Držet hubu a krok, to se po nás chce. Zdeněk Zbořil o vzpouře Slováků,
Babišovi i o tom, co bude dál

ROZJEZD ZDEŇKA ZBOŘILA Za překvapení nepovažuje politolog Zdeněk Zbořil
to, že sobotní parlamentní volby na Slovensku vyzněly jako hlasování proti
Evropské unii, protože rady z Bruselu se mohou líbit jen prezidentu Andreji
Kiskovi nebo obdobě pražské kavárny v Bratislavě. Nepředpokládá, že by
si slovenskou vzpouru proti establishmentu vzali jako varování v Německu a ve
Francii, kde se budou konat parlamentní volby v příštím roce, protože tam
si takovou možnost vůbec nepřipustí.

Hodně nečekaně dopadly sobotní parlamentní volby na Slovensku. Už
počtvrté za sebou sice zvítězil Směr-sociální demokracie premiéra
Roberta Fica, ale zisk 28,3 procenta hlasů mu jen s velkými obtížemi
umožní sestavit funkční koalici. Do parlamentu se totiž dostalo ještě
dalších sedm stran. Straně Svoboda a Solidarita Richarda Sulíka stačilo 12
procent hlasů na druhé místo před stranou Obyčejní lidé a nezávislé
osobnosti Igora Matoviče s 11 procenty hlasů. Návrat do parlamentu slaví po
čtyřech letech Slovenská národní strana díky téměř 8,7 procenta hlasů.
Nově v něm zasedne strana Kotleba - Ľudová strana Naše Slovensko po zisku 8
procent. Slovensko-maďarské straně Most-Híd dalo svůj hlas 6,5 procenta
voličů a straně Sme rodina – Boris Kollár 6,6 procenta. Strana Sieť
získala 5,6 procenta hlasů.

„Takže nyní bude na Slovensku jedna velká strana s malým zastoupením v
parlamentu, dvě relativně nové a, řekněme, ideově vyhraněné středně
velké strany dohromady s 23 procenty, ale s různými názory. A hned pět
nevyzpytatelných ‚malých‘ s počtem hlasů, který jim umožňuje se
beznázorově přilepit na lopotně sestavovanou jakoukoli koalici. V tom může
někdo vidět návrat k nedávné minulosti, ale s novými lidmi, což nás
nemusí naplňovat jistotou, že k takovému návratu nedojde. Ale hlavně, teď
je volební taškařice za námi a i slovenská politika bude muset zase
začínat od nuly. Nepochybuji o tom, že bude jiná, než všechny zvolené
strany před volbami vyhlašovaly,“ uvádí pro ParlamentníListy.cz politolog
Zdeněk Zbořil k výsledkům slovenských parlamentních voleb.

Snad nedojde k rozkolísanému handrkování jako před nástupem Směru

Slovenský deník Sme k tomu napsal, že lidé chtěli změnu, ale ne zrovna
takovou, jaké dosáhli. „Směr oslabil. Nespokojení voliči však sáhli po
Kollárovi, a co je ještě horší, k hnědým kotlebovcům. Hlavní
kvalifikací nových spasitelů tohoto druhu je odmítání celé politiky a
celého systému, který tolik lidí zklamal,“ upozornil deník Sme. „Je asi
pravda, že čtvrté volební vítězství Směr-SD je pro slovenské voliče
příliš. Ale nezdá se mi, že v deníku Sme to vyjádřili nejpřesněji.
Pokud by zklamal celý systém, nepřišlo by volit tolik lidí,“ domnívá se
politický analytik. „Ale možná, že na Slovensku cítí nebezpečí
migrační krize jinak než dosavadní pan premiér a dokonce i jeho kritici.
Také i tam se rozpadá tradiční dělení na pravici a levici, ačkoli
politici obou těch proudů tvrdí, že tomu tak není,“ poukazuje Zdeněk
Zbořil.

