Wayne Madsen: Svět promlouvá skrze volební urny. Přichází konec
globalizace - Glexit?

Svět promlouvá skrze volební urny. Od britského „Ano“ hlasujícího pro
BREXIT – tj. odchod Velké Británie z Evropské unie – až po zvolení
proti-globalizačního Donalda Trumpa za prezidenta Spojených států se
planeta vyslovuje proti homogenizaci světa v jediný superstát s pomíchanými
a vzájemně se překrývajícími dosahy různých vlád, kulturních identit,
náboženství a politik. Americké volby nebyly ani tak volbami jako referendem
o globalizaci se všemi jejími zhoubnými projevy: s volným obchodem,
otevřenými hranicemi a se vzdáním se národní suverenity ve prospěch
amorfních mezinárodních organizací.

Na všech kontinentech roste lidová podpora pro „odchod“ z těch
mezinárodních intrikánských spolčení počínaje Evropskou unií a
Mezinárodním trestním tribunálem přes Severoatlantickou smluvní organizaci
(NATO) až dokonce po Spojené národy.

Letos v srpnu filipínský prezident Rodrigo Duterte pohrozil stažením své
země z OSN, což je první takováto hrozba členského státu OSN od
úspěšného stažení Indonésie z OSN jejím prezidentem Sukarnem v roce 1965.

Zastánci ekonomické a politické globalizace utrpěli těžký úder nejen
zvolením Trumpa ve Spojených státech a úspěšným odhlasováním BREXITU ve
Velké Británii, ale i rozhodnutím Jižní Afriky a dalších afrických zemí
o stažení z Mezinárodního trestního tribunálu v Haagu (ICC). Tento
mezinárodní tribunál byl pod těžkým vlivem globálního spekulativního
fondu patřícího zmiji mezinárodních financí Georgi Sorosovi a Afričané
na něj čím dál více pohlíželi jako na „Tribunál mezinárodního
bílého řádu“ hlavně se svými trestními stíháními zaměřujícími se
na africké vůdce jako že válečné zločince. Letos v říjnu se Jižní
Afrika přidala k Burundi a ke Gambii s oznámením že z ICC odchází.
Ironický trapas je v tom, že hlavní prokurátor ICC Fatou Bansouda je zrovna
z Gambie.

Jižní Afrika byla v roce 2015 odsuzována obvyklou sbírkou Sorosem
financovaných neziskovek včetně Human Rights Watch a Amnesty International za
to, že neuvěznila súdánského prezidenta Omara al-Bashira předtím
obviněného ICC, když byl na oficiální návštěvě Jižní Afriky. Jižní
Afrika odmítla vměšování ICC do jejích vnitřních záležitostí a
znechucení s tímto soudem kulminovalo v nedávném rozhodnutí z tohoto
tribunálu odejít.

O měsíc později oznámilo Rusko, že se také stahuje z podpisu Římské
smlouvy 2000, která ICC zakládá. Po listopadovém Asijsko-pacifickém
ekonomickém summitu v peruánské Limě i filipínský prezident Duterte
oznámil, že jeho země se přidá k Rusku, Jižní Africe a k dalším zemím
opouštějícím ICC. Duterte řekl: „Jsou zbyteční – ti Mezinárodní
trestní soudci. Rusko odešlo. Asi se přidám. Proč? Jenom ty malé, jako
jsme my, deptají.“ I další africké země uvažují o stornování ICC.
Patří k nim Uganda, Keňa a Namibie. V roce 2015 navštívil Namibijský
prezident Hage Geingob bývalého tanzanského prezidenta Jakaya Kikwet, aby se
přidal k Namibii a z ICC odešel. Na summitu Africké unie v Jižní Africe
Geingob řekl: „Někteří lidé říkají, že to my jsme ti, kdo ICC
vytvořili. Avšak když člověk vytvoří něco, co je sice užitečné, ale
později se to zvrhne na nějakou ohavnost, tak má právo jít od toho, když
to přestalo sloužit zamýšlenému účelu.“

Vítězství BREXITU a to Trumpovo osmělilo voličstvo v mnoha dalších
zemích, aby odmítlo ty spiklenecké spolky rdousící práva národní
suverenity. 4. prosinec 2016 představuje bod zlomu v odmítání globalistické
agendy. Je to datum, kdy se zopakují rakouské prezidentské volby z 24. dubna
2016, v nichž byl kandidát rakouské strany Svobodných stavících se proti
EU Norbert Hofer těsně poražen EU zastáncem Alexandrem van der Bellenem ze
strany Zelených. Ukázalo se, že 77 900 hlasů chybějících osob bylo
špatně spočítaných, což tedy znamená typicky Sorosem zmanipulované volby.
Rakouský ústavní soud tedy nařídil volby nové. Výsledek voleb ze 4.
prosince se podle průzkumů předpokládá silně ve prospěch Hofera, jelikož
Rakousko bylo zachváceno vzepětím nevůle k EU, které otřásá celou
Evropou. 4. prosince je rovněž datum italského referenda o změně ústavy.

