Tereza Spencerová: Novičok? Jako houska na krámě, má to leckdo. Putin po
večerech nad čoudícími kádinkami vyvíjí nové zbraně. Ty plky a bláboly
o Rusku... V Evropě hrozí obrovské násilí imigrantů

OKNO DO SVĚTA TEREZY SPENCEROVÉ „Začíná v tom být docela chaos a z ‚tajuplné‘
látky se pomalu stává houska na krámě,“ komentuje editorka Literárních
novin a analytička Tereza Spencerová dohady o tom, kde všude po světě
existuje látka Novičok, která ohrozila na životě ruského a britského
agenta Sergeje Skripala. Na výsledky vyšetřování si Spencerová ráda
počká, nicméně dlouhodobá poškození vztahů s Ruskem nečeká. „Putinovi
mezitím ke znovuzvolení blahopřál i Donald Trump a prý si pohovořili
vřele a konstruktivně, dokonce ti dva mají v plánu, že se už někdy brzy
sejdou. Prý že mít s Ruskem dobré vztahy je lepší než mít vztahy
špatné, tvrdí ten ‚ruský agent‘ Trump,“ zdůrazňuje analytička v
rámci pravidelného shrnutí týdenních událostí na ParlamentníchListech.cz.

Tak nám to stále skřípe kolem Skripala. Britská premiérka je opatrná a
mluví o tom, že agent byl zasažen „látkou typu, který byl vyvinut v Rusku“,
ne tedy že by to v Rusku bylo přímo vyrobeno. Bývalý britský diplomat
tvrdí, že z veřejně dostupných ingrediencí Novičok vyrobil Írán a
Rusové dokonce naznačují, že není nijak těžké to vyrobit. Jak je to tedy
fakticky s látkou, kvůli které leží v nemocnici v ohrožení života Sergej
Skripal a jeho dcera?

Upřímně, „kauza Skripal“ mě více méně přestala nějak přehnaně
zajímat před pár dny, když velení britské policie oznámilo, že jim
vyšetřování zabere ještě „celé měsíce“. Klidně si na výsledky
počkám. Protože v mezidobí tu beztak máme jen haldy různých proklamací,
kdo za co „s největší pravděpodobností“ může nebo nemůže, to vše
střižené soutěží mezi britskými ministry, kdo pronese na adresu Ruska
větší zhovadilost nebo rovnou nadávku. Nejnovějším příkladem je šéf
britské diplomacie Boris Johnson, který včera obvinil Rusko, že využije
fotbalový šampionát jako Hitler olympiádu…

Nicméně, jistě, objevují se samozřejmě i zajímavosti. Z hlediska
politického vývoje kolem kauzy je veledůležité, že Berlín vše vnímá
jen jako „bilaterální“ záležitost mezi Británií a Ruskem a že i EU
sice mluví o solidaritě s Británií, ale v zásadě jen opakuje opatrnické
britské formulace o „nervové látce typu, který byl vyvíjen v SSSR“,
což Rusko s celou záležitostí vlastně nijak nespojuje. Pizza od nás za
rohem s Itálií taky nemá nic moc společného.

Zmiňujete Írán. Tam onu záhadnou látku typu Novičok – v SSSR ale této
kategorii říkali Foliant – vyvinuli pod dozorem Mezinárodní organizace pro
kontrolu chemických zbraní (OPCW) už v roce 1992 a současně zveřejnili
způsob výroby i metody detekce. Prestižní magazín New Scientist s
odvoláním na západní experty tvrdí, že si poté svého „Nováčka“
legálně vyrobilo mnoho zemí, přičemž týž Boris Johnson, jeden z
hlavních „hooligans“ celé kauzy, najednou v rozhovoru pro Deutsche Welle
přiznává, že tuto látku mají i britští armádní chemici ve svých
laboratořích v Porton Down, pouhých 16 kilometrů od místa, kde byl Skripal
se svou dcerou otráven. No, zkrátka, začíná v tom být docela chaos a z „tajuplné“
látky se pomalu stává houska na krámě. A do toho se v Rusku jakoby
pučením množí „autoři“ Novička; všichni o sobě tvrdí, že jsou ti
jediní praví a ostatní jsou jen lžiautoři, kteří houby vědí, protože
„pravdu znám jen já“…

