USA uměle vyvolaly proud běženců do Evropy. Pokrytec Havel a jeho klika
zdevastovali stát. Neobjektivita z pořadů ČT přímo prýští. A Trump,
Zeman a Putin... Poslanec udeřil

ROZHOVOR „Destrukční přístup pouličních intolerantů byl u nás oživen
‚nepolitickou politikou‘ Václava Havla a jeho kliky. Právě díky němu a
jeho lidem máme ‚tu čest‘ žít v rozpolceném a morálně zdevastovaném
státě, kdy je reálná demokracie určena jen pro úzkou a vyvolenou skupinu
lidí, a kdy je hlavní město Praha, se svými kavárenskými elitami,
pojímáno jako jediný možný strůjce politických změn v celé zemi,“
říká poslanec KSČM Jiří Valenta. A jaký dopad bude mít vítězství
Donalda Trumpa?

Lze předpokládat, že svět se po vítězství Donalda Trumpa v amerických
prezidentských volbách určitým způsobem změní. Radujete se vy osobně z
výsledku hlasování? V čem pro vás vzbuzuje rozhodnutí amerických voličů
naději a v čem naopak strach?

Osobně nepředpokládám žádnou významnější politickou změnu orientace
Spojených států, neboť je jasné, že mnohamluvné předvolební deklarace
znějící ze země „největšího světového exportéra demokracie“
nenacházejí později žádného reálného naplnění. Stačí si připomenout
plané sliby prezidenta Obamy například o úplné likvidaci věznice
Guantánamo či stahování amerických vojsk z četných misí a tak dále.

Současně je také nesporné, že americký politický systém je pod
dominantním vlivem rodinného velkobyznysu, kompletně sponzorujícího
prezidentskou kampaň demokratů i republikánů. Mocenská role amerického
prezidenta je omezená, což ilustruje efekt spojených nádob, kde se
předvolební, a částečně odlišné ideologie obou relevantních stran,
přelévají dle potřeby a zájmů několika velkopodnikatelských, různými
způsoby propletených, klanů. Odpověď na vaší otázku tedy zní: Z
rozhodnutí amerických voličů osobně žádnou radost nemám, stejně ani
strach, Spojené státy jsou, v tomto smyslu, nevyzpytatelnou a navenek
nečitelnou velmocí, kde na vůli jejích občanů záleží vlastně jen
okrajově.

Po celém světě se šíří názory, které u nás například reprezentuje
Tomáš Halík. Tvrdí, že vítězství Donalda Trumpa pro něj byl šok, a že
je to tím, že nevzdělaní lidé jsou manipulovatelní. Předvedl nám Trump
skutečně, že cestou k politickému úspěchu může být systematické
posilování toho, co je v lidech nejhorší? Lidé prý nejsou schopni vnímat
fakta, propadají se do nenávisti v důsledku nechuti k uprchlíkům,
homosexuálům a komukoli odlišnému...

Halíkova dedukce je naopak šokem pro mnoho jiných lidí, rozhodně ne méně
inteligentních, než je on sám. Jeho rétorika nápadně připomíná již
okřídlený blud Miroslava Kalouska, že TOP 09 volí jen inteligentní voliči.
Mohl bych se pana Halíka v tomto smyslu ptát, proč je tedy ve Spojených
státech tolik „nevzdělaných lidí“, když jsou dlouhodobě naším
velkým vzorem, a to i ve vzdělávání? Aniž bych stranil Trumpovi, tak si
skutečně nemyslím, že by nějak extrémně, či nad americké poměry,
akcentoval temná zákoutí lidské duše, spíše si domnívám, že jeho
úspěch je podmíněný nekritickou pozitivní diskriminací vámi zmíněných
sociálních skupin v neprospěch majoritní části společnosti a obdobných
faktorů.

S tím souvisejí i názory, že Západ čeká nacionalistická
protiglobalizační revoluce… Jenže další názorový proud říká, že
politici tak dlouho vnucovali lidem něco, co lidé nechtěli, ať už se jedná
o práva menšin nebo toleranci k imigrantům, že už těchto názorů mají
dost. Lze říci, kdo má pravdu?

