Nás je málo, imigrantů hodně. Zpomalíme je, ale z pohledu staletí není co
řešit, říká ekonomka Šichtařová a přidává něco o pohodlných ovcích

CIVILIZACE A MY V roce 2017 přijde hospodářské ochlazení. Ekonomka
Šichtařová předpokládá velkou krizi. V rozhovoru pro ParlamentniListy.cz
také vysvětlila, jak zlepšit hospodaření státu. Smetla EET i kontrolní
hlášení DPH: „Cesta vede nikoliv skrze podporu hyperobrovských podniků,
ale skrze ulehčení těm malým. A zrovna tak cesta nevede skrze větší
přerozdělování a vyplácení dotací, nýbrž skrze snížení odvodů pro
ty nejmenší,“ popsala Šichtařová. Pak také s ohledem na světovou
ekonomiku zmínila: „Svobodný trh je zatím tím jediným, co ještě ve
světě funguje. To, že svět nefunguje, je výrazem toho, že trh byl
prakticky zničen.“

Množí se varování před příchodem další ekonomické krize. Exšéf Bank
of England lord Mervyn King například uvádí, že světové hospodářství
je na pokraji další havárie. Pro vás samotnou je velká krize i velké téma.
V jakém časovém horizontu podle vás mohou ekonomické problémy začít? A
dá se předpokládat, jak bude zasažena Evropa a konkrétně Česká republika?

To je velmi odlišné regionálně. Největší problém mají jistě
jihoevropské státy. Tak třeba Řecko by už v březnu znovu nemuselo mít na
splátku, čili opět by mohlo bankrotovat. A teď bude záležet na tom, zda
udělá výměnný obchod s EU: „My budeme lépe zadržovat imigranty, vy nám
za to odpustíte dluhy.“ Je to z pohledu Řecka vydírání, ale Evropa by na
to klidně mohla přistoupit. Pak by se počátek krize v jižní Evropě
odsouval o několik dalších měsíců. Pokud takový obchod neproběhne,
problém na jihu Evropy přijde již během léta. Z jihu Evropy by se pak
pomalu rozšířil do západní Evropy. A k nám by hospodářské ochlazení
mohlo dorazit v roce 2017. Je bohužel úplně jasné, že pokud zpomalí
většina zemí EU, k mám to nutně skrze zahraniční obchod musí přijít
taky. Čili země budou postiženy v rozmezí různých měsíců, my budeme až
jedni z posledních na řadě a měli bychom to zvládnout lépe než jiné
země.

Čína v řadě ohledů stagnuje, její problémy se přelévají do celého
světa. Jak hodnotit budoucnost ambiciozní nastávající velmoci? Považujete
za zajímavé její projekty, kterými se snaží prosadit v zahraničí,
například projekt Nové hedvábné stezky a některé další investice? Máme
se bát čínských investorů, za kterými mohou být skryty velmocenské snahy
Číny? Čína dojela na svou vlastní přeregulovanost. Myslela si, že bude
řídit ekonomiku na pomezí mezi centrálně plánovanou ekonomikou a
kapitalistickým hospodářstvím. Jenomže výsledkem bylo nakumulování
ohromného množství nerovnováh. Nyní do Číny přichází úplně
normální hospodářská krize, na jakou je západní svět zvyklý, ale Čína
se s ní mentálně hůř vyrovnává. Čína samozřejmě má velmocenské
ambice, ale současně její projekty a dělání dojmu na okolí do jisté
míry připomíná jeden rys studené války: Mám totiž na mysli to, jak se
Američané báli Ruska, protože měli dojem, bůhvíjaké technologie tehdy
Rusové nemají. Pak se po čase ukázalo, že to byl jen efekt navenek a v
jádru byly katastrofální zastaralé technologie. Taky čínská ekonomika na
jednu stranu ohromuje svým rozsahem, na druhou stranu je pořád tak nějak „papundeklová“.
A to se ještě minimálně 20 let nezmění.

