Vážený advokát, který dokonale poznal Babišovo hnutí: Líbí se mi na
Babišovi, že poslal komunisty na smetiště dějin. A s totalitou to nebude
tak horké, i to ANO je pytel blech

ROZHOVOR Je pravda, že velká část tohoto národa si nezvykla žít v
demokracii, že se jí život v demokracii příčí nebo že se jí líbí
žít pod vládou silné ruky, říká právník Milan Hulík, který v minulém
režimu obhajoval disidenty. Před pár lety sám „nalítl“ na sliby Andreje
Babiše, ale na rozdíl od řady jiných hnutí ANO brzy opustil. „Na
školení na Čapím hnízdě byli nějací speciální odborníci z agentury,
která se také podílela na volbách, a ti nás učili, že správný kandidát
má před volbami říkat, co lidé chtějí slyšet, a po volbách dělat, co
chce on. Čili podrazit voliče,“ popisuje v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz
Babišovu volební strategii, která ve volbách vyšla. A hovoří o rizicích
omezování demokracie, jež chce budoucí premiér prosadit.

Chystáte se po tom, jak dopadly sněmovní volby, na to, že budete jako v
dobách totality možná brzy zase obhajovat disidenty?

Obávám se, že se to klidně může stát, dokonce si myslím, že bych musel
jako prvního obhajovat sám sebe.

Z několika důvodů. Ale především proto, že jsem renegát vítězné
strany. Myslím, že v tom kolečku na pankráckém vězeňském dvorku bych
chodil i s některými svými dosavadními oponenty. Ale doufám, že pokud tady
ještě bude demokracie, to snad bezprostředně nehrozí.

Jak tedy hodnotíte výsledek sněmovních voleb? Čekal jste, že sedmadvacet
let od sametové revoluce dají díky voličům téměř ústavní většinu
dohromady bývalý komunista a spolupracovník StB Andrej Babiš, bojovník
proti islámu a Evropské unii Tomio Okamura a komunisté?

Samozřejmě tohle málokdo z nás očekával. Ale vidím tam i pozitivní
momenty. Volební výsledek KSČM i ČSSD, i když sociální demokracie svou
roli v demokratické pluralitě hrála a možná její procenta budou chybět.
Ale to moje hodnocení je trochu osobní, protože se mi někteří lidé ve
vedení ČSSD nelíbí. Pokud jde o stranu pana Okamury, z té strach nemám,
podle mne se brzy rozpadne, protože tam vypukne opět velký boj o peníze. A v
případě Pirátů mám obavy, že je to spolek takových ajťáckých chaotů,
což signalizují první výroky – pochybování o našem členství v NATO a
v EU. Myslím, že to je pytel blech s nejrůznějšími názory.

Co říkáte na úspěch občanských demokratů? Jedenáct procent hlasů ve
sněmovních volbách sice není žádný zázrak, ale pro ODS je to důkaz, že
se zvedá ode dna.

ODS se zvedla, sice ji nemám rád, ale je dobře, že někdo z pravice dostal
víc než deset procent hlasů.

Vítězem voleb a pravděpodobně vládnoucí stranou bude hnutí ANO, do
kterého jste před časem vstoupil, ale brzy zase vystoupil. Co tomu říkáte,
že volby vyhrála strana, jejíž nedemokratické vnitrostranické praktiky
jste sám kritizoval, protože jste je osobně poznal?

Myslím, že nejlépe komentoval i moji účast v ní redaktor Jaroslav Kmenta,
který vydal pěknou knížku Boss Babiš, kde na straně 26 a 27 píše i o
mně. A docela výstižně a správně.

Co konkrétně říká novinář Jaroslav Kmenta v knize o Babišovi na vaši
adresu?

Píše o lidech, kteří uvěřili panu Babišovi, respektive nalítli mu. Ale
uvádí, že já jsem si záhy uvědomil, že jsem nalítl, a odešel jsem od
nich. Na rozdíl od ostatních. A jako protiklad uvádí novináře Martina
Komárka a Jana Macháčka.

Ale konjunkturalisté nejsou jen mezi novináři. Mne například překvapil
Martin Stropnický. Dva roky před tím, než se stal ministrem obrany díky
spolupracovníku StB Andreji Babišovi, a kdy tak opustil své morální zásady,
které hlásal po listopadu 1989, prohlásil: „Na Moravě do senátu za
komunisty kandidoval člen totalitní vojenské kontrarozvědky, to je obludná
věc.“ Jak to, že po pár letech už mu takové věci nepřipadají obludné?

