Právě před padesáti lety odstoupil „der schöne Toni“, prezident
Novotný. Lidé z něj měli srandu, ale pak se mu omlouvali

ČESKÉ OSMIČKY Prezident Antonín Novotný, dlouho i první tajemník ÚV
státostrany, sklízel posměch. Navíc po něm šla obě křídla tehdejších
komunistů. Jestliže však zavrhneme černobílé vnímání světa, byl to
přinejmenším zajímavý muž. O jeho politickém konci, protože 22. března
1968 na svou funkci prezidenta rezignoval, jsme hovořili s historikem a
publicistou Zdeňkem Čechem, který za středoškolských studií nosil roku
1969 na klopě placku s nápisem „Sorry, Tony“.

Kde vlastně udělal soudruh prezident Novotný chybu, že musel rezignovat?
Novotný ze svého hlediska vlastně žádnou velkou chybu neudělal. V
Československu byl ovšem nepříliš oblíbený. Pamatuji anekdotu: „Jaký
je rozdíl mezi námi a Sovětským svazem?“ „Nevím, co myslíš. Jaký?“
„No, Sovětský svaz má Chruščova a my máme Prtanova.“ „Prtanova? A co
to znamená, ten Prtanov?“ „To je zkratka. První tajemník Novotný!“
Zatímco předchozí prezident Antonín Zápotocký byl z tehdejších
komunistických politiků nejoblíbenější, protože si veřejnost cenila jeho
lidovosti, když hrál na harmoniku v hospodě a bavil se s fanoušky o fotbale,
Novotný takovou lidovost postrádal. Na druhou stranu ale coby politik mnoha
rudým ideálům podle všech svědectví věřil. Novotný ovšem narazil na
limity systému. Jakékoliv totalitní uspořádání může extenzivně
rozšiřovat ekonomiku. To není zas tak složité. Stavíme další
průmyslové komplexy, železnice a tak dál, jenomže zvýšit produktivitu
práce, zkvalitnit výrobu a rozvinout fungující služby je už něco jiného.
Rozmachu bylo dosaženo, ale kvality většinou ne. A nebylo to ani možné. S
výjimkou oborů spjatých s mořem jsme tehdy vyráběli zhruba osmdesát
procent světového průmyslového sortimentu. To je na zemi velikosti
Československa strašně moc.

V čele tehdy stála KSČ, která měla od roku 1960 zakotvenou svou vedoucí
úlohu v Ústavě. Tu pasáž tehdy před lety formuloval se svým týmem
právník Zdeněk Jičínský. A tentýž právník, nyní už starší, ji v
roce 1989 z Ústavy zase vyndával. Dějiny prostě fungují dokonale a doktor
Jičínský stačil na všechno. Novotný ve své osobě sdružoval oba póly
tehdejšího politického života. Byl prvním tajemníkem ÚV KSČ a
prezidentem republiky. Musel přitom nějak vycházet s „Vatikánem“
tehdejšího komunistického hnutí, tedy s Kremlem. A onen socialistický „Vatikán“
měl hodně divizí, snad až sto padesát. My jsme jich, pokud vím, měli v
sedmdesátých letech dvanáct. Nicméně Novotný s Moskvou vycházel celkem
dobře. Zápotocký připravoval do prezidentské funkce Viliama Širokého, ale
Nikita Chruščov si prosadil v roce 1957 Novotného... Oni byli osobní
kamarádi. Chruščov měl ze všech vysokých politiků socialistického
tábora k Novotnému nejblíž. Možná i proto, že Novotný byl ve své
podstatě celkem nebojácný chlap.

V pamětech, které sepsal publicista Rudolf Černý, Novotný vzpomínal, jak
byl v časech Mnichovské dohody v naší armádě řidičem náklaďáku. V
Sudetech, o něž jsme právě přicházeli, jel se svým vozem pro české
četníky, kteří tam léta sloužili, aby je odvezl do vnitrozemí. Četníci
tam stáli v řadě s připravenými puškami a proti nim přesila ozbrojených
německých chlapů z Freikorpsu. Velitel četníků volal, že na tomto území
bude podle mezinárodních dohod platit ještě dvacet minut moc Republiky
československé a že on je povinen ji hájit. A štěkl na své muže: „K
lící zbraň!“

„Projela mnou nefalšovaná vlna hrdosti,“ vyprávěl potom Novotný.
Jenomže uplynuly nějaké tři roky a jeden z těch četníků ho spolu s
dalšími přišel zatknout, aby ho poslali do koncentráku. To je taková
česká pointa... V koncentračním táboře Mauthausen žil Novotný až do
roku 1945. Později, jak vzpomínal, se dovedl pohádat i s Gottwaldem.
Současně ale nezastíral svůj trochu omezený dělnický rozhled. Právě
kvůli tomu omezenému rozhledu a ne zrovna brilantnímu intelektu se mu hodně
lidí posmívalo. Ostatně sám o svých schopnostech pochyboval taky... To je
pravda. Myslím, že uměl jen jakž takž rusky a pár německých výrazů, co
pochytil v lágru, a do projevů mu cizí slova museli vpisovat foneticky, aby
nebyl průšvih. Nicméně tohle jsou do jisté míry podružnosti. Když mluvil
Topolánek anglicky v Bruselu, tak taky nevěděl, jak se čte anglicky slovo
„peninsula“, tedy poloostrov. A stalo se snad něco?

