Markéta Šichtařová: Jak naletět státu snadno a rychle

Stát se v poslední době rád chlubí, že prý dokázal dostat své finance,
tedy státní rozpočet, do nejlepšího stavu od vzniku ČR. Hezky pěkně.
Srdce daňového poplatníka musí plesat. Až na to, že to jaksi není pravda.

Tedy – ona to technicky vzato je pravda potud, že státní rozpočet se
skutečně vyvíjí nejlépe od devadesátých let.

Dnes je už evidentní, že rozpočet neskončí deficitem 70 miliard korun,
který byl naplánován, ale naopak s přebytkem. Což je asi takové jako
vytahovat se, že umím masajsky líp než můj jezevčík. Jelikož pravdou už
není ona druhá polovina tvrzení. Totiž že se to povedlo státu a zejména
Ministerstvu financí. Nepřibarvená realita je spíš taková, že stát by
musel být extra velké motovidlo, aby rozpočet letos nedopadl dobře. Takže
kdo za ten skvělý výsledek může doopravdy?

Zaprvé za něj může Česká národní banka (ČNB). Tedy samozřejmě ne
přímo, ne že by zrovínka rozpočet spadal do její kompetence. Ale
připletla se k celé té záležitosti trochu jak slepý k houslím. Česká
národní banka totiž, jak známo, intervenuje proti české koruně a udržuje
ji tím uměle slabou. Každému spekulantovi za našimi hranicemi musí být a
taky je jasné, že tohle ČNB nemůže dělat donekonečna. Intervence totiž
už stály skoro 600 mld. Kč a koruna je kvůli nim až o 10 procent slabší,
než by byla bez nich. A účet každým dnem dál narůstá. Takže je
navýsost logické čekat, že jakmile ČNB intervenování vzdá, koruna prudce
posílí. Možná až o oněch 10 procent. Tomu říkám obstojné lákadlo a
dost dobrý důvod pro spekulaci. Rozumějme, pro spekulaci na posílení
české koruny skrze nákupy českých dluhopisů. A když je po něčem velká
poptávka, cena toho něčeho logicky roste. Takže české státní dluhopisy
jen díky intervencím neuvěřitelně zdražují. Zdražují tak moc, že dnes
už jsou spekulanti ochotni českému státu dokonce platit za to, že si
smějí jeho dluhopisy koupit. Neboli dluhopisy mají záporné výnosy. A stát
na tom pochopitelně rejžuje. Pravda, rozpočet na záporných úrocích ze
svých vlastních dluhopisů zatím vydělal asi miliardu korun, což jsou v
celkových výsledcích „drobné“; ale pro svou kurióznost tenhle zdroj
příjmů státní kasy stojí za zmínku. A co je na tom všem špatně? Zisk
pro rozpočet z titulu záporných sazeb bude víc než kompenzován ztrátou
ČNB z devizových rezerv v okamžiku, až koruna posílí. Takže výsledek pro
celý stát bude horší, než lepší. Ale kdo si pak bude umět dát jedna a
jedna dohromady? Hlavně, že ministerstvo financí tou dobou už bude za hrdinu.

Zadruhé za dobrý výsledek rozpočtu může vyšší než očekávaný
hospodářský růst. Zkrátka když se rozpočet sestavoval, nepředpokládalo
se, že se letos bude ekonomice tak dařit. Co je na tom špatně? Především
kdyby se počítalo se správným růstem, mohly být úspory ještě mnohem
větší. A hlavně: úplně stejná situace, jenom přesně naruby, se
nejspíš bude opakovat v příštím roce. Zkrátka příští rok podle všeho
nejspíš naše ekonomika poroste mnohem pomaleji (pokud vůbec poroste), než
se dnes při sestavování rozpočtu na příští rok odhaduje. Ministerstvo
totiž počítá s tím, že ekonomika zrychlí svůj růst z 2,2 % na 2,4 %. A
současně se domnívá, že eurozóna příští rok zpomalí svůj růst ze
1,5 % na 1,2 %. Člověk nemusí být zrovna ekonomický génius, aby na první
pohled viděl, že tu něco nehraje: Když jsme jako vývozní země na
fungování eurozóny závislí, bude se nám dařit stále líp, když Evropě
se bude dařit stále hůř? Sotva. Jinými slovy: Plán je opět nesmyslný. O
co líp se rozpočet plní letos, o to hůř se nejspíš bude plnit příští
rok. Kontextová reklama Sklik

Zatřetí rozpočtu letos pomohlo, že jsme z evropských fondů vyčerpali
méně peněz než loni. Ano, čtete dobře: Méně peněz z Evropy pomohlo k
ozdravení naší ekonomiky. Ne, není to nesmysl. Je to definiční znak všech
prohnilých evropských dotací, bez nichž by nám bylo mnohem lépe. Jak se to
mohlo přihodit? Změnilo se rozpočtové období. Nové začalo, a tak se musí
připravovat zbrusu nové projekty, na které bychom mohli evropské fondy
podojit. Jenomže nezapomínejme, že peníze z Evropy musíme spolufinancovat.
EU přihodí trochu, náš stát přihodí také trochu. A díky tomu, že
evropských peněz je letos méně, takzvané „kapitálové výdaje“ z
rozpočtu jsou zatím o 50,8 miliard korun nižší než loni stejnou dobou. A
co je na tom špatně? Znovu se stát chlubí něčím, co vůbec není jeho
zásluhou. A hlavně: Jakmile se přehoupneme do příštího roku a znovu
začneme evropské fondy víc dojit, opět to náš rozpočet zatíží víc.

Začtvrté stát dosud soustavně rozpouštěl – tedy snižoval – něco,
čemu se říká rozpočtová rezerva. Co je na tom špatně? No že zkrátka
jaksi nemáme onu rezervu... rezervu peněz na horší časy. A to, prosím
pěkně, jsme právě teď díky vysokému hospodářskému růstu a až
extrémně nízké nezaměstnanosti v časech jedněch z nejlepších, takže ty
ekonomicky horší nutně musí nastat už příští rok.

Takže když to tak vezmeme kolem a kolem: Celé je to jedna velká Potěmkinova
vesnice. Rozpočet na první pohled vypadá výborně. Dokonce nejlíp za dobu
existence naší země. Až na to, že ministerstvo financí na tom prakticky
nemá zásluhu. Až na to, že letošní „zisky“ z intervencí budou za rok
více než smeteny „ztrátami“ z nich. Až na to, že o co víc se
ministerstvo při plánování rozpočtu loni seklo směrem dolů, o to víc se
letos seká směrem nahoru. Až na to, že o co méně letos přispíváme na
evropské fondy, o to víc na ně bude přispívat příští rok. Až na to,
že o co víc jsme si v minulosti přilepšili zrušením rezervy, o to víc
nám bude v budoucnu chybět. Až na to, že je to celé jenom moc pěkná
pohádka, kterou se vládě vyplatí vykládat před volbami. A po nich budiž
potopa.

Markéta Šichtařová
