EU může znárodňovat, prosadila to Jourová. Nejde o vtip

V EU bude od roku 2020 možné vyvlastňovat e-shopy. Bez náhrady a soudního
přezkumu. Umožní to nové nařízení 2017/2394/EU, které má údajně
chránit spotřebitele. Ekonom a publicista Martin Kunštek však upozorňuje na
to, že ve skutečnosti může být nový bruselský předpis zneužit k
likvidaci evropské konkurence nadnárodních e-shopových gigantů sídlících
mimo jurisdikci evropských orgánů. Což by v konečném důsledku formou
zdražení a zúžení sortimentu zboží postihlo právě evropské
spotřebitele. Jedno ustanovení navíc umožňuje zavést cenzuru internetu v
EU.

Pro kontrolu poctivého chování obchodníků má každý stát zřízen
nějaký inspekční orgán. U nás je to Česká obchodní inspekce (ČOI). Ta
je samozřejmě oprávněna provádět podle vnitrostátních zákonů i
současného evropského práva i šetření stížností na postup e-shopů.
Včetně možnosti provádět na internetu kontrolní nákupy. A v případě
zjištění pochybení ukládat provozovatelům sankce. Včetně zákazu
činnosti až do doby odstranění závad. V případě závažného porušení
zákona může soud provozovateli uložit i trest zákazu činnosti na dobu
několika let. Při ukládání sankcí je však ČOI pod soudní kontrolou.
Proti jejímu rozhodnutí lze podat odvolání k ministerstvu průmyslu a
obchodu a případně i správní žalobu k soudu. I trest zákazu činnosti
uložený soudem je přezkoumatelný soudem vyššího stupně. Tyto pojistky
mají bránit zneužití výkonné moci k šikaně firem nebo likvidaci
nepohodlné konkurence. Existence možnosti odvolání a soudní kontroly
výkonné moci patří k základním atributům demokratického právního
státu. EU však není stát. Novým předpisem nutí členské země, aby
přestaly být demokratickými a právními státy.

Zatím v ČR ani v žádném jiném členském státě EU nebylo možné
provádět vyvlastňování bez náhrady. U nás to výslovně zakazuje Listina
základních práv a svobod, která je součástí ústavního pořádku. V čl.
10 odst. 4 listiny je stanoveno, že „vyvlastnění nebo nucené omezení
vlastnického práva je možné ve veřejném zájmu, a to na základě zákona
a za náhradu“.

V rámci EU navíc již dnes existují dva zvláštní výbory, které
koordinují přeshraniční spolupráci kontrolních orgánů. Byly zřízeny
směrnicemi o všeobecné bezpečnosti výrobků a o bezpečnosti
elektrospotřebičů. Mimo jiné jsou v rámci celé EU používány k tomu, aby
v případě zjištění nebezpečného nebo ve velké míře závadného
výrobku bylo možné nařídit jeho plošné stažení z celého vnitřního
trhu EU. V minulosti byl tento postup opakovaně použit např. v případě
dětských bot dovážených z Číny, které obsahovaly toxické látky. Nebo
plastových láhví na nápoje, které obsahovaly zakázané ftaláty. Po
zjištění nebezpečí a ověření v certifikované laboratoři v jednom
členském státě, což byla v případě dětských botiček dokonce ČR, byl
systém úspěšně použit v rámci celé EU.

Tzv. na dožádání spolupracují kontrolní orgány již dnes. A nejen ČOI,
ale i Státní zemědělská a potravinářská inspekce (SZPI), která byla
zřízena speciálně pro potravinářské výrobky. Napříč EU si takové
národní kontrolní orgány umějí dohodnout společnou akci nebo poskytnutí
vzájemné spolupráce. Když ČOI najde v obchodech třeba nizozemské sýry s
obsahem zakázaných látek nebo nečistot, může kontaktovat nizozemskou
partnerskou organizaci k provedení kontroly u výrobce. Na žádost české
strany je provedena a zjištění jsou poskytována i české straně. V
případě potřeby jsou sdílena prostřednictvím současných evropských
výborů i orgánům dalších zemí. Aby na svém území mohly provést
opatření např. ve formě stažení závadné šarže z trhu.

