Bašta: Jakým dalším tahem překvapí Putin? Kde se objeví teď jeho vojáci?

Přiznám se, že také patřím mezi jedince, kteří si lámou hlavu nad
neočekávaným stažením větší části ruských ozbrojených sil ze Sýrie.
Píše v komentáři Jaroslav Bašta.

Protože mám rád šachy, představil jsem si události předloňského,
loňského a počátku letošního roku jako šachovou partii, v níž Ruská
federace a její prezident Vladimír Putin hraje černými figurami. To znamená,
že na počátku musel reagovat na kroky protivníka (tedy Západu) a dostal se
do dosti svízelné situace ve středu šachovnice, který představuje hranice
mezi RF a Ukrajinou.

Protivník navíc začal posilovat své severní křídlo (v Pobaltí). S
vypětím všech sil se podařilo na druhý pokus dosáhnout příměří (Minsk
II), ale situace na východě Ukrajiny neměla (a nemá) dlouhodobé pozitivní
řešení.

Zásah v Sýrii, jehož hlavním cílem bylo zachránit jednoho z mála ruských
spojenců, všechny překvapil. Vyjádřeno šachovou mluvou, šlo o
překvapivý tah jezdcem, který plně využil jistou zákeřnost této figury a
vyvedl protivníka z konceptu. Poměrně rychle se ukázalo, že hlavního cíle
operace, tedy záchranu režimu syrského prezidenta Bašára Asada se dosáhlo
již na počátku letošního roku. Krátce poté se ruské a americké
diplomacii podařilo dojednat zastavení palby jako první krok k budoucímu
příměří.

Způsob, jakým se po pěti letech občanské války pokus o politické
řešení konfliktu uskutečnil, zároveň posloužil jako síto, kterým
propadli všichni s nimiž lze uzavřít budoucí mír a uvázli v něm
společní nepřátelé Ruska i Západu, tedy Islámský stát a místní odnož
Al-Kaidy. Všichni očekávali další vítězné ruské tažení proti
islamistům, ale přišel další šok – operace byla ze dne na den zastavena,
větší část ruských ozbrojených se okamžitě vrátila domů. Druhý
překvapivý tah jezdcem.

Odhadnout jeho účel vůbec není snadné a přiznám se, že ve mně
vyvolává obavy. Můžeme ho vysvětlovat ze dvou protichůdných scénářů
budoucího vývoje. Optimisté se domnívají, že jde o ukázku ruské
velkorysosti, která vavříny vítězství přenechává svému syrskému
spojenci. Pesimisté jako já se bojí, že jde o promyšlené obranné
opatření. Válka se může znovu vrátit do středu šachovnice. V čele dvou
států sousedících s Ruskou federací stojí dva dosti zoufalí muži –
ukrajinský prezident Porošenko a turecký prezident Erdogan. Oba válčí se
svými spoluobčany, jeden s ruskojazyčnými Ukrajinci, druhý s Kurdy a oba za
viníka svých problémů považují ruského prezidenta Vladimíra Putina.
Temné náznaky o jejich spojenectví ve snaze o navrácení Krymu Ukrajině asi
nelze brát na lehkou váhu.

Letošní rok je navíc rokem voleb v USA a prezident Barack Obama na konci
svého druhého volebního období je v pozici „chromé kachny“, jak
tradičně dosluhujícího prezidenta nazývají američtí novináři. Je tedy
otázka, jak bude jeho autoritu vnímat právě turecký prezident, který ve
vnitřní i zahraniční politice podniká velmi nebezpečné kroky. Můžeme si
jen přát, aby návrat úspěšných leteckých jednotek do RF byl jen projevem
předběžné opatrnosti, nikoli přípravou na budoucí problémy.

Zdroj: pz.cz

Kontextová reklama Sklik
