Globalisté prohráli s Trumpem, ale rozhodně se nevzdávají. Martin Koller
rozebírá, jak ještě zatopí světu. Hrozí návrat kamsi do středověku

ROZHOVOR Analytik Martin Koller varuje před přílišným optimismem po
volebním vítězství Donalda Trumpa. Globalisté a nadnárodní skupiny,
sázející na Hillary Clintonovou, se prý rozhodně po její porážce
neodeberou do důchodu. Naopak lze čekat, že teď ještě více přitvrdí. Co
s nimi svět může čekat, to pro ParlamentníListy.cz rozebral velmi obsáhle.

Donald Trump je již téměř dva týdny zvoleným americkým prezidentem. Co se
za tu dobu dá soudit o tom, jak se po jeho nástupu změní světová politika?

Bez ohledu na všeobecné nadšení civilizovaných a svobodymilovných
Američanů a Evropanů nad vítězstvím Donalda Trumpa jako reprezentanta
klasických civilizačních hodnot a jejich nositelů se nelze vyhnout
spekulacím o dalším vývoji. Globalisté se určitě nesebrali a neodešli do
důchodu, zvláště ne v EU. Využívají rostoucího napětí vznikajícího z
důvodu přemnožení obyvatel především Afriky a Asie. Evropa, v první
řadě EU, bude v následujícím období pravděpodobně jejich pevností i
laboratoří. Trump se může stát do budoucna, bez ohledu na volební kampaň
a politický program, významnou a výkonnou loutkou globalistů, možná i
proti své vůli. Samozřejmě se to odrazí i v české realitě. Všechny
negativní ekonomické a bezpečnostní jevy blízké budoucnosti budou
globalisté a jejich média přisuzovat kromě Putina především Trumpovi,
což by mohlo vést k jeho nahrazení nějakou globalistickou loutkou už po
ukončení prvního mandátu.

Světový vývoj může mít několik negativních podob. Aktuálně
samozřejmě jde do značné míry o spekulace a realita se ukáže zhruba v
horizontu dvou až čtyř let. Poté však bude vývoj pravděpodobně nevratný.
Aktuálně se jeví čtyři možné směry vývoje. Buď bude mít pravdu
odcházející americký prezident Obama, který se prohání jako o závod po
světě a slibuje kontinuitu současné a budoucí americké politiky, nebo
naopak dojde k její zásadní změně podle Trumpových slibů. Jenže je zde
ještě třetí možnost, a to modifikovaná verze současné americké
válečnické zahraniční politiky a v neposlední řadě zcela nové, čtvrté
globalistické strategické řešení boje za světovládu ekonomickou cestou.
Kromě základních vývojových směrů samozřejmě nelze vyloučit jejich
kombinaci nebo další globalistická řešení.

Prvním směrem nemá smysl se dlouze zabývat, zažíváme ho na vlastní
kůži už více než 25 let. Znamenal především snahu o privatizaci státu
do rukou nadnárodních korporací, a tím likvidaci jeho základního úkolu,
kterým je ochrana národa a jeho občanské většiny včetně civilizované
rodiny, která je základem národa a státu, před útoky všeho druhu zvenčí
a zároveň vytvoření zákonů prosazujících názory a zájmy občanské
většiny uvnitř hranic. Prakticky zmizely, snad s výjimkou komunistů,
politické strany, které by prosazovaly zájmy občanské většiny.

Teprve v posledních letech se vlastenecké strany znovu formují, avšak
globalistům se je daří likvidovat nebo zatlačovat do pozadí pomocí
propagandy protinárodních médií, především ČT24, korupce a hlouposti
voličů a nevoličů. Z celosvětového hlediska se globalistům podařilo do
značné míry zlikvidovat mírotvorné a demokratizační výsledky první a
druhé světové války a především sociálního vývoje ve prospěch
občanské většiny v Evropě ve dvacátém století. Z ideologického i
reálně politického hlediska existuje snaha o návrat kamsi do středověku s
tím rozdílem, že pozice šlechty, původně válečníků, zaujmou
reprezentanti globalistů.