Navíc podle jeho názoru pokračuje na Slovensku již minulými volbami
zahájená generační výměna politických reprezentací. „A ti, kteří
svůj národní akcent skrývají za všechno možné, přidají po volbách na
intenzitě svých usilování. V každém případě ale dojde na Slovensku k
výměně osobností na hned několika významných vládních místech a
samozřejmě k novému, možná méně přehlednému rozdělení posezení v
parlamentních lavicích. Přál bych všem, aby to nevedlo k rozkolísanému
handrkování se jako v letech před nástupem Směru-SD. To totiž způsobilo
stav, kterému jsme v České republice říkali ‚uzavírání prázdných
dohod‘, tedy k podivným hrám v zákulisí, jejichž první obětí jsou
voliči všech politických stran,“ vysvětluje politolog.

Rady z Bruselu se líbí jen prezidentu Kiskovi či obdobě „pražské
kavárny“

Deník Pravda ve svém komentáři uvedl, že ve volbách nikdo nevyhrál,
všichni prohráli. „Ve slovenském parlamentu bude 71 let po skončení
druhé světové války opět slyšet fašistický pozdrav Na stráž! O tom,
že tento pozdrav tam při první příležitosti zazní, nepochybujeme ani
vteřinu,“ napsala Pravda. „Ani já nepochybuji o tom, že Kotlebovi
černokabátníci budou navštěvovat i slovenský parlament ve svých
charakteristických krojích a že dojde na vlastenecký pozdrav Na stráž!
Snad už ne na ‚Češi peši do Prahy!‘ nebo na výhrůžky Židům a
Maďarům, o kterých jsme v minulých letech slýchávali jen výjimečně.
Domnívám se také, že šlo nikoli o protievropské, ale ‚proti EU‘ volby.
Protože to, co přichází jako rady z Bruselu, se na Slovensku může líbit
jen současnému panu prezidentovi Kiskovi nebo obdobě ‚pražské kavárny‘
v Bratislavě,“ tvrdí Zdeněk Zbořil.

Slovenská „vzpoura“ proti establishmentu, jak je také sobotní hlasování
u našeho východního souseda charakterizováno, by měla být varováním i
pro establishment v Německu a ve Francii, kde se v příštím roce budou také
konat parlamentní a ve Francii i prezidentské volby, že to nespokojení
voliči dají patřičně najevo. „Varováním by mohla být, ale oni si
takovou možnost nepřipustí, protože ‚slovenský příklad‘ je pro ně
zpráva ze země, o které donedávna nevěděli. Teprve s rostoucím významem
V4, také ovšem opomíjeným, nebo s kritickým postojem některých
východoevropských vlád ke krizi na Ukrajině a evropským sankcím vůči
Ruské federaci se v Německu a ve Francii snížili ve své velikosti k tomu,
aby na ně pohlédli,“ podotýká politický analytik.

Ve Francii i v Německu očekávají od zemí V4, že budou jen mlčet

Nadále však tyto evropské velmoci žijí s pocitem, jak kdysi v rozepři o
invazi do Iráku vzkázal bývalý prezident Jacques Chirac Čechům, že
promeškali příležitost mlčet, že by si tak měly země V4 počínat i dnes.
„Jsou přesvědčeni, že Slovensko, Maďarsko a Česká republika – Polska
se dnes trochu obávají – by měly ‚držet hubu a krok‘ a tohoto
krátkozrakého paternalismu se jen tak nezbaví. A konec konců i na tom do
sebe zahleděném Západu jsou skupiny těch, kterým roztříštěnost
politického stranictví vyhovuje až nadmíru; a nikoli veřejně, ale nikoli
bez zájmu, sledují hledáčkem svého sobectví krize, které v Evropské unii
dnes probíhají. A jak víme z teorie permanentních cyklických krizí
kapitalismu, i na úpadku firmy a státu se dá vydělat,“ připomíná pro
ParlamentníListy.cz Zdeněk Zbořil.