Italský ministerský předseda Matteo Renzi na toto referendum vsadil svou
politickou budoucnost a kdyby to prošlo, tak to omezí pravomoci horní komory
italského parlamentu, Senátu, a drasticky to oseká pravomoci italských
regionů. Renzi čerpá podporu pro svoje referendum od obvyklé sbírky těch,
kdo nepředstavují běžné lidi – od členů elitní smetánky jako herci,
zpěváci, slavní kuchaři, profesionální atleti, filmoví režiséři a
další rozvratné pijavice na těle společnosti. Stejně jako při kampani v
Černé hoře, aby vstoupila do NATO, také podporované Sorosem a CIA
financovanými propagandisty, jsme i tam viděli černohorské herce,
žurnalisty a profesionální atlety zjevující se v televizních pořadech a
naléhající na členství země v NATO, ač spousta průzkumů ukazovala, že
většina se k této vojenské alianci přidat nechce.

Přívrženec EU a globální integrace Renzi řekl, že když referendum
nevyjde, tak rezignuje. Ale podle průzkumů se daleko více očekává, že to
nevyjde a voliči odhlasují „Ne“. 4. prosinec možná vstoupí do historie
po boku 24. června 2016 respektive 8. listopadu 2016 – kdy došlo k BREXITU a
k Trumpovu zvolení – a to zapsáno červenými písmeny jako dny, kdy voliči
odmítli globalizaci. Renzi se brzy přidá k dalším zdiskreditovaným
globalistům včetně bývalých britských premiérů Tony Blaira a Davida
Camerona, bývalého belgického ministerského předsedy Guy Verhofstadta,
francouzského prezidenta Francois Hollanda a německé kancléřky Angely
Merkel zapsaných jako poznámky pod čarou zkrachovalé historie mezinárodní
integrace.

Dalším důležitým datem GLEXITU byl 13. listopad. Ještě když byl
globalistický svět otřesen zvolením Trumpa 8. listopadu, přišla zpráva,
že v bulharských prezidentských volbách byl zvolen pro-ruský, bývalý
pilot MIGu a politický novic Rumen Raděv. Tato volba vedla k rezignaci
bulharské pro-EU orientované vlády. Ve stejný den i voliči v Moldávii
zvolili Igora Dodona, který odmítl obchodní dohodu mezi EU a Moldávií, že
se radši přidá k Eurasijské ekonomické unii upřednostňované Ruskem. Tyto
dvoje volby v zemích, kde Soros zamořil spoustu médií a politických
infrastruktur nohsledy EU a NATO ve svých službách, byly historické a je
dalším projevem toho, že svět globalizaci odmítá.

Navíc k EU, NATO a ICC i další regionální globalisticky orientované
organizace se potácí na pokraji trvalého rozpadu. Jihoasijská asociace pro
regionální spolupráci (SAARC) se rozštěpila podél zlomové linie
pro-indické a pro-pákistánské. Poslední summit SAARC v Pákistánu byl
zrušen, když se ho Indie odmítla zúčastnit. K Indii se brzy přidali
spojenci Bangladéš, Bhútán a Afghánistán. Vypadá to, že tato organizace
je trvale rozštěpená s tím, že členové SAARC jako Maledivy, Srí Lanka a
Nepál se staví proti Indii a obecně se druží s Pákistánem. Další
krachující mezinárodní organizace Arabská liga je vazalem peněž Saúdů a
despotů ze Zálivu, a ta ukázala svou zbytečnost už v roce 2011, kdy
suspendovala členství Sýrie a Libye, když se ty musely potýkat s NATO
podporovanými džihádistickými revolucemi. Tato Liga také udělila
členství jemenské exilové vládě saúdských loutek.

Určitým odrazem toho, co je stažení se z ICC u afrických států, na
americkém kontinentu Venezuela v roce 2013 oznámila stažení se z
Mezi-americké konvence o lidských právech (IACHR), která je silně pod
americkým vlivem, a ze spikleneckého spolku Organizace amerických států
sídlící ve Washingtonu DC hned vedle Bílého domu. Venezuelské stažení
bylo rovněž odmítnutím jurisdikce Meziamerického soudu lidských práv (CorteIDH)
sídlícího v Costa Rice. Dominikánská republika se z tohoto soudu stáhla v
roce 2014. Trinidad a Tobago to s radostí provedly už dávno, když zavrhly
celý tzv. „Meziamerický systém“, tj. americkou hegemonii nad Západní
polokoulí, ty se z IACHR stáhly už v roce 1998. Kritika IACHR přichází i z
Ekvádoru, Nicaragui, Kolumbie a z Peru.

Britské společenství národů, tj. anachronický pozůstatek po Britském
impériu, který shlukuje bývalé britské kolonie do skupiny národů
patolízalských k britské královské rodině, už zažilo tichý odchod
Gambie, Malediv a Zimbabwe z této smysl postrádající organizace.

Trump oznámil, že USA odejdou z Trans-pacifického partnerství (TPP), čímž
rovněž zasadil věci globalizace hroznou ránu. Americkým stažením je TPP
mrtvá. Americké odmítnutí TPP ponechalo další signatáře TPP jako Nový
Zéland a Jižní Korea toužící expandovat na čínský trh v situaci, kdy se
už radši snaží rozšiřovat dohody s Čínou, takže je tu obnova
upřednostňování bilateralismu před multilateralismem. Je tu tedy sice
nějaký „Nový světový řád“ (New World Order), ale ne ten, který
předjímali globalisté. Tento Nový světový řád je obnovená národní
suverenita, kulturní a náboženská identita a odmítání diktátu
nevolených mezinárodních byrokratů.

Wayne Madsen

Zdroj: strategic-culture.org