Tak osobně bych nesměšoval nacionalistické tendence a aktuální
globalizační hysterii, která se netýká přirozeně jen Západu. Vámi
zmíněná „revoluce“ v úvodu otázky, může být, a nejspíše i bude,
logickým a přirozeným důsledkem toho, co je v otázce obsaženo v závěru.
Nekritická tolerance, pseudohumanismus či různé formy pozitivní
diskriminace, a také implementace prokazatelně dysfunkčního
multikulturalismu, nejsou zrovna ty pravé hodnoty, na kterých může stát
efektivně fungující společnost moderního typu. Jen ty země a zejména
jejich politické reprezentace, které si toto uvědomí, budou mít v blízké
budoucnosti konkurenční výhodu.

Z vítězství Trumpa se radují všichni, kdo odmítají imigranty. Lze říci,
že tímto je definitivně jasné, že v Čechách si už žádný politik,
který to myslí vážně, nedovolí přijímat muslimy? Je možné, že se
lidé v Česku už naprosto zatvrdili? A vůbec obecně v Evropě, viz názory
CSU… Může se stát, že už nebudou chtít politici riskovat případné
problémy, které s imigranty přicházejí? Jenže další informace svědčí
o tom, že z Afriky stejně budou přicházet miliony migrantů a že tomu
nebude možno zabránit…

„Vítačské posthavloidní komunity“ inklinující či přímo napojené na
neziskové organizace jsou již natolik přisáté na státních penězovodech,
že je ani deklarovaný americký antimigrační odklon nemůže v jejich
pokryteckých „promuslimských“ aktivitách zviklat. Jen změní mimikry a
místo dřívějším názorem americké administrativy se nyní začnou
argumentačně zaštiťovat některými sofistikovaně vybranými evropskými
„autoritami“ á la paní Merkelová. Někteří politici ale budou muset
své dosavadní paušální vítání kohokoliv bez rozdílu začít již
formulovat obezřetněji. Možná alespoň v tomto ohledu naší zemi Trumpův
prezidentský úspěch pomůže, ale jak jsem již jednou řekl, tak platí, že
americký prezidentský kandidát vždy dobře míní, ale jako zvolený
prezident se okolnosti potom rychle mění.

Když si vzpomeneme na to, jak bylo veřejné mínění směrováno ještě
před dvěma lety, nebylo vůbec přijatelné přistupovat k složitému
problému migrace způsobem, jaký teď zcela otevřeně prosazuje Trump. Bude
politický mainstream přinucen otočit kormidlo? Jakou odezvu můžeme
očekávat v Evropě a v ČR?

Na to je obdobná odpověď jako na předchozí otázku. Jen bych snad k tomu
dodal, že jestliže je Trump takzvaně protiimigračně laděný směrem do USA,
neznamená to automaticky, že je i obecně protimigrační, zejména když
uměle vyvolaný proud běženců do Evropy je dílem především jeho
mateřské země. Tento proud je schopen ekonomické a sociální systémy
evropských národních států, a potažmo i samotný rámec EU, rychle
demontovat a nahrát tak konkurenčnímu hospodářskému prostředí Spojených
států. Trump se zatím jen vyslovil, alespoň podle mých informací, proti
přílivu migrantů do USA, nikoliv tedy do Evropy. Tudíž bruselské elity
zase ani tak otáčet kormidlo nebudou, možná, muset.

Hned v době sčítání výsledků hlasů při volbě amerického prezidenta se
řada lidí smála České televizi už proto, že bylo zřejmé, jak moc je
výsledek překvapil. Část veřejnosti podezírá média z toho, že nejsou
objektivní, že ubližují prezidentovi Zemanovi, že straní určitým
zájmům. Jak zvládají informovat o volbě lídra světové velmoci média,
ať už veřejnoprávní nebo soukromá? Myslíte si, že postupně zkusí
hledat jiný přístup, že nebudou tolik proimigrační a podobně? Začnou
být shovívavější i vůči názorům, které hlásají například nulovou
toleranci vůči menšinám či imigrantům?