Takže si klidně těch pár měsíců počkám, s čím přijde britská
policie, ale mám dopředu silný pocit, že to nebude nic moc přesvědčivého,
i proto, že je to už mimořádně zpolitizovaná záležitost. Takže to
nejspíš dopadne jako s Litviněnkem. Tehdy byla ministryní vnitra shodou
okolností ta samá paní Mayová, co dneska dělá premiérku, a výsledná
zpráva jejího úřadu se topí v obratech typu „nejspíš“, „pravděpodobně“,
„možná“…

Nahlédněme na věc z hlediska diplomatického a politického. Co se děje, aby
bylo objasněno, kdo to provedl? Jak vnímáte argumentaci ve stylu „naši
spojenci to tvrdí, tak jim budeme věřit“? Co říci na výzvy, ať odsud
vypakujeme desítky ruských diplomatů? Což tedy říká třeba Ivan Gabal,
který chce vyhošťovat už roky. Jakou škodu ve vztazích EU a Ruska případ
způsobil a jak zasáhne naše vztahy s Ruskem to, že Rusové obviňují i nás
z toho, že Novičok máme?

Myslím, že pro objasnění celé záležitosti se toho – přinejmenším v
politické rovině, kterou máme možnost vidět – neděje nic. Britové
odmítají předat vzorky Rusům, kteří tvrdí, že by na základě analýzy
uměli najít výrobce, a místo toho čekají na experty OPCW, kteří by měli
potvrdit britskou „pravdu“. A možná, že ji i potvrdí, protože v Sýrii
běžně přebírají vzorky různých látek od Al-Káidy a Bílých přileb,
které shodou okolností také platí hlavně Británie, a na jejich základě
pak ukazují na „Asadovy chemické útoky“. Uvidíme tedy, co bude, ale i
britští experti uvádějí, že testování vzorků zabere alespoň tři
týdny. Je hezké, že máme na Západě pár politiků, kteří „vše vědí“
mnohem dřív než experti…

A to, že máme slepě věřit všemu, co říkají naši spojenci? Víte,
dobrovolnou kapitulaci vlastního rozumu tak nějak ze zásady odmítám, tím
spíš, jak už jsme si řekli, ruce pryč od „kauzy Skripal“ dává i EU v
čele s Německem. Putinovi mezitím ke znovuzvolení blahopřál i Donald Trump
a prý si pohovořili vřele a konstruktivně, dokonce ti dva mají v plánu,
že se už někdy brzy sejdou. Prý že mít s Ruskem dobré vztahy je lepší
než mít vztahy špatné, tvrdí ten „ruský agent“ Trump. V současné –
na pohled vyhrocené – situaci Putinovi ostatně blahopřál i unijní šéf
Jean-Claude Juncker a poněkud překvapivě třeba i estonská prezidentka
Kersti Kaljulaidová, byť Pobaltí patří k největším odpůrcům Ruska v
Evropě. Tak nevím, jaké spojence bychom to měli podporovat. Klauna Borise
Johnsona? Chápu naše „bojovníky proti Rusku“, že se snaží na kauze, o
níž vlastně nikdo nic neví, našlehat nějaký „kapitál“, ale dělají
to vesměs tak nešikovně, až hloupě, že si tím sami pod sebou
podřezávají větev a znevěrohodňují to, co hlásají.

Co se týče ruského obvinění, že jsme Novička vyráběli i v Česku, tak
to samozřejmě neznamená, že by současně tvrdili, že by se v Salisbury „útočilo“
právě českým produktem. Není ale od věci připomenout, že jej – i s
chemickým vzorcem – popsali čeští armádní experti oficiálně
přinejmenším už v roce 2009 čili tuto látku už nějakou dobu známe a
zcela jistě i umíme vyrobit. Osobně bych přitom ruské „obvinění“, že
Novičok mohl pocházet od nás, nepovažovala až za takovou hanbu, nebo snad
dokonce urážku, protože je to naopak důkaz vyspělosti našich kapacit.
Přece když to umějí vyrobit v Íránu…

Ale vážně, to samozřejmě neznamená, že by v Salisbury byl použit „český“
Novičok, který podle ministra Stopnického ani nemáme. Když se tak rádi
chlubíme vojenskými chemiky, tak je přece logické, že na něčem cvičit
musí, ne? Šéf Vojenského výzkumného ústavu v Brně to svým způsobem
potvrdil, když konstatoval, že se otravné látky v České republice
vyrábějí, ale výlučně pro laboratorní účely, kvůli otestování jejich
vlastností. Zkrátka, myslím, že to vše ve finále naše vztahy s Ruskem
nijak nezhorší, a ani nevylepší. Nestane se nic.

