Kořeny toho, v čem žijeme: Profesor Zdeněk Jičínský objevně o Zemanovi a
Babišovi

ROZHOVOR Bývalý disident a signatář Charty 77, exposlanec, právní expert a
publicista Zdeněk Jičínský je přesvědčen, že pokud bude Miloš Zeman
kandidovat v příští přímé volbě, vyhraje, protože nebude mít silného
a výrazného protikandidáta. Ale připouští, že prezident Zeman má v
řadě věcí zbytečně provokující formulace. „Nerad jsem četl formulaci,
že premiér Sobotka je neumětel, že škodí sociální demokracii. Prezident
je nejvyšší ústavní činitel, ale nemá se negativně vyslovovat vůči
jiným ústavním orgánům. Mezi nimi má platit pravidlo vzájemného respektu,“
prohlásil v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz profesor Jičínský.

Co říkáte kauze Čapí hnízdo vicepremiéra a předsedy hnutí ANO Andreje
Babiše? Ustál by v minulých letech, kdy jste byl v politice, nějaký politik,
dokonce člen vlády, takové podezření z dotačního podvodu, aniž by musel
odejít z funkce?

Během uplynulých pětadvaceti let se stalo mnohé, mnohé věci už jsou také
zapomenuty, takže není snadné srovnávat. Vzpomeňte si, jaké korupční
kauzy provázely nejsilnější stranu ODS a podobně, ale ty věci jsou do
značné míry zapomenuty. Ale neměli bychom je ukládat do nevědomí,
protože ODS se dnes tváří jako velký bojovník proti korupci, proti střetu
zájmů, ale ona byla tím politickým subjektem, který českou politiku
těmito nešvary velmi znehodnocoval. Pokud jde o Čapí hnízdo, nejsem o tom
blíže informován, jen z médií, takže bych svůj závěr udělal, až budou
seriózní výsledky vyšetřování. Mnohé věci, jak dobře víte, jsou u
nás předmětem především politického zápasu a věcná stránka zůstává
často v pozadí, není tak rozhodující. Takže bych se tady zdržel
jednoznačných úsudků.

A pokud jde o střet zájmů Andreje Babiše? Majitel Agrofertu, vicepremiér a
ministr financí popírá, že by nějaký vůbec existoval, ale sociální
demokraté sami přiznávají, že v jeho případě střet zájmů existuje.

Musíte si ujasnit, jak funguje politická demokracie v současném kapitalismu.
Podívejte se, v Americe je jedním z hlavních kandidátů republikánské
strany na prezidenta miliardář Trump, svého času byl výborným starostou
New Yorku miliardář Bloomberg, uvažoval dokonce, že by kandidoval na
prezidenta, podle posledních zpráv z médií tento úmysl opustil, kandidovat
zřejmě nebude. Takže těžko říci, že by v současném světě významní
podnikatelé, ať už finanční nebo průmysloví, byli vyřazeni z účasti na
politice. Koneckonců na Slovensku byl prezidentem zvolen významný podnikatel
Kiska.

