Civilizaci neohrožují jen migranti. Expert na "slušné rozvody" líčí, jak
ničí společnost třeba norský Barnevernet

ROZHoVOR Barnevernet a jemu podobní zákonitě i škodí. Rozhovodové spory
tojí několik miliard korun ročně. Chytří se rozvádějí slušně. Tak
nabádá Luboš Patera z Centra slušného rozvodu k domluvě mezi partnery.
Hovoří při tom o takzvaném Cochemském modelu, při němž odborníci
pomáhají rodičům a manželům, aby sami nalezli vhodné a uspokojivé
uspořádání svých budoucích poměrů.

Co si myslíte o činnosti norské instituce Barnevernet, která je v Česku
známá hlavně kvůli kauze rodiny Michalákových?

Každá lidmi vytvořená struktura zcela přirozeně nepáchá jen dobro, ale
její činnost má vždy i negativní stránky. To je sociologická zákonitost,
kterou velmi výstižně objasnil například Jan Keller v knize Sociologie
byrokracie a organizace. Takže při vší úctě ke jmenované norské
instituci je zřejmé, že přehmatům a excesům se nevyhne ani ona a
jednotlivým lidem i uškodí. Tím spíše, když tato část ochrany dětí je,
zdá se, v Norsku plně privatizována a jde tedy o zisky z podnikatelské
činnosti. Stejný „tržní princip“ se bohužel začíná prosazovat i u
nás. Zatímco aktuálně „klasická“ zařízení náhradní rodinné péče
nedostávají státní ekonomickou podporu, respektive je o několik měsíců v
prodlevě, ministerstvo práce a sociálních věcí teď údajně uvolnilo až
půl miliardy korun organizacím podporujícím profesionální pěstounskou
péči. Tedy ani ne pěstounům samotným, ale jejich školitelům,
dohlížitelů a administrátorům. Zlé jazyky tvrdí, že za ministra
Jaromíra Drábka privatizaci pěstounské péče připravoval jistý vysoký
úředník zejména pro své firmy, a když byl z ministerstva náhle odejit,
jen plynule přešel do již připravených a zajištěných pozic.

To nezní zrovna optimisticky. Jak se tedy péče o děti u nás může vyvíjet?

Sociální a společenská patologie živí spoustu lidí a je proti logice
věci, aby ji tito lidé řešili efektivně k jejímu odstranění či
zásadnímu zmírnění. Stejná situace jako v oblasti pěstounské péče
panuje i v rozvodovém systému, který je nazýván i rozvodovým průmyslem.
Pěstovat a udržovat rozvodové spory o děti či majetek je velmi výnosné.
Známá advokátka Klára Samková tento „obrat“ odhaduje až na několik
miliard ročně. Je třeba sem zahrnout nejen palmáre rozvodových advokátů,
ale také desítky či spíše stovky milionů dotací z veřejných rozpočtů
na hojné „neziskovky“ poskytující různá poradenství, psychologická
vyšetření, pomoc obětem - velmi často jen fiktivním - domácího násilí,
které je uměle imputováno na téměř každý sporný rozvod, nebo takzvané
asistované styky dětí se svými otci. A také samotné rozvodové soudy a „sociálky“
musí vykazovat činnost, aby někoho nenapadlo jejich počty a platy zredukovat.
Je zde tedy armáda soukromníků, kterým na rozvodové patologii
zainteresované státní orgány nezakrytě vyrábí klientelu.

Jak se tomu má ale běžný rozvádějící se člověk ubránit?

Relativně jednoduše. Nenechat se zatáhnout do nekončících bitev o děti a
majetek. I vlastní rozvod řešit rozumně a klidně. Vždyť rozumný
kompromis lze nalézt i v porozvodové výchově dětí a při dělení majetku.
To, že spolu manželé, dnes často jen nesezdaní partneři a rodiče, již
dál nemohou a nechtějí žít, neznamená, že by se měli vzájemně
poškozovat a platit za to peníze „profesionálům“.

To se snadno řekne, ale hůře udělá. Jaké nabízíte řešení?

Samozřejmě, že lidé v této emočně, citově a psychicky velmi náročné
situaci všude slyší: „Měli byste se domluvit“ a podobně. Nikdo ze
zmíněného rozvodového systému, zejména pak ve zbyrokratizovaných
institucích, nemá ale valný zájem jim v tom nějak účinně pomoci. Z
triviálních věcí rozdělení výchovy dítěte mezi dva normální a
kompetentní rodiče se pak stávají mnohaleté monstrprocesy, kde se
skutečný zájem dítěte vytrácí. I tato patologie pak pomáhá rozkládat
mezilidské vztahy a civilizaci. Ohrožuje nás tedy nejen invaze nelegálních
migrantů. Řešit se to dá ale i jinak. Již před dvaceti lety přišel
tehdejší německý soudce Jürgen Rudolph s humánní koncepcí práce s
rozvádějícími se manželi a rodiči, který byl nazván Cochemským modelem,
podle německého města Cochem, kde pan soudce působil. Jde o týmovou
spolupráci některých odborných profesí při praktické pomoci rodičům a
manželům v tom, aby oni sami nalezli vhodné a uspokojivé uspořádání
svých budoucích poměrů. A ono to opravdu funguje! Cochemský model se
šíří v Německu i v dalších zemích. A také v českých poměrech se o
něm mluví.

O co tedy přesně jde?

Z principů Cochemského modelu vychází i Centrum slušného rozvodu. Klienti
absolvují sociální a psychologické konzultace, při nichž si objasní
praktické náležitosti svého rozvodu a rozchodu a možnosti řešení
výchovy dětí, majetkových poměrů, či jiných otázek. Vše pak vyladí
při mediaci. A jejich mediační dohoda je pak podkladem pro návrh k soudu na
rozvod a schválení dohod o dětech a majetku, které jsou podmínkou
takzvaného nesporného rozvodu. Vypracování těchto dokumentů
kvalifikovanými advokáty je také zahrnuto do nabídky centra. Za tento
komplexní servis pak klienti hradí jen jednorázový paušální poplatek.
Chytří se prostě rozvádějí slušně, neubližují si a nevyhazují za to
peníze.