Osobně jsem, a to i na parlamentní půdě, zásadním kritikem kvality
politického zpravodajství a publicistiky ve veřejnoprávní ČT.
Neobjektivita a nevyváženost z jejích pořadů přímo prýští. Je to dáno
zejména aktuální personální sestavou zodpovědných pracovníků ČT,
kteří dlouhodobě zcela nekriticky adorují kult osobnosti Václava Havla, a
každého a všeho, co s ním souvisí. Myšleno tedy i jakési sebedestrukční
pseudohumanistické, ostře prozápadní hodnoty, a naopak vše, co je v
protikladu, v tomto případě dokonce i ideologický rámec Donalda Trumpa,
fanaticky devalvují.

Globalizace často bere lidem dobře placená pracovní místa a nemá je kdo
vytvořit. Menší podniky zanikají a tak nevytvářejí pracovní místa. A
zatímco ti majetnější mají víc, část veřejnosti chudne, o čemž se
samozřejmě raději nemluví. Bude vůbec někdo skutečně vážně hledat
řešení i pro lidi, kteří jaksi nepatří mezi těch pár vyvolených? Je
řešením, že se omezí mezinárodní obchod? Do jaké míry lidé
přestávají věřit finančnímu systému kapitalismu?

V tomto ohledu se jedná o jeden ze zásadních problémů evoluce lidstva. Buď
si jako prioritu zvolíme pokrok a vývoj, a budeme současně respektovat i
mnohá negativa s nimi a tedy i s globalizací spojená, nebo je možno na toto
jistým způsobem rezignovat, pozastavíme progres nových technologií,
omezíme přesuny kapitálu a pracovních sil mezi zeměmi a zachováme tak
třeba stávající počet pracovních míst. Fakt, že se stále větší
procento veškerého majetku na naší planetě kumuluje u stále nižšího
procenta jejích obyvatel, je nesporně zarážející a alarmující. Mnohem
více se tak vzdalujeme od skutečně demokratického zřízení, myšleno od
vlády systému prolidového, nikoliv od vlády rozličných ekonomických
mafií, ke které naopak nyní, pod pláštíkem svobody a obhajoby lidských
práv, směřujeme.

Blíží se volby v Německu, ve Francii, v Rakousku. V kontextu Brexitu, do
jaké míry může nastat, že kandidáty typu Trump budou volit i lidé v
Evropě?

Domnívám se, že do míry jisté, minimálně nezanedbatelné. Na evropském
kontinentě se však zohledňování a preferování jednotlivých osobností v
parlamentních volbách zase až tolik nepraktikuje a neodráží, až na
ojedinělé výjimky typu Babiš, neboť programy politických subjektů jsou
zde často až diametrálně odlišné. Naopak politika americká je, až na
nějaké kosmetické rozdíly, již po mnoho let prakticky konzistentní a
neměnná. Nepopírám ale, že osoba lídra může jisté procento preferencí
přinést, nebo naopak odebrat.

Volba Trumpa ve Spojených státech může být pro evropský vývoj jakýmsi
impulsem či nově etablovaným symbolem smyslu boje proti mainstreamu. Za
mnohem zásadnější považuji nástup eroze EU, zapříčiněný nezkrotnou
touhou některých zemí po ekonomickém ovládání zemí jiných a také
snahou o vybudování jakéhosi unitárního superstátu pod dominací
největších evropských ekonomik. Na rozdíl od USA je však „starý
kontinent“ kulturně nesourodý, neboť melting pot, pomyslný tavící kotel
kulturních odlišností, zde nefunguje a tak ani Evropa nikdy nebude jedinou
unií států po americkém typu.

V USA se objevily bitky, protože spousta lidí nedokáže přijmout osobnost
nového prezidenta. A nemusíme chodit daleko, i u nás určitá vrstva
společnosti prezidenta Miloše Zemana snad až nenávidí. Může skončit
situace násilím v ulicích i v České republice?

