Jsem pesimista, píše Jaroslav Bašta. Stažení Rusů ze Sýrie může
znamenat...

Někdejší diplomat v Rusku a na Ukrajině Jaroslav Bašta se zamýšlí nad
tím, co může znamenat stažení většiny ruských sil ze Sýrie. Tento krok
lze hodnotit optikou optimisty a optikou pesimisty. Do druhé skupiny patří i
Bašta, který se obává, že se ruský prezident připravuje na další kolo
války. Zmiňuje jména amerického, ukrajinského a tureckého prezidenta.

Když ruský prezident Vladimir Putin nařídil zásah v Sýrii, mnohé
překvapil. Z pohledu hráčů šachu šlo o nenadálý tah jezdcem, který
vyvedl protihráče z míry. Jeho krok pomohl nastolit alespoň částečnou
stabilizaci v rozvrácené Sýrii a oslabit islamisty – společného
nepřítele Ruska a Západu. Putin tím pomohl jednomu ze spojenců Ruska.

Stažení ruských sil ze Sýrie je dalším překvapivým tahem Vladimira
Putina. Lze ho interpretovat tak, že chce ruský prezident přenechat vavříny
vítězství svému syrskému kolegovi Bašáru Asadovi. To tvrdí optimisté.
Pesimisté, k nimž patří i Bašta, říkají, že si Putin jen uvolňuje ruce
k dalšímu válčení. Kde? Možná na Ukrajině, kde konflikt zamrzl na
mrtvém bodě. Ať už to teď dopadne v této zemi jakkoli, pro Putina to
nebude dobré.

„V čele dvou států sousedících s Ruskou federací stojí dva dosti
zoufalí muži – ukrajinský prezident Porošenko a turecký prezident Erdogan.
Oba válčí se svými spoluobčany, jeden s ruskojazyčnými Ukrajinci, druhý
s Kurdy, a oba za viníka svých problémů považují ruského prezidenta
Vladimira Putina. Temné náznaky o jejich spojenectví ve snaze o navrácení
Krymu Ukrajině asi nelze brát na lehkou váhu. Letošní rok je navíc rokem
voleb v USA a prezident Barack Obama na konci svého druhého volebního období
je v pozici „chromé kachny“, jak tradičně dosluhujícího prezidenta
nazývají američtí novináři. Je tedy otázka, jak bude jeho autoritu
vnímat právě turecký prezident, který ve vnitřní i zahraniční politice
podniká velmi nebezpečné kroky,“ varuje Bašta v komentáři pro
PrvníZprávy.cz.

Celý komentář naleznete zde.

Lze si jen přát, aby stažení většiny armády ze Sýrie nebylo jen
přípravou na horší krveprolití.
