Budoucnost světa očima Jiřího Paroubka: Evropská unie má budoucnost,
chybí jenom silný vůdce. Kolaps v Sýrii, kšefty amerických zbrojařů

CIVILIZACE A MY „Síly setrvačnosti institucí, jako je EU, jsou obrovské,“
zamýšlí se nad vizí budoucnosti Unie expremiér Jiří Paroubek v rozhovoru
pro ParlamentníListy.cz. „Nebojím se rozpadu EU, cesta je naopak ve větší
integraci,“ uvedl s tím, že problémem jsou „slabší vůdci“. A
vyjádřil se i k migrační krizi: „Za pár týdnů budou v Sýrii volby a po
nich vznikne nová situace. Situace je taková: buď Asad, nebo úplný chaos
země.“ Paroubek přidává i velmi zajímavá čísla o vojenských
výdajích USA a Ruska.

Na Slovensku vyhrál volby Směr – SD, do parlamentu se dostala také
Slovenská národní strana a krajně pravicové uskupení Mariana Kotleby
Lidová strana Naše Slovensko. V Maďarsku se premiér Viktor Orbán netají
svým odmítavým postojem k Bruselu v otázce imigrace. Pokud by ve Francii
posílila nebo dokonce zvítězila ve volbách Národní fronta Marine Le
Penové a Velká Británie se rozhodla pro vystoupení z EU, co může
následovat? „Právě teď jsme jen dvě či tři špatné volby vzdáleni od
konce NATO, konce Evropské unie a možná konce liberálního řádu, jak jsme
ho znali,“ píše na Britských listech Anne Applebaumová. Také se
domníváte, že se může zavedený systém zbortit? Nejsem přítelem
katastrofických vizí, pokud jde o budoucnost EU. Síly setrvačnosti
institucí, jako je EU, jsou obrovské a podle mého názoru neexistují
skutečně fundamentální rozpory uvnitř EU. Rozhodne-li se britský lid v
referendu pro odchod z EU, nebude to znamenat ani zhroucení Británie, a už
vůbec ne EU. Oba subjekty by pak spolu uzavřely dohodu o volném obchodu.
Velká Británie skutečný zájem o hlubší integraci Evropy včetně
společné evropské měny nemá. Její politická a ekonomická elita sleduje
vždy své vlastní zájmy a na solidaritu s Evropou prostě kašle. Britským
elitám chybí idealismus, i když by se jim materiálně vyplatil.

Ve Francii budou pravděpodobně hrát první housle v prezidentské volbě
neogaullisté a nejnadějnějším jejich kandidátem je zkušený Alain Juppé.
Socialisté ve Francii jsou na počátku velké krize, která na pár let
destruuje jejich pozici. Ale vítězství Le Penové je zcela nepravděpodobné.
Že jde v migrační krizi Evropě o existenci ale tvrdí i hradní
zahraničněpolitický expert Hynek Kmoníček. A není sám: I Donald Tusk
hovořil o možnosti rozpadu EU coby pravděpodobnějším než kdy jindy. Tak
tedy: Schengenský prostor, euro a EU jako taková. Čemu z toho hrozí rozpad,
rozklad, významné okleštění? Pokud jde o migraci do EU, evropské elity
budou muset omezit svůj okázalý idealismus a vrátit se do světa reálné
politiky. Lidé v Evropě se bojí neznámého a tedy i imigrantů. A proti
vlastním lidem není možné dlouhodobě jít, nechcete-li vydat jejich hlasy
radikálním a extremistickým stranám a politikům. Čistě technicky a
finančně vzato není velký problém ročně integrovat v Evropě milion či
dva Syřanů, Íránců či třeba Turků v zemích EU, ale lidé ze
vzdálenějších kulturních okruhů (Afgánci, Somálci a Eritrejci či
obyvatelé Sahelu) to už je problém.

Dovedete si představit lepší Evropu bez EU? Jak by naše země dokázala
hospodářsky obstát bez EU? Stala by se „kořistí Ruska“, jak slyšíme v
podstatě pokaždé, když se o rozpadu EU mluví? Nebojím se rozpadu EU, cesta
je naopak ve větší integraci zemí EU, ve větší koordinaci politik,
včetně fiskální a zahraniční. Jen tak bude EU respektovaným partnerem USA,
Číny či Indie. Zatím se v zahraniční politice EU dostala do submisivní
pozice vůči USA, nedokáže samostatně formulovat k velkým problémům
světa svou jasnou pozici, která je často reálně v rozporu se zájmy USA.
Současná generace evropských vůdců nemá formát Chiraků či Schröderů
nebo Mitterandů a Kohlů. Junker jako předseda EK je sice mimořádně
schopný muž, ale politické zázemí má v jedné z nejmenších zemí EU.
Tím je determinovaná jeho politická váha, která není ve světovém
politickém ringu těžká. Je to politický welter. Tusk je na tom podobně, po
vítězství národně-konzervativního Práva a spravedlnosti v polských
volbách ztratil v Polsku svou politickou základnu. Problém dnešní Evropské
unie jsou především slabší vůdci.