Domnívám se, že v přeneseném slova smyslu „rvačky v podhradí“ se již
staly pravidelným koloritem prezidentských voleb, neboť někteří
myšlenkově prostší lidé jsou natolik přesvědčeni o správnosti své
volby a svého názoru do ní promítnutého, že jsou potom ve své naivitě
schopni pomáhat hubit celý demokratický systém. A „hradní páni“ se
tomu jen usmívají, ať se již jedná o kohokoliv právě na „trůnu“.

Destrukční přístup pouličních intolerantů byl u nás oživen „nepolitickou
politikou“ Václava Havla a jeho kliky. Právě díky němu a jeho lidem máme
„tu čest“ žít v rozpolceném a morálně zdevastovaném státě, kdy je
reálná demokracie určena jen pro úzkou a vyvolenou skupinu lidí, a kdy je
hlavní město Praha, se svými kavárenskými elitami, pojímáno jako jediný
možný strůjce politických změn v celé zemi. A těmto lidem dnes vadí, že
je zbytek republiky v prezidentské volbě demokraticky přehlasoval a situaci
stále více vyhrocují. To znamená, že pouliční násilí bych ani u nás
bohužel nevylučoval.

Je Zeman svým způsobem „český Trump“?

Tak toto přirovnání, které zaznělo směrem od samotného prezidenta, zatím
kulhá jaksi na obě nohy. Oba prezidenti jsou primárně nesrovnatelní, a
kdyby i k nějakému takovému srovnávání nyní došlo, paralely v jejich
politických aktivitách jsou maximálně po linii některých jednorázových
prohlášení. Jistou analogii mezi nimi spatřuji ještě snad jen v
pojímání migrace a silně neústupném prosazování vlastních politických
názorů. Musím však dodat, že na srovnávání obou je ještě velice brzy,
Trump je velkou politickou neznámou, a jak jsem již říkal v úvodu,
proklamace v amerických prezidentských volbách se následně velice často
odlišují od budoucí reality.

Kdo ze stávajících českých politiků je dle vás schopen u nás provést
„národní revoluci“ jako například Orbán v Maďarsku a získat masovou
podporu voličů?

Otázkou je: národní revoluci jakého druhu a jaké intenzity? V podmínkách
ČR by se nyní jakákoliv revoluce, nesoucí zásadnější změny, odehrávala
velice složitě. Silový potenciál levice se pohybuje kolem 60 procent a není
sjednocená, u pravice je to až na ta procenta identické. Většinoví
občané podléhají apatii, jsou uspokojeni z kosmetických, nic neřešících
změn, provedených stále bohatnoucími elitami v jejich prospěch,
převážně potom v období před volbami. Aktuálně také nevidím nikoho,
kdo by u nás dokázal sjednotit občany a navázat systémovější změnou.

Trump vysílal poměrně pozitivní signály vůči Rusku, teď se vyjádřil i
k dění v Sýrii. Řada republikánů má ale postoj odmítavý. Jaký postoj
převáží a jaký byste si přál, aby převážil? Mimochodem v Moldavsku a v
Bulharsku teď vyhráli proruští kandidáti. Spousta lidí na Ukrajině se
bojí toho, že směr politiky USA bude spíš orientovaný na vnitrostátní
problémy USA…

Uvidíme, obrazně lze konstatovat, že nelze začít stahovat kalhoty před
brodem, když ten je ještě daleko. Jestliže se však v budoucnu Trump
jakýmkoliv, byť neparným, způsobem názorově přiblíží Rusku, a pomůže
tak k většímu sblížení obou jaderných velmocí, lze to jen pozitivně
kvitovat. Opomíjení významu Ruska při řešení zásadních světových
krizí, či například pokusy o přibližování se vojsky NATO k jeho
hranicím, může mít pro celé lidstvo fatální následky. A informace, že
se americká politika bude nyní více orientovat na řešení vnitrostátních
problémů, mým uším také velice „lahodí“. Je jich skutečně hodně!
Bylo by dobré, kdyby Spojené státy již konečně přestaly s exportem svého
typu demokracie a také urychleně opustily pozici největšího četníka
planety. Jestli se to Trumpovi podaří, nebude potom americkým prezidentem
zbytečně!

