Na Erdogana chodí jedna stížnost za druhou. Německý novinář kvůli němu
musel utéci zpět domů

Celé tři roky působil korespondent německého týdeníku Spiegel Hasnain
Kazim v Turecku. Nyní byl však přinucen zemi opustit, protože se stal pro
autokratický režim prezidenta Erdogana „nepohodlným“. Jak Kazim říká,
mnoho tureckých žurnalistů stihl mnohem horší osud, protože byli pro své
kritické názory uvězněni.

Turecké úřady odmítaly od počátku roku udělit Kazimovi novinářskou
akreditaci, bez které nemohl vykonávat svoji práci a v prvé řadě ani
získat povolení k pobytu. Jak Kazim uvádí, akreditace se obvykle schvalují
na přelomu roku, ale letos museli němečtí novináři čekat neobvykle dlouho.
Navzdory tomu, že turecký premiér Ahmet Davutoglu opakovaně ujišťoval
kancléřku Angelu Merkelovou, že bude vše promptně vyřízeno. „Oficiálně
moje žádost nebyla odmítnuta, ale nikdy se mi nedostalo žádného
vysvětlení, z jakého důvodu nemohu akreditaci získat.“

Kazim byl nakonec německými úřady vyzván, aby raději Turecko opustil. V
opačném případě by mohly turecké úřady eskalovat situaci a přikročit
vůči jeho osobě k dalším restrikcím. Na letiště jej proto i s celou jeho
rodinou doprovodil německý diplomat. „Státní zástupci kritičtí k
Erdoganově režimu mi sdělili, že bych mohl být údajně obviněn s podpory
teroristické organizace nebo urážky prezidenta,“ uvádí Kazim, kterého by
dle jeho slov před třemi lety ani v nejhorším snu nenapadlo, že bude muset
Turecko tímto způsobem opustit.

Celý text v angličtině najdete ZDE.

„Před příchodem do Turecka jsem působil jako korespondent Spiegelu v
Islamabádu. Já i moje rodina jsme si mysleli, že to tady bude bezpečnější.
Tedy bez terorismu a s větší svobodou tisku. Jak moc jsme se tehdy mýlili!“
konstatuje Kazim. Současného prezidenta Erdogana zpočátku považoval za
reformátora. „Nyní však prezident vládne jako autokrat. Demonstranti jsou
biti a je proti nim používán slzný plyn, vodní děla i gumové projektily.
Novináři jsou věznění za své kritické postoje vůči vládě či přímo
osobě prezidenta. Země upadá do chaosu a demokracie se ocitla ve vážném
ohrožení,“ soudí Kazim.

Jak Kazim píše, situace se však v Turecku nezměnila ze dne na den. Již na
začátku roku 2014 se tváří tvář setkal s agresivitou zavilých
příznivců Erdogan. Přišlo mu tisíce výhrůžných e-mailů, kde mu jejich
pisatelé přáli smrt. A to jenom proto, že citoval v titulku textu, který se
věnoval největšímu důlnímu neštěstí v historii země, muže, jenž
posílal Erdogana k čertu. Později jeho článek zlostně komentoval samotný
prezident Erdogan, a ani ten si nepovšiml, že Kazim ve svém titulku pouze
citoval někoho jiného. „Když tě potkám na ulici, podříznu ti hrdlo,“
vzpomíná si Kazim na jeden konkrétní e-mail z mnoha podobně laděných.

Turečtí novináři jsou Erdoganovým režimem dlouhodobě omezováni při
práci. V zemi existuje mocný cenzurní aparát, který kontroluje, jestli se
náhodou v novinách nevyskytují články urážející prezidenta. „Opoziční
noviny musí denně dodávat cenzorům kopie vydání aktuálního čísla,“
prozrazuje Kazim neuvěřitelné praktiky panující v Turecku a dodává, že v
určité chvíli se u novináře pohybujícího v tak nestandardním prostředí
spustí mód autocenzury. „Co vlastně mohu ještě psát. Kdo se mnou ještě
vůbec bude mluvit? Mnoho umělců, manažerů i obyčejných lidí se již
bojí s novináři hovořit. Mají strach, co by se jim poté mohlo stát,“
tvrdí Kazim, kterému se nakonec podařilo společně s jeho rodinou Turecko
opustit a vrátit se v bezpečí zpět do Německa.