V počátcích své nejvyšší moci se ovšem Novotný před rodinou rozbrečel
s tím, že na takové funkce nestačí. Zato posledních několik let si už
byl jistý v kramflecích. S Nikitou Chruščovem to měl dobré. Když pak ale
Nikita Sergejevič coby politická veličina padl, přijali to koryfejové
komunistického tábora jako fakt, s výjimkou Novotného ovšem. Novotný
poslal do Moskvy nesouhlasnou nótu, co že si to tam vůbec dovolili udělat?!
Rusové na to asi museli koukat jako z jara a Brežněv mu to už nikdy
nezapomněl. Další jeho problém byl se Slováky. Jako by podvědomě cítil
nějakou snahu o separatismus, čemuž tvrdě čelil. Došlo to až do trapné
scény, když spolu s manželkou navštívil Matici slovenskou. Nachystali jim
tam nějaké dary, ale on na svou ženu houkl: „Božka, nic neber, jedem domů!“
Když už se blížil jeho pád, tak ale soudruhům jasně spočítal, kolik
bylo dřív v Československu sovětských poradců a o kolik se jejich počet
za jeho éry snížil. Ze vzpomínek mého otce, bývalého diplomata, vím taky,
že to byla jediná doba za vlády komunistů, kdy se u nás občas dělala
jakž takž nezávislá zahraniční politika. Novotný nejspíš podvědomě
vnímal, že musí Čechoslovákům dopřát pocit určité samostatnosti.
Souvisí s tím i legendární scéna, kdy ho přišli z Moskvy ždímat
Brežněv a šéf tajné služby Andropov, aby byl u nás rozmístěn početný
kontingent sovětských vojsk. Zdůvodňovali to tím, že československá
armáda je sice koncipována jako samostatná, jenže nemá dost sil, aby za
války svým frontovým vojskům vytvořila kvalitní druhý sled. Ten měli
zajistit Sověti. Z vojenského hlediska to sice byla pravda, ale z politického
katastrofa. Novotný proto rozmístění sovětských jednotek odmítl.
Hovoříte o něm skoro obdivně. Jako by neexistovaly vlny posměchu, anekdot a
přezdívka „der schöne Toni“. Jak to? Ale vždyť my Češi jsme
smějící se bestie! Fakt ovšem je, že Novotný byl v nějaké mezinárodní
anketě vyhlášen nejkrásnějším politikem světa. Proti gustu žádný
dišputát, jak se říká. Mnoha našim ženským se ale líbil spíš Kennedy,
mojí mámě Násir, jiným Castro. A my jsme za Novotného vlády placky s
nápisem „Sorry, Tony!“ ještě nenosili. Brali jsme našeho Prtanova za
hňupa. Vyjadřoval se přece v té nestravitelné komunistické hantýrce.

Ty jeho projevy: „A maso bude... A já se ptám, je maso? Je maso!“ Vždyť
místo toho mohl sofistikované zdůvodnit, že Československo jako první
stát světa odstranilo tuberkulózu krav. Což je historický fakt. Muselo
ovšem vybít tuberkulózní část svého stáda, čímž snížilo stav skotu
a v hospodách začaly bezmasé dny. Tehdy se vlastně namísto řízku
rozšířil smažený sýr.

Byl Novotný i nositelem uvolnění režimu v Československu? Tak to bych mu
nepřičítal. Vždyť měl svůj podíl na procesech padesátých let. Za jeho
éry pak ale došlo k řadě rehabilitací, včetně rehabilitace Gustáva
Husáka. On to začal uvolňovat à la Chruščov, to ano. Dnes to působí jako
pohádka, ale ve špičkách KSČ byla tenkrát spousta inteligentních lidí,
ostatně dvě třetiny chartistů byli bývalí komunisté. Poměry se v
šedesátých letech opravdu u nás zlidštily a přišla s nimi i obrovská
exploze kultury. O filmech té doby se mluví stále. A začínali tenkrát
lidé jako Karel Gott, Václav Neckář, Helena Vondráčková, Marta Kubišová,
Petr Janda. V muzice se udrželi dodnes. Země najednou jakoby zbarevněla.
Pamatuji si, že když jsme šli v prvomájovém průvodu, řvali jsme: „Velebíme
stranu, vládu, že zlevnila čalamádu!“ Všichni z toho měli srandu.
Prostě došlo k uvolnění.

