Generál se směje Halíkovi a všem, kterým se hroutí svět. Přednáší
novou myšlenku k radaru USA i naší armádě a má jasno: Lidé začnou
protestovat

ROZHOVOR. Nově zvolený americký prezident Donald Trump se podle exministra
obrany a bývalého velvyslance Miroslava Kostelky bude určitě snažit plnit
to, co říkal, bude však omezen různými dalšími vlivy. Ale pokud se
upraví vztahy USA s Ruskem, bude to podle něj přínos nejen pro Ameriku a
Rusy, ale pro celý svět. „Stupňovat agresivní rétoriku a hnát situaci na
ostří nože by skutečně mohlo vyvolat třetí světovou válku,“
prohlásil v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz generál Kostelka.

Zvolení Donalda Trumpa prezidentem Spojených států amerických vyvolalo
řadu otazníků, protože v předvolebním období pronesl řadu
kontroverzních slibů. Jak takové reakce hodnotíte?

V první řadě mne překvapuje zděšení lidí, kteří si myslí, že
nastává konec světa. Obávají se, že se hroutí jejich svět, že se
nemají o koho opírat, protože vítězství Trumpa je vítězství nad jejich
neschopností přesvědčovat obyčejné voliče. To se projevilo mimochodem i
při jiných volbách. Ta teorie elit, kterou mnozí zastávají, je velmi
nebezpečná. Pan páter Halík říká, že se elity musí spojit a zase ten
svět narovnat. Myslím, že to tak není a výsledkem toho je zvolení Donalda
Trumpa. Zároveň si myslím, že ne všechno, co Trump prohlásil v
předvolebních projevech, dokáže vyplnit, protože ani americký prezident
není všemocný, hodně záleží také na senátu a sněmovně reprezentantů,
na kongresu. Ale nově zvolený prezident bude chtít určitě něco ze svých
slibů splnit. A pokud splní to, že se upraví vztahy s Ruskem, bude to
přínos nejen pro Ameriku a pro Rusy, ale především pro celý svět,
protože stupňovat agresivní rétoriku a hnát situaci na ostří nože by
skutečně mohlo vyvolat třetí světovou válku. Já ani většina lidí ji
nechce, takže ti, co tvrdí „proboha, on se chce domluvit s Rusy“, si asi
říkají „proboha, proč není ta válka“.

Ale některé bývalé státy Sovětského svazu, především pobaltské země,
ale i další země východního bloku mají z Ruska strach, zejména po anexi
Krymu a jejich zapojení do konfliktu na východě Ukrajiny. Co pro ně tedy
případné sbližování USA a Ruska může znamenat?

Jakákoli agrese Ruské federace je z toho, co čtu, co studuji, podle mne jen
vyvolávání vášní. Rusové si jsou velmi dobře vědomi, že jakékoli
takováto agrese by vyvolala odpověď Západu a Ameriky, ať už je tam Trump,
nebo tam není Trump. Podle mne i Trump by reagoval velmi ostře. Za druhé si
myslím, že Rusové ani ekonomicky nemají zájem se nějak vojensky angažovat
proti pobaltským republikám, neřku-li na Ukrajině. Domnívám se, že
Rusové nemají zájem, aby se povstalecké oblasti připojily k Ukrajině.
Proč by měli? Rusům postačí, ať mají jen autonomii a ať je ruskému
obyvatelstvu zaručeno, že budou moci normálně žít. A už vůbec si
nemyslím, že by hrozil vpád Ruska do střední Evropy, ani do Polska,
protože by následovala taková reakce, že by došlo ke třetí světové
válce. A to ani Rusové, ani nikdo jiný nemůže potřebovat.

Ale ukazuje se, že Donald Trump po zvolení prezidentem a Donald Trump ve
volební kampani jsou dvě různé osoby. Od některých slibů pomalu ustupuje,
svoji velmi drsnou rétoriku mírní. A někteří jeho spolupracovníci už v
době kampaně měli na řadu problémů jiný názor. Dá se v takové situaci
vůbec předvídat, jakou cestou se bude nová americká administrativa ubírat?