PRAVIDELNÉ OKNO PL DO SVĚTA S TEREZOU SPENCEROVOU

Druhý možný směr vývoje bychom mohli nazvat ideální z hlediska občanské
většiny v Evropě i USA a civilizovaných lidí po celém světě. Jde o sliby
či politický program Donalda Trumpa. Vyvstává ovšem otázka, zda a kolik
slibů Trump splní. Spíše se můžeme zeptat, kolik z nich myslí vážně a
kolik bude schopen splnit. Trump je především miliardář, který sice může
o potřebách občanské většiny hezky mluvit, ale v praxi není s občanskou
většinou nijak zájmově svázán. Vyvstává proto otázka, zda nejde pouze o
dočasného falešného spasitele, jaké známe i u nás.

Opravdové a zásadní demokratizační změny ve světě totiž nikdy nedělali
miliardáři. Ti mají logicky snahu konzervovat stav, který jim zaručí
stabilitu zisků a moci. Nějaké revoluce ve prospěch občanské většiny,
která se chce mít lépe, jejich zájmy bytostně ohrožují. Typickým
příkladem je vývoj na Ukrajině, kde se lidé vzbouřili proti bídě
zaviněné čtvrtstoletím oligarchizace a zlodějin a nakonec jim vládne
největší oligarcha a reprezentant globalistů. Tamní občanská většina se
má hůře než dříve a ještě se má vraždit s Rusy pro radost a zisky
globalistů. Navíc je třeba si znovu připomenout, že Trump je americký
prezident a bude prosazovat americké zájmy, které vesměs nejsou shodné se
zájmy Evropy ani naší republiky.

Miliardářskými spasiteli (Porošenko, Kiska, Babiš…) jako reprezentanty
globalistů, případně jejich jen trochu chudšími, avšak neméně
spasitelskými globalistickými poskoky (Sarkozy, Horáček – Bony a klid…)
se to v současnosti v Evropě jen hemží. Ale představa, že nějaký
miliardář je vlastenec, který má opravdový zájem o řadového občana
země, kde žije či jen podniká, je naprostá iluze záměrně vytvářená
pro manipulovatelné hlupáky, stejně jako názor, že kdo má hodně, nechce
už víc. Vždy platilo a stále platí globalistické perpetuum mobile, které
říká, že peníze dělají moc a moc dělá peníze.

Jednoho svatého spasitele Vaška nám už globalisté kdysi vyrobili a s
odstupem času by ho sotva někdo mohl označit za českého či
československého vlastence, ochránce zájmů české občanské většiny a
člověka prosazujícího československé či české zájmy. A přece se
stále někdo ohání jakýmsi jeho úžasným odkazem. Jakým odkazem?
Podlézáním sudeťákům, podporou globalistických ideologií a válečných
tažení, usazováním komediantů na místa odborníků, máváním tibetskou
vlajkou reprezentující primitivní a zvrhlý středověk, sebranými spisy po
vzoru Lenina či Stalina nebo prázdným žvaněním o pravdě a lásce v době
vlády lži, zkreslování historie, ponižování lidí, systémové
nespravedlnosti, zatajování pravdy cestou politické korektnosti, všeobecné
sobecké arogance a sprostoty a bezuzdné korupční zlodějiny? Jeden
pokrytecký globalistický spasitel lepší než druhý.

I současný povyk a hádky mezi takzvanými demokratickými stranami nejsou nic
jiného než tahanice o koryta a především vzteklý a zoufalý řev sluhů,
kteří splnili svůj úkol rozprodat a zadlužit stát, vybudovat základy
bankovního koncentráku, zničit školství, odstranit vlastenectví a slavnou
historii z hlav občanů, ponížit a ožebračit většinu obyvatel, a tak
likvidovat českou rodinu, svěřit české děti do péče feministek,
rasistických multikulturalistů a pedofilů, a přitom se ještě neomezeně
obohacovat. Mysleli si, že to bude na věčné časy a nikdy jinak, jako v
dobách, kdy sloužili soudruhům. Jenže přišel silnější hráč, nikoli
sluha, ale reprezentant globalistů se svojí firmou ANO a vykopl je od koryt
jako nepotřebné smetí. V současnosti se vyhození sluhové snaží ještě
zavděčit protinárodní propagandou islámského multikulturalismu a
protiruskou a protičínskou demagogií.