To už se nedá komentovat. Dosud to bylo ve fázi, že Andreje Babiše soudy
zprostily obvinění, že byl spolupracovníkem StB, teď se to díky
slovenskému Ústavnímu soudu ocitlo znovu na začátku. Pro moji praxi
advokáta je to zajímavý rozsudek, já se také setkávám ve sporech, které
vedu, s tím, že zdejší soudy vycházejí z výpovědí bývalých
příslušníků Státní bezpečnosti, berou je za věrohodné, zatímco
slovenský Ústavní soud prohlásil, že tito příslušníci lhali. Buď lhali
tehdy, když Babiše jako svého spolupracovníka údajně fiktivně zapisovali,
když zakládali nějaký svazek, nebo lhali nyní u soudu, když tvrdili, že
to dělali jen jako. Podle slovenských ústavních soudců se tedy těmto lidem
nedá věřit a jako svědci jsou nedůvěryhodní. A potom jsou rozhodující
doklady a názory odborníků.

Myslíte si, že by se i český Ústavní soud měl podobně vyjádřit?

To už měl dávno a dávno udělat. Příležitostí byla celá řada. Zrovna
teď mám takový případ, který chci dovést k Ústavnímu soudu, kde chci
argumentovat právě tímto slovenským rozsudkem.

Jmenování Andreje Babiše premiérem neohrozí zjevně ani rozsudek
slovenského Ústavního soudu, ani kauzy, které vypluly na světlo a z nichž
jedna vyvrcholila dokonce trestním stíháním. Ale parlamentní strany
nechtějí z těchto důvodů jít do vládní spolupráce s Andrejem Babišem,
proto chce šéf ANO díky podpoře prezidenta složit menšinovou vládu.
Nebyly by lepší předčasné volby?

Myslím, že by předčasné volby nic nevyřešily, protože by dopadly
podobně. Ale otázka je, co bude dál, ve hře je ještě několik možností,
je také otázka, nakolik protibabišovská fronta vydrží.

Považujete za riziko pro demokracii a svobodu, když bude vládnout hnutí ANO?

Samozřejmě. A to riziko bude ještě větší, když v lednu vyhraje přímou
prezidentskou volbu Miloš Zeman. Americké noviny Washington Post napsaly, že
zvolí-li Češi Babiše a Zemana, bude v jejich zemi ohrožena demokracie. Na
druhou stranu si nemyslím, že to nebezpečí je velké, protože i hnutí ANO
je pytel blech.

Nemůže dojít k nějakým nevratným změnám, když například okamurovci,
Piráti i komunisté prosazují referendum o vystoupení z Evropské unie? Ani
prezident Miloš Zeman by nebyl proti.

I když jsou výroky pana Babiše rozporuplné, co se týče EU, nemyslím, že
by chtěl odejít z Evropské unie nebo Severoatlantické aliance. Spíš bude
hrát na vlastní polovině hřiště, takže nebezpečí blížící se
totality nebo polototality bych neviděl. Ale všechno je možné. V roce 1968
jsme také nevěřili, že přijedou Rusové, a pak se to stalo.

Někdy realita prostě trumfne fantazii.

To, co mnoho komentátorů napsalo, že velká část tohoto národa si nezvykla
žít v demokracii, že se jí život v demokracii příčí nebo že se jí
líbí žít pod vládou silné ruky, je pravdivé. Mám dojem, že u nás
spousta lidí neví, co je demokracie. To, že se politici v parlamentu hádají,
není důkaz nějakých chyb demokracie. To je typický průvodní a správný
jev demokracie. Z těch sporů vznikne potom nějaké řešení, nějaký
kompromis, ve kterém se realizují zájmy různých stran zastupujících
různé vrstvy voličů.

Například v anglickém parlamentu mají seznam, do kterého neustále
doplňují nadávky, které jsou zakázány používat. Když do seznamu, ve
kterém už jsou stovky nadávek, které se nesmějí používat, zařadí
další, poslanci kreativně vymýšlejí nové a nové. Ale to není chyba
demokracie. Ta musí být hádavá, musí být drahá, to znamená, že by měl
existovat i senát, aby to fungovalo.

Když vidím, jak na sebe pokřikují a gestikulují poslanci v britském
parlamentu, tedy v zemi, kde má demokracie mnohaletou tradici, připadá mi
český parlament jako nedělní škola, kde se občas nanejvýš zvedne hlas
nebo prostředníček.

Jistě, u nás se poslanci neperou, ani nadávky nejsou nijak vynalézavé. Ale
pokud jde o šéfa hnutí ANO Andreje Babiše, vidíme, že určité trendy na
omezení demokracie se objevují. Například snaha zrušit senát, omezit
počet poslanců na sto, omezit v parlamentu diskusi, protože je to jen
žvanírna. Vzpomeňme si na Lenina, který také označil parlament za
žvanírnu.

V této souvislosti je často zmiňován i Hitler.

Ano. A je to pochopitelné u toho, kdo má autoritářské tendence. A lidem se
to strašně líbí, říkají si, když zruší senát, ušetří se peníze,
když omezí diskusi, aspoň se tam nebude žvanit, když se sníží počet
poslanců, zase se ušetří a za ty peníze se postaví nemocnice. Lidé si
neuvědomují, že všechna tato omezení směřují k tomu, že se nějaká
strana nebo jedinec snaží soustředit moc ve svých rukou. A pan Babiš se
nakonec ani netají tím, že chce stát řídit jako firmu. A ve firmě
žádná demokracie neexistuje, zaměstnanci nehlasují, co se bude dělat, s
kým se bude obchodovat a jaké budou mít platy. Budeme makat, aby bylo líp.
To je velmi chytlavé heslo, které se lidem strašně líbí.