Amerika je Amerika a jakýkoli její prezident bude hájit americké zájmy.
Pokud Spojené státy dospějí k názoru, že Rusko je překážkou jejich
zájmů, pak tu politiku příliš nezmění. Ale pokud dospějí k názoru, že
s Ruskem lze spolupracovat třeba i v oddělených oblastech, že není potřeba
se hnát do nějaké války, pak budou rozhodně vyjednávat, protože
vyjednávání přece neznamená, že se podřídím diktátu někoho jiného.
Musím najít takový postoj, který bude vyhovovat nejen mně, ale který bude
výhodný pro obě strany.

Bývalý starosta New Yorku Rudy Giuliani, který je blízkým spolupracovníkem
Donalda Trumpa, připustil znovuoživení otázky výstavby protiraketové
obrany v Česku a Polsku, zavedení jaderného štítu má být součástí
širší snahy ukázat Rusku silnou pozici USA. Podle českého premiéra
Bohuslava Sobotky je to „sci-fi, které se nenaplní“. Výstavba radaru by
podle něj zhoršila vztahy s Ruskem, což by prý bylo kontraproduktivní v
době, kdy je třeba řešit především konflikt v Sýrii. Co si myslíte o
zmrtvýchvstání myšlenky radaru v Čechách?

Málokdy souhlasím s premiérem Sobotkou, ale domnívám se, že v této věci
má pravdu, že v současné době je to za prvé technicky zbytečné a za
druhé politicky neúnosné. Technicky zbytečné i proto, že si pamatuji doby,
kdy se vyhledávalo vhodné místo pro postavení radaru, a Brdy byly skutečně
jediné místo, kde by se mohl normálně postavit. Ale Brdy jsme předali, dnes
je tam chráněná krajinná oblast, už vidím, jak tam někdo vykupuje pozemky
pro radar. Navíc existuje radarově odpalovací základna v Rumunsku, další
raketová základna bude v roce 2018 dokončena v Polsku, další radar je v
Turecku, takže nevidím důvod, proč by měl ještě jeden radar existovat v
Čechách. Možná, že si pan Giulliani myslí, že by to tady lidé
přivítali a že by to byla vzpruha pro americké cítění ve střední
Evropě. Ale to by znamenalo, že nemá dobré informace a že by byl brzy
vyveden z omylu.

Ve volební kampani Donald Trump postrašil spojence v NATO výrokem, že by
negarantoval ochranu spřátelených zemí z NATO, které by byly napadeny.
Amerika by podle něj pomohla jedině té zemi, která by naplnila své
povinnosti vůči alianci. Dnes Američané platí největší díl výdajů
NATO a proto také, jak jste sám už v minulosti prohlásil, nejvíc
ovlivňují politiku NATO. Změní se po jeho nástupu Severoatlantická aliance?

Myslím, že evropští členové NATO s výjimkou Britů zpohodlněli. Ještě
nedávno se říkalo, že žádné nebezpečí nehrozí a zpravodajské služby
nás přesvědčovaly, že minimálně pět let dopředu budou vědět, kdyby se
něco stalo, abychom začali zbrojit. Ale dnes je situace ve světě úplně
jiná, zásadně se změnila. Takže zvýšení výdajů na obranu v evropských
státech je určitě na pořadu dne. A nemusí to být hned dvě procenta HDP,
ale musí to být takové výdaje, které dokáží jednotlivé armády dostat
na úroveň, která je potřeba, protože je – například v České republice
– dlouhodobě zanedbaná. A za druhé možná by to přispělo i k emancipaci
Evropy, i když v současnosti nevidím příliš reálně, vzhledem k
neexistenci společné zahraniční politiky, nějakou společnou evropsku
armádu, ale pomohlo by to k většímu a silnějšímu postavení evropských
států v NATO. Pokud říkám, že je potřeba silnější armáda, není to
proto, že bychom se měli bránit nějaké ruské invazi, ale proto, že
situace ve světě není růžová. Když se podíváme na jih a na terorismus,
je to zcela logické. Ano, v tomhle souhlasím s Trumpem. Pokud Spojené státy
platí nejvíc, pak ostatní státy nutně plní to, co je výhodné pro
Spojené státy.

