Mnozí tvrdí, že Miloševič byl vlastně zavražděn, řekl pro PL profesor
Doleček

ROZHOVOR Bývalý velvyslanec USA v Bělehradě Montgomery řídil pád
Miloševiče. Převrat řídil z Budapešti a stálo to sto milionů dolarů.
Miloševiče vydal kamarád Američanů Djindjič a zaplatil za to. V Haagu se
snažili Miloševiče „duševně lynčovat“. Svědky svou výmluvností u
soudu ničil a za pět let mu nic nedokázali. Válku v Jugoslávii spustil
Kohlův ministr zahraničí Genscher. Na Kosovu mluvil Miloševič mírně a
přátelsky ve prospěch soužití lidí. To nám řekl k výročí smrti
Slobodana Miloševiče Rajko Doleček.

Jedenáctého března uplyne deset let od podivné smrti bývalého
jugoslávského prezidenta Slobodana Miloševiče v Haagu. Myslíš si, že jeho
smrt mohla být nepřirozená? Je známo, že těsně před svým odchodem
adresoval Rusku dopis se stížností na špatné léky, které mohl dostávat...
Ano, blíží se desáté výročí smrti Slobodana Miloševiće, zkušeného
právníka a bývalého prezidenta Srbska, souzeného pět let v Haagu trestním
tribunálem pro válečné zločiny v Jugoslávii (ICTY), aniž ho mohl soud
odsoudit pro jakýkoli konkrétní zločin. Péče o jeho chatrný zdravotní
stav (vysoký tlak, postižení srdce) byla zřejmě zcela nedostatečná, jeho
žádost o vyšetření a léčbu v jemu nabízené Moskvě byla zamítnuta. A
tak byl jedno ráno nalezen mrtev - 11. března 2006 - ve své cele. Objevily se
dokonce i zprávy, že Milošević byl vlastně zavražděn.

Miloševičův podpis je na mírové dohodě z Daytonu v USA na konci roku 1995.
Ta ukončila občanskou válku na Balkáně. Proč se stal nakonec nepřítelem
administrativy Billa Clintona? Jeho hájení srbských zájmů třeba proti
americkému emisarovi Holbrookovi je pověstné. Byl Dayton jen zastávkou před
záměrem zcela rozbít Jugoslávii? Před desátým výročím smrti Slobodana
Miloševiće, ještě neodsouzeného po pětiletém věznění v Haagu, bývalý
velvyslanec USA v Bělehradě William Montgomery, v souvislosti s vydáním své
knihy o událostech z té doby (2000-2004), poskytl rozhovor chorvatskému
deníku Nacional, což může při troše šikovnosti kdokoli najít na
internetu, kde Montgomery vykládal o tom, jak se dostal s jasným cílem do
Budapešti v červnu 2000, ale ne jako člen US velvyslanectví. Na dotaz
chorvatského novináře, s jakým cílem si tehdy americký diplomat „otevřel
kancelář“ v Budapešti, odpověděl krátce, aby svrhl Miloševićův režim.
I když sám neuvedl sumu v US dolarech, kolik to stálo, nepopřel slova
chorvatského novináře o údajné ceně 100 miliónů US dolarů. Za takové
peníze se dá udělat mnoho a dá se také koupit mnoho lidí. A částečně i
tak vznikla do určité míry i mládežnická organizace proti Miloševićovi
OTPOR (možná, že ne všichni z ní to tak chápali), která využila
protimiloševićovské nálady u části obyvatel Bělehradu k velmi hlučným
demonstracím a dopomohla k tomu, že. OTPOR svou činností (později to
někteří přirovnávali k činnosti na Ukrajině hnutí Majdan) přispěl k
tomu, že Milošević uznal svou porážku v právě proběhlých volbách, ve
kterých zvítězilo hnutí DOS (Demokratická Opozice Srbska), ve kterém bylo
18 různých stran a uskupení proti vládě prezidenta Miloševiće.

Pamatujeme dramatické okamžiky z roku 2001, kdy byl Miloševič unesen z
Bělehradu do Haagu k tzv. soudu. Jugoslávie nebyla zemí, která vydává své
občany do zahraničí. Dá se přesně říct, kdo tehdy na jugoslávské
straně rozhodl o takové postupu? Pokud vím, tak tehdejší prezident
Jugoslávie Vojislav Koštunica byl proti tomu. Myslíte, že pozdější
vražda Zorana Djindjiče v březnu 2003 může nějak souviset s
Miloševičovým vydáním?