Jako na potvoru vychází kniha „Biologická bezpečnost v Putinově Rusku“.
Ta tvrdí, že Putin se chystá vyvíjet zbraně na bázi genetiky a
psychofyziky. Což nejsou chemické zbraně, které jsou zakázané, ale mohou
to dle vyjádření, které prý ruský prezident přímo poskytl, zbraně
mocné jako ty jaderné. A prý jde o výzkum na čistě obranné bázi. Jak
jste z toho moudrá?

O té knize nic moc nevím, kromě recenzí, které jsem si kvůli vaší
otázce našla na internetu, a stejně tak netuším nic moc ani o jejích
autorech. A přiznám se, že netuším ani, co přesně by mohla být ta
psychofyzika… Obecně ale platí, že mocnosti vyvíjejí spousty
roztodivných zbraní, a tak mě to nepřekvapuje. Vůbec, je to hodně
zvláštní, kolik energie lidstvo vynakládá na hledání nových způsobů,
jak se navzájem vybít. Jen mě baví představa, kterou navozujete v otázce,
že Putin po večerech, když se už konečně pro ten den dovměšoval do chodu
celého světa, lehce uondaně usedá v Kremlu za stůl plný čadících
kádinek a začíná cosi vyvíjet třebas na té „bázi genetiky“…

Ačkoliv je Putin do značné míry nenáviděn na Západě, v Rusku drtivě
vyhrál prezidentské volby. Mají ho ti Rusové tak rádi, nebo jsou
masírováni médii, z nichž všechna důležitá kontroluje Kreml? Už i
někteří čeští pozorovatelé, kteří Putina opravdu nemají rádi, tvrdí,
že většina Rusů ho nejspíš skutečně zvolila, do určité míry
dobrovolně. A jinak, mnozí temně hartusí, že teď bude Putin mnohem
tvrdší, protože už má „své jisté“. A že až se mu začne hroutit
ekonomika, rozpoutá zase nějakou tu válku, aby si zvedl procenta obliby. Co s
tím?

Putin vyhrál s přehledem a nikoho soudného to snad nepřekvapilo. My si tady,
na Západě, umíme nezměrnou péčí médií a politiků vytvářet jakési
virtuální světy, které nemívají s realitou nic moc společného, a často
dokonce vůči realitě bývají v přímém protikladu. A pak máme problém
onu realitu popisovat, přičemž právě Rusko je jedním z dokonalých
příkladů: Putin tedy vyhrál, protože Rusové volí z donucení, ze strachu,
teď konečně se ho začněme bát, protože teď už „může cokoli.“,
jako kdyby bylo předtím něco jinak a jako kdybychom ty „ruské tanky na
našich hranicích“ nevyhlíželi už posledních pár let… Omlouvám se,
ale už podobné plky dávno nečtu a neposlouchám, natož abych měla potřebu
je nějak komentovat.

Přitom ale tak nějak ve skrytu duše doufám, že alespoň lidé v
rozhodujících státních pozicích a úřadech realitu znají a že všechny
ty antiputinovské „zasvěcené“ a vesměs katastrofické bláboly jsou
určeny jen pro „lid“, aby v rámci tohoto prostinkého, až komiksového
výkladu světa věděl, kdo je ten „hodný“ a kdo ten „zlý“. Protože
pokud by vrcholní politici opravdu věřili tomu, co mnozí sami veřejně
prohlašují, tak pánbu s námi. To by nás pak Rusko fakt mohlo jednou
nepříjemně překvapit. Ale mohli bychom si za to sami.

Turci se i nadále chovají poměrně brutálně v Afrínu, lidé před nimi
prchají. Na Al Džazíře jsme ovšem mohli vidět starce z jakési vesnice v
oblasti Afrínu, jak máchá rukama a hlásí do kamery, že všechno je úplně
v pořádku a všichni se mají vrátit. Následovaly záběry, jak Turci
rozdávají humanitární pomoc. Co ti Kurdové vůbec blbnou, řekl by si asi
divák? Jinak, turecká armáda chce prý obsadit i Manbídž, který je vedle.
Kde se Turci zastaví a co je jejich cílem? Eliminace všech kurdských
samospráv na severu Sýrie?