Česká republika dosáhne podle ministra obrany Martina Stropnického
požadované úrovně výdajů na armádu až někdy v roce 2025. Když jste
řekl, že souhlasíte s premiérem Sobotkou v pohledu na radar, souhlasíte s
ním i v tom, že nemá smysl najednou zvýšit výdaje na armádu až na dvě
procenta HDP, jak jsme se zavázali, protože by obrana nebyla schopna tolik
peněz dřív utratit?

Je to opravdu složitější problém. Kdyby se teď peníze pro armádu
zvýšily na dvě procenta nebo i na jeden a půl, byly by to vyhozené peníze,
protože resort obrany je není schopen normálně utratit. Tady totiž podle
mého názoru dlouhodobě chybí legislativní podpora vyzbrojování armády.
Já čtu od pánů poslanců, jak chtějí více kontrolovat vyzbrojování,
čtu, jak je potřeba zvýšit obranyschopnost, ale nevidím, že by někdo
našel odvahu a dal takový impuls, že by se zabezpečil celý proces
legislativně. Například při pořízení obrněného transportéru by měl
být dlouhodobý program, který by zajistil celý životní cyklus výzbroje,
od vývoje a výzkumu, pokud by se dělal v České republice, přes nákup,
provoz a vyřazení, což je několik desítek let. Vlády se po čtyřech
letech střídají, parlament se obměňuje a nikde není dáno, že když se
dnes něco pořídí, bude pak dostatek peněz i na pohonné hmoty, munici atd.
To se nezmění, dokud se nepřejde na systém, kdy velké výzbrojní programy
budou dány zákonem, schváleny parlamentem a parlament bude zároveň
odpovídat za to, že na tyto výzbrojní programy budou finanční potřeby
vyčleněny. A pak je také otázkou poslanců, a ne vojáků nebo ministra
obrany, pokud peníze ve státě dojdou. Dnes se máme dobře, ekonomika jde
nahoru, ale za pět let to může být jinak, a pak parlament musí zákon
změnit, ubrat počty, snížit množství atd. Ale dokud tohle nebude, budeme
nakupovat a za pár let zjistíme, že nemáme na provoz. Jedno souvisí se
vším. Je potřeba stanovit pevnou základnu, nejlépe legislativní, nejen
zvýšit kontrolní pravomoc, ale i odpovědnost parlamentu. Navíc plánovat v
armádě podle HDP je podle mne velmi riskantní. Plánovat v armádě se má na
absolutní čísla s přičtením inflace. Dneska 1,1 procenta je třeba
padesát miliard, ale za pět let to může být jen pětačtyřicet.

Severoatlantická aliance se rozhodla rozmístit v pobaltských zemích –
Estonsku, Lotyšsku a Litvě – a také v Polsku celkem čtyři prapory,
každý kolem tisíce vojáků, a jeden rotační vícenárodní prapor na
posílení obrany a odstrašení případného útočníka. Nemohou se teď po
změně v čele USA a případném sblížení s Ruskem změnit plány NATO,
pokud na to Rusko bude tlačit?

NATO bylo před pěti, deseti lety organizací, která v podstatě hledala smysl
své existence. Od obranné organizace se postupně stávala jakýmsi
politickým nástrojem pro diskuse. Když to řeknu cynicky, pro NATO byly
události na Ukrajině obrozením, protože najednou opět získalo nepřítele.
Předtím se nepřítel hledal velmi těžko. Nedomnívám se, že by došlo k
příliš velkým změnám v nasazení vojsk na hranici s Ruskou federací, ale
rozhodně by mohlo dojít k nějakým domluvám ke zvýšení důvěry. To by
myslím bylo to, co by mohli prezident Trump a prezident Putin udělat.