Ale vzdal se podnikání. Dnes, kdy je hlavou státu, už nepodniká…

Časové lhůty, jak dlouho bylo od jeho kandidatury do vzdání se podnikání,
přesně neznám. Jen vím, že to byl významný slovenský podnikatel, který,
myslím, také úspěšně působil v Americe, což mu samozřejmě přeji, a
jeho počínání jako prezidenta je po mém soudu docela dobré. Jen říkám,
že současný svět značně mění zažité představy. Netvrdím, že je mi
to sympatické, já jsem byl vždycky levicově orientován, kapitalismus není
společenský řád, který bych obdivoval. Beru na vědomí, že jiný
společenský řád než kapitalismus není, ale jsem pro to, aby jeho
politická podoba byla pokud možno co nejslušnější ve vztahu k normálním
lidem. Ale uplatnit v soudobé společnosti, která se stále více vyznačuje
tím, že malá skupinka bohatších ve světě je stále bohatší a většina
chudne, ta tendence se objevuje i u nás, normální hlediska na fungování
společenských institucí je velmi obtížné. Pohybujeme se v tomto
zvláštním světě. Je třeba určité věci, které nám vadí, mám na mysli
třeba Andreje Babiše, brát v tomto celkovém kontextu. V českých poměrech
je to něco výjimečného, v evropských a euroatlantických poměrech to
úplně výjimečné není. A zároveň musíme mít na zřeteli jinou stránku
věci. Já jsem byl velkým kritikem nálezu Ústavního soudu z roku 2009,
který zrušil tehdejší ústavní zákon o předčasných volbách. Nebudu se
zabývat složitou právní argumentací, ale Ústavní soud tady po mém soudu
udělal především politické rozhodnutí, které neblaze ovlivnilo celý
český politický vývoj. Až do té doby byl český stranicko-politický
systém relativně stabilní, ale po tom nálezu ztratil důvěryhodnost
voličů. A k tomu je třeba přidat i vadné rozhodnutí ČSSD, tedy hlavně
Jiřího Paroubka, protože předčasné volby bylo stále ještě možné
uskutečnit do konce roku 2009, ale Sněmovna mezitím přijala novou ústavní
úpravu, kterou už by Ústavní soud odmítnout nemohl, a podle ní se mohly
konat předčasné sněmovní volby. Kdyby se ty volby do konce roku 2009 konaly,
nepochybně by v nich sociální demokracie vysoce zvítězila a hlavně by
nebyly Věci veřejné součástí nově zvoleného Parlamentu, protože by se
do něj nedostaly. A vzpomeňte si, jaký byl důsledek působení Věcí
veřejných v Parlamentu. Ještě bych připomněl, že od konce roku 2009 až
do voleb v roce 2010 se strhla tak nenávistná kampaň proti Paroubkovi a proti
sociální demokracii, jaká tady od listopadu 1989 neměla obdoby. Nevím, kdo
všechno za tím byl, ale jejím výsledkem bylo, že sociální demokracie sice
ve volbách vyhrála, ale bylo to Pyrrhovo vítězství, protože jí to
nestačilo k ničemu. A tak vznikla potom ta zvláštní vláda Petra Nečase s
Kalouskem a zejména Věcmi veřejnými. Tehdy začal hlavní rozklad
politického stranického systému; a Babiš dnes důvodně kritizuje tradiční
strany, protože ty tradiční strany do značné míry ztratily důvěru lidí.
Podívejte se na výsledky ODS a TOP 09, nad deset procent se nedostanou,
nemyslím, že v příštích volbách mají šanci na víc. A pokud jde o TOP 09,
je otázka, jaká bude její parlamentní budoucnost, když nebude mít zázemí,
které jí dávali Starostové a nezávislí. Protože TOP 09 není strana,
která je v celé republice regionálně a komunálně široce uchycená. Takže
hledejme určité věci v širších kontextech politického vývoje. A Babiš
využil toho, že lidé byli zklamáni z dosavadního fungování zejména
pravicové vlády, Topolánkovy i Nečasovy, tento způsob ztratil důvěru
veřejnosti, kritizoval tento způsob fungování tradičních politických
stran jako neúspěšný z hlediska fungování státu a značná část lidí
mu důvěru dává. To je v politické demokracii věc velmi významná. Myslím,
že boj proti střetu zájmů Babiše, že by neměl mít možnost účastnit se
veřejných zakázek, není ze strany Kalouska a ODS principiální záležitost,
ale je to záležitost, která má stranicko-politické pozadí.

Říkal jste, že účast oligarchy v politice je u nás věc nezvyklá, ale že
ve světovém kontextu to není neobvyklé. Ale když jste zmínil Trumpa nebo
Bloomberga, to nejsou podnikatelé, kteří by byli závislí na dotacích a
získávali veřejné zakázky. Je to tedy možné srovnávat s Andrejem
Babišem? Zvlášť když se objevují zprávy, že za dobu, co je v politice,
získává vyšší dotace než předtím?