Pokud se dá věřit průzkumu agentury Focus, tak ve slovenských
parlamentních volbách dalo svůj hlas nejvíce – 22,7 procenta –
prvovoličů ve věku 18 až 21 let extrémně pravicové straně Ľudová
strana Naše Slovensko. O to, abychom nedopadli stejně, usiluje Iniciativa pro
evropské hodnoty, která nabízí středním i vysokým školám debatu na
jejich půdě, kam za studenty se svými zajímavými řečníky slibuje přijet.
Tito lidé v čele s bývalým velvyslancem ve Spojených státech i v Ruské
federaci Petrem Kolářem, jimž dopřává velice významný prostor ve svém
vysílání Česká televize, mají za cíl vysvětlovat posluchačům, že je
třeba ctít evropské hodnoty a odkaz Václava Havla. Podle průzkumů má
totiž mezi středoškoláky silnou podporu Dělnická strana sociální
spravedlnosti.

Evropské hodnoty by rády vysílaly své agitátory do škol

„Obvykle varuji před daty, která dostáváme z agentur, které se jejich
výrobou docela dobře živí. Je sice pravda, že mladí lidé jsou v
zaujímání svých postojů nejradikálnější sociální skupinou, ale zase k
volbám příliš nechodí; a pokud přijdou, většinou volí iracionálně.
Pokud jde o zaměstnance spolku Evropské hodnoty, těm můžeme věřit, že by
jistě rádi vysílali své agitátory do středních a možná i základních
škol, samozřejmě za úplatu. Konečně i pan Kolář může, nemaje zpětné
vazby, vyprávět v ČT, co mu jedné myšlence oddaná redakce dovolí. Ale
realita je trochu jiná a zřejmě ani netuší, jak je jiná. Ta dlouholetá
degradace našeho školství se nedá napravit vyprávěním pohádek a legend a
možná by byl překvapen, koho považují dnešní mladí za svého nepřítele
a komu přičítají vinu za neúspěchy svého mládí,“ poznamenává
Zdeněk Zbořil.

V Česku zmíněnou nechuť vůči establishmentu, který by se dal
personifikovat Miroslavem Kalouskem či Bohuslavem Sobotkou, nevstřebává
nějaká nacionalistická strana jako na Slovensku, ale předseda hnutí ANO
Andrej Babiš. Přestože je nejčastějším terčem útoků opozice a v
poslední době i koaličních partnerů, tak podle volebního modelu, který
pro Českou televizi vypracovala agentura TNS Aisa, vede ANO suverénně se 27
procenty před ČSSD se 17 procenty. Jeho největší kritici – ODS a TOP 09
– nemají podle tohoto modelu mezi voliči ani třetinu podpory Babišova
hnutí. „Málo platné, pan Babiš má svoje charizma, ačkoli si to mnozí
nevidoucí nechtějí přiznat. Mluví jednoduše; viz jeho sobotní interview v
Lidových novinách. Když neví, řekne to, když se zmýlí, omluví se. To ti
ostatní nedělají,“ všímá si politolog.

Ochrana miliardového majetku Schwarzenbergů z pozice ministra nevadila

Navíc ministru financí a šéfovi hnutí ANO hodně pomáhá naivní a
nesmyslný antibabišismus. „Ten je tak primitivní, že bude-li pokračovat,
dovede hnutí ANO k volebním vítězstvím a Andreje Babiše k ještě
významnějšímu postavení ve státě. Přestože v opozici jsou lidé
úředně opatřeni hned několika akademickými tituly, vůbec je nenapadlo,
že třeba za první republiky byl nejdéle a opakovaně sloužícím, a hlavně
váženým ministerským předsedou Antonín Švehla. Tedy sedlák, který
sloužil v dobách pozemkové reformy; a také tento jeho ‚střet zájmů‘
republika přežila, stejně jako ‚konflikt‘ ochrany miliardového majetku
rodiny Schwarzenbergů u nás i v zahraničí, o který se staral Karel jako
kancléř a později dokonce jako ministr zahraničí,“ upozorňuje Zdeněk
Zbořil na zaslepenost Babišových odpůrců.