Pomůže zlepšení vztahů mezi oběma šéfy těchto velmocí nastartovat i
obrat v případě Sýrie? Trump nedávno naznačil, že vidí diktátora země,
Bašára Asada, jako menší zlo než povstalecké skupiny, z nichž některé
mají islamistické sklony.

Donald Trump řekl, že bojovat s ISIZ a zároveň s Asadem je nesmysl. Z toho
vyplývá, že pokud je pragmatik a logik, měl by se domluvit s Rusy a
společně bojovat proti Islámskému státu. To znamená snažit se rozdělit
tu stovku i víc islámských skupin a hnutí, které v Sýrii jsou, stanovit
jasně a domluvit se s Rusy, které skupiny tvoří jakési opoziční jádro
Asadovi, nemají žádné plány, které by se týkaly rozšiřování nebo
vývozu terorismu,a ty by pak mohli podpořit společně s Rusy a ostatní s
Rusy zničit. Jiná cesta tam neexistuje. Někteří politici o některých
povstaleckých skupinách říkají, že sice jsou to zlí lidé, ale „naši
zlí lidé“. S touhle politikou je nutné přestat, protože ti „naši zlí
lidé“, kteří byli v Afghánistánu, jsou najednou ti špatní zlí lidé. A
ono se to tak bohužel stává. Takže domluva a spolupráce USA s Rusy v Sýrii
by byla ta cesta, kterou by bylo třeba nastoupit. Jednou už musí v Sýrii
nastat klid a jinak než domluvou jednání a zničení těchto teroristických
organizací to nebude. Ať pak proběhnou volby za široké mezinárodní
účasti, ať opozice a Asad ukáží, co v nich je, a ať se lidé v Sýrii
rozhodnou.

Vztahy Washingtonu a Moskvy se zhoršily po ruské anexi Krymu a pak i po
podpoře ruské armády syrského prezidenta Bašára Asada v konfliktu v Sýrii.
Donald Trump prohlásil o konfliktu na Ukrajině, že se tento problém dotýká
Evropy mnohem více než USA a že jsou to právě evropské země, kdo ho musí
řešit v první řadě. Objevují se spekulace, že Spojené státy americké
po jeho nástupu do funkce mohou zrušit protiruské sankce nebo dokonce uznat
Krym. Jak se pak zachová Evropa?

Velmi mě pobavilo vyjádření paní Mogheriniové (šéfka evropské
diplomacie – pozn. red.), že ať se Spojené státy americké rozhodnou
jakkoli, Evropa sankce dodrží. Docela jsem se nasmál, protože kdyby Spojené
státy sankce zrušily a Evropa na nich trvala, urychlilo by to jen rozpad
Evropské unie.

Takže si myslíte, že porušování mezinárodních dohod nakonec Rusku projde?

Jestli myslíte konkrétně Krym, tak určitě. O tom jsem přesvědčen. Tak
jako nám na Západě prošlo Kosovo, v případě Rusů to bylo s daleko
menším krveprolitím. Pokud jde o opolčenecké oblasti na Ukrajině, jak
říkám, Rusové budou velmi spokojeni, když se jim podaří dosáhnout
nějakého statusu pro tyto oblasti, když se jim podaří dosáhnout toho, že
ruskojazyční obyvatelé budou mít svá práva, nebudou pronásledováni, a
zůstanou v rámci Ukrajiny. Nemyslím, že by Rusové chtěli tyto oblasti
nějakým způsobem anektovat nebo obsadit. Krym je úplně jiná situace. Ten
vznikl kvůli hlouposti a neschopnosti ukrajinských politiků, když začali
hovořit o tom, že vyženou ruskou flotilu ze základen, kdy se obrovsky
většinové ruskojazyčné obyvatelstvo dozvědělo, že nebudou moci mluvit
rusky a podobně. Tím to začalo. Žádný stát by tohle netoleroval,
netolerovaly by to ani Spojené státy, kdyby byly v situaci Ruska.

