Jsem šokován. Začátek konce, popření Havla. Probuďte národ, i venkov,
burcuje známý advokát proti Zemanovi a spol.

ROZHOVOR Dozvuky kolem návštěvy dalajlámy v České republice a požadavek
Číny, aby po slovech následovaly činy, má za následek, že prezident
zřejmě požádá premiéra, aby odvolal ministra kultury Daniela Hermana.
Podle právníka a občanského aktivisty Milana Hulíka je prohlášení
nejvyšších ústavních činitelů k Číně kapitulací, která se dá
srovnat s kapitulací československého prezidenta Háchy v Mnichově nebo
kapitulací představitelů Československa v Moskvě v roce 1968. „Jsem z
toho naprosto šokovaný. To je to nejhorší, co se v naší zahraniční
politice po Listopadu 1989 stalo,“ prohlásil v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz právník a historik.

Sledoval jste události, které se staly v souvislosti s návštěvou dalajlámy
v České republice a které mají dozvuky ještě dnes, když prezident Miloš
Zeman nevyloučil, že požádá o odvolání ministra kultury Daniela Hermana?

Samozřejmě jsem to sledoval. Řada lidí se k tomu vyjádřila, já nemám
žádný originálnější názor než ti, kteří jednání pana prezidenta
Zemana odsoudili. To se dostalo až do komických rozměrů. Takže akceptuji to,
co bylo v této souvislosti řečeno jinými.

Existuje i druhá skupina lidí, kteří podsouvají ministru Hermanovi, a
dokonce panu Bradymu, snahu diskreditovat prezidenta Miloše Zemana. Tvrdí, že
je to útok na hlavu státu.

To je přece naprostá blbost. Já jsem měl na mysli ty, kteří odsoudili
jednání prezidenta v souvislosti s udělováním a neudělováním
vyznamenání. Nevím, do jaké míry se to dotýká společnosti. Byla by
škoda, kdyby to byla jen taková pražská záležitost, jak říká pan
prezident „záležitost pražské kavárny“. Bylo by potřeba, aby to trochu
probudilo i venkov.

Rozumíte tomu, že po těch mnoha vyjádřeních a vysvětlování ze strany
ministra kultury Daniela Hermana, prezidentem nevyznamenané oběti holocaustu
Jiřího Bradyho, prezidenta, jeho mluvčího a pana Forejta, může někdo
tápat, na čí straně je pravda?

Nechápu, že někdo může věřit Pražskému hradu. Pan Brady, který žije
mimo naši republiku, si nemá důvod vymýšlet.

Jádrem sporu bylo setkání ministra kultury Daniela Hermana s dalajlámou na
Ministerstvu kultury, protože se to nelíbí představitelům Čínské lidové
republiky, s kterou jsme uzavřeli strategické partnerství. Ostatně, že se
jim to nelíbí, potvrdily jejich reakce, například návštěva velvyslankyně
Číny na Pražském hradě hned po přijetí dalajlámy ministrem nebo
odmítnutí cesty ministra zemědělství Mariana Jurečky do Číny. Může
nám někdo z jiné země diktovat, koho a kde může přijmout český ministr
a s kým se sejdou senátoři? Zvláště když jde o nositele Nobelovy ceny
míru, uznávaného ve světě?

Myslím, že nejlépe to vyjádřil Petr Pithart, když vyzval, abychom si
slíbili, že nebudeme obchodovatelnou položkou. Za nějaký obchod se nedají
zakrývat základní lidská práva. Je to vlastně popření politiky Václava
Havla.

Pod prohlášením, že Česká republika nemění svoji politiku vůči Číně,
se podepsali čtyři nejvyšší ústavní činitelé. Prezident a spolu s ním
i premiér a předsedové obou parlamentních komor. Myslíte, že toto
prohlášení, které někdo nazývá servilním, devótním, podlézavým nebo
dokonce ostudným, bylo adekvátní situaci, tedy přijetí dalajlámy ministrem
a senátory?

Samozřejmě, že to není adekvátní. Já to ani nedokážu pochopit. To
souvisí i se suverenitou našeho státu a je to prostě kapitulace, která se
dá srovnat s kapitulací československého prezidenta Háchy v Mnichově. To
je popření toho nejzásadnějšího. A v Číně ještě na toto prohlášení
řeknou, že po těchto slovech mají následovat činy, aby rozhodovali o
našich zahraničněpolitických záležitostech. Jsem z toho naprosto
šokovaný. To je to nejhorší, co se v naší zahraniční politice po
Listopadu 1989 stalo. Celá ta záležitost je pro mne jako pro právníka a
historika bezprecedentní.