Samozřejmě všechna jména, která jsem jako příklady uváděl, mají svá
specifika. A zejména Amerika a americká společnost je něco jiného než
malá česká společnost. Ale určité věci jsou projevem jistých trendů,
které tu soudobou kapitalistickou společnost vyznačují. Určité srovnání
je možné, ale musíme si být současně vědomi velmi podstatných rozdílů.
Já nejsem člověk, který sleduje statistiky, nezajímám se o to, která
firma kolik u nás vydělává, kolik má zakázek, jaké jsou jiné zdroje
jejích příjmů. Nejsem ekonom ani ekonomický statistik. Tyhle věci znám
jen prostřednictvím médií. Teď se kritizuje, že díky účasti v politice
má Babišův Agrofert vyšší dotace, nejsem schopen to posoudit, ale
předpokládám, že pro udělování dotací platí obecná pravidla. Ale chci
říci jedno: než Babiš vstoupil do politiky, byl přece v té době v našich
poměrech velkopodnikatel, svůj Agrofert nevybudoval až teď, kdy je ministrem
financí, ten měl už předtím. Jen mu umožnil, že měl prostředky, aby
financoval hnutí ANO. To je nesporné. Ale nemyslím, že by hlavní zdroj
svého příjmu získal pomocí politické pozice jako ministr financí. Zatím
nikdo neprokázal, že by dotace, které dostává jeho Agrofert v době, kdy je
ministrem financí, získal především proto, že je ministrem financí. Byl
jsem svědkem složitých diskusí na poslaneckém klubu ČSSD, jehož jednání
se někdy účastním, zejména složité diskuse byly ve Sněmovně, protože
Kalousek i ODS velmi napadali Babiše v souvislosti s problematikou bionafty a
dotování její výroby, ale ten návrh nepředkládal Babiš, předkládal a
hájil ho ministr Jurečka. A dokládal, že je to v souladu s evropskými
předpisy. Já myslím, že mnohé věci tady mají povahu jistých mediálních
kampaní právě proto, že Babiš tady někomu velmi vadí. A říkám vám,
já to chápu, protože skutečně není obvyklé, aby někdo byl silný
ekonomicky, mediálně a ještě k tomu měl politickou moc. Netvrdím, že to
je dobré pro fungování normální demokracie, a naše demokracie má k
normálnímu fungování bohužel dost daleko. Ale dívám se na to po
zkušenostech s panem Kalouskem, který byl za tím, když padla Grossova vláda,
velmi skepticky, protože pokud jde o nařčení Grosse z nekalého
financování koupě bytu, měli přece Kalousek i Tlustý stejný problém. Ale
protože média hrála na ruku Kalouskovi a Tlustému, tak u nich tyto věci
nevadily, kdežto pro Grosse to znamenalo politickou prohru, musel odejít z
postu předsedy vlády s pošramocenou pověstí. Přitom tyto věci u Kalouska
a Tlustého nevadily. Jako by se nic nedělo. Pro mne tedy tyto principiální
pozice pro demokracii u pánů Kalousků a jemu podobných na straně ODS a TOP
09 nejsou přesvědčivé.

I když největší ataky proti Babišovi jdou od pravicové opozice, hnutí ANO
je největším konkurentem sociální demokracie.

To nesporně je.

Také Babiš sám i jeho média kritizují častěji sociální demokracii. Jak
se může podle vašeho názoru tohle politické soupeření před letošními
krajskými volbami projevit ve společném vládnutí ANO a ČSSD?

Ta situace je zvláštní v tom, že politická důvěra v TOP 09 i ODS po
sériích neúspěchů a různých afér, které měly skutečně takovou
tragikomickou českou podobu, když uvážíme, že milenka předsedy vlády
manipulovala celým vládním táborem včetně vojenské rozvědky, zmizela. A
vytvořila se politická situace, že nebyla možná jiná koalice než koalice
ČSSD a hnutí ANO. Tyto dvě strany mohly utvořit vládu, měly sice 97
mandátů ve Sněmovně, ale to by podle mne stačilo k tomu, aby vláda dostala
důvěru. Ale uznávám, že Sobotka si počínal docela rozumně v tom, že se
nevytvořila dvoučlenná, ale trojčlenná koalice, protože mezi třemi se
lépe rozloží napětí, které mezi koaličními partnery nutně existuje.
Napětí se lépe uvolní, když jsou tři než dva. Ale jiná koalice než
těchto dvou stran – ANO a sociální demokracie – možná nebyla. Do voleb
jsou dva roky, ale myslím, že česká politická scéna je relativně
stabilní, že to není jako na Slovensku, kde volby znamenaly totální
zemětřesení, a že – jak ukazují všechny průzkumy veřejného mínění
– tyto dvě strany ČSSD a ANO budou těmi hlavními stranami i v příštích
parlamentních volbách. Neodvažuji se říci, jak to ovlivní krajské volby,
ty jsou něco jiného než sněmovní volby. Tyto dvě strany budou podle mne
nutně na vládní úrovni muset spolupracovat. Jsem už starý člověk, jsem
už trochu vzdálen toho denního volebního boje, ale myslím si, že lídři
hlavních vládních stran by ve volebním boji neměli zapomenout na to, že
nesou zodpovědnost za vládní politiku v této zemi, že mají významnou.
šanci vládnout i v dalším volebním období, a že by tedy jejich animozita
ve volebním boji a snaha získat maximum hlasů neměly překrýt tento zájem,
protože je to důležitější než to, zda ta či ona strana bude mít o
nějaké procento víc nebo míň. Možná se to jeví příliš naivní nebo
idealistické, ale myslím, že česká společnost má dost vážných
problémů a že si zaslouží, aby vláda, která má poměrně vysokou
důvěryhodnost, s tou důvěryhodností zacházela opravdu velmi odpovědně a
nepromarnila ji v někdy laciném předvolebním hašteření.

