Operátoři dronů – hrdinové nebo hráči?

The Atlantic se zabývá otázkou, zda je možné nazývat operátory
bezpilotních letadel hrdiny války.

Kvůli nedostatku operátorů začaly vzdušné síly USA používat od
listopadu minulého roku pro tuhle činnost nejen vojáky, ale i civilisty. „Přívěšek
vraha", struktura velení, která vede přímo k likvidaci cíle raketou
vypuštěnou z bezpilotního letadla, se stává čím dál více složitá,
kolektivní a zamotaná a zóny odpovědnosti se rozplývají. Zabíjí ten
operátor, který svým prstem mačká tlačítko v bezpečí hangáru daleko v
USA, nebo ten kolektivní „někdo", kdo dělá rozhodnutí o útoku? Před
několika lety chtěli v USA zavést speciální medaili, aby mohli
vyznamenávat výjimečně efektivní operátory dronů, ale pod tlakem
ostatních vojáků od tohoto nápadu zatím upustili. Hrdinství obyčejně
předpokládá, že člověk dělá něco život ohrožujícího, obětuje se,
ve válce riskuje dostat kulku. Operátoři dronů zabíjí s pomocí joysticku
z naprostého bezpečí. Ovšem poslední dobou se čím dál více hovoří o
tom, že oni také podstupují oběti. Obětují svoji psychiku. Jestliže byly
dříve obavy, že operátoři budou považovat zabíjení ze vzduchu za hru a
budou vůči tomu lhostejní, tak nyní psychologové říkají, že právě ono
bezpečí, nepřítomnost reálného risku, žádný adrenalin a vzdálenost od
válečné zóny se zle odrazily na operátorech. Místo lhostejnosti je drásá
svědomí, prázdnota, emocionální vyčerpání, podvědomé porozumění tomu,
že vraždění probíhá bez kompenzujícího risku. Jde to tak daleko, že
někteří si myslí, že operátoři jsou pod větším stresem než vojáci v
bojových zónách, jejich stresové zatížení se rovná zatížení bojových
pilotů. Jedna ze studií vzdušných sil USA hovoří o tom, že více než 4 %
operátorů trpí posttraumatickým stresovým syndromem. Jiný aspekt — „přívěšek
vraha" se stále více překládá na algoritmy stroje, a ne na rozhodnutí
konkrétní osoby o vypuštění rakety. Není příliš vzdálený ten den, kdy
umělá inteligence bude sama rozhodovat o útoku bezpilotními letouny. Koho
potom vyznamenávat za hrdinství na bitevním poli? Programátory?

O čínských útočných dronech jsme už psali opakovaně. Útočné stroje
CH-4 Číny dnes slouží v bojových podmínkách v Iráku a Nigérii. Řada
zemí již zvažuje možnost nákupu čínských dronů místo amerických nebo
izraelských. Donedávna nebylo tak mnoho videonahrávek CH-4 v reálných
podmínkách (všechny z Iráku). V prosinci minulého roku se objevily
nahrávky Čínské aerokosmické vědecké a technologické korporace (CASC),
kde jsou vidět útoky řízenými i neřízenými zbraněmi z CH-4. Tato videa
znovu přinutila západní média mluvit o tom, že čínský bezpilotní letoun
už velmi připomíná americký MQ-9 Reaper, a že Číňané pravděpodobně
ukradli technologii od USA s pomocí kyberútoků. To znovu zopakoval bývalý
ředitel Agentury národní bezpečnosti, bývalá ředitel Kybernetického
velení USA, generál Aleksander Kit. Kromě exportního CH-4 hovoří
Číňané o útočném bezpilotním letounu Gongji-1, který od roku 2012
testují v nebi nad pouští Gobi. GJ-1 je také podobný MQ-9 Reaper. Rychlost
a úspěchy rozvoje bezpilotních letounů vyvolávaly obavy Pentagonu ještě v
roce 2012. V USA označovali snahu Číny zaplnit trh i nebesa svými
bezpilotními stroji za poplašný signál. Dnes, o tři roky později,
začínají čínské útočné stroje potichu vytlačovat Američany z trhu.

Ke konci — z malých, ale všetečných zpráv ze světa bojových
bezpilotních letounů. Vešlo ve známost, že představitel velvyslanectví
USA v Etiopii řekl, že USA po oboustranném souhlasu (americké a etiopské
strany) uzavřeli svoji základnu s útočnými bezpilotními letouny v zemi,
protože již nebyla operativně potřebná. Podle neoficiálních informací se
základna nacházela 450 kilometrů od Addis Abeby od roku 2011. Z ní se
podnikaly útoky na ozbrojence Aš-Šabábu v Somálsku. USA oficiálně
nepřiznávali existenci této základny v Etiopii, proto tato otevřenost
velvyslanectví vzbuzuje údiv.
