Ubohé, hnědnoucí, fašizující Slovensko. Od rána proudí z médií děs z
volebních výsledků u sousedů, podle experta to však nebude tak horké

POLITOLOGOVÉ Politický pat, zmatek, vítězství „fašistů“, jiný
premiér nežli Robert Fico, anebo dokonce menšinová vláda a pak předčasné
volby – i takto se dá uvažovat o sobotních parlamentních volbách na
Slovensku. Podle politologa Jana Bureše se teď může kolem sestavování
slovenské vlády odehrát téměř vše, neboť není jednoznačný vítěz,
pouze poražení. „Pro Roberta Fica nyní bude velmi těžké sestavit
nějakou smysluplnou vládu, když se nejsilnější opoziční strany SaS a
OĽaNO již nechaly slyšet, že spolupráci s Ficovým Smerom vylučují.
Opakování voleb? To by ale také mohlo dopadnout úplně stejným patem,“
říká pro ParlamentníListy.cz Bureš.

Vítězem sobotních parlamentních voleb na Slovensku se opětovně stala
strana Smer-sociální demokracie dosavadního premiéra Roberta Fica. Jenže
významně ztratila, neboť získala „pouze“ 28, 29 procenta hlasů, takže
přišla o absolutní parlamentní většinu. Proto teď bude muset hledat
koaličního partnera. To ale může být velmi svízelné, protože se do
parlamentu dostalo rekordních osm stran, a to včetně extremistů sdružených
kolem župana (hejtmana) Mariána Kotleby, a druhá vítězná strana, SaS, již
koalici s Ficem zcela vyloučila. Nejsou tak zcela mimo úvahy o tom, že by
tedy vládu nakonec mohla skládat pravice, a dokonce ani nejsou mimo úvahy o
předčasných volbách, tvrdí k tomu pro ParlamentníListy.cz politolog Jan
Bureš.

Strana Svoboda a Solidarita (SaS) Richarda Sulíka, která se ocitla na druhém
místě, získala 12, 08 procent hlasů, třetí strana Obyčejní lidé a
nezávislé osobnosti (OĽaNO - NOVA) Igora Matoviče utržila 11,02 procent
hlasů. Do parlamentu se po čtyřech letech vrací i Slovenská národní
strana (SNS) se ziskem téměř 8,7 procenta hlasů a – jak již bylo řečeno
– uspěla také extremistická strana Kotleba – Ľudová strana Naše
Slovensko (ĽSNS), která získala přes osm procent hlasů, co představuje
více než 100 tisíc hlasů. Most - Híd získal 6,5 procenta hlasů a bude
mít v parlamentu 11 křesel. Podobně dopadla i strana Sme rodina – Boris
Kollár (6,62 procent), a za Sieť Radoslava Procházky zasedne v Národní
radě Slovenské republiky deset poslanců, což odpovídá výsledku 5, 6
procenta. Potvrzují ale tato čísla, jak je politická scéna na Slovensku
rozbitá?

Nevěnovaly asi dostatečnou pozornost voličům

„Dá se to takto chápat. Jsou tam nyní dvě tři strany známé již z
dosavadního parlamentu, pak se tam dostaly tři nebo čtyři nově, přičemž
jsou všechny nestandardní. Jako standardní tam zůstala pouze Smer-SD Roberta
Fica, který ale významně oslabil. Podle mě to ukazuje na to, že slovenské
politické strany nevěnovaly dostatečně pozornost tomu, co voliče skutečně
trápí, a podcenily jejich nespokojenost především se sociální a
ekonomickou situací a se stavem zdravotnictví a školství. Napak přecenily
hrozby migrantské krize, kde se ukazuje, že se postoje stran nepostavily za
názory voličů. Voliči totiž volili mnohem radikálněji a proti současné
vládě,“ řekl k tomu politický analytik Jan Bureš.

TAKTO HODNOTIL SLOVENSKÉ VOLBY ŠÉFREDAKTOR RESPEKTU ERIK TABERY

To, že se do Národní rady Slovenské republiky nyní dostaly až téměř
fašistické strany – zejména strana Kotleba – Ľudová strana Naše
Slovensko (ĽSNS), která získala osm procent hlasů, není prý až tak
zapříčiněno „hnědnutím“ společnosti v souvislosti s migrační krizí
jako spíše tím, že se ke slovu dostávají „nespokojení voliči“.

„Právě u Roberta Fica, který onu migrační krizi hodně akcentoval, se
nakonec zdá, že mu to spíše uškodilo. Čili já si nemyslím, že za
úspěchem Mariána Kotleby a jeho strany ĽSNS se ukrývá hrozba nějaké
migrační krize, ale spíše jde tady o hlas určitého typu voliče, který
patří k těm nejnižším sociálním vrstvám a jenž je na tom ekonomicky a
sociálně velmi špatně, ovšem nemá pocit, že by měl nějakou naději na
zlepšení svého postavení a nemá kladný pocit ani z toho, že by se o něj
politici nějak extra zajímali. Kotlebovi navíc pomohlo, že se on sám stal
před pár lety županem (hejtmanem) Banskobystrického kraje, čili dosáhl na
poměrně vysokou metu, a stal se tak známou postavou slovenské politiky.
Navíc jeho strana poměrně šikovně pracovala s mladými voliči –
především prostřednictvím sociálních sítí – což ty standardní
strany dost podcenily... Takže já bych z toho nevyvozoval to, že Slovensko
směřuje k nějakému fašismu, ani že by výsledek voleb byl důsledkem
strachu lidí z migrační krize. Hlavní příčinou výsledku jsou podle mého
soudu spíše sociální a ekonomické poměry a nespokojenost voličů se
situací na Slovensku. Respektive nespokojenost hlavně s tím, že standardní
politické strany moc nedávají najevo, že by zrovna vnímaly problémy lidí.“

Pokud jde o možné sestavení koalice, podle Bureše bude zde vskutku velký
problém v tom, že nejsilnější opoziční strany SaS a OĽaNO-NOVA
spolupráci se Smerom nejen před volbami, ale taktéž už v sobotu v noci
vyloučily. Proto sestavit koalici za těchto podmínek bude velmi obtížné.