Na první pohled se tedy může zdát, že nové nařízení Evropského
parlamentu a Rady 2017/2394/EU o spolupráci mezi vnitrostátními orgány
příslušnými pro vymáhání dodržování právních předpisů na ochranu
zájmů spotřebitelů je vlastně zbytečné. Že z větší části nařizuje
něco, co už existuje a funguje.

Ďábel skrytý v detailu

Všechny postupy mezinárodní spolupráce, které nařízení zakotvuje, už
existují na základě jiných směrnic a nařízení. A jsou používány a
fungují. Což dokládá v neposlední řadě i případ loňské razie v
berlínském e-shopu, který prodával střelné zbraně a munici na dobírku
napříč celou EU. Tato praxe je však všude na světě zakázaná, protože
prodejce je ze zákona povinen ověřit, jestli je kupující držitelem
zbrojního pasu. Při kontrole v sídle firmy bylo zjištěno, že takto se
ještě před účinností odzbrojovací směrnice EU ozbrojili i rodinní
příslušníci předních podporovatelů neřízené migrace, která vážně
zhoršila bezpečnostní situaci. Německé orgány přitom kontrolu provedly na
dožádání belgických orgánů.

Logicky se tak vnucuje otázka, proč tento předpis vůbec vznikl. Odpovědi se
můžeme dobrat, až když srovnáme současné předpisy s novým nařízením.
Jen tak lze zjistit, co nového nám to Brusel přichystal. Zásadní novinka je
obsažena v čl. 9 odst. 4 písm. g) bod iii., který dává kontrolním
orgánům pravomoc „nařídit registrům nebo registrátorům domén vymazat
plně kvalifikované doménové jméno a umožnit toto jméno zaregistrovat
dotčenému příslušnému orgánu“. V případě e-shopu je převedení
webové domény na státní orgán faktickým zestátněním firmy. Stejné
znárodnění, jako když v roce 1948 např. Národní výbor v Opavě převzal
kontrolu nad obchodním domem Breda. U e-shopu je internetová doména právě
tím „obchodním domem“. Místem, kde dochází k prodeji. Z obchodního
hlediska je místo prodeje tím, co je pro obchodníka cenné. Často mnohem
cennější než zboží, které má momentálně „v krámě na skladě“.
Zboží lze nahradit snadno. Ale místo prodeje, kam jsou zákazníci zvyklí
chodit nakupovat, je to, co je obchodníkovým hlavním jměním. U e-shopu je
internetová doména, kterou lidé znají a nakupují na ní, totéž, čím je
v případě „kamenného obchodu“ obchodní dům. Zavedený obchodní dům
má větší cenu než cihly, z nichž je postaven. A totéž platí pro webovou
doménu zavedeného e-shopu, která má větší hodnotu než jen registrační
poplatek za její zřízení. Jde o samotné jádro podnikání.

Vrcholem paradoxu je, že článek, který tuto po roce 1989 u nás nevídanou
kompetenci zakotvuje, nese označení „Minimální pravomoci příslušných
orgánů“. Jako výsměch potom působí označení oficiální funkce
navrhovatelky normy Věry Jourové, která je evropskou komisařkou pro „spravedlnost“,
spotřebitele a rovnost mužů a žen.

Tunel na ústavu

Při porovnání současných textů směrnic upravujících mezinárodní
spolupráci kontrolních orgánů a toho, co je přidáno navíc novým
nařízením, logicky vzniká dojem, že nový předpis vznikl proto, aby
umožnil znárodňování a likvidaci malých a středních e-shopových
evropských firem. Na nadnárodní giganty jako Amazon nebo Google, které
sídlí v USA, samozřejmě evropské právo nedosáhne. Ani evropské orgány.
Jenže právě tyto obří nadnárodní korporace mají dost peněz na to, aby
si platily své pozorovatele a lobbisty v Bruselu. A jejich prostřednictvím
ovlivňovali vznik právních předpisů, které regulují podnikání v EU. Na
rozdíl od malého e-shopu se sídlem někde na Vysočině, který přes
internet prodává třeba ponožky pletené z místní ovčí vlny. Nebo dokonce
i třeba největšího českého e-shopu Alza.cz. Na české poměry je velkou
firmou, ale v evropském či globálním srovnání jde o malý lokální podnik,
který nemá dost sil dosáhnout na Brusel. Česká Hospodářská komora se
svou těžkopádnou organizací jí v tom vůbec nepomáhá. Což je vidět i na
tom, že kolem „znárodňovacího nařízení“ ani veřejně neprotestovala.
A neapelovala na českou vládu, aby se proti návrhu postavila.

