Polsko Rusku: „Proč se agresivně chráníte před našimi zákonnými útoky“

Čerstvá historie o vyhnání polského vědce z Ruska ve skutečnosti není
zajímavá tím, že ukazuje na současné stádium rusko-polských vztahů,
vyvolává otevřeně jiný zájem.

Konec konců je v tomto smyslu vše dobře známé a zcela obvyklé: vztahy
Ruska a Polska jsou v posledních letech stabilně na nejnižší úrovni za
mnohá desetiletí historie. Zároveň s příchodem k moci v Polsku současné
vládnoucí strany „Právo a spravedlivost", která v sobě spojuje
konzervatismus, nacionalismus, euroskepticismus, proamerikanismus, rusofobii a
snahu o historickou státní odplatu se situace ve dvoustranných vztazích
stala definitivně zamraženou a to div ne v doslovném slova smyslu.

Zároveň to vypadá, že zpozorování polského ministerstva zahraničí je
částečně opodstatněné. V každém případě si současné kolize s
vyhnáním polského historika Kreml demonstrativně nevšiml a oznámil, že o
tom nemá ponětí, protože se to neschvaluje na jeho úrovni.

Ať by to bylo jakkoli, tato historie je sama o sobě banální v současné
době.

Jedenáctého listopadu byl ze země polskou vládou vyhnán profesor
Novosibirské státní technické univerzity Dmitrij Karnauchov. Ruský vědec
pracoval v Polsku od roku 2010 a učil v místních univerzitách předměty
spojené s ruskou tématikou. Základem pro jeho vyhnání posloužila
obvinění polských tajných služeb z činnosti „s prvky hybridní války"
proti zájmům Polska a „ve prospěch nepřátelského státu" a také
kontakty s ruskými tajnými službami a vedením proruské propagandy. Důkazy,
které by podkládaly jejich obvinění, samozřejmě předloženy nebyly kvůli
přísnému utajení.

Do dané chvíle to vše bylo nepříjemné, ale zcela obvyklá historie pro
země, jejíž vztahy neprožívají nejlepší období.

Avšak reakce polské strany o vyhnání Glebockého se ukázala být poměrně
daleko od obvyklé. Místo toho, aby byl přijat vzájemný charakter ruských
kroků, polské MZV vyjádřilo oficiální protest s předáním diplomatické
nóty do ruského MZV a označilo rozhodnutí ruské strany za „nepochopitelné".
A to nebereme v úvahu velmi bouřlivou reakci dalších polských zástupců na
událost. Například svou excentričností známý (pojmenujeme ho tak) ministr
obrany země Antoni Macierewicz pojmenoval vyhnání Glebockého „nepřátelským
aktem".

Na tomto místě vzniká pokušení zdokonalit vynalézavost polské vlády,
která vydala neadekvátně přísnou reakci na plně standardní krok ruské
strany.

Události poslední let poskytují mnohonásobné příklady toho, že Západ
najednou naprosto zapomněl, co je to princip vzájemnosti a plné shody ve
vztazích mezi zeměmi a ve vztahu k Rusku začal fungovat režim „a nám
proč?"

V roce 2014 byla Evropa jednoduše otřesena z odvetných opatření Moskvy, i
když, na co spoléhali, když zaváděli sankce vůči Rusku? V létě tohoto
roku bylo pro Washington velice nepříjemným překvapením, že Rusko
odpovědělo na zadržení svého diplomatického majetku a vyhnání diplomatů
z USA. A nyní byla Varšava znepokojena z ještě jednoho zcela standardního
kroku Moskvy v rámci politiky vzájemnosti.

Možná se jedná o to, že Rusko často neodpovídá okamžitě na
nepřátelský krok, ale ponechává si čas pro schválení promyšlené a
obvykle pro druhou stranu maximálně bolestivé odpovědi. A kvůli
vznikající pauze kontrahenti Moskvy evidentně jednoduše zapomínají, čím
to vše začalo.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce.