Svoji monopolní ekonomickou pozici je miliardářský reprezentant globalistů
schopen stejně jako oligarchové na Ukrajině transformovat i do silové podoby.
Bezpečnostní služba Agrofertu má údajně lepší vybavení než naše
policie a tajné služby. Mohla by tvořit i základ soukromé armády. Větší
množství typově jednotné výzbroje pro ni lze získat z armádních skladů.
I to může být důvod, proč si majitel firmy ANO podržel ministerstvo obrany,
přestože ho může osadit jen profesně zcela neschopným hercem. Zdrojem
zbraní pro soukromou armádu by mohly být rovněž ilegální sklady americké
výzbroje ve Vyškově a Přáslavicích.

Budoucnost českého národa však má pouze dvě cesty. Buď skončí v rukou
nového globalistického falešného spasitele a jeho divadelní firmy ANO s
účelově do médií vytahovanými kašpárky, nebo národa, pokud se ráčí
probudit, používat obsah hlavy a volit svoje zájmy.

Mluvil jste o tom, že „globalisté neodešli do důchodu“. Čeho se od nich
tedy můžeme nadát?

Globalisté evidentně zjistili, že jejich sluhům se v Evropě nepodařilo ani
s pomocí masivní mediální propagandy, u nás především cestou ČT24, a
politických neziskovek prosadit souhlas občanské většiny v Evropě s
islamizací, rasovými multikulturními experimenty a válkou proti Rusku.
Navíc se jim nepodařilo odstranit Vladimira Putina, který je sice novodobým
ruským carem, ale k jejich smůle vlasteneckým a podporovaným převážnou
většinou obyvatel Ruska. Expanze globalistů na Východ, která začala
úspěšnou kolonizací střední Evropy od roku 1990, se po 25 letech zastavila
na totálně rozvrácené Ukrajině, kterou musí EU podporovat, aby nedošlo k
úplnému zhroucení tohoto rozkradeného oligarchického pašalíku. Rusko se
navíc jeví z vojenského hlediska jako nebezpečný soupeř, který sice
nemůže NATO vyloženě vojensky porazit, natož okupovat Evropu, ale může
Alianci včetně USA zasadit neúnosné ztráty.

Válku s Ruskem je proto možná vhodné odložit, až se situace v Evropě
dále zlepší ve prospěch globalistů, Putin zestárne a bude nahrazen někým
vstřícnějším. Globalistická propaganda pracuje naplno, především v
Německu k udržení dosavadního směru vývoje a poměrně úspěšně.
Samozřejmě pokud jsou informace pravdivé. V nedávné anketě 64 % Němců,
především mládeže, označilo Trumpa za ohrožení do budoucna. Pokud se
totiž podaří zlikvidovat Německo jako nejsilnější národní stát,
zhroutí se celá Evropa s výjimkou Ruska do podoby multikulturní islámské
kolonie globalistů. V současnosti se trockisté v Bruselu, Merkelová,
Hollande, Sarkozy, Van der Bellen i švédští zelení socialisté a naši
poskoci globalistů snaží ze všech sil urychleně vytvořit z EU pevnost
rasového multikulturalismu a žalář určený k likvidaci evropských národů
a kolonii USA.

Každopádně zesiluje v EU i u nás protičínská mediální propaganda.
Dokladem je i komedie H-Tria s tibetským dalajlámou – protičínským
propagandistickým zaměstnancem CIA a navazující útok pražské havlérky
Bradou na prezidenta za podpory takzvaných demokratických stran. Někteří
reprezentanti zavedených demokratických stran jsou dokonce ochotni obětovat i
výtěžek našeho exportu do Číny za veřejnou morální podporu brutálního
tibetského středověku. Čím by miliardové ztráty nahradili, samozřejmě
nevědí, možná exportem spisů prvního globalistického spasitele Václava
Havla.

Mediální tažení proti Číně, které nám přinese jen ekonomické ztráty,
bylo odstartováno v USA. V duchu globalistického pokrytectví však má
odvést špinavou práci Evropa s českou kolonií v první řadě. Jinde
tibetské vlajky nevyvěšují, protože tento stát postavený historicky na
porušování demokracie a lidských práv už dávno neexistuje. Zadlužená EU
balancující dlouhodobě na hraně krize se 26 miliony nezaměstnaných a
rychle přibývajícími miliony ekonomických parazitů nemá důvod ke
konfliktu s Čínou, která ji aktuálně zachraňuje investicemi. To se
samozřejmě nelíbí globalistickým investorům. Výše uvedené faktory by
mohly znamenat modifikaci původního válečného kurzu globalistů. Prvním
cílem válečného tažení by mohla být Čína místo Ruska. Důvodů je
řada.