Zákeřnost nové normy je skryta i v tom, že nařízení EU je přímo
vykonatelné. Už nemusí být do národního práva zapracováno
vnitrostátními zákony. Naopak – vše, co tomuto nařízení odporuje, musí
být z národního práva vymazáno. U nás to asi bude znamenat nutnost vymazat
část Listiny základních práv a svobod, která je nedílnou součástí
ústavy. A na projednávání této změny jsem opravdu zvědav. Umím si živě
představit řev, který by se v českém Parlamentu strhl, pokud by takový
návrh zákona předložila česká vláda. S výjimkou vládních poslanců by
se ze všech stran strhl pokřik o novém nástupu totality.

Problém ovšem je, že na základě nového nařízení EU nám naši Listinu
základních práv a svobod může „proškrtat“ Evropský soudní dvůr.
Vláda žádnou novelu předkládat do Parlamentu nemusí.

Dokonalá hůl na jakéhokoli psa

A co může být podle nařízení EU důvodem ke znárodnění e-shopu?
Prakticky cokoliv. Staré české přísloví říká, že kdo chce psa bít,
hůl si vždy najde. Nové nařízení je dokonalou holí na jakéhokoli psa.
Podle článku 3 odst. 2 jej lze použít za jakékoli „protiprávní
jednání nebo opomenutí uvnitř Unie, které je v rozporu s právními
předpisy Unie na ochranu zájmů spotřebitelů a které poškodilo, poškozuje
nebo může poškodit společné zájmy spotřebitelů“. To je naprosto
univerzální klacek, s jehož pomocí lze zlikvidovat jakýkoli e-shop. Takto
široká zmocnění ke trestání a likvidaci firem jsou známa pouze z Ruska v
době Borise Jelcina, kdy státní orgány fungovaly jako velký mlýn na
úplatky. Úředník, který touto pravomocí bude disponovat, bude mít
obrovsky silný nástroj na vymáhání úplatků. „Zaplať, nebo ti
zestátním firmu.“

Korunu tomu nasadilo ustanovení čl. 3 odst. 14, které jako „újmu
společným zájmům spotřebitelů“ definuje „skutečnou nebo potenciální
újmu zájmům celé řady spotřebitelů“. Co si pod tím lze představit?
Prakticky cokoliv. Začít můžeme třeba „špinavou politikou“. V Německu
je na žádost Turecka zakázaná Kurdská strana pracujících (PKK). Na
základě žádosti orgánů ze SRN by ČOI měla být povinna znárodnit
český army e-shop, který prodává kurdské vlajky nebo nášivky kurdských
Lidových obranných jednotek (YPG). Donedávna bojovaly v Iráku po boku
amerických a českých vojáků proti Islámskému státu. Nyní jsou však
terčem útoku turecké armády v severosyrském kurdském kantonu Afrín.

Pokračovat můžeme třeba přes knihy. Hlavní nizozemský opoziční politik
Geert Wilders (PVV) vydal knihu „Označen pro smrt: Islámská válka proti
Západu a mě“. Jejím obsahem by se potenciálně mohly cítit poškozeni
muslimské obce. A jako by nestačilo, že na Wilderse muslimští klerikové
vydali fatvu a vypsali odměnu za jeho zabití, podle nařízení EU by se mohli
domáhat i zestátnění e-shopů, které knihu prodávají.

I při vyvlastnění všech evropských e-shopů, které prodávají Wildersovu
knihu, by však byla nadále k mání na e-Bay. Ten má sídlo firmy v USA a na
evropské právo se může zvysoka… Logicky se tak nabízí otázka, jestli to
nebyly právě obří nadnárodní korporace mimoevropského původu, které „namotivovaly“
Evropskou komisi k předložení tohoto paskvilu.

A takhle bychom mohli pokračovat na libovolné zboží. Hinduisty, kteří
považují krávy za posvátné, by mohlo urážet, že některý e-shop
prodává po internetu hovězí maso. I v ČR už máme řetězce jako rohlík.cz,
které umožňují si přes internet objednat potraviny, jež jsou pak
spotřebiteli dovezeny až do domu. Hinduisté by podle nařízení EU mohli
požadovat znárodnění e-shopů prodávajících též kožené bundy z
hovězí kůže. Ovšem nikoli v Indii, kde tvoří většinu společnosti, ale
v EU, která tento nesmysl schválila.