Liberálně orientovaní pozorovatelé vybízejí k začlenění co
největšího počtu migrantů do Evropy. „Jestřábi“ naopak varují před
nepokoji či občanskou válkou, kterou „neevropané“ v Evropě vyvolají, a
před kriminálními a sociálními problémy. Zaměstnavatelské svazy
považují imigraci za produktivní, někteří ekonomové však varují, že
pracovních míst, hlavně nekvalifikovaných, bude v budoucnu ubývat a
imigranti budou zátěží. Tak co je tedy v tomto směru pro Evropu dobré?
Spojené státy po desítky let absorbovaly miliony lidí, často jako
ilegálních imigrantů. A americká společnost to unesla. Žádná tragédie
nehrozí nyní ani Evropě. Většina imigrantů v Evropě hledá lepší
existenci, životní perspektivu. Jsou již tady v Evropě. K nám do Česka se
ostatně nehrnou. Německý průmysl tlačil na kancléřku Merkelovou, aby mu
zajistila nové a levné pracovní síly. Míra nezaměstnanosti v Německu je
pod 5 %. Z vnitřních zdrojů nové pracovníky v Německu nezajistíte. Němci
jsou problém migrace schopni vyřešit organizačně i finančně, ale s
vědomím lidí to tak snadno nepůjde. Uprchlická krize už trvá skoro rok. K
nám zatím uprchlíci nechtějí, někteří analytici ovšem straší, že
série uzavírání hranic by to mohla změnit. Slýcháme o nelidském
přístupu Čechů, kteří uprchlíky masivně nechtějí. Jak to celé pro
náš národ dopadne? Jak obstojíme? Češi byli od roku 1945 (vlastně už do
roku 1939) po desítky let izolováni od velkého světa. Nebyli zvyklí na „cizáky“.
Kolik bylo před dvaceti lety vtipů o Vietnamcích. Dnes lidé jen málokdy
projevují vůči Vietnamcům odpor. Češi oceňují jejich pracovitost a snahu
o integraci do české společnosti. Naštěstí pro nás se k nám nikdo z
imigrantů nehrne.

V Sýrii bylo dojednáno příměří, kterému nikdo příliš nevěří.
Západ obviňuje Rusko z brutálního postupu majícího za cíl udržet za
každou cenu u moci Bašára Asada. Rusko zase obviňuje Turecko z podpory
Islámského státu a naznačuje, že by Západ, Turecko a Saúdská Arábie v
rámci „plánu B“ mohli obsadit části Sýrie. Kde je pravda? A hlavně,
kde je budoucnost válkou ničené Sýrie? Západu se téměř podařilo
rozvrátit stabilizovaný sekulární a nábožensky tolerantní stát, jakým
byla Sýrie. Evropští lídři nedokáží anticipovat budoucí vývoj. Mysleli
si, že Asad a jeho režim rychle padnou. On se ale navzdory nejmocnějším
státům světa udržel po pět let. Většina Syřanů nechce žít v
islámském státě s právem šaría a nejsou to jen křesťané, drúzové či
alavité a Kurdové, ale také ani většina sunnitů. Nechtějí žít ani jako
poddaní Turků, to už po generace zažili. A Saúdové vojensky nestačí ani
na Jemen, co by dělali v Sýrii? Evropané mají zájem na stabilizaci Sýrie,
protože se tím zastaví příliv syrských uprchlíků do Evropy. Američanům
je to fuk. Dost mi uniká, proč by někdo soudný měl usilovat o vesměs
pouštní oblasti Sýrie, které dnes drží Islámský stát. Role Ruska v
Sýrii byla pozitivní. Jen ono mohlo zkoordinovat promyšlené letecké údery
s efektivními akcemi syrské pozemní armády. Řešení může být politické.
Za pár týdnů budou v Sýrii volby a po nich vznikne nová situace. Situace je
taková: buď Asad, nebo úplný chaos země.