Čína je především největší věřitel USA. Nejlepší způsob, jak se
zbavit dluhů, je likvidace věřitele. Přestože Trump jako prvního
kontaktoval po svém zvolení čínského prezidenta, až poté ruského, jeho
vztah k Číně není zrovna přátelský. Vidí v Číně ničivého
ekonomického konkurenta USA, ať už z hlediska průmyslové výroby, jüanu
nahrazujícího stále více dolar, ale i jako stále většího finančního a
obchodního partnera Ruska, řady asijských zemí i EU. Proto chce opět
vybudovat doma spotřební průmysl. Tím by samozřejmě zasadil Číně
slušný ekonomický úder. Zda a kdy se mu tento projekt podaří přes odpor
globalistických obchodníků a nedostatek kvalifikovaných pracovních sil, je
otázka. Vítěznou válkou proti Číně by USA získaly kolonii se
spotřebním průmyslem, což by snížilo potřebu k jeho budování doma.
Zároveň by získaly zlepšenou nástupní pozici proti asijské části Ruska.
Právě proto je i z čínské strany aktuální vojenská spolupráce s Ruskem
a připravovaná další smlouva o vojenské spolupráci v případě napadení.

Čínské ekonomické úspěchy jí umožňují výrazně modernizovat armádu.
Ta je sice jen o málo početnější (cca 1,5 milionu) než americká (cca 1,4
milionu), ale stále ještě zastaraleji vyzbrojená ve srovnání s USA i s
Ruskem. Její bojová hodnota je přibližně na úrovni Ruska, které však má
ve srovnání s Čínou pouze kolem 60 % vojáků (cca 0,8 milionu). Nicméně i
podle dosažitelných informačních zdrojů je bojová hodnota různých
čínských útvarů a svazků různá jako ve většině velkých armád. V
minulém roce obeplula moderní čínská flotila demonstrativně svět se
zastávkami v mnoha přístavech. Moderní loďstvo znamená strategickou
mobilitu a v prostorech Pacifiku je jeho hodnota vyšší než kdekoli jinde.

Čína předvedla schopnost dopravit kosmonauty do vesmíru, sestřelit satelit
a zkonstruovat letoun kategorie stealth. Disponuje moderními pozemními i
námořními strategickými nosiči jaderných hlavic. Čínská armáda se
cestou kooperace v humanitárních a výcvikových programech a dodávkami
levných zbraní etablovala v mnoha afrických zemích, a to bez politických
požadavků. Bojová hodnota čínské armády se může v průběhu několika
let dále zvýšit z důvodu dostatku financí i spolupráce s Ruskem. Pokud by
chtěly USA uspět ve válce s Čínou, budou ji muset zahájit v nejbližší
době. Americká armáda má stále ještě strategickou převahu nad Čínou
především ve strategické mobilitě a počtu základen v Asii, dobře
připraveném početném letectvu s velkými praktickými zkušenostmi a velkém
počtu vojáků s aktuální bojovou praxí. Nevýhodou je poměrně nízká
morálka většiny amerických profesionálů v pozemních silách.

Čína je ve vztahu k USA a jeho asijským spojencům v horší pozici z
geografického hlediska. Čínské území je z hlediska počtu obyvatel a
případné potřeby strategického manévru poměrně malé. Hlavní průmysl
je soustředěn především v pásmu kolem pobřeží a devíti hlavních
přístavů. Američtí stratégové již předložili plán na eliminaci
těchto přístavů. To by i bez větších bojových akcí vyvolalo v Číně
značné problémy, protože je závislá na dovozu surovin a potravin a exportu
výrobků svého průmyslu. Čína navíc hraničí na moři s Japonskem, s
nímž má ne zcela ideální vztahy, totéž platí o Tchaj-wanu a otázkou
jsou v současnosti Filipíny. Proto buduje předsunuté námořní základny a
letiště na korálových ostrovech, což vede k růstu napětí s okolními
zeměmi. Nelze vyloučit, že některé z nich by se mohly amerického útoku na
Čínu účastnit.