Z provedení takového opatření by určitě měli radost provozovatelé
velkých kamenných obchodních domů. V případě oblečení dnes řada lidí
postupuje tak, že si jde zboží vyzkoušet do nákupního centra. A když ví
správnou velikost příslušného výrobku, tak si jej objedná za podstatně
nižší cenu v e-shopu. K cestě do kamenného krámu je zatím nutí pouze
různá velikost konfekce různých výrobců.

Z provedení likvidace potravinových e-shopů by jistě měli radost i
provozovatelé obchodních řetězců. U nás jde v naprosté většině o
nadnárodní korporace.

Nařízení vstoupí v platnost 17. ledna 2020. Brusel si tento den bude moci
vyhlásit za „Vítězný leden“. Za den, kdy EU zvítězí nad malým a
středním podnikáním v oblasti e-shopů. Coby obdobu „Vítězného února“.
Komunistický režim v bývalém Československu tento svátek slavil 25. února
pod oficiálním názvem „Den vítězství pracujícího lidu“. Šlo o
připomínku dne, kdy prezident Edward Beneš přijal demisi
sociálnědemokratických ministrů, a tehdejší vládu podle návrhu premiéra
Klementa Gottwalda (KSČ) doplnil komunistickými uchazeči tak, že KSČ ve
vládě získala většinu. To umožnilo další vlny znárodňování. Po
dolech, těžkém průmyslu a velkých podnicích nad 500 zaměstnanců, které
byly zestátněny za náhradu v roce 1946, přišly na řadu postupně všechny
podniky. Po roce 1948 ovšem znárodňované již bez vyplácení náhrad.
Minulý režim znárodňoval až do posledního živnostníka. Od vesnických
rodinných koloniálů až po posledního ševce, který se musel vzdát svého
verpánku a přejít do státní fabriky. V praxi toto „vítězství“
pracující pociťovali nedostatkem řady druhů zboží. A zejména služeb.

V roce 1948 v Československu proběhla velká politická krize. Stávkovalo 2,5
milionu lidí. A ulicemi pochodovaly ozbrojené Lidové milice. V zemi málem
vypukla občanská válka. Naproti tomu schválení bruselského nařízení,
které má umožnit vyvlastňování e-shopů bez náhrady a soudního přezkumu,
proběhlo v úplné tichosti. Média hlavního proudu si jej prakticky vůbec
nevšimla. Při prosazení znárodňovacího nařízení EU přitom sehrály
dvě hlavní „padoušské“ role Češky. Eurokomisařka Věra Jourová (původně
ANO), která návrh nařízení v komisi předložila. A europoslankyně Olga
Sehnalová (ČSSD), která v roli zpravodajky Evropského parlamentu „posvětila“
odbourání všech pojistných mechanismů proti zneužití.

Jak funguje Brusel

Text návrhu vznikl v roce 2016 na Generálním ředitelství pro spravedlnost
při EK. I George Orwel by byl zděšen, kdyby dnes viděl, jak je v praxi
používán „newspeak“, jehož vznik předpověděl v románu 1984. Do
legislativního procesu jej uvedla eurokomisařka Jourová se zdůvodněním,
že je to nezbytné k potírání podvodných e-shopů. Po „kolečku“ ve
všech možných poradních orgánech EU se návrh koncem roku 2016 ocitl v
radě. Ministři zodpovědní za obchod jej sice dost předělávali, ale na
znárodňování kupodivu neshledali nic závadného.

Za ČR návrh v radě podpořil ministr průmyslu a obchodu Jan Mládek (ČSSD).
Uvnitř resortu se sice materiál setkal s poměrně obsáhlou odbornou kritikou
ze sekce průmyslu a podnikání, pod nějž spadají i ochrana spotřebitele a
metodické řízení ČOI. Autorka kritického rozboru, který upozorňoval na
protiústavnost Bruselem navrženého předpisu, však byla z jednání na
expertní úrovni stažena. Podle informací od zdroje uvnitř MPO měl její
vyřazení z jednání nařídit přímo ministr Mládek večer před odletem na
jednání v Bruselu, kde hodlala návrh po právní stránce „rozcupovat“.
Do letadla místo ní nastoupil úředník ze sekce zahraničního obchodu,
který ani neměl čas se s materiálem seznámit. Takže na jednání mlčel.

