Smrtelné „bodnutí“ pro letadlovou loď. Čím jsou nebezpečné ruské
korvety Karakurt

Rychlost torpédoborce, rozměry korvety, palebná síla křižníku a
neviditelnost ponorky – v pátek se v Petrohradu koná slavnostní spuštění
na vodu nejnovější malé raketové lodi (korvety) Tajfun, která v sobě
spojuje, zdálo by se, neslučitelné vlastnosti.

V roce 2017 to bude již druhý Karakurt (tak se nazývá projekt 22800), který
se vydá na první malou plavbu. V červenci byl v petrohradské loděnici Pella
spuštěn na vodu Uragan, první malá raketová loď této série.

Uragan a Tajfun jsou přímými potomky malých raketových lodí projektu 21631
Bujan-M, které slouží na Baltu a v Kaspické flotile. Oficiálním úkolem
těchto korvet je ochrana bližního mořského pásma státu. Bujany však
dokázaly, že jsou schopny dělat více. Například kaspická trojka lodí
Grad Svijažsk, Uglič a Velikij Usťug ostřelovala základny teroristů v
Sýrii raketami s plochou dráhou Kalibr přímo z „domácích" vod. V NATO
uznali, že flotila ruských raketových korvet může představovat hrozbu
dokonce pro velké západní lodi.

Při využívání Bujanů byla ostatně zjištěna řada nedostatků. Za prvé
se tyto lodi hodí nejlépe k pobřežní službě pod ochranou pozemních
komplexů PVO: svůj vlastní „protivzdušný deštník" mají totiž dost
slabý. Za druhé Bujany, které byly projektovány pro poměrně klidné
Kaspické moře a řeky, se

Karakurty jsou těchto nedostatků zbaveny. Při menším výtlaku (asi 800 tun)
mohou tyto malé lodi působit autonomně 1,5krát déle než jejich
předchůdci, tedy až 15 dnů. Projektant Ústřední konstrukční kanceláře
Almaz tvrdí, že nová loď bude mít také podstatně lepší plavebnost.
Trupy Uraganu a Tajfunu jsou vyrobeny za použití technologií Stealth, což za
malých rozměrů (délka 65 metrů a šířka 10 metrů) dělá z
perspektivních malých raketových lodí mimořádně složité cíle dokonce i
pro ty nejmodernější západní protilodní střely.

Před útoky ze vzduchu budou první lodě tohoto projektu chránit
protiletadlové kanóny AK-630M, a počínaje třetím Karakurtem univerzální
komplexy Pancir-M. Od pozemního systému se novinka liší především
mohutnější dělostřeleckou výzbrojí, která je složena sdruženými
šestihlavňovými kanóny GŠ-6-30 s celkovou kadencí přes 10 tisíc
výstřelů za minutu. Kromě toho může komplex střílet na vzdušné cíle
protiletadlovými střelami 57E6E na vzdálenost až 20 kilometrů. Mohou ničit
mj. protilodní prostředky.

Hlavním „trumfem" nových lodí jsou jejich útočné komplexy. Každý
Karakurt nese osm zařízení pro vertikální odpalování ZS14 pro protilodní
střely P-800 Onyx a univerzální Kalibr-NK pro útoky na pozemní cíle.
Takže v 500kilometrovém okruhu se nemůže ani jedna loď nepřítele cítit v
bezpečí, ať už to bude korveta nebo letadlová loď. Pozemní cíl zasáhne
Karakurt na vzdálenost až 2 500 kilometrů.

Když vystřelí rakety, stává se každá loď viditelná pro všechny
pozorovací prostředky nepřítele. Karakurt však ani v tomto případě
nezůstane bezbranný. Tyto dost rychlé malé lodi mohou vyvíjet rychlost až
30 uzlů a rychle opustit místo, kde byly rakety odpáleny. Pro boj zblízka
mají Karakurty věžová dělostřelecká zařízení ráže 76,2 milimetrů (také
je možné namontovat 100milimetrové kanóny).

Podle veřejných údajů mají být malé raketové lodě projektu 22800
vybaveny bojovým informačním a řídícím systémem Sigma-E a
automatizovaným vícefunkčním komplexem pro výměnu informací Trassa-E.
Sledovat situaci a vyhledávat vzdušné nebo hladinové cíle se předpokládá
za pomoci radarů několika typů včetně Mineralu-M. Větší část tohoto
složitého zařízení bude rozmístěna na integrovaném stožáru, který má
místa pro čtyři radary.

Technické a konstrukční osobitosti Karakurtů předurčují taktiku jejich
bojového využití. Malé „komáří loďstvo" s využitím kompaktní
velikosti a technologií snížení zjistitelnosti je schopné se nepozorovaně
dostat k cíli, zaútočit raketami a rychle z místa zmizet. Na Západě se
podobná taktika nazývá Hit and run (Udeřit a zmizet). Přičemž Karakurty
mohou zaútočit, jak se patří. Tři malé raketové lodě této třídy jsou
svými bojovými možnostmi srovnatelné s mnohem většími loděmi
pravděpodobného nepřítele.

Je třeba poznamenat, že mnozí západní analytici již ocenili tendenci
ruského námořnictva k „miniaturizaci" lodní sestavy. Zejména americký
časopis The National Interest v roce 2015 napsal: „Korveta s osmi raketami
Kalibr-NK na palubě má masivnější útok než vyřazené fregaty typu Oliver
Hazard Perry a určitě má větší palebnou sílu než jakákoliv z
amerických bojových lodí pobřežní zóny."

S poplachem se o ruských korvetách zmínili i novináři Forbesu: „Možnosti
ruského námořnictva umožňují velké omezení svobody USA a NATO a od
amerického obranného průmyslu budou vyžadovat značné zvýšení nákladů.
I malé hlídkové ruské lodě mohou díky novým raketám s plochou dráhou
letu Kalibr a munice s přesným naváděním silněji zaútočit než lodě
jiného vojenského námořnictva.

Očekává se, že Uragan a Tajfun se ve výzbroji Baltského loďstva objeví v
roce 2018. V různých fázích budování je dalších šest malých
raketových lodí — Štorm, Škval, Burja, Ochotsk, Musson a Passat. Plánuje
se zahájení prací na zbývajících deseti lodích. Budovat je budou v
petrohradském závodu Pella, feodosijském More, Zelenodolském lodním závodu,
kerčském podniku Zaliv a Amurském lodním závodu. Toto rozdělení úsilí,
jednoduchost konstrukce Karakurtů a jejich malé rozměry dává naději, že
své nové „komáří loďstvo" Rusko vytvoří v rámci státního programu
zbrojení na období 2018-2025.