Zatímco ekonomika roste, levicoví pozorovatelé kritizují fakt, že běžní
lidé, i v České republice, častokrát růst nepociťují. Tedy, že reálné
mzdy a životní úroveň nerostou tak, jak by měly… Nesouhlasím. Míra
nezaměstnanosti je rekordně nízká. Mzdy rostou. Naopak ceny nerostou. Jak
jinak než takhle by se hospodářská prosperita měla projevovat? To přece
cítí každý, že se může méně bát propouštění, že jeho plat v
průměru roste a že se nezdražuje. Stejně tak pokračuje trend
častějšího uzavírání pracovních úvazků jiných než hlavní pracovní
poměr, což vede řadu lidí do příjmové nejistoty, nebo rovnou pracující
chudoby. Jak jsme na tom v tomto směru v ČR, jak je na tom západní Evropa? A
co Spojené státy, kde řada lidí „funguje“ na potravinových poukázkách?

To, že u nás je velký počet jiných než hlavních pracovních poměrů, je
do značné míry vina sociálních inženýrů z Ministerstva práce a
sociálních věcí, kteří prostě nepřipustí větší liberalizaci trhu
práce, takže zaměstnavatelé si nemohou dovolit najímat dostatečně
pružně zaměstnance, aniž by se museli bát, že je zase nebudou schopni
propustit. My bychom potřebovali zpružnění trhu práce podobného střihu,
jako byly reformy HARTZ v Německu. Tehdy se proti nim protestovalo, odbory
bouřily. A dneska můžeme konstatovat, že to Německo nakoplo k nebývalé
prosperitě, na které profitují všichni Němci.

Jaké je ideální místo České republiky na ekonomické mapě světa a co by
mělo Česko změnit? Ekonom Milan Zelený upozorňuje, že pro nás už končí
doba levné práce a že řada investorů odtud bude odcházet. Doporučuje
proto výraznou podporu těch nejmenších českých podniků. Stejně tak Ilona
Švihlíková doporučuje podporu mikroekonomiky. Kde je tedy cesta? Co
podporovat? Export do zemí BRICS?

Ideál neexistuje nikde na světě. Ale určitě je pravda, že cesta vede
nikoliv skrze podporu hyperobrovských podniků, ale skrze ulehčení těm
malým. A zrovna tak cesta navede skrze větší přerozdělování a
vyplácení dotací, nýbrž skrze snížení odvodů pro ty nejmenší. A teď
si to spojte dohromady s EET nebo s kontrolním hlášením DPH: je to snad
nějaká podpora těch nejmenších? Ne! Je to jen jejich ohromná byrokratická
zátěž!

Z předchozí otázky zcela vydělme dohodu TTIP. Jakým způsobem se ve vás
osobně vyvíjí úvaha ve smyslu „podepsat, nepodepsat“? Jak nahlížíte
na současný stav procesu ratifikace TTIP?

Transatlantické obchodní a investiční partnerství je zónou volného
obchodu. Zóna volného obchodu je to, co má na integraci (na jakékoliv
integraci) smysl. Dnes EU kritizujeme, protože se z ní pomalu vypařila
ekonomická integrace, pomalu se zapomíná na zónu volného obchodu, a
namísto toho se EU stala jen byrokratickým politickým projektem. Jinými
slovy, tato zóna volného obchodu je pro svět dobrá. Znám argumenty jejích
odpůrců; považuji je ale jen za výraz strachu z neznámého, ne za
racionální.

Jak vážně v současné době vypadá hrozba ještě většího zbídačení
„třetího světa“, zejména Afriky, v důsledku klimatických změn? Čili,
bouře, záplavy a zejména sucho. Geolog Václav Cílek často opakuje, že v
důsledku těchto procesů se můžeme „těšit“ na další migrační vlny
do Evropy. Má pravdu? Existuje nějaké řešení?