Vítězem voleb byl skutečně velmi slušný a demokratický profesor Vojislav
Koštunica, který se stal prezidentem Srbska. Zatímco jeho volební partner,
profesor Zoran Djindjić, jenž strávil mnoho roků na Západě, hlavně v
Německu, který se „přátelil“ s Clintonem, Tony Blairem, Schröderem, se
stal v lednu 2001 premiérem Srbska. V době NATO agrese a 78 dnů ničení a
zabíjeni v Srbsku letectvem NATO v roce 1999, pokládal toto Djindjić za
logické, někteří ho proto pokládali za zrádce. Zcela nečekaně, zcela
proti vůli prezidenta Koštunici a nejvyššího soudu, premiér Djindjić
nechal Miloševiće převést letadlem do Haagu, kde ho předal Tribunálu ICTY.
Prezident Koštunica toto tvrdě odsoudil, protože podle ústavy občan země
nesmí být bez soudního rozhodnutí předán do zahraničí - a toto nebylo
poskytnuto.

Nazýváte opakovaně soud v Haagu tzv. klokaním soudem. Miloševič se tam
hájil sám a každý si může dohledat, jak se albánští svědci před jeho
argumentací hroutili. Ani za pět let mu nedokázali nic. Takřka osm let je v
Haagu Radovan Karadžič a pátým rokem generál Ratko Mladič. Oba dobře
znáte z minulosti. O vývoji těchto procesů světová média víceméně
mlčí. Proč?

Během soudu s Miloševićem, jehož kompletní záznamy byly k dispozici, i v
populární bělehradské Politice, si Milošević svoji brilantní obhajobou
časem získal uznání stále většího počtu lidí. Také i proto, že si
lidé uvědomovali, že se obžaloba skutečně snaží Miloševiće svými
postupy „duševně lynčovat“, jak se o to od samotného začátku snažil
například vedoucí žalobce Geoffrey Nice. Ale díky Milošovićově
výmluvnosti se jim to nedařilo, Milošević „svědky“ nejednou zcela
zesměšnil svoji připraveností v debatě tím, že dokázal, že neříkají
pravdu, že si vymýšlí. Při tom se řada lidí divila, protože v jednu dobu
byl prezident Milošević dost na výsluní politiky Západu, USA, například
během Daytonského diktátu, kdy se koncem roku 1995 plně účastnil jednání,
kdy vlastně mluvil za bosensko-hercegovské Srby, jejichž vůdce Dr. Radovana
Karadžiče, během jednání, vůbec nepustili ke slovu, zatímco muslimský
předák Alija Izetbegović se plně jednání účastnil. Západ Miloševiće
obviňoval jako hlavního viníka za občansko-etnicko-náboženskou válku v
někdejší Jugoslávii (1991-95), když zapomněl na významnou roli, kterou v
tom sehrál německý (Kohlův) ministr zahraničí Hans-Dietrich Genscher,
když v Maastrichtu 17. prosince 1991, za podpory Vatikánu, doslova dokopal
Evropské společenství, ES (budoucí Evropskou unii) k deklaraci, směrnici k
uznávání nových států, pokud si to přejí. Genscher uvedl, že ES uzná
samostatnost všech republik Jugoslávie, které si to budou přát, pokud
splní kriteria udávaných směrnic. Republiky byly vyzvány, aby do 23.
prosince dodaly své žádosti a doklady k tomu. A pak že neměla propuknout
občanská válka…

Ještě žijící exministr spravedlnosti v administrativě amerického
prezidenta Lyndona Johnsona Ramsay Clark, který se podílel na Miloševičově
obhajobě, opakovaně tvrdí: Historie bude Miloševiče posuzovat kladně. Jak
byste ho charakterizoval pro historii Vy?

Sám Milošević nebyl nijak charismatický, ale postupem času se
charismatickým stal, když nevzrušeně v rozpravě dokázal obžalobě, že
její „svědci“ nemluví pravdu. Sám si pamatuji na Miloševićův projev
na Kosovu 28. června 1989, v den 600. výročí Kosovské bitvy v roce 1389 na
Vidov dan, tedy 28. června, plný mírných a přátelských slov o nynějším
soužití lidu na Kosovu. , když v té době před 600 lety Srbsko
představovalo poslední hráz proti super agresivním Turkům, kteří
pronikali do Evropy a když na poli Kosovu zahynulo prakticky celé srbské
vojsko, včetně svého knížete Lazara, pomocného vojska bosenského krále
Tvrtka a jednotek pravoslavných Albánců.