Nastoupí podle vás nová americká administrativa v budoucnu tvrdší politiku
Spojených států vůči Číně? Podle Trumpa Čína svou nepoctivou obchodní
politikou „znásilňuje“ Spojené státy. Ve volební kampani proto slíbil
zavést drastická cla na dovoz z Číny, což by podle odborníků mohlo
znamenat začátek obchodní války mezi dvěma největšími ekonomikami světa.

Otázka Číny není čistě politická, ale i obchodní. A v tom má Trump
zřejmě velmi dobré zkušenosti. Když se podíváte na průzkumy, ukazuje to,
jak elity v Čechách jsou mimo mísu. Asi před půl rokem proběhl výzkum v
Americe, kde se ukázalo, že obavy obyvatel USA z Ruska jsou v pořadí asi až
na osmém místě. O dvě místa byly obavy z Číny, ale nejvíc se tam bojí
terorismu a ekonomických problémů. Takže prostí Američané se nebojí
Ruska, bojí se vněčeho jiného, a daleko víc Číny než Ruska. A z toho
bude vycházet zřejmě i Donald Trump.

Jak moc a jak rychle se projeví změny, ke kterým dojde ve Spojených státech,
v Evropě a v České republice?

Domnívám se, že k žádnému zemětřesení nedojde. Prezident Trump se bude
určitě snažit plnit to, co říkal, ale bude omezen různými dalšími vlivy.
Pokud se mu podaří splnit hlavní věci, které sliboval, bude to pro něj
úspěch. Myslím si, že se víc bude orientovat na otázky vnitropolitické,
že může dojít k tomu, že se Amerika víc soustředí na sebe než na
ostatní svět, ale v geopolitice se moc nezmění. Tam, kde bude cítit
ohrožení, tam budou Spojené státy vystupovat velmi ostře, a možná
ostřeji než za Obamy.

Jak si tedy vysvětlujete to velké zděšení, které zavládlo v Bruselu i v
dalších členských zemích Evropské unie?

Je to stejné jako u brexitu. Prostě média a elity si vytvářejí obraz,
který se jim líbí. Bez ohledu na to, co si myslí lidé. Když se dívám na
sociální sítě a internet, většina lidí má úplně jiné názory, než
mají naše elity a média. Když jsem byl v Rusku, obdivoval jsem jejich
propagandu vůči Západu, ta byla velmi silná. To, co u nás bylo používáno
vůči Rusům, bylo nesrovnatelné, osmdesát ku dvaceti procentům. Dneska je
to padesát na padesát. Prostě informační válka zuří a u nás podle mne
zuří takovým způsobem, že to lidi otráví. Dobře to okomentoval můj
oblíbený Friedman (americký politolog a publicista – pozn.red.), když o
brexitu řekl, že je to prohra elit a ukázka jejich neschopnosti porozumět
voličům.

Pokud souhlasíte s tím, že brexit, ale i zvolení Trumpa byl výsledek boje
proti elitám, může to pokračovat i ve volbách v evropských zemích, kde
lidé také nejsou spokojeni s postupem Bruselu i představitelů svých zemí k
migrační krizi?

Když Jean-Claude Juncker prohlásí, že musíme Trumpa vychovat, tak se směju.
Jak ho chce zrovna on vychovávat? Pokud lídři Evropské unie nezmění svůj
přístup, tak se rozhodně něco podobného bude opakovat v Evropě. Možná se
to bude brzy opakovat ve Francii, v Rakousku. Když se podíváte na výsledky
prezidentských voleb v Bulharsku a Moldávii, uvidíte, že tam už lidi
začali protestovat proti tomu, co bylo dřív. Bohužel. Nebo možná bohudík.
Nevím.