Stalo se někdy něco podobného v naší novodobé historii kromě kapitulace v
Mnichově?

Něco podobného se stalo ještě v roce 1968, když se kapitulovalo v Moskvě.
Bylo to pod velkým nátlakem, ale tady taky nějaký tlak musel být.

Podle exministra zahraničních věcí Cyrila Svobody Čína zkouší, kam až
může zajít, a my tlaku ustupujeme. Kritizoval, že když čínská strana na
poslední chvíli zrušila návštěvu českého ministra zemědělství Mariana
Jurečky, poslal tam ministr místo sebe svého náměstka, místo toho, aby
prostě prohlásil, že přijede, až se najde vhodný termín. Souhlasíte s
tímto názorem?

Určitě.

Nemůže se stát, že když budeme stále tlaku ze strany Číny ustupovat –
teď například prezident navrhl premiérovi, aby odvolal ministra kultury
Daniela Hermana, což si nejspíš přejí čínští komunisté –, bude se
ten tlak velmoci postupně stupňovat?

Samozřejmě, že to není vyloučeno při té pročínské politice, která se
teď vede.

Je ale současná politická garnitura vůbec schopna tlaku této velmoci
vzdorovat?

Myslím, že toho není schopna. Ale otázka je, jaká bude ta příští
garnitura, když pravice je v troskách.

Jak si jednání nejvyšších ústavních činitelů vysvětlujete? Zatím
žádné velké investice k nám z Číny nepřicházejí. Je možné, že se to
časem zlepší, ale není za tím něco jiného? Komentátor Českého rozhlasu
Petr Nováček prohlásil, že podle jeho zdrojů jsou důvodem sponzorské
peníze nejen na prezidentskou kampaň, ale i na kampaň sociálních demokratů,
kteří se potýkají s velkým dluhem kvůli sporu s advokátem Altnerem za
jeho pomoc při navrácení Lidového domu. Není za tím tedy něco jiného
než obchod?

Je to možné, dokonce pravděpodobné. Příklon k Číně i to, co se dělo
při čínské státní návštěvě s demonstranty, jsou pro mne
nepochopitelné a musí za tím být jiný zájem než je ten obchodní, který
se zatím nijak zvlášť neprojevil.

Má smysl strategické partnerství s takovou velmocí, navíc komunistickou? Je
naděje, že tak obrovská země s námi bude jednat jako rovný s rovným?

Strategické partnerství takových dvou zemí, navíc s odlišným politickým
zřízením, podle mne nemůže fungovat na úrovni rovnocenných partnerů. To
by se u nás musel úplně změnit režim.

Jak jste vnímal výrok ministra zahraničních věcí Lubomíra Zaorálka,
který srovnal schůzku s dalajlámou se setkáním s Henleinem? Později se za
to omluvil.

Je to něco strašného. Omluvil se, ale ta pachuť tady zůstala. Jak to mohl
říci o nositeli Nobelovy ceny míru a srovnat ho s Konrádem Henleinem. To je
neuvěřitelné. Podle mého názoru je to na rezignaci, i když se omluvil.

Jednání prezidenta i ústavních činitelů vyvolalo bouři protestů ve
společnosti. Překvapilo vás, že se lidé v tak obrovském počtu sešli v
den státního svátku 28. října na Staroměstském náměstí?

To mě hrozně překvapilo a byl jsem hlavně rád, že tam bylo tolik mladých
lidí. Možná se do jisté míry bude opakovat Listopad 89. Samozřejmě jiným
způsobem, v jiné formě, ale mám pocit, že to lidi probudilo.

Velkou pozornost také vyvolal také pořad Show Jana Krause s ministrem kultury
a panem Jiřím Bradym kvůli tomu, že byl na poslední chvíli nahrazen
starším pořadem, a až po velké bouři v médiích byl odvysílán až
druhý den. Jak to na vás působilo?

V tom vidím počátek nějaké cenzury. Jsou to věci, které mi začínají
připomínat tu dobu před Listopadem 89.

Není zvláštní, že to spousta lidí nevidí? Vždyť to není první věc,
jsou postupně přijímány zákony omezující svobodu.

Ano, vidíme to už delší dobu. Ale lidská paměť je strašně krátká. To
je znát i na tom, že komunistická strana je v průzkumech veřejného
mínění druhou nejsilnější stranou. Co bychom tedy chtěli?

Doufáte, že se tedy národ probudí?

Myslím, že by to mohl být počátek nějakého probuzení. Není to ještě
konec, ale začátek konce.