Součástí tažení proti Andreji Babišovi bylo i páteční dění ve
Sněmovně, během něhož ale opoziční TOP 09 neprosadila úpravu, podle
které by se do soutěží nemohly hlásit firmy, v nichž má člen vlády
nejméně desetiprocentní podíl. Dolní komora návrh odmítla v dílčím
hlasování o novém zákonu o zadávání veřejných zakázek. „Dopadne to
jako vždycky. ČSSD několik dní tvrdila, že to fakt udělá, že ten
konflikt zájmů oddělá, a dnes se podělá,“ uvedl na Twitteru šéf TOP 09
Miroslav Kalousek. A předseda ODS Petr Fiala poukázal na to, že ČSSD si dala
na billboardy heslo, že stát není firma, ale Babišovu moc omezit nechce. „Je
to pokrytecké jednání, raději měli mlčet,“ napsal na Facebooku. Fiala.
„Tentokrát bych si dovolil pochválit pana Fialu, že upozornil ČSSD, že
měla raději mlčet,“ přiznává politolog s tím, že pokud chce ČSSD
utratit svých 100 milionů za podobně „zajímavé“ bilboardy, měl by jí
na ně přispět i Andrej Babiš, protože je to docela dobrý nápad k jeho
propagaci.

Do vlády budou vybíráni jen svobodní a bezdětní bezdomovci

Diví se tomu, jak někdo s návrhem na omezení soutěží pro vybrané firmy
mohl přijít. „Ví bůh, kdo na ten nápad ‚lex Babiš‘ přišel, možná
jej porodila nějaká skupinová hloupost. Ale pokud to byl někdo z ‚obránců
demokracie‘ z TOP 09 a ODS, pak bych doporučoval, pokud jde o zákonodárnou
iniciativu, více si číst v Ústavě ČR a také v Listině základních práv,
která je součástí našeho ústavního pořádku. Přemýšlet o tom, jak
bránit demokracii, je záslužné, ale uvažovat o jejím omezení nebo
degradaci je zřejmě nad síly některých členů Poslanecké sněmovny a
Senátu PČR. Abychom jednou nevybírali kandidáty na členy vlády mezi
svobodnými a bezdětnými bezdomovci, kteří nemají co na koho převést. Byl
by ovšem problém, že ti nemajetní chtějí zbohatnout, a tak roztáčejí
kola osudu dále, protože, jak praví stará židovská moudrost, peněz není
nikdy dost,“ říká pro ParlamentníListy.cz Zdeněk Zbořil.

Andrej Babiš po pondělním jednání vlády řekl, že začíná přemýšlet,
jestli má dál smysl pokračovat v současné vládní koalici. Svá slova o
možném rozpadu vlády ale později mírnil. Dokonce žertoval v souvislosti se
zákonem o střetu zájmů, podle něhož by člen vlády zároveň neměl být
ovládající osobou firmy, tedy by v ní neměl mít větší než
čtyřicetiprocentní podíl, že možná partnerku Moniku požádá o ruku a
převede majetek na ni. V rozhovoru pro sobotní Právo také zmínil možnost,
že by parlamentní volby mohly být už v červnu 2017 místo podzimu. V
rozhovoru pro Lidové noviny prohlásil, že si váží na Miloši Zemanovi toho,
že nikdy nekradl, a pozastavil se nad tím, jakou nafouklou a trapnou aféru
udělali prezidentovi odpůrci z kauzy „kalašnikov“.

