Prestižní americký ekonom, spolupracovník exprezidenta USA, pro PL přednesl
revoluční pohled na politiky, společnost i smlouvu TTIP

ROZHOVOR Stát předstírá, že je kamarádem chudých, ale chová se zcela
opačně. Dává obrovské výhody mocným na úkor chudých. Inflace je jedním
z příkladů. Tak hovoří profesor ekonomie na Havajské pacifické
univerzitě v Honolulu Ken Schoolland, který napsal bestseller Podivuhodná
dobrodružství Jonatána Gullibla. Toto je první část rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz.

V knize Podivuhodná dobrodružství Jonatana Gullibla jste popsal totalitní
systém na ostrově Corrumpo. Napsal jste ceněnou dystopii, ale přemýšlel
jste také o opaku, o utopii, o ideální lidské společnosti?

Ten ostrov není opravdu totalitní, je mnohem více o každé současné
demokracii. Často přemýšlím o tom, jak by měly věci fungovat, hlavně o
stupni rozšíření svobody. Veřím, že ideálně by měla být v každé
lidské činnosti dosažena dobrovolnost. Každá země je v tom na určitém
stupni vývoje. Možná nejlepším měřením stupně svobody je komplexní
ukazatel ekonomické svobody v dané zemi, jaký zpracovává kanadský
think-tank Fraser Institute. Hodnocení Hongkongu, Singapuru a Nového Zélandu
jsou v něm hodně vysoká. Nicméně se budu přít o to, že se jen tyto
stupně svobodných trhů mohou dobře rozšiřovat. V současnosti jsem rád,
že naše vláda usiluje o prosazování svobody v každé oblasti lidského
snažení.

Příběh o želvě a zajíci z výše jmenované knihy ukazuje, jak
nebezpečné jsou monopoly. Nemyslíte si ale, že růst mezinárodních
korporací, které se v moci dostávají na úroveň národních států, může
nastartovat zmonopolizování světa?

Monopolizace vyplynula z privilegií státu. Nevěřím, že v čistě
svobodném trhu může existovat jakýkoliv monopol. Státní výhody jsou
dotace, pronájmy, udělování licencí, daňové výhody, patenty a tak dále.
Bez této státní přízně nevidím žádné existující monopoly. Takže,
když chcete eliminovat moc mezinárodních korporací, je nutné nejdřív
odstranit všechny tyto státní výhody, kterých využívají.

Podle nevládní organizace Oxfam vzrostl od roku 2010 majetek dvaašedesáti
nejbohatších lidí na světě o čtyřiačtyřicet procent, zatímco majetek
3,5 miliardy nejchudších o více než čtyřicet procent poklesl. Co vy na to?
Věřím, že extrémy v majetku, mezi bohatými a chudými, pocházejí ze
státních intervencí, které nejčastěji chudým berou a bohatým a mocným
dávají. Stát předstírá, že je kamarádem chudých, ale chová se zcela
opačně. Dává obrovské výhody mocným na úkor chudých. Inflace je jedním
z příkladů, který ubližuje chudým a pomáhá bohatým. Dotace pro
farmáře či obchodní bariéry jsou dalšími příklady. Nemyslíte si, že
to bude pořád horší a horší? A jak by se dal tento problém řešit? Lidé
by měli přestat přemýšlet o mocných politicích jako o svých přátelích.
Zeptejte se lidí, jestli politici lžou? Zeptejte se lidí, jestli jsou
nečestní politici úspěšnější? Ptejte se, jestli politici dávají více
přízně mocným než bezmocným? Většinou lidé na tyto otázky odpoví ano,
ale přesto stále volí ty samé. Lidé by měli přestat přemýšlet o
vládě a politicích jako o řešení. Měli by o nich začít přemýšlet
jako o problému. Co si myslíte o spekulantech jako je George Soros, kteří se
stali filantropy? Respektuji filantropy. Lidi, kteří dobrovolně dávají
vlastní peníze, aby pomohli jiným. Nicméně jsem proti použití těchto
peněz ke koupi politické moci a užití násilí proti lidem skrz politický
systém. Není změna života typu „Všechno je na internetu a každého lze
kontaktovat přes e-mail, mobil či Facebook“ nebezpečná? Neodtrhává to
lidi od komunitního života, bratrství, sounáležitosti či diskuse z očí
do očí? Podle mě není. Mám rád internet. Jde o otevřenou komunikaci a
transparentnost pro miliony lidí. Navíc ta komunikace obchází kontrolu ze
strany mainstreamových médií. Co si myslíte o Transatlantickém obchodním a
investičním partnerství (TTIP), tedy o navrhované smlouvě o volném obchodu
mezi Evropskou unií a USA? Svobodný obchod by měl být vyhlášen a ne
ujednán. Podle mě je dokonce jednostranný volný obchod lepší než
mnohostranné obchodní pakty. Vezměme například města, která leží proti
proudu řek a ta, která jsou po proudu. Jet po proudu řeky je velmi lehké,
ale proti je mnohem těžší. Obchodní překážky slouží stejným účelům,
jako položit město proti proudu anebo na vrcholek hor, aby se zamezilo
lehkému přístupu do něj. To je přeci hloupé. Nejlepší obchodování s
městem je po proudu. Je do něj lepší přístup bez nějakých překážek na
cestě. Prostě bezbariérový přístup.