Začátkem loňského roku návrh dorazil do Evropského parlamentu (EP).
Komisařka Jourová jej obhajovala obvyklými „planými žvásty“ o
potřebě mezinárodní spolupráce v boji proti podvodným prodejcům. Na
dotazy europoslankyně za německou Pirátskou stranu Julie Redy, v čem se
nové procedury liší od těch současných, však nedokázala odpovědět.
Pouze uvedla, že jde o „zcela novou kvalitativní úroveň spolupráce v boji
s podvody“. Pirátům se však v gesčním výboru pro vnitřní trh a ochranu
spotřebitele podařilo udělat pořádný „bugr“. Předmětem kritiky se
stal zejména fakt, že by vyvlastnění e-shopové domény měl provádět
pouze kontrolní orgán. Tedy bez rozhodnutí soudu. Ve srovnání s tím, že
soud musí např. policii povolit provedení domovní prohlídky, jde u
znárodnění firmy o citelný zásah do základních lidských práv, mezi
něž patří právo vlastnické i právo na podnikání.

Pirátské europoslankyni se ve výboru podařilo prosadit odhlasování
pozměňovacího návrhu, který by znárodňovací pravomoc kontrolních
orgánů zásadním způsobem omezil. Podle výborem schváleného textu by to
bylo možné pouze se souhlasem soudu. Pravomoc nařídit vymazání webové
domény měla být omezena pouze na „prozatímní opatření“ s časově
velmi krátkou platností. Soud by měl povinnost ji na žádost provozovatele
e-shopu přezkoumat ve lhůtě do 24 hodin. A v případě, pokud by nenašel
dost právních důvodů k pokračování blokace, by ji suspendoval.

Nejvlivnější osoby v EU

V tu chvíli byl návrh stažen z jednání pléna EP, kam měl být původně
zařazen na červen. V zákulisí se rozjela jednání mezi komisí, zástupci
rady a dalšími výbory. Protože se však nepodařilo přimět ani výbor pro
právní záležitosti, aby návrh schválil ve znění, v jakém jej
předložila komise, byl návrh vzat k novému jednání v radě. Eurokraté z
DG Justice vypracovali nový, tzv. kompromisní materiál. Některé pasáže
původního návrhu proškrtali tak, že schválený text místy vůbec nedává
smysl. V definicích zůstaly zavedeny různé druhy poškození zájmů
spotřebitelů, které se však nikde dále v textu nevyskytují. To hlavní –
znárodňovací pravomoci vůči e-shopům – však zůstaly. Návrh byl
předložen až přímo na plénu EP belgickou europoslankyní Anneleen van
Bossuyt z frakce konzervativců a reformistů. Předkládání pozměňovacích
návrhů poslancem přímo na plénu je v rámci EP zcela výjimečný postup.
Podléhá souhlasu celého pléna. Pro srovnání lze připomenout, že ani
skupině téměř všech českých europoslanců napříč frakcemi loni nebylo
umožněno na plénu předložit pozměňovací návrh k tzv. odzbrojovací
směrnici. V tomto případě však návrh byl na doporučení zpravodajky EP
Sehnalové připuštěn. Hlasy největších profederalistických frakcí
lidovců, socialistů a liberálů, které dohromady EP ovládají. Na návrh
zpravodajky pak europoslanci dokonce z takto mimořádně předloženého
pozměňovacího návrhu učinili základ pro další jednání EP. Což
způsobilo, že všechny ostatní pozměňovací návrhy z výborů bylo možné
„hodit do koše“. Protože na sebe přestala pasovat čísla článků a
odstavců, byly všechny výborové pozměňovací návrhy na návrh zpravodajky
prohlášeny za nehlasovatelné.

Tato metoda se občas používá i v národních parlamentech. U nás se podle
jednacího řádu nazývá komplexní pozměňovací návrh. Jeho použití
však lze zablokovat vetem dvou poslaneckých klubů nebo 40 poslanců. Navíc
poté jde návrh znovu do výboru, kde je možné jej opět upravovat cestou
pozměňovacích návrhů. V Bruselu žádné veto menšiny neexistuje. Po
jednání pléna jde návrh z EP pryč k dalšímu jednání v radě.