„Náš muž v NATO“ generál Petr Pavel označil Rusko za větší
bezpečnostní hrozbu než Islámský stát. NATO přisouvá vojska k ruskému
území, z Pobaltí, z Polska i odjinud slýcháme, že Rusko je i nadále
hrozbou pro Evropu. Je tomu tak? Berete vážně odhady tvrdící, že při
obsazení Pobaltí by NATO nestihlo reagovat? Či spíše hrozbu „hybridní“
války proti EU spočívající v podpoře stran a politických názorů obecně
usilujících o rozpad EU a příklon jejích členských zemí k Rusku?
Generál Pavel se zařadil mezi stupidní studenoválečníky pracující v
zájmu vojensko-průmyslových komplexů. Bazicky jim jde o to zvýšit odbyt
zbraní a zbraňových systémů, zejména zemí NATO. NATO vyhází letos do
vzduchu cca 1 bilion $ na vojenské výdaje. Rusko zhruba 50 miliard $. To je
tak silná disproporce ve vojenském a ekonomickém potenciálu Ruska na jedné
straně a zemí NATO na straně druhé, která směřuje akceschopnost Ruska,
pokud jde o vojenské akce, limitně k nule. S Putinem je to asi tak jako s
čarodějnicí, nikdy k nám nepřijde. Jinak řečeno, proč by Rusko riskovalo
vojenský konflikt s NATO, které je mnohonásobně silnější? Západ by měl
přemýšlet spíše o tom, jak použít na příklad 10 % z objemu peněz
jdoucích na vojenské výdaje na revitalizaci a rekonstrukci Sahelu tak, aby se
tam dalo žít. Aby obyvatelé této části Afriky měli vodu, pracovní
příležitosti, slušné životní prostředí, aby ve velkém neprchali do
Evropy.

Situace Ruska jako takového může ale vypadat zneklidňujícím způsobem
díky problémům s cenou ropy, která podráží ruské hospodářství. Lidé
sice Putinovi věří, nicméně... Ani Rus nemusí vydržet všechno. Máme se
bát rozpadu Ruska? Vnitřních konfliktů? Příchodu někoho ještě více
vyhraněného vůči Západu? Obnovení konfliktu na Ukrajině nebo začátku
jiné války za účelem vybuzení vlastenectví a zakrytí vnitřních
problémů? Jaké faktory v ,,ruské" problematice jsou běžně opomíjeny?
Rusko zažilo ve svých dějinách mnohem kritičtější situace, nežli
zažívá nyní, kdy zdánlivě stálo před svým zničením. Dnes je v
obtížné situaci. Proto iniciovalo dohodu s klíčovými zeměmi OPEC vedoucí
k omezení těžby ropy. V těchto dnech proto ceny ropy rostou ke 40 $ za barel
a jejich růst se nemusí zastavit ani na této úrovni. Rusko však do budoucna
bude muset restrukturalizovat a modernizovat svou ekonomiku a nespoléhat tolik
na své obrovské nerostné bohatství a jeho výprodej. Vy jste před časem v
jednom ze svých komentářů napsal: „USA, jak se zdá, přestávají mít
prvořadý geopolitický zájem na Středním východě, a to z jednoduchého
důvodu, že dnes už nepotřebují z této oblasti dovážet ani ropu, ani
zemní plyn. To naopak EU potřebuje.“ Jak se změní zájem Spojených
států o Evropu s novým prezidentem, když vezmeme v úvahu, že hlavními
kandidáty jsou Hillary Clintonová a Donald Trump? Jaká je vaše prognóza
výsledku voleb? Nejsem vědma. Hillary Clintonová je na roli prezidenta
připravena nejlépe ze všech kandidátů, ať již demokratických, či
republikánských. Má skvělé vztahy s Wall Streetem a silné vazby na
vojensko-průmyslový komplex. Je to posun doprava v demokratické straně
oproti Obamově éře. Proto je tak silný její protikandidát Sanders. Svět
je plný paradoxů. Donald Trump je tak bohatý, že je finančně nezávislý.
Proto z něj má obavy Wall Street i vojensko-průmyslový komplex a naopak je
kandidátem bílé americké dělnické třídy. Miliardář a dělníci, to je
zvláštní příběh. V republikánské nominaci může ovšem dojít na
konvenci k překvapivému zvratu. Zdá se, že tím žolíkem elity a matadorů
Grand Old party je Mitt Romney. Tedy muž s vynikajícími vztahy s Wall
Streetem… To může GOP před volbami i rozštěpit a otevřít dveře k
volbě kandidáta demokratů s jeho velkou většinou i v Kongresu USA