Babiš upozornil, jak to bylo s bílými koňmi v ekonomice i v politice

„V tom interview zařadil ‚případ kalašnikov‘ do mezí, které byly
patřičné, a nikoli do těch, které mu určila ‚zběsilá‘ média. Pan
Babiš byl snad jediným politikem, který si všiml, že lex Babiš je nejen
útokem na jeho politické postavení v ČR, ale že jde také o útok na
soudržnost hnutí ANO, koaliční vlády a konečně i ČSSD, která není
stranou. tak homogenní, jak si autoři toho popleteného sloganu myslí,“
konstatuje Zdeněk Zbořil. „Byla mu tím poskytnuta příležitost upozornit
na to, jak to v minulosti bylo s bílými koňmi v ekonomice i politice, jak je
to s rodinnými příslušníky, kteří participují na politickém postavení
svých padrino – nebo snad madrino? – kteří, jak víme, od ‚asistentů‘
v Evropském parlamentu až po nepotismus někde v Horní Dolní čistí
špinavé peníze a někdy nedělají vůbec nic jiného,“ podotýká
politolog.

Také Miloš Zeman dostal v uplynulém týdnu v médiích hodně prostoru. „V
nedělní Partii na Primě nás jen přesvědčil o své tvrdohlavosti a
tentokrát umírněné prostořekosti. Zaujal mne tím, že dokázal citovat
vynikající analytickou studii profesora Jana Rataje o Peroutkovi, která je
známá nejméně rok, a téměř všechna média, věnující se kauze Peroutka,
ji přehlédla. A také tím, že pan prezident nekomentoval zaujatost paní
Kaslové jen pro jednoho svého dědečka a nezájem o toho druhého – Rudolfa
Bienerta, ministra vnitra protektorátní vlády v době Heydrichově,
vydavatele ‚protipartyzánských zákonů‘ z poručení K. H. Franka, a
konečně předsedy protektorátní vlády v roce 1945. Samozřejmě tak pan
prezident učinil po právu, ale my si můžeme dovolit alespoň konstatovat,
že to v té politicky rozvětvené rodině měli a dodnes mají těžké,“
komentuje Zdeněk Zbořil.

Senátoři by mohli vyzvat sami sebe, aby častěji chodili do práce

Osmnáct senátorů stačilo ve čtvrtek v horní komoře Parlamentu ke
schválení výzvy prezidentu Miloši Zemanovi, aby svým chováním
nerozděloval společnost. Podle ní by hlava státu měla být také
zdrženlivá ve svých vyjádřeních. „To byl zase jednou výkon hodný
nedobré pověsti Senátu. Je to přece dlouhá léta nejméně vážená
ústavní instituce, a když už chtěli kaceřovat v přímé volbě zvoleného
prezidenta, mohli se sejít alespoň v trochu reprezentativnějším počtu.
Také by bylo zajímavé vědět, jak slovutní senátoři chápou ‚prezidentovou
zdrženlivost‘. Tedy kterých výroků prezidenta se má týkat, zda
expresivních, apelativních nebo faktových; kdo ji bude nejen definovat, ale i
kontrolovat, co zdrženlivé je a co není. A když už jsme u těch výzev,
nemohli by, konec konců, vyzvat také sebe, aby častěji chodili do práce?“
ptá se politolog.

Dnešní summit Evropské unie a Turecka má najít řešení současné
uprchlické krize. V té souvislosti jsou zajímavé dva výroky z minulého
týdne. Nejprve americký velitel NATO v Evropě Philip Breedlove varoval, že
mezi uprchlíky, mířícími do Evropy, jsou „teroristé, zločinci a
žoldnéři“, že se z migrace „stává zbraň“ a že se extremistická
organizace Islámský stát mezi uprchlíky „šíří jako rakovina“. A
poté prezident Evropské komise Donald Tusk otevřeně požadoval, aby „všichni
potenciálně ilegální ekonomičtí migranti, ať jsou kdekoliv, nechodili do
Evropy“. Tuskův názorový obrat určitě nepotěšil německou kancléřku
Angelu Merkelovou, která stále sází na to, že členské země EU
přistoupí na to, co dohodne s Tureckem a jeho prezidentem Erdoganem.