Použití této „brutální“ a zcela mimořádné procedury je podle znalců
EP zcela ojedinělé. Podle europoslance Jaromíra Kohlíčka (KSČM) její
použití svědčí o tom, že komisi a hlavním politickým aktérům evropské
integrace na záměru opravdu hodně záleželo. Jeden z dalších poslanců EP,
který si nepřál uvést své jméno, k tomu uvedl, že „vedení
největších frakcí muselo být hodně namazáno“. Normálně se totiž
nestává, aby si poslanci sami znemožnili hlasování o pozměňovacích
návrzích, které byly schváleny výbory. Výbory jsou totiž považovány za
centrum práce europoslanců. V tomto případě však bylo na úrovni vedení
frakcí europoslancům nařízeno hlasovat podle zpravodajky.

V této souvislosti není bez zajímavosti uvést, že krátce poté byla
zpravodajka Sehnalová „probruselským“ serverem Politico.eu zařazena mezi
deset nejvlivnějších lidí v EU.

Kdyby volby něco mohly změnit, EU je zakáže

Krátce po našich sněmovních volbách byl text znovu projednáván i českým
výborem pro evropské záležitosti. Na návrh českých Pirátů bylo
ministerstvo průmyslu a obchodu požádáno, aby nesouhlasilo s novým textem.
Protest již předtím vznesly na úrovni výboru stálých zástupců COREPER i
delegace obvyklých „potížistů“ – Maďarska a Polska. Na poslední
chvíli se k protestujícím přidalo i Rakousko. I u našich jižních sousedů
již měli po volbách, v nichž parlament ovládli lidovci spolu s
euroskeptickými Svobodnými. A ti se proti znárodňování e-shopů důrazně
postavili.

ČR však zůstala zcela pasivní. Naše delegace se k protestům nepřidala.
Údajně z toho důvodu, že by „nemělo smysl dělat potíže“, protože
bychom stejně nedosáhli na blokační menšinu v radě.

V prosinci tak byla radou potvrzena „zpatlaná verze“. Těsně před
silvestrem byl dokument podepsán předsedou rady Donaldem Tuskem i předsedou
EP Antoniem Tajanim. A to tak, aby nové nařízení stihlo vyjít v úředním
věstníku EU ještě v prosinci. To totiž zaručuje nabytí účinnosti
nařízení v lednu 2020. Takže ani nový Evropský parlament vzešlý z voleb
v červnu 2019 již nebude mít šanci jej zrušit před vstupem v platnost.

Proč se protestuje?

Momentálně nám na náměstích protestují studenti za zachování
ústavních hodnot. Se znárodňovacím nařízením EU však jejich protesty
nemají nic společného. O něm totiž v ČR téměř nikdo neví. Ani
veřejnoprávní ČT, která v souvislosti se zvolením poslance Zdeňka
Ondráčka (KSČM) strašila občany možným návratem komunismu, o novém
nařízení ani „nehlesla“. A to si z peněz koncesionářů v Bruselu
platí stálou zpravodajku.

Když zvážíme, že ČT ani v době protikomunistických protestů neumí nebo
nechce poskytovat informace o hrozícím znárodňování firem, můžeme snadno
dospět k názoru, že bojuje pouze za své koncesionářské poplatky. A že
neplní účel, k němuž byla zřízena. Neplní úkol, který jí ukládá
zákon o České televizi. Jím je poskytování úplných pravdivých a
vyvážených informací. Takže si ty poplatky ani nezaslouží.

K čemu je nám EU?

V dobách, kdy dnešní Evropská unie (EU) ještě byla Evropským
hospodářským společenstvím (EHS), bylo v základních smlouvách zakotveno,
že jedním ze základních cílů společenství je budování konkurence a
ochrana hospodářské soutěže. S tím, že konkurence a soutěž podniků
jsou v zájmu spotřebitele, protože vedou k větší nabídce zboží a
služeb. A umožňují spotřebitelům dosáhnout na levnější ceny. Tento
záměr však byl ze základních dokumentů „vymazán“ návrhem Evropské
ústavní smlouvy, respektive Lisabonskou smlouvou. Evropská ústava měla
původně nahradit čtyři zakládací smlouvy. Už v ní byla zmínka o
podpoře konkurence jako jednom z cílů společenství vypuštěna. Euroústava
však byla zamítnuta v referendech ve Francii a Nizozemsku. Místo toho byla
smlouvou z Lisabonu provedena revize všech čtyř existujících zakládacích
smluv. Při této revizi ovšem byla ochrana hospodářské soutěže z náplně
práce EU vymazána rovněž. Nyní můžeme vidět, k čemu bylo nutné
provést tuto změnu prosazenou německou kancléřkou Angelou Merkelovou (CDU).
Prakticky má umožnit likvidaci malých a středních podniků v EU, které
představují nepříjemnou konkurenci nadnárodním gigantům sídlícím mimo
EU.