Na zemi Čína hraničí s bezpečnostně problematickými zeměmi, především
Pákistánem, a krátkou nepřehlednou horskou hranicí s Afghánistánem.
Problémem jsou z tohoto hlediska muslimští Ujgurové, kteří tvoří
početnou menšinu na severozápadě země. Tamní radikálové podporovaní
muslimským bratrstvem již vyvolali řadu ozbrojených střetů s čínskými
bezpečnostními silami. Přes Afghánistán mohou USA filtrovat svoje agenty do
Číny. Lze jen obtížně odhadovat, jak by vypadaly dosud velmi dobré vztahy
mezi Pákistánem a Čínou v případě, že by se do války USA proti Číně
aktivně zapojily muslimské elity ze Saúdské Arábie na straně globalistů.

A pokud by nedošlo k ozbrojenému konfliktu?

V případě, že nebude realizováno válečné tažení, existuje ještě
jedna cesta k posílení pozice globalistů. Jde o vyvolání již dlouhodobě
doutnající finanční krize na základě zadluženosti USA a propadu
oficiální hodnoty dolaru na reálnou úroveň. Při rozpočítání
amerického dluhu na jednoho občana jde v přepočtu o fantastickou částku
kolem čtyř milionů korun. USA se od osmdesátých let pod tlakem
ekonomických neoliberálů – ideologických reprezentantů globalistů,
zbavily velké části spotřebního průmyslu (aktuálně dovážejí kolem 85
% spotřebního zboží), a proto milionů pracovních míst bez ohledu na
sociální dopady. Tím zmizela značná část z výnosu daní domácího
průmyslu a zároveň průběžně zchudla většina americké střední třídy.
Na dovozu spotřebního zboží ze zahraničí bohatne pouze úzká skupina
obchodníků financovaných vesměs globalistickými bankami.

Zůstaly těžební, zbrojní, loďařský a letecký průmysl a zemědělství.
Proto tak zoufalá snaha amerických vlád zastavit evropské nákupy ropy a
zemního plynu z Ruska a nahradit je dražšími americkými, a rovněž snaha
protlačit na evropský trh nekvalitní, ne-li jedovaté, geneticky
modifikované americké potraviny cestou smlouvy TTIP, případně CETA.
Aktuálně přicházejí Trumpovy požadavky a zvýšení podílu HDP států
NATO na dohodnutá 2 % určená na armády. Cílem jsou miliardové zisky pro
americké zbrojaře v podobě prodeje, následných modernizací a dlouhodobého
servisu zbraňových systémů pro evropské armády.

Zároveň s likvidací spotřebního průmyslu a snahami o jeho nahrazení
službami pro snížení nezaměstnanosti byly už prezidentem Reaganem
minimalizovány daně velkým globalistickým korporacím. Některé z nich v
podstatě neplatí daně žádné na rozdíl od tamních malopodnikatelů.
Americký stát včetně obrovité armády proto žije dlouhodobě na dluh,
který je již v podstatě nesplatitelný. Segment služeb většinou negeneruje
reálný zisk, ale jde pouze o přehazování peněz z jedné hromádky na
druhou. Další cestou snižování nezaměstnanosti v USA měly být neziskové
organizace. Avšak ty se rychle staly v podstatě soukromými firmami
parazitujícími na státním rozpočtu, neplatícími daně a neprodukujícími
žádný zisk. Naopak čerpají státní dotace nebo podporu od různých firem,
například Sörösových fondů. Takový sponzoring si ovšem firmy odepisují
z daní, takže peníze směřující do neziskovek opět znamenají nevratné
snížení příjmů státu. Na podobný samolikvidační systém přecházejí
pod tlakem globalistů i státy EU.

Rovněž velikost kdysi proslulých amerických zásob zlata je velkým
otazníkem. Avšak nelze přehlédnout, že USA nejsou schopny vrátit ani
německé zlaté rezervy uložené v USA a musely si na to vyjednat splátkový
kalendář do roku 2020. Otázkou je, co se do té doby stane a jak je německá
kolonie schopna donutit USA k placení? Dolar jako světová rezervní měna je
pravděpodobně nekrytý a hroutí se, přičemž tiskárny chrlí stále nové
emise, čímž roztáčejí inflační spirálu. Kdyby nebyl dolar uměle
udržován v pozici světové rezervní měny, dávno by se propadl na zlomek
svojí současné oficiální hodnoty. Stále více velkých mezinárodních
obchodů je uzavíráno v jüanech a rublech, přičemž USA tomu nemohou
zabránit. Dokladem nejisté pozice dolaru je fakt, že Čína, největší
věřitel USA, se urychleně zbavuje amerických dluhopisů i dolarů, za něž
nakupuje kdeco v Evropě i jinde. Zde bych připomněl, že bývalý guvernér
naší státní banky Tošovský prodal v roce 1998 do Německa 58 tun zlata,
většinu našich rezerv, a nakoupil za ně právě dluhopisy, které mohou mít
v případě finanční krize hodnotu potištěného papíru. Naopak cena zlata
od té doby stoupla několikanásobně.