Já také, když si někdy pustím v noci televizi s jednáním ze sněmovny,
nevím, jestli mám brečet, nebo se smát. Teď jsem viděl, že za okamurovce
zvolili do sněmovny paní, která říká, že bude usilovat o to, aby byl
stát ochráněn před Amerikou a ilumináty. Samozřejmě když takový
člověk mluví v parlamentu, tak žvaní. Ale bohužel demokracie musí dovolit,
aby se i takový člověk dostal do parlamentu.

Winston Churchill řekl, že největším argumentem proti demokracii je
pětiminutový rozhovor s průměrným voličem. A je to pravda. Když jsem
kandidoval do senátu, poznal jsem, že s některými voliči jsou rozhovory
zoufalé. Když se nějakému člověku snažíte vysvětlit, že nám různé
věci, které chce zrušit, zakazují mezinárodní dohody, jde od vás a volit
vás nebude. Když někdo chce být zvolen, ne kvůli penězům nebo podílu na
moci, ale aby něco prosadil, nezbývá mu nic jiného, než být populistou,
protože jinak ho lidé nebudou volit. Na školení pana Babiše na Čapím
hnízdě byli nějací speciální odborníci z agentury, která se také
podílela na volbách, a ti nás učili, že správný kandidát má před
volbami říkat, co lidé chtějí slyšet, a po volbách dělat, co chce on.
Čili podrazit voliče.

Andrej Babiš se tím řídí. Před minulými volbami sliboval lepší
řízení státu jako firmy, takže ho volili podnikatelé, pak na ně klekl,
zavedl EET a kontrolní hlášení, teď nasliboval vyšší důchody a platy,
díky tomu vyluxoval voliče socialistům a komunistům, a po volbách
prohlásil, že má nejbližší program s ODS.

Na panu Babišovi se mi zase líbí, že se díky němu naplnil historický
paradox. Komunisté za celá desetiletí vždycky posílali někoho na
smetiště dějin. A dnes je na smetiště dějin poslal exkomunista. Myslím,
že to je začátek definitivního konce komunistické strany. Nejen z hlediska
idejí, ale i z hlediska toho, že KSČM ztrácí zázemí, protože klasická
dělnická třída neexistuje, všude je elektronika a mladí volí jiné,
protestní strany, které jsou jim bližší. Ta klasika – Semelová, Filip,
Grebeníček – už míří na smetiště dějin.

Říkal jste, že opravdové nebezpečí po výhře ANO ve sněmovních volbách
nastane, pokud bude ještě zvolen prezidentem Miloš Zeman. Vidíte jeho
zvolení reálnější po výhře hnutí ANO a po uzavření mocenské,
vzájemně výhodné spolupráce obou pánů Zemana a Babiše?

My jsme s panem Zemanem rodáci z jednoho města – Kolína. A jako
Kolíňákovi bych mu popřál jednu věc: aby toho už nechal, protože jeho
zdravotní stav už nedovoluje výkon jeho funkce. I profesor Pirk řekl, že
už by měl jít do důchodu. A viděli jsme při předávání státních
vyznamenání, že Miloš Zeman už nedokáže připnout ani státní
vyznamenání a sotva se dostal k řečnickému pultíku, to už je na
pováženou. Samozřejmě u někoho převládne touha po moci, možná to není
ani jeho touha, ale touha jeho dvora. Ale je to jeho rozhodnutí, i když mu
může být vnuceno, které pro něj může skončit ještě větší ostudou a
karambolem, který nejen jeho, ale úřad prezidenta a Hrad, který má ve
veřejnosti takovou úctu, poškodí. Byla by to škoda.

Ale o tom, že bude zvolen prezidentem, bude-li kandidovat, nepochybuji.
Protože kandidáti, kteří se objevují, jsou stejná katastrofa. Pan profesor
Drahoš je moc opatrný, k ničemu se nevyjadřuje. Když se ho ptají na jeho
program, řekne: Já jsem program. To jsou vyhýbavé řeči. Připomíná mi
někdejšího prezidentského kandidáta Jana Fischera. To slovenský prezident
Kiska je prezident, jakého bychom potřebovali. Ale v Drahošovi ho nevidím.
Chybějí u nás osobnosti. A ty, které tady jsou, jako Babiš nebo Okamura,
jsou osobnostmi v negativním slova smyslu.

Takže jste pesimista, pokud jde o budoucnost České republiky?

Vzpomeňte si na rok 1985, 1987, 1988, kdy jsme si také těžko dokázali
nějakou změnu k lepšímu představit. Charta 77 v té době viděla změnu
režimu v hodně daleké budoucnosti. A jak se to najednou otočilo! Prostě
něco se stane a bude zase lépe.