Prezident Miloš Zeman naznačil, že s největší pravděpodobností bude
kandidovat na Pražský hrad znovu. Myslíte si, že vyhraje, když má teď
velkou podporu veřejnosti?

Já osobně jsem to jistým způsobem předpokládal. Ale mluvíme samozřejmě
o tom, co asi bude, pokud se splní základní předpoklady. Já osobně
předpokládám, pokud pan prezident bude zdráv, a přeji mu to, že bude znovu
kandidovat a že nebude mít vážného konkurenta. Myslím, že v příštích
volbách je to jasný vítěz, protože tady není žádná tak silná a
výrazná osobnost, která by mu mohla konkurovat. Což neznamená, že jsem
vždycky nadšen různými jeho projevy a kroky, které dělá, to je jiná
záležitost. Svého času jsem napsal, že pan prezident je dobrý prezident,
ale že by mohl být ještě lepší, a k tomu jsem připojil různé výhrady.
Ale to je věc pana prezidenta a voličů, jak oni posuzují jeho jednotlivé
kroky. Ale jak jste sama řekla, je velmi populární nebo důvěryhodný,
protože on se cílevědomě snaží, aby si důvěryhodnost zvýšil. Svého
času mu dosti klesla i kvůli určitým, po mém soudu mediálním kampaním,
které byly proti němu nefér vedené. Mám na mysli období předloni kolem 17.
listopadu. Ale jiná věc je, že prezident je hlavou státu, nejvyšší
ústavní orgán a že by se neměl tolik snažit vyslovovat se ke všemu, co se
děje. Myslím, že každodenní politika není záležitostí prezidenta
republiky, to je věc výkonných orgánů a prezident má jisté věci
posuzovat více s nadhledem, kterou mu dává jeho ústavní pozice.

Když pomineme věci, které jsou v souvislosti s prezidentem kritizovány,
například trapná kauza kolem článku Ferdinanda Peroutky nebo populismus v
souvislosti s migrační krizí, jako nejzásadnější kritika zaznívá, že
prezident by měl společnost sjednocovat, ostatně to i slíbil ve svém
inauguračním projevu, ale že společnost naopak ještě více rozděluje,
situaci u nás poměrně často a rád vyhrocuje a staví jednotlivé skupiny
občanů proti sobě. Souhlasíte?

Když máte přímou volbu prezidenta a ve druhém kole jsou proti sobě dva
kandidáti, je těžké říci, že prezident, který vzejde z tak rozdělené
volby, jako byla u nás volba prezidenta, má společnost sjednocovat. Bylo by
to žádoucí, ale je to dosti obtížné. Přímá volba k tomu příliš
nevede. Něco jiného je volba v parlamentu, kde jsou sice také dva kandidáti
v posledním kole, pokud nebyl někdo zvolen hned v kole prvním, ale přece jen
stranické spektrum voličů, senátorů a poslanců je rozdělené, ovšem tak
ostré schizma, jako bylo v přímé volbě, tak nevystupuje. Tam lze snadněji
říkat, že prezident má sjednocovat. Já ale s vámi souhlasím v tom, že
když volba skončí, prezident si už musí být vědom toho, že se jako hlava
státu má snažit získávat důvěru i těch, kteří ho nevolili. Ale musím
říci, že zejména v prvních dobách tím, kdo nejvíc udržoval to
rozdělení, byli stoupenci Karla Schwarzenberga, kteří se nemohli s jeho
porážkou smířit a vedli nejrůznější akce proti demokraticky zvolenému
prezidentovi.

