Tak rovnou zakaž internet, soudruhu, vzkazují novináři autorovi zákona o
hanobení Zemana. A vytahují kauzu s Masarykem

Hanobení prezidenta chce uzákonit jako trestný čin skupina poslanců. S
přílišným souhlasem se však nesetkali. „To už může Ondráček rovnou
zakázat internet. Za komunistů to šlo taky bez něj,“ rýpl si komentátor
Jan Lipold na serveru Aktuálně.cz do komunistického poslance Zdeňka
Ondráčka.

Lipold následně konstatuje, že návrh, za nějž by se nestyděli ani
zákonodárci ruského prezidenta Vladimira Putina, v Poslanecké sněmovně
přistává stylově před 17. listopadem.

„Je symbolické, že lídrem navrhující skupiny je Zdeněk Ondráček (KSČM),
který jako příslušník pohotovostního pluku zasahoval proti demonstracím v
roce 1989. Kovaný expert na svobodu slova a veřejný pořádek. Muž dlící
duchem v době, kdy bylo trestné hanobení lecčeho, například i státu
světové socialistické soustavy a jeho představitele. A trestalo se,“
zmiňuje Lipold. Návrh je dle jeho slov míněn smrtelně vážně, bude jej
řešit vláda i o něm bude hlasovat parlament.

Z toho důvodů připomíná změny, které ve společnosti nastaly od roku 1998,
kdy byl trestný čin hanobení prezidenta zcela správně zrušen. „Především
nenápadný detail, že si většina obyvatelstva osvojila internet a jeho
používání asi jako kartáček na zuby. A vyjadřuje na něm názory – na
cokoli, od očkování přes hlavu státu až po barbarské účinky tajného
práškování planety z letadel. Že se tu kromě slušné diskuse také
hanobí, je bohužel smutným faktem. Nasadit na facebookovou realitu pendrek,
který má navíc chránit jednu jedinou osobu, je absurdní,“ dodává Lipold.

Druhou změnou je podle něj zavedení přímé volby. Ta totiž podle Lipolda
ve svém důsledku srazila prezidenta republiky z piedestalu. „Kandidáti
musí podstupovat ostrou volební kampaň, ta první byla plná urážek a
podpásovek, zjitřených emocí, přinesla ohromnou vlnu zájmu o politiku, ale
i rozdělení společnosti. Účinek přímé volby se přenesl na Zemanovo
působení na Hradě. Prezidentský majestát byl oslaben, prezident je mnohem
víc politikem jako každý jiný – sám se razantně zapojuje do politických
zápasů, kritizuje a je kritizován,“ dodává Lipold.

Původní text ZDE.

A dodává, že na internetu je hanobemí běžně oboustranné. „Terčem je
jak Zeman, tak jeho odpůrci. Pálí do sebe oba tábory. A najednou by měl
být někdo, jeden člověk, nedotknutelný? Copak je prezident imperátor?
Kdyby se stalo něco hodně přes čáru, má právo se bránit například
žalobou na ochranu osobnosti, jako každý,“ dodává s tím, že zákaz
hanobení prezidenta bere jako brutální útok na svobodu slova.

Paragrafem na ochranu Zemana se pak zabývá i redaktor Lidových novin Petr
Zídek. Ten se ve svém komentáři vrací až do roku 1929, kdy básník Jakub
Deml sdělil kritické názory na prezidenta Masaryka, jež mu měl říct jeho
přítel Otokar Březina.

„Za tyto výroky začal být Deml trestně stíhán. Proces před krajským
soudem v Jihlavě začal v listopadu 1930. Podle zákona na ochranu republiky z
roku 1923 hrozil Demlovi za urážku hlavy státu trest vězení od jednoho
měsíce do jednoho roku. Deml však odsouzení unikl: U Masaryka za něj
intervenoval Karel Čapek a prezident před Vánocemi 1930 trestní řízení
zastavil,“ zmínil Zídek.

Právě na prvorepublikový zákon se totiž současní poslanci odvolávají.
„Prvorepublikový zákon ale počítal se základní trestní sazbou osm dní
až šest měsíců, zatímco dnešní poslanci spodní hranici trestu vůbec
nezmiňují a horní stanoví na jeden rok. Což svědčí o tom, že se
inspirují spíše komunistickým zákonem na ochranu lidově demokratické
republiky z října 1948,“ uvádí Zídek.

Poslanci z naší protiliberální fronty by podle něj měli být důslední a
převzít ze zákona 231/1948 i další dnes dobře využitelné pasáže. „Například
§ 24 ‚Hanobení některých ústavních činitelů‘, podle kterého mohl
dostat dva roky vězení ten, kdo urážel poslance nebo člena vlády. Nebo §
42 ‚Hanobení spojeneckého státu‘, podle kterého by stejný trest mohli
dostat kritici čínského režimu,“ zmínil.

Závěrem dodal, že pokud bude zákon schválen, bude to mít jeden pozitivní
dopad: Vězení budou zase plná disidentů, čímž se bude všem ostatním
lépe rozlišovat, co je pravda a co mocenská zvůle.