U nás v České republice se stále debatuje o otáčení na Východ – má
tahle debata vůbec nějaký smysl, když jsme jednoznačnou součástí
určitých struktur? Mají tu problém lidé s oficiální linií NATO? A pokud
ano, je chyba na straně Severoatlantické aliance, nebo jde o vliv ruské
propagandy?

Tak součástí NATO i EU je již přece mnohem více zemí z geopolitického
„Východu“. O té „jednoznačnosti“ našeho členství, zejména v
Severoatlantickém paktu, bych si ale dovolil vážně pochybovat. KSČM
dlouhodobě usiluje o naše opuštění tohoto bloku, který je vmanipulováván
do obhajoby politicko-mocenských zájmů Spojených států po celém světě.
Někdo by mohl namítnout, že bychom potom zůstali bez vojenské ochrany, což
si myslím, že je irelevantní myšlenka.

Jak to?

Mimo tuto vojenskou strukturu bychom totiž naopak pozbyli většinu
současných nepřátel a také lze v tomto smyslu konstatovat, že uprostřed
EU jsme i s naší paralyzovanou mikroarmádou v relativním bezpečí. Na stole
je již ale také vznik společně evropské armády. Samozřejmě, že nová
vlna studené války v sobě zahrnuje i propagandu, a to z obou stran. Když
srovnám například skladbu informací na proruském serveru Aeronet s
vysíláním proamerické České televize, významnější rozdíl v
patologickém působení propagandy tzv. Východu a Západu nevidím. A
záleží již potom na každém z nás, co si z toho zvnitřní a poté bude ve
svých postojích aplikovat.

V souvislosti se 17. listopadem, zkusme situaci u nás shrnout. Když Václav
Havel říkal, že musí pravda a láska zvítězit nad lží a nenávistí, kdo
tady šíří pravdu a kdo tady lže? Kdo šíří společenské smíření a
kdo nenávist? A kdo politicky směřuje nahoru a kdo dolů?

Krásná a moudrá slova, bohužel vyřčená pokryteckým člověkem, který
něco hlásal a něco jiného konal. Osobně jsem prost nekriticky prezentovat
vlastní názory a budovat si nedotknutelný monopol na pravdu. Očividné lži
některých proamerických, prosudeťáckých, ale i jinak antivlasteneckých,
zejména pravicových, politiků a médií vnímá a snáší tento národ, s
dlouhou a zavazující tradicí, velice úkorně, i když oni samotní tento
aspekt ve své bezbřehé neomylnosti necítí. Nebudu zde nikoho jmenovat, ale
každý dobře ví, o kom asi tak hovořím.

Nahoru teď politicky stoupá ANO, a dejme tomu, že svým způsobem i
monotematická Okamurova SPD. Zejména Babišovo uskupení však na to
šíření pravdy moc nedá, jen šikovně využívá společenské antipatie k
takzvaným tradičním politickým stranám. To, že je v jejich kukaččím
přístupu k politice také sofistikovaně zamaskován útok na demokracii jako
takovou a zamýšleno její nahrazení neomezeným panstvím velkobyznysu, je
bohužel doposud ještě pod rozlišovací schopností českého většinového
voliče.

Rozpad TOP 09 pokračuje, přičemž jejich pravicový „konkurent“ ODS
začal recipročně odčerpávat jejich voliče. Pravdou zůstává, že i KSČM
by se měla vymanit z jakéhosi útlumu a více se politicky „nadechnout“.
Pevně však věřím, že náš čas ještě přijde. Dalším aktuálním
vítězem na politické scéně ČR, mimo politické strany, spatřuji
prezidenta Zemana, který i přes každodenní dehonestující antikampaň hraje
svoji ústavní roli dobře, což ostatně potvrzuje jeho obliba českou
veřejností.