Nejlépe by finanční krizi zvládaly globalistické nadnárodní finanční
korporace s prakticky neomezenými zásobami likvidních měn, sídlící
většinou v USA a Británii. Navíc by se jim určitě opět dostalo nevratné
pomoci z peněz amerických daňových poplatníků. Přitom nelze vyloučit,
že tytéž korporace by na takovou transakci ve svůj prospěch americké
krachující státní pokladně půjčily peníze, samozřejmě se ziskem. V
první řadě by byly postiženy země v dolarové zóně, například Saúdská
Arábie, Irák, Írán, Emiráty, Kuvajt, ale rovněž Nigérie a jiné ropné
státy, které již dnes připomínají sud s prachem a hořícím doutnákem.
Dále státy ekonomicky navázané na USA, tedy především Kanada, Mexiko,
Německo a řetězově země eurozóny i další, které mají na Německo
silnou ekonomickou vazbu, přestože nepoužívají euro, například naše
republika. Nejvýrazněji by pád pocítily státy s nekrytou nebo virtuální
měnou. V neposlední řadě dolaroví střádalové v Rusku a majitelé
dolarových kont ve Švýcarsku, ale i různých daňových rájích. Situace v
mnoha zemích by pravděpodobně připomínala Rusko za vlády Gorbačova a
Jelcina, případně horší podobu současného Řecka či Ukrajiny.

Prostě globální měnová reforma zaměřená na ukradení soukromých peněz
ve stylu našeho prezidenta Zápotockého. K zachování smysluplných úspor
pro přežití krize by měl mít před jejím vypuknutím každý občan EU
konto v hodnotě v přepočtu minimálně desítek milionů korun. Ještě se
divíte, proč naši velmi dobře placení političtí reprezentanti hrabou jako
o závod, někteří již 26 let? Shora je totiž neživotaschopnost
současného globálního neoliberálního dluhového hospodářského systému
vidět podstatně lépe. Krizí jsou nejvíce zranitelné menší země s vysoce
otevřenou ekonomikou, jako je například naše republika.

Každopádně by v případě finanční krize došlo ke skokovému nárůstu
inflace, tedy srozumitelněji obrovskému růstu cen jako v Německu za doby
hospodářské krize mezi světovými válkami. Naprostá většina obyvatel USA
i EU by přišla o většinu svých úspor jako Rusové dvakrát v
devadesátých letech. Propad životní úrovně by postihl především služby
a maloobchod, protože výdaje převážné většiny obyvatel by se
soustředily na nezbytné věci typu potravin, energií a nutných oprav.
Opravdu neklidní by mohli být všemožní umělci, z nichž většina si
zvykla na každoroční dotace od státu, bez nichž by se neuživila. Kultura
by šla v době krize do pekla jako první. Dalším negativním dopadem krize
by byla likvidace značné části takzvaného konkurenčního segmentu
ekonomiky (kromě něj existují státní a monopolní – většinou
globalistický), konkrétně živnostníků a malopodnikatelů, kterou u nás
již zahájil nový globalistický „vlastenecký“ spasitel miliardář svým
kontrolním hlášením a EET. Likvidace další části konkurenčního
segmentu by automaticky vedla k posílení pozic globalistických nadnárodních
korporací, což je jeden z jejich cílů v rámci likvidace států a
národních ekonomik.

Ve výhodné pozici by se ocitly země nezávislé na dovozu potravin a energií,
například USA a Rusko. Malý dopad by měla krize pravděpodobně na
Austrálii, většinu latinskoamerických zemí a země jižní části Afriky.
Nicméně v Africe by pokles poptávky po tamních surovinách a zemědělské
produkci vedl v některých chudých zemích k viditelným ekonomickým
problémům. Spolu s poklesem různé hospodářské a humanitární pomoci by
mohl zvednout další vlnu ilegální migrace do Evropy.