Tusk už toho napovídal tolik, že nelze poznat, čemu se dá ještě věřit

„Především pan generál Breedlove, pokud se nemýlím, odchází ze své
funkce a pouští hrůzu, aby na sebe doma upozornil. To, že mezi uprchlíky
jsou nejen potenciální teroristé, ale i z věznic propouštění odsouzení
zločinci, víme dávno a nemusíme na to brát peníze z rozpočtu NATO.
Dělalo se to vždy, když se měnil politický režim a bylo třeba vyvolat
destabilizaci. Proč by to mělo být tentokrát jinak? Je snad jen zajímavé,
že naši osvícení na to přišli tak pozdě,“ poznamenává Zdeněk Zbořil
a obrací pozornost k prezidentovi EK. „Nechci být kritický, ale Donald Tusk
toho už napovídal tolik, že nevím, čemu mám věřit. Slova, slova, slova...
Ale jak se podle nich zařídit, když v organizaci, které pan Tusk shodou
divných okolností právě předsedá, chce jeden doběhnout druhého a dostat
se co nejdřív ke zdrojům evropských peněz?“ přemítá politický
analytik.

Za nejzajímavější a nezodpovězenou otázku považuje v souvislosti s
dnešním summitem názory a rozhodnutí Angely Merkelové. „Víme, že se
kancléřka prezentuje názory a nápady, které vznikly v nám ne dost dobře
známém prostředí, a že by nás možná mohlo zajímat to nikoli
euro-turecké, ale německo-turecké spojenectví, které má své pozorovatele
nejen v Ruské federaci, ale i ve Spojených státech. A s tím spojených
otázek je celá řada. Co třeba Bagdádský pakt, když už máme letos hned
dvě jeho výročí – vzniku a zániku? Co nová rusko-turecká Krymská
válka, od které také uplynulo letos právě 160 let? A nezapomínejme, že ve
Spolkové republice bývají také volby a že už tam volí miliony etnických
Turků, ale i Kurdů a ostatních ‚integrovaných‘,“ upozorňuje pro
ParlamentníListy.cz Zdeněk Zbořil.

Jsme pár kroků od konce NATO, EU a liberálního řádu, jak jsme ho znali

Nynější dění ve světě přimělo americkou novinářku Anne Applebaumovou,
manželku polského exministra zahraničí Radosława Sikorského, aby se
zařadila po bok těch, co varují Západ před neblahým koncem. Ve svém
nejnovějším textu tvrdí, že jsme právě teď jen dvě či tři špatné
volby vzdáleni od konce NATO, konce Evropské unie a možná konce
liberálního řádu, jak jsme ho znali. Jednou z nich jsou prezidentské volby
ve Francii v příštím roce, pokud by byla zvolena Marine Le Penová z
Národní fronty, která slíbila opustit NATO i EU, znárodnit francouzské
podniky a omezit zahraniční investory. Ještě dřív může přijít brexit,
pokud se Britové v červnovém referendu vysloví proti setrvání v EU. Bez
Francie by prý přestal existovat jednotný evropský trh a bez Británie je
těžké říci, jak dlouho by vydrželo NATO. Přitom jednota, jaderné
odstrašení a stálé armády Západu přinesly více než půl století
politické stability.

„Já bych si dovolil názory paní Applebaumové nekomentovat už jen proto,
že u mnoha jejích úvah a komentářů je zmínka o tom, že je to manželka
exministra Sikorského. Jednak je neslušné poukazovat na svou závislost a
připomínat nám, že období slávy pana exministra skončilo ostudně v
důsledku aféry se zveřejněnými tajnými nahrávkami ministrů a
podnikatelů a že mu nepomohla ani nevyhraněná etnicita jeho paní. Také
její názory na americké prezidentské volby a světovou politiku, včetně
jejích výletů do minulosti, jsou řekněme až ‚kosmického řádu‘,
kterému my, čeští ignoranti, nerozumíme. Proto doporučuji se jimi
nezabývat, každý se o její prozíravosti a věštění budoucnosti může na
internetu přesvědčit sám. A přibývá-li jí podobných, pak to nevěští
nic dobrého. Já to z hygienických důvodů nečtu,“ dodává Zdeněk
Zbořil.