Vzpomeňte si, jak tehdy v období 17. listopadu před dvěma roky byly na
Národní třídu v Praze přivezeny červené karty, někdo to dokonce spojoval
s někým z americké ambasády, a vznikaly petice požadující odvolání nebo
demisi demokraticky zvoleného prezidenta. Neměli bychom tedy zapomínat, že
mnozí ze stoupenců Karla Schwarzenberga a ti, kteří patří k pražské
kavárně, se s výsledkem volby nesmířili a nechtěli vzít na vědomí, že
prezident je zvolen demokraticky a že to musejí respektovat. Nevzpomínám si,
že by ve Francii, kde je poloprezidentský systém, což je z hlediska
fungování země trochu jiná situace, stoupenci protikandidáta podepisovali
petice, aby se vítěz vzdal prezidentství. Myslím, že tady mnohé věci
vykazují nezralost našeho politického prostoru. Ale tím nepopírám, co jste
řekla, že prezident Zeman má v řadě věcí zbytečně provokující
formulace, například jsem nerad četl formulaci, že premiér Sobotka je
neumětel, že škodí sociální demokracii.

Dokonce zaznělo na adresu premiéra i označení ňouma…

Neumětel a ňouma, což je podle mne velmi nevhodné. Prezident je nejvyšší
ústavní činitel, ale nemá se negativně vyslovovat vůči jiným ústavním
orgánům. Mezi nimi má platit pravidlo vzájemného respektu. Různé takové
kroky Miloše Zemana neschvaluji, myslím si, že nejsou hodné jeho formátu.

Když jste mluvil o červených kartách před dvěma roky, nepřispěl k
tehdejší kritice i sám Miloš Zeman, když se vyjadřoval vulgárně v
přímém přenosu Hovorů z Lán, což odsoudili i někteří jeho voliči?

Netvrdím, že to byla povedená reakce, ale stejná slova užívaná Karlem
Schwarzenbergem se určité části pražské kavárny jevila jako něco
zajímavého: podívejte se, kníže mluví jako obyčejný člověk.

Ale Karel Schwarzenberg přece nebyl prezidentem. Není to něco jiného, než
když takhle mluví hlava státu?

Já vím, řekl jsem, že si nemyslím, že to byla ze strany Miloše Zemana
povedená reakce, neměl se k tomu uchylovat. Ale neměli bychom zapomínat ani
na tyto momenty, které nemalá část médií brala u jednoho jako něco
pozitivního a u druhého jako něco zcela záporného. Myslím, že ani tento
kontext by neměl být zapomenut.

Nemáte obavy, že druhé volební období, pokud Miloš Zeman vyhraje, už
není tak svazující, takže může v těch svých negativních projevech
ještě více přitvrdit a dělat bez zábran skutečně, co chce? Vzpomeňme na
konec druhého volebního období Václava Klause a jeho kontroverzní amnestii.

Tyto vaše obavy neodmítám, ale nemohu na ně dát spolehlivou odpověď,
protože ta situace ještě nenastala, ještě zvolen nebyl. Myslím, že
prezident se také může poučit z toho, co se mu třeba ne zcela podařilo. On
není člověk, který by nepřemýšlel, také jsem na jeho adresu svého času
napsal, že by měl více reflektovat vlastní počínání a některé své
počiny více korigovat. Takže bych zůstal u této své naděje.

Ráda bych s vámi tuto naději sdílela. Ale stejně jako mnoho dalších lidí,
kteří Miloše Zemana znají z politiky řadu let, mám pocit, že je to dnes
někdo jiný, než byl Miloš Zeman před dvaceti patnácti lety.

V tomto směru vám dávám za pravdu. Uznávám, že se někdy chová až
příliš sebestředně a že málo vnímá kritické reakce z kruhů, které
nejsou jeho protivníky, ale jsou mu přátelsky nakloněny a přece jen by
rády viděly, kdyby některá svá počínání mírnil a některé své kroky
více uvážil. Svého času jsem měl kritické výhrady k Václavu Havlovi a
samozřejmě potom i k Václavu Klausovi, u Havla bylo velmi příznačné, že
také zasahoval do každodenní politiky, ale já jsem přesvědčen, že
ústavní pozice prezidenta u nás taková není a že mu to nepřísluší, že
to nemá dělat, protože tím oslabuje svoji celkovou pozici hlavy státu
parlamentní republiky. Od něj se čeká stanovisko k vážným věcem, ne k
jednotlivostem.