Jistě, ani Afrín stejně jako většina Sýrie není žádná homogenní
oblast, a tak v něm nežijí jen Kurdové, a i pro ně beztak platí, že „Kurdů
je hodně a jsou různí“. Extrémním příkladem budiž skutečnost, že i v
řadách sunnitského džihádistického předvoje turecké armády do Afrínu,
tedy z našeho pohledu „proti svým“, vstoupily také oddíly kurdských
sunnitských muslimů. Turecká média v uplynulých dnech ukazují skupiny „místních
obyvatel vítajících osvoboditele“, v tureckém Gaziantepu už zasedá
jakási „městská rada Afrínu“, která je prý složená z „místních
Syřanů“, rozhoduje o rekonstrukci oblasti za turecké peníze. Sám turecký
prezident Erdogan tvrdí, že si nehodlá Afrín ponechat, ale předá jej do
rukou „skutečných vlastníků“, byť aktuálně není až tak úplně
jasné, kdo že to bude. Těch možností je poměrně dost.

A ano, nyní má Turecko podle všeho v Sýrii na mušce Manbídž, v němž
kromě kurdských milicí působí také americká komanda. Ankara po
Washingtonu chtěla, aby se z Manbídže stáhl a vzal s sebou i ozbrojené
Kurdy, ale než se o tom začalo reálně jednat, tak padl ministr zahraničí
Tillerson a na jeho místo má přijít bývalý šéf CIA Pompeo. Je
považovaný za jestřába, a tak se pravděpodobnost turecko-amerického
střetu o Manbídž zase o něco zvyšuje, ale spíš jen kdesi v „diplomatickém
zákulisí“. Na skutečnou vnitroalianční válku v rámci NATO fakt
nevěřím.

Nicméně, Manbídž se bude muset „nějak“ vyřešit, načež mají Turci
podle všeho v plánu postup podél hranice až do Iráku, kde už obnovili
nálety na tamní pozice kurdských oddílů hlásících se k „turecké“
Straně pracujících Kurdistánu. Bagdád s tím souhlasí, protože se tím
vyřeší i část jeho vlastního „kurdského problému“. Takže k vaší
otázce: Tureckým – ale současně i syrským, iráckým a íránským –
cílem je postupná likvidace ozbrojených Kurdů a jejich silou prosazovaných
nároků na území a tím i plánů na ustavení nějakých územních entit.
Jinými slovy, nějaký nezávislý Kurdistán je znovu odsouván do říše
virtuální reality. I když, pravdou je, že „nezávislost“ jakéhokoli z
těch všech možných Kurdistánů, by beztak byla – vzhledem k zeměpisné
poloze uprostřed nepřátelských regionálních mocností – jen iluzí.
Takový „státní“ útvar by se musel plně spolehnout na „letecké mosty“
ze světa kdesi za regionem, nebyl by s to profitovat z ropy nebo plynu, stal by
se plně závislým na vůli či nevůli vnějších sponzorů. V tomto ohledu
by se tak situace vlastně oproti té současné nijak zásadně nelišila.

Z velmocenského hlediska se mluví o tom, že Kurdy podrazili jak Američané,
tak Rusové. Dějí se turecké operace v oblasti s jejich tolerancí? A
signalizuje to snad, že se mocnosti míní dohodnout na trvalém rozdělení
Sýrie? Zmocněnec OSN Stefan de Mistura v Ženevě pronesl, že model
rozdělení Sýrie by nezastavil násilí a že klid nebude, dokud se do
vyjednávání nezapojí i ty strany, které dosud stojí stranou, zejména prý
„sunnité“. Co tím myslel? Měl pravdu?