Těžké je odhadovat, se kterými stranami Fico bude jednat

„Ještě včera večer se zdálo, že v parlamentu zůstane KDH – i když ta
se také vymezovala proti Ficovi –, ale byla to standardní politická strana,
se kterou by ještě bylo možné sestavit nějakou koalici. Teď je tam ještě
možná Slovenská národní strana, což by ale byl na druhou stranu zrovna ten
nejtěžší partner v koalici. Proto bude třeba hledat partnery mezi novými
stranami, které se do parlamentu dostaly. Pro Fica ale bude nutností se
dohodnout jen s těmi, které budou do nějaké míry zárukou stability a do
půl roku vládu nerozdělí. Programová shoda se ale bude hledat jen velmi
těžko, neboť některé ze stran ani nemají moc podrobně propracovaný
program a leckdy ani příliš nevědí, co vlastně chtějí. Takže tam bude
záležet na pohotovosti a schopnosti vyjednávačů a nějaké vůle ke
kompromisu. Těžko ale teď odhadovat, se kterými stranami bude Fico jednat;
podle mě v první vlně bude hovořit se všemi kromě Kotleby a zřejmě SaS,
která již řekla, že do vlády stoprocentně nechce,“ zamyslel se dále
Bureš.

Ze všech možných úvah se podle politického analytika nedají vyloučit
dokonce ani předčasné volby. „Zatím je ještě brzy o této alternativě
hovořit, i když i na to možná dojde,“ podotkl Bureš s tím, že možnost
sestavení menšinové vlády je také nasnadě.

„Ona je ale menšinová vláda vlastně to samé jako předčasné volby.
Menšinová vláda by totiž co chvíli narážela na neshody a nebyla by
schopná vládnout celé volební období. Takže si nemyslím, že by se na
tuto alternativu dostalo, i když zcela vyloučené to také není. Jisté ale
je, že jednání o kabinetu budou trvat dlouho a nemusí nakonec vůbec
dopadnout dobře. Situace by pak byla podobná jako ve Španělsku, kde se
vyjednává téměř tři čtvrtě roku o kabinetu, a z toho důvodu tak
Španělsko spěje znovu k volbám, protože se tam politici nebyli schopní
dohodnout na nějaké funkční vládě. Ale i to se na Slovensku může stát,
protože je téměř na první pohled patrné, jak je teď po volbách parlament
hodně roztříštěný. Kdyby se však na druhou stranu předčasné volby
konaly velmi brzo, tak by se ani tak situace nemusela nijak uspokojivě
vyřešit, protože politická scéna by mohla být opět roztříštěná, a to
podobně jako nyní,“ poznamenal Bureš na konto politického patu.

Jiný premiér...

Za této situace tak prý nejsou až tak liché dokonce ani úvahy o možnosti
sestavení vlády někým jiným. „Myslím, že v první chvíli prezident
Slovenska určitě pověří sestavením vlády Roberta Fica, protože je
vítězem voleb, a uvidí se, zda bude schopný vládu sestavit. Pokud by mu
Fico za nějakou dobu oznámil, že toho není schopen, tedy že nějakou
konstruktivní vládu dohromady nedá, je pak logické, že by prezident Kiska
pověřil sestavením vlády druhého nejschopnějšího, tedy Richarda Sulíka
a jeho SaS. Ale neříkám, že se to Ficovi nepovede, přece jenom je Smer
nejsilnější a bude mít v Národní radě asi třetinu křesel, takže jeho
šance na sestavení vlády jsou rozhodně nejvyšší. Podle mě by to ale
Richard Sulík měl ještě těžší. Takže si spíš myslím, že se Ficovi
nakonec nějakou vládu sestavit podaří.“

Podle Bureše se ale právě nyní v celé nahotě ukázalo, že nějaká debata
o úpravě či změně volebního systému není až tak od věci. „Úprava by
byla možná taková, aby systém generoval méně stran, které by se do
parlamentu mohly dostat. To by mohla být jedna z možností, i když
momentálně méně pravděpodobná,“ uvedl.

Politolog se nakonec zastavil ještě jednou u propadu celé křesťanské
demokracie – tedy zmínil opětovně nejen KDH, které se do Národní rady po
dlouhé době nedostalo, ale i Slovenskou demokratickou a kresťanskou únii –
Demokratickou stranu (SDKÚ-DS), což je podle něj. pro Slovensko „tak trochu
problém“. „Zvláště v případě KDH je to nonsens, neboť od roku 1990
byla v podstatě tato strana s přestávkami téměř vždy součástí
vládních koalic (naposledy ve vládě Ivety Radičové) a od vzniku Slovenské
republiky to byla vždy parlamentní strana, ale v současnosti, i když je v
opozici, překvapivě získala pouhých 4,9 procenta. Takže se poprvé v celé
své historii do parlamentu vůbec nedostala,“ dodal nakonec politický
analytik Jan Bureš.