Propad by všeobecně zaznamenal především průmysl vyrábějící
spotřební zboží dlouhodobého užití, například elektroniku a domácí
spotřebiče a pravděpodobně i oděvní průmysl, což by mělo výrazný
negativní dopad především na Čínu. Ta by na základě poklesu poptávky po
spotřebním zboží mohla rychle přijít o svoje finanční rezervy, avšak
část propadu by mohla pokrýt rostoucí vnitřní poptávkou a posílením
exportu do Afriky, kde je v podstatě bezkonkurenční. Výrazněji postiženy
by byly především chudší lidnaté země poskytující levnou pracovní
sílu při výrobě spotřebního zboží pro Evropu a USA, například Indie,
Pákistán, Bangladéš, Turecko, ale do určité míry i bohatší Japonsko
nebo Jižní Korea. Pokles poptávky by v Evropě pravděpodobně postihl v
první řadě automobilový průmysl, především českou automobilovou
monokulturu. Propad spotřebního průmyslu a růst cen by logicky vedly k
propadu v oblasti nákladní dopravy a také mezinárodního obchodu s
elektrickou energií, tedy opět český problém. Propad průmyslové výroby a
exportu s výsledným poklesem příjmů z daní a zároveň rychle rostoucí
tlak na sociální služby a podporu občanů by vedl logicky ke zhoršení
finanční situace většiny států Evropy a jejich obyvatel. Za test uměle
vyvolané krize můžeme označit Řecko.

Globalistická média by z vypuknutí globální finanční krize se všemi
sociálními a bezpečnostními dopady samozřejmě obvinila světového
zloducha číslo jedna Putina, který nechce americkým korporacím věnovat
ruské surovinové zdroje, dále neschopného rasistu a sexistu Trumpa,
syrského prezidenta neochotného nechat zničit svoji zemi ve prospěch Turecka,
Čínu, která si dovolila zbohatnout na práci pro zahraniční kšeftsmany a
nechce dovolit vznik americké vojenské základny v Tibetu, a samozřejmě
všechny xenofoby, islamofoby a jiné odpůrce globalizace a multikulturalismu.
Vždyť přece kvůli nim musí Amerika udržovat svoji obrovitou armádu a
síť základen po celém světě, a tak udržovat mír, svobodu, demokracii,
pravdu a lásku.

Export americké demokracie očima slavného Olivera Stonea:

Česká dlouhodobě napjatá ekonomická situace, dluhová ekonomika a
sociální systém stlačený za čtvrtstoletí na hranici únosného minima (s
výjimkou některých nezaslouženě privilegovaných skupin), spolu s poměrně
malými příjmy pracujících, důchody a úsporami většiny obyvatel,
především ve srovnání se západní Evropou, by rychle vedly k destabilizaci
ekonomické i politické. Nějaké drastické škrty v sociálním systému s
výjimkou zastavení podpory dlouhodobým ekonomickým parazitům,
nepracujícím migrantům, přemnoženým umělcům a politickým neziskovkám
už nejsou možné. Navíc lze při uvedeném vývoji předpokládat rychlý
nárůst kriminality, především krádeží a loupeží. Výrazně posílí
pozice a zisky globalistických konsorcií typu Agrofertu, produkujících a
distribuujících potraviny. Zvláště v naší republice závislé na dovozu
většiny druhů potravin bude tato strategická komodita efektivním
prostředkem nátlaku na vládu v politických otázkách.

Situaci bude možné řešit pouze půjčkami ze zahraničí. V době
roztočené inflace a poptávky po penězích převyšující nabídku by byly
výsledkem nevýhodné půjčky s vysokými úroky a nejistou splatností.
Vzhledem k tomu, že máme zanedbatelné zlaté rezervy a rozprodalo se již
kdeco z majetku státu, vznikal by problém i se zárukami, což by opět
zvyšovalo úroky. A přesně na takovou situaci nadnárodní finanční
korporace globalistů čekají. Mohou si koupit celé státy za virtuální
měnu a ještě nevybíravě prosazovat politické či ideologické podmínky
typu multikulturalismu, islamizace a nestandardních ekonomických vztahů.
Značná část cílů by byla dosažena i bez boje.