Globální změny podnebí a podobně podle mého řešitelné nejsou nějakou
mezinárodní dohodou, to jsou podle mne tak trochu boudy na zeleně
smýšlející voliče. Klimatické změny se děly před miliony let (kdy tu
ještě nebyl člověk) a dějí se i teď a můžeme jen diskutovat o tom, zda
je člověk urychluje či neurychluje. Jinými slovy, řešit to neumíme.
Takže z toho automaticky plyne, že taky nejsme schopni zastavit do budoucna
příliv imigrace do Evropy. Jsme pouze schopni imigraci výrazně zpomalit
důslednou ochranou vnějších schengenských hranic. Ale jich je hodně, nás
je málo – z pohledu dalších staletí není co řešit.

Geneticky modifikované potraviny, téma diskusí o chudobě a kvalitě výživy.
Jste pro jejich další rozvíjení? Souhlasíte s tvrzeními, že nejen
geneticky modifikované, ale i jiné potraviny pochybné kvality začínají
být problémem výživy chudší části obyvatelstva zejména v USA?

Nepovažuji se za odborníka na GMO. Vhledem k tomu, že jako vedlejší obor (k
ekonomii) se ještě poměrně intenzívně věnuji kvalitě potravin, mohu
tvrdit, že dnešní potravinářský průmysl poskytuje velmi málo výživové
hodnoty. V podstatě bych u drtivé většiny toho, co je poživatelné, váhala
nad slovem potravina. A to je zejména pro chudší lidi velký problém
začínající u obezity (kterou paradoxně způsobují nekvalitní potraviny o
mnoha kaloriích, ale o malé skutečné výživové hodnotě), pokračující
přes navázané civilizační choroby (rakovina, cukrovka, kardiovaskulární
nemoci) a ústí to do extrémních výdajů na zdravotnictví. Jsme to, co
jíme, a my jako lidstvo v průměru jíme velmi mizerně. Není to ale jen
vždy otázka peněz. Je to spíš otázka informovanosti, pohodlnosti,
životního stylu. Mnohdy lze jíst kvalitně za stejné nebo jen nepatrně
větší peníze, ale žádá si to omezení návykových látek: cukru,
nekvalitních tuků typu palmový olej, soli a podobně. A to je víc otázka
osobní vůle a informovanosti. Takže bych vinu viděla na třetiny: třetina v
chamtivosti potravinářského průmyslu, třetina v chamtivosti farma firem,
kterým samozřejmě chronická civilizační onemocnění vyhovují, a třetina
v pohodlnosti, stádnosti a jakési „ovcoidnosti“ spotřebitelů. V této
poslední třetině pak jistu roli hrají i peníze.

Ve světle všeho, o čem jsme hovořili... Jaké ekonomické recepty nyní
potřebuje vyspělý svět? Novátorsky levicové typu nepodmíněný základní
příjem, zdanění neproduktivního kapitálu, zdanění vyšších příjmů,
„fair trade“ uspořádání vztahů mezi chudými a bohatými zeměmi...
Nebo konzervativně pravicové, tedy vyšší odpovědnost jedince,
odbourávání sociálního státu, snižování daní, liberalizace trhu práce?

Já jsem jednoznačně za libertariánsky pravicové. Svobodný trh je zatím
tím jediným, co ještě ve světě funguje. To, že svět nefunguje, je
výrazem toho, že trh byl prakticky zničen. Potřebujeme globálně toto: 1)
Když ne zrušit, tak alespoň drasticky omezit centrální banky a jejich
zásahy do ekonomik. 2) Nechat svět projít bez větších zásahů očistnou
hospodářskou krizí, která vyfoukne nerovnováhu zejména na finančním trhu,
a. vrátí jej do stavu lépe odrážejícím stav reálné ekonomiky. (Mám na
mysli bankrot Řecka, propad cen akcií, propad cen dluhopisů, návrat
úrokových sazeb k normálním hodnotám nad nulu a podobně.) 3) A ve třetí
fázi postupně začít vyrovnávat státní rozpočty nejproblémovějších
zemí – po vzoru dnešního Německa.

Bylo by toho mnohem víc, ale toto jsou základní, klíčové teze, na kterých
se teprve poté dá stavět vše ostatní.
