po vytyčených
trasách ve městě, po kterých nás také vozili. A jezdí tam dost českých
tramvají. Zase vás ale nikdo neokrade, protože žádní zlodějíčci a
kapsáři tam snad ani neexistují,“ vzpomínala na své výjimečné
zážitky česká reprezentantka.

Kristýna Pravdová (vpravo) na mistrovství světa v taekwondu. Foto: archiv K.
Pravdové

V průběhu mistrovství světa se ale styl politiky komunistického vládce
Kima určitě nezměnil a byly vystřeleny další zkušební rakety schopné
nést jadernou nálož, o čemž pochopitelně informovala světová média.
Takže příbuzní a známí českých reprezentantů měli o své blízké
obavy. „Já jsem si nakonec z české ambasády zavolala, že jsem v pořádku
a také jsem poslala domů pár mailů. Fakt, že jsme mohli využívat služeb
českého velvyslanectví, to bylo pro nás velkou výhodou i uklidněním,“
doplnila ještě Kristýna Pravdová pro ParlamentníListy.cz.

Účastníky mistrovství světa vítaly při zahajovacím ceremoniálu tisíce
lidí. Foto: archiv K. Pravdové

Čeští reprezentanti skvěle uspěli, Korea je ale už moc netáhne

I když výprava českých taekwondistů byla početně celkem skromná –
reprezentovalo jen sedm borců – skončila v žebříčku národů na třetím
místě, což je mimořádným úspěchem v tomto rozšířeném olympijském
sportu. Jen sama Kristýna Pravdová získala pět medailí, z toho dvě zlaté.
Nejcennější kov si dokonce odnesla i z klání v přerážení desek ve
výskoku.

„Jsem opravdu hodně spokojená s účastí na mistrovství světa v
Pchjongjangu, čtyři medaile jsem získala v týmových soutěžích se svými
kolegyněmi a jednu bronzovou v individuální disciplíně. Získat zlatou v
kolébce taekwonda – v Koreji, kde samozřejmě i rozhodčí jsou nakloněni
spíše domácím závodníkům, jak to bývá i všude jinde ve světě, je
určitě fantastické. Vůbec návštěva Severní Koreje byla pro mne na jedné
straně tak trochu šokem – na straně druhé jedinečným zážitkem. Jednou
mi to ale stačilo a už bych se tam nechtěla vracet, není to země, která by
mě svými specifiky zrovna přitahovala,“ dodala závěrem Kristýna
Pravdová.

Hlavní město Severní Koreje Pchjongjang. Foto: archiv K. Pravdové