Ten pojem „podraz“ v zásadě asi použít lze, i když s určitými
výhradami, protože je konkrétně v Sýrii řeč především o afrínských (až
krajně) levicových Lidových obranných jednotkách (YPG), což je ovšem jen
malá část kurdské komunity jako takové. Rusové si „umyli ruce“ poté,
co se je marně snažili přesvědčit, aby vrátili Afrín do rukou Damašku a
teprve potom vyjednávali třebas o nějaké autonomii. Američané je
používali jako pozemní nájemnou sílu k boji proti Daeši, ale proti Turecku
je nijak nebrání. Je fakt, že před pár dny Washington varoval Turky před
humanitárními důsledky jejich invaze do Afrínu, ale jsou to jen slova,
která zradikalizovanou část Kurdů jen sotva uspokojí a přesvědčí, že
je USA nezradily. A zatímco Sýrie vyzývá Turky, aby se stáhli z jejího
území, Rusko s Íránem přihlížejí, jak Turecko boří dosavadní
americko-kurdskou koalici a tím fakticky i snižuje americké možnosti
ovládat rozsáhlé oblasti Sýrie, jak tomu bylo doposud. Fakt by mě zajímalo,
co hodlají s „namlsaným“ Tureckem dělat potom… Jistě to bude jedno z
hlavních témat jejich summitu, který je plánován na počátek dubna.

Tím se ovšem plavně dostávám k tomu, že bych na trvalé rozdělení Sýrie
mezi mocnosti dneska už moc nesázela. Ještě před takovými dvěma třemi
roky ta možnost reálně existovala, ale nezadařilo se. Remízy jsou totiž
očividně jaksi „neamerické“. Ve finále se proto bude bojovat až do
konce, klidně ještě i několik let, i když nejspíš jen v několika
relativně omezených lokalitách. Důležité přitom ale je, že sunnité se
do stabilizačního procesu už přece jen zapojují. Lednová – a na Západě
dost vysmívaná – „syrská národní konference“ v ruském Soči sice
nebyla zcela reprezentativní, ale přijeli tam mimo jiné i velitelé
sunnitských rebelů z jihu Sýrie, z Dar´á. Po návratu je za to sice jejich
spolubojovníci zatkli, ale po pár dnech je propustili. Ještě před rokem
dvěma by je přitom popravili za „vlastizradu“. Chci říci, že vše se
vleče a viditelný pokrok bude trvat ještě dlouho, ale přesto se v Sýrii
„cosi mění“. A jestli Mistura těmi „sunnity“ myslel Al-Káidu nebo
zbytky Daeše či dalších teroristů, tak to fakt nevím. Ale kdo by s nimi
jednal, že?

Mimochodem, je vcelku ilustrativní, že „kšeftsman“ Donald Trump nabídl
Saúdům, kteří sunnitské teroristy (nejen v Sýrii) podporují, že
americká armáda v Sýrii zůstane a bude bojovat proti Damašku i íránskému
vlivu, ale jen pokud feudálové „vysolí“ čtyři miliardy dolarů. Armáda
té „pochodně světové demokracie“ otevřeně v žoldu tmářských
Saúdů! Svět je fakt bizarní. Pořád přemýšlím, proč si neřekl o víc…

V Německu se začali mezi sebou mlátit Turci a Kurdové. Jak si vysvětlujete,
že vzájemná nenávist trvá, i když jsou stovky kilometrů od domova? Proč
to ti lidé nedokáží hodit za hlavu a neradují se z toho, že blahobytně
žijí v Německu? Jak tohle může skončit?

Proč vzájemnou nevraživost a napáchané zločiny, ať už válečné, nebo
teroristické, nehodí za hlavu? Válku si každý nese v sobě a s sebou a
každý ji vnímá jinak. Jistě že se většina Kurdů i Turků k násilnostem
nepřipojí, ale pro citelné „zneklidnění“ osmdesátimilionového
Německa postačí ve skutečnosti jen pár tisíc radikálů z obou stran.

Jak to může skončit? Klidně i hodně špatně – Turecko nyní „zkoumá“
původ zbraní, které mají kurdské milice v Sýrii nebo Iráku, nemluvě o
kurdském „undergroundu“ v samotném Turecku. Pokud „někdo“ bude chtít,
našlehá se příslušná hysterie a s ní naroste i počet terčů,
samozřejmě i v Evropě. A když si k tomu přičtete možnost, že by v
Evropě mohla navíc propuknout „dovezená válka“ třeba mezi sunnity a
šíity, muslimy a Židy, Araby, Turky a Afričany, znásobeno už dnes
působením třeba čečenských náboženských komand a čistě zločineckých
klanů původem snad ze všech koutů třetího světa… Neveselo, truchlivo.

Co bychom měli v příštích týdnech sledovat?

V té záplavě krizových situací si jistě každý tu svou „oblíbenou“
vybere sám…