Novotný najel na reformistickou vlnu, protože cítil, že je to vhodné.
Najednou se na něj ale začali tlačit lidé zleva i zprava. Proč se ale proti
Novotnému postavila obě křídla komunistů, tedy reformisté a zčásti i
stalinisté? Reformisté cítili, že Novotný nikdy nepřekročí svůj stín,
a navíc si za sebou táhne svou minulost. Konzervativci zase věděli, že
když Novotný s hrstkou věrných padne, uvolní se zajímavé funkce.
Politické boje jsou o korytech... Na Orlíku byly velkopanské vily, kam se
nejvyšší soudruzi jezdili rekreovat. Nad nimi stála selská chalupa, kam
jezdili manželé Novotní. U ní byl obrovitý sud, kde tehdejší prezident
hrával se svými kamarády mariáš. A zrovna mariáš hrál velmi dobře. To
mu ale nebylo nic platné. Mocného přítele Chruščova už neměl a Moskva mu
moc podpory neskýtala. Obyvatelstvo o jeho odvaze, kdy odmítl sovětská
vojska na našem území, nemohlo vůbec vědět. Pozvolna se dostával do
obklíčení. Jak to bylo se záhadnou „operací Zbečno“, která měla
údajně v prosinci 1967 vojensky potřít jeho odpůrce? Dodnes se o tom moc
neví. Hlavní roli hráli dva Novotnému věrní generálové. Generál
Vladimír Janko, velitel tankových vojsk. Nevím sice přesně, jak byla tato
naše vojska silná v době, o které mluvíme, ale například v roce 1988 jsme
byli třetí v Evropě. Za SSSR a západním Německem. Měli jsme 4700 tanků.
A ve hře byl taky generál Jan Šejna. Mé informace o operaci pocházejí od
kamaráda ze sportovního klubu, který je už na pravdě Boží a jmenoval se
Bohumil Rod. Vyprávěl, že byl na podzim roku 1967 povolán na vojenské
cvičení. Dostal se do prostoru na Berounsku, kde bylo mohutné soustředění
vojsk se spoustou tanků. Prý o síle dvou až tří divizí. Bylo tam hodně
záložáků a v debatách Bohumil zjistil, že jsou všichni otcové od rodin,
tedy dobře vydíratelní lidé. Měli mezi třicítkou a čtyřicítkou,
prostě chlapi, kterým bylo co vzít. Připravovali je na akci, která měla
začít rychlým přesunem do Prahy. Rozhodujícím heslem bylo „Zbečno“.
Příprava vojenského puče se obvykle příliš nedokumentuje. Nicméně v
Praze by byli brzy a obsadit naše alfaměsto by jim problém nedělalo. Prostě
vojenský převrat ve prospěch Antonína Novotného, který by dílem zastavil,
dílem zastrašil jeho nepřátele a obnovil jeho rozhodující moc ve státě.
Představy to však byly poněkud jihoamerické a bez jakékoli opory v
místních tradicích. Ostatně v zemích Varšavské smlouvy, co si vzpomínám,
se odehrál snad jenom jeden vojenský převrat, a to v Polsku roku 1981. Na
druhou stranu, kdyby ho Janko ve prospěch Novotného udělal, nedošlo by k
pražskému jaru a následně ani k vojenskému vpádu Sovětů a jejich
spojenců. Co by ale bylo potom? Nikdo neví. Nicméně Novotný si na převrat
netroufl a těsně před Vánoci se vojenské uskupení rozpustilo. Jan Šejna,
„semínkový generál“ na krku s hospodářskou kriminalitou, pak utekl na
Západ a generál Janko se v zatáčce od Strahova k Dlabačovu v autě
zastřelil. Novotný byl už před tím vystaven velkému tlaku. Brežněv
přijel do Prahy a pronesl legendární větu: „Eto vaše dělo! (To je vaše
věc!)“ Novotného tím hodil přes palubu. Odstranili ho z místa prvního
tajemníka ÚV KSČ. Později napsal abdikační dopis Národnímu
shromáždění a odstoupil i z funkce prezidenta. Proč to udělal? Věděl,
že už je odstavený a směšný. Cítil, kolik lidí ho opustilo. Vzdal svou
další politickou existenci. Ruské tanky sem ale na rozdíl od jiných nezval.
Žil v pražské vile na Malvazinkách a moc mezi lidi nechodil. Zemřel
téměř v zapomnění v lednu 1975. Sorry, Tony!
