Ruská disidentka Gannuškinová pro PL: Nechci u nás revoluci. Tam nebývají
"sametové" ani "růžové". Východisko ze současné krizové situace je...

EXKLUZIVNÍ ROZHOVOR Je nezbytné přijímat uprchlíky, rozvíjet programy
integrace a nezanechávat migranty v izolaci vlastních společností. Strach je
oprávněný. Nesnáze mezikulturního kontaktu existují. To říká
exkluzivně pro ParlamentníListy.cz ruská lidskoprávní aktivistka Světlana
Gannuškinová. Vyjadřuje se velmi otevřeně o Rusku Vladimira Putina a o
Nobelových cenách míru.

Jak jste přijala výsledky voleb do Státní dumy Federálního shromáždění
Ruské federace, v nichž na plné čáře vyhrála strana Jednotné Rusko?

Je to velmi smutné a hned z několika důvodů. Duma se stala zcela homogenní
a vládnoucí strana nemá žádného oponenta, kterého rozhodně potřebuje.
Volby také ukázaly, že se společnost nachází ve stavu apatie, bez ohledu
na hromadění agrese v ní.

Proč v Rusku neexistuje žádná opravdová opozice?

Opozice se nedokázala sjednotit, ostatně to ani nechtěla. V tom je její
ohromná slabost. Objevilo se několik stran, které voliče odvedly od Ruské
demokratické strany „Jabloko“, která se stala v posledních volbách
koalicí. Své odlišnosti nedokáží opozičníci ani při základních
demokratických hodnotách, které je spojují, alespoň po určitou dobu
potlačit.

Putinova administrativa samozřejmě při volbách sehrála své. Nicméně, ne
až tak úplně. Jeho administrativa by nic nedokázala, kdyby miliony lidí
přišly k volbám a hlasovaly pro jednu, maximálně dvě opoziční strany.

Jak moc se zajímá prezident Putin o doporučení své Rady pro rozvoj
občanské společnosti a lidská práva?

Z mého pohledu se zmíněná rada stala pouze jakýmsi doplňkem Putinovy
administrativy. Odešla jsem z té rady proto, že bylo k ničemu radit
člověku, který se dostal opětovně na post prezidenta tak, že obešel
ústavu.

Několik politologů a Rusů žijících v Česku mi řeklo, že se v Rusku
odehraje revoluce anebo jakýsi „majdan“ zhruba do čtyř až osmi let.
Tehdy, kdy už budou mít obyčejní lidé opravdu hluboko do kapes a
peněženek. Co vy na to?

Tohle řešení opravdu nechci. V Rusku nebývají „sametové“ anebo „růžové“
revoluce. Jak už říkal Puškin: „Nedej Bože uvidět ruské povstání
nesmyslné a nelítostné!“ Doufám v evoluční východisko ze současné
krizové situace. To je možné pouze cestou voleb, aby se současní vůdcové
propadli. Všechno je možné.

Pomáháte uprchlíkům v Rusku. Jak velké navýšení migrace do Ruska ze
Středního východu jste zaregistrovala v minulých dvou letech?

Podle mých výpočtů je ze Sýrie do Ruska uprchlých okolo šesti až sedmi
tisíc lidí. Objasním to. Dle oficiálních údajů je v Ruské federaci kolem
deseti tisíc Syřanů. Okolo dvou tisíc z nich má právo na trvalý pobyt.
Zhruba tisíc dostalo roční přechodné právo na azyl. Ostatní nemají
status uprchlíka, ale potřebují ho. V současnosti mnohým přechodné právo
na azyl neprodlužují, takže je u nás mnoho nelegálů. Myslím si, že je
můj propočet správný.

Jak nahlížíte na migrační krizi v Evropské unii?

Kontrola je nutná, ale je třeba ji spojit se splněním mezinárodních
povinností. Doposud je Německo lídr v progresivním postoji ve vztahu k
imigrační politice. Opravdu důstojně se rozvíjejí principy přednesené v
newyorské deklaraci přijaté valným shromážděním Organizace spojených
národů (OSN) letos v září.

V evropských státech nyní rostou a získávají nezanedbatelnou podporu
lídři či strany, které mají blízko k francouzské Národní frontě Marine
Le Penové. Někteří to srovnávají s růstem sympatií s Národně
socialistickou německou dělnickou stranou v předválečném Německu. Jak o
tom smýšlíte vy?

Ano, je to tak. Nicméně Německo provedlo defašizaci a umí v tom chodit.
Možná je nutné znovu začít kampaň za antifašistické očkování
společnosti, jak se to dělo ve Spolkové republice Německo po druhé
světové válce.

Jak vnímáte strach mnohých Evropanů z imigrace. Viděli teroristické útoky,
slyšeli o sexuálním obtěžování žen v Německu a mají obavy. Jsou
oprávněné?

Je nezbytné přijímat uprchlíky, rozvíjet programy integrace a nezanechávat
migranty v izolaci vlastních společností. Strach je oprávněný. Nesnáze
mezikulturního kontaktu existují. S tím se je třeba popasovat. Tento
problém potřebuje trvalá řešení. Jde o trvalou práci a nejen při
krizových situacích, ale opravdu trvale. To se bohužel v Německu nestalo.
Jako multikulturalismus se nevnímal kontakt mezi kulturami, vzájemné
pronikání a chápání při vroucném a pevném přátelství. Nekladly se
nároky na dodržování zákonů přijímající země a na to, co se
odehrává v uzavřených společnostech menšin.

Jak jste vnímala, když Nobelovu cenu míru dostal americký prezident Barack
Obama, který zvýšil výdaje na americkou armádu?

Obama dostal cenu dříve, než to stihl udělat. Vnímala jsem to ale jako dost
zvláštní volbu, jako zálohu.

Nominaci koho z Česka na tuto cenu byste podpořila?

Františka Janoucha.

Vy s vaší organizací jste také byli několikrát v nominacích na tuto cenu.
Nicméně vy se svou prací pro uprchlíky zabýváte velmi dlouho. Nemrzí vás,
že tuto cenu vždy dostanou osobnosti spíše podle aktuálního dění ve
světě?

Ne, nemrzí. Jestli se mír v Kolumbii ukáže být pevným, tak se cena dostala
tam, kam měla.

Nicméně kolumbijský prezident Juan Manuel Santos Calderón toho v dialogu s
Revolučními ozbrojenými silami Kolumbie (FARC) až tak moc nedosáhl.
Nemyslíte si, že norský Nobelův výbor je ovlivněn politikařením?

Ano, v určité míře je politikaření přítomné. Obzvlášť, když cenu
dostala Evropská unie. A dostala ji tehdy, kdy bylo hodně potřebné, aby se
dostala do Ruska. No, je vidět, že Nobelův výbor má jiné priority. Když
si vzpomenu, že tuto cenu nedostal Václav Havel, tak nejde o moc dobrou
pověst udílení této ceny.