Ze Západu se nám vrací „socík“ vyhnaný na Východ

Internet úředníkům asi hodně vadí. Nejen těm státním, ale i evropským.
Špatně se totiž reguluje. Na internetu lze podnikat nebo zveřejňovat
informace po celé zeměkouli – bez ohledu na to, kde firma sídlí. E-shopy
tvoří obrovskou část internetu. A dnes i světového hospodářství.
Zavedení e-shopů přispělo ke zvýšení konkurence v oblasti maloobchodu. K
rozšíření nabídky a k podstatnému snížení cen. Z ČR si přes internet
může český občan objednat zboží nejen z českého či evropského e-shopu,
ale klidně i z USA nebo z Austrálie. Na přelomu tisíciletí to ve výpadku
daňového inkasa poznaly státy, které to hodně přehnaly se zatížením
zboží vysokou sazbou DPH. Kromě Dánska, Švédska či pobaltských zemí k
nim patří i ČR. Řada lidí se naučila nakupovat levněji na internetu.
Napřed elektroniku či oblečení. A klidně v e-shopech sídlících v zemích
mimo EU, kde DPH neexistuje vůbec nebo cizincům není účtována. Později se
lidé naučili kupovat na internetu i věci jako pračky a knihy. Dnes si už
řada lidí nechává vozit až do domu i nákupy potravin.

Některé státy se zpočátku snažily tomuto trendu bránit zaváděním
zvláštního cla na dovoz zboží z internetových obchodů. S nárůstem
objemu obchodů však státní orgány zjistily, že v praxi je velmi obtížné
clo uplatňovat. Protože není v silách celníků prohlédnout a proclít
každý balíček s tričkem třeba z USA. Formálně tedy celní sazby nebyly
zrušeny a existují, ale prakticky nejsou plošně cla vybírána.

Obnovení cenzury v EU

Některé státy, které ve světě nejsou považovány ze demokratické –
jako Čína – se problém pokoušejí řešit „filtrováním“ internetu.
Podle tamních zákonů se v Číně není možné legálně připojit ke všem
internetovým stránkám na světě. Řada webových adres je přes čínské
poskytovatele internetového připojení nedostupná. Je ovšem v povaze
internetu jakožto globální sítě, že tyto zábrany umějí šikovní
hackeři obejít cestou různých přesměrovávačů. A úřady žádného
státu na světě – ani Číny – nejsou schopny trvale monitorovat a
blokovat neustále se měnící prostředí na síti. To si uvědomili nedávno
už i čínští komunisté, kteří rezignovali na blokování přístupu na
komerční stránky a soustředí se už jen na ty politické. Obsahující
kritiku čínské vlády nebo informace o Tibetu. V době, kdy Číňané v
blokování komerčního internetu polevují, EU hodlá naopak přitvrdit.
Cestou pozměňovacího návrhu europoslankyně van Bossuyt se totiž do textu
dostala i pravomoc nařídit vymazání celé webové adresy. Bez soudní
kontroly. Toto opatření už umožňuje zavést v EU cenzuru internetu. Text je
formulován tak, že z něj přímo nevyplývá, že by vymazání adresy bylo
možné nařídit pouze u podvodného e-shopu.

Ustanovení článku 9 odst. 4 písm. g) bod ii) totiž dává kontrolním
orgánům „pravomoc nařídit poskytovateli hostingových služeb, aby on-line
rozhraní odstranil, nebo aby k němu znemožnil či omezil přístup“. A
není napojeno na texty pojednávající o podvodech při obchodování na
internetu.

Na první pohled to vypadá jako zmatečný text. Nebo naopak text, který má
umožnit ukončení existence všech alternativních informačních kanálů.
Všech, co nehlásají jedinou povolenou bruselskou pravdu.
