Fakáč a smrad. Režisér se vysmál českým „umjelcům“

I když je sám režisérem a producentem, rýpl si do vlastních řad. Řeč je
o Davidu Martinkovi, který umělcům věnoval na svém facebookovém profilu
nelichotivý komentář nazvaný „Prorežimní umjelci & česká umělecká
konformita“.

„Přemýšlím, proč máme ‚umjelce‘ takhle prorežimní a ‚správně
ideologicky orientované‘,‘ pozastavuje se Martinek a uvádí, že se
domnívá, že klíč leží v 17. listopadu 1989. „Umjelci pomáhali
demontovat minulý režim, byli výraznými mluvčími občanských zájmů.
Tehdy stáli bezesporu a přirozeně na straně lidí. Zprostředkovaně plnili
roli ‚tvůrců demokracie‘. Slušnosti, občanské společnosti,“ dodává.

Dnes podle něj není hrozbou vláda jedné strany, nedemokratický režim, StB,
Brežněv, Stalin či ústřední výbory. „Zbyl jen strach, strašák a smrad.
Mem v myšlení a klacek na pobíjení názorů, které se snaží posunout
věci dál,“ zmiňuje.

Hrozbou, nebezpečím pro vytvořenou demokratickou společnost je, jak uvádí,
demontáž národních států ve prospěch indiferentních nadnárodních
celků, fungujících bez demokratických mechanismů moci. „Hrozbou,
dlouhodobě, je zpoplatnělá globalizovaná planeta, kde o osudu lidí
nerozhodují vlády zemí, ale neviditelná centra moci, obchodu a produkce,
která si vlády pouze najímají na prosazení vlastních zájmů. Hrozbou je
redukování pojmu občana na spotřebitele v odstupňovaných úrovních
spotřeby a vytěžování lidí do mrtě. Hrozbou je průsak nesmyslných
aktivistických experimentů a jejich promotérských aktivit jako je multikulti,
upřednostňování minorit nad zájem majority, znejisťování role rodiny a
dalších nebezpečných jevů,“ vyjmenovává. Skutečným nebezpečím pak
prý je neokoloniální invaze do zemí, které nabízejí ještě na poslední
chvíli šanci uplatnit masivní výkon západní ekonomiky.

„Tohle jsou přece témata, která přirozeně musí umjelce zajímat. Pokud
stojí na straně lidí, měli by bojovat tady. Liberté, égalité, fraternité.
U nás ale umjelci bojují minulé bitvy. Fakáče, trencle, petíce,
patetizující projevy v podmíněném společném zápase proti
neexistujícímu nepříteli, oslava stávajícího režimu a tím pádem jeho
dokonalá konzervace,“ nebere si servítky.

„Já to chápu, je to pohodlné, člověk osvědčí, znovu, aktuálně
platný a správný názor a nemusí si dělat problémy s přemýšlením,
jestli je to, co dělá, v pořádku. Je to.. ehm.. ekonomicky a lidsky
pochopitelné. A takhle se to i vyžaduje. Ale je to stupidní,“ zmínil.
Závěrem pak byl ještě ostřejší. „Takže fakáč. Fakáč chlapci &
děvčata. Jste myšlenkové nuly,“ uzavřel. Celý příspěvek Davida
Martinka: Prorežimní umjelci & česká umělecká konformita. Přemýšlím,
proč máme "umjelce" takhle prorežimní a "správně ideologicky orientované".
Myslím, že klíč leží v 17. listopadu 1989. Umjelci pomáhali demontovat
minulý režim, byli výraznými mluvčími občanských zájmů. Tehdy stáli
bezesporu a přirozeně na straně lidí. Zprostředkovaně plnili roli "tvůrců
demokracie". Slušnosti, občanské společnosti. Dneska, mám dojem, je to
úplně jinak. Hrozbou není vláda jedné strany, nedemokratický režim, Stb,
Brežněv, Stalin, ústřední výbory. To je pryč. A žádná reminiscence se
nekoná. Z podstaty, není kde. Zbyl jen strach, strašák a smrad. Mem v
myšlení a klacek na pobíjení názorů, které se snaží posunou věci dál.
Hrozbou, nebezpečím pro vytvořenou demokratickou společnost je demontáž
národních států ve prospěch indiferentních nadnárodních celků,
fungujících bez demokratických mechanismů moci. Hrozbou, dlouhodobě, je
zpoplatnělá globalizovaná planeta, kde o osudu lidí nerozhodují vlády
zemí, ale neviditelná centra moci, obchodu a produkce, která si vlády pouze
najímají na prosazení vlastních zájmů. Hrozbou je redukování pojmu
občana na spotřebitele v odstupňovaných úrovních spotřeby a
vytěžování lidí do mrtě. Hrozbou je průsak nesmyslných aktivistických
experimentů a jejich promotérských aktivit jako je multikulti,
upřednostňování minorit nad zájem majority, znejisťování role rodiny a
dalších nebezpečných jevů. A skutečným nebezpečím je neokoloniální
invaze do zemí, které nabízejí ještě na poslední chvíli šanci uplatnit
masivní výkon západní ekonomiky; silou, mocí, propagandou, nebo "revolucí"
pro zajištění dalšího odbytu nepotřebných krámů. Tohle jsou přece
témata, která přirozeně musí umjelce zajímat. Pokud stojí na straně
lidí, měli by bojovat tady. Liberté, égalité, fraternité. U nás ale
umjelci bojují minulé bitvy. Fakáče, trencle, petíce, patetizující
projevy v podmíněném společném zápase proti neexistujícímu nepříteli,
oslava stávajícího režimu a tím pádem jeho dokonalá konzervace. Já to
chápu, je to pohodlné, člověk osvědčí, znovu, aktuálně platný a
správný názor a nemusí si dělat problémy s přemýšlením, jestli je to,
co dělá, v pořádku. Je to.. ehm.. ekonomicky a lidsky pochopitelné. A
takhle se to i vyžaduje. Ale je to stupidní. A pohodlné. Naštěstí ne
všichni reprezentují tenhle směr. Je tu Banksy. Oliver Stone. Assagne.
Hackeři. Anonymous. A další. Zárodky nové kreativní třídy. Takže
fakáč. Fakáč chlapci & děvčata. Jste myšlenkové nuly.
