Přichází závěrečné dějství Islámského státu? Proti IS přešlo na
stranu obyvatel syrské Rakky 200 bojovníků

Exkluzivně pro SouthFront od J.Hawka,

Přišly četné zprávy, zatím ale bez nějakého vizuálního potvrzení, že
asi 200 militantů změnilo stranu a zabralo část města Rakka, o kterém se
obvykle mluví jako o „metropoli ISIS“. Člověk si musí položit otázku,
zda takové zprávy nepředstavují nějaké snahy místních sunnitských sil o
nastolení příměří s nejméně jednou ze tří sil pochodujících obecně
ve směru na Rakka – se Syrskou arabskou armádou, s kurdskými militanty
anebo i s ještě dost vzdálenými iráckými silami, které v současnosti
zaměřují svou ofenzivu na Mosul.

Vzhledem k tomu, že ISIS všechny strany syrského mírového procesu
vyhlásily za nepřijatelnou, to také znamená, že sunnitští političtí
hráči ve východní Sýrii a v západním Iráku (spolu s jejich
zahraničními sponzory jako Saúdská Arábie a Katar), kteří ISIS poskytli
jak značné množství odborné pomoci, tak lidské síly, teď budou muset
značku ISIS maskovat, když budou chtít mít také místo u jednacího stolu.
A tak způsobem, který se moc neliší od toho, co svého času použilo
Rakousko, co bývalo dost nadšenou součástí Třetí říše, a které
přišlo na to, jak být vítěznými mocnostmi II. světové války „osvobozeno“,
místo aby bylo „okupováno“, to i tady musí sunnitské kmeny naaranžovat
tak, aby to vypadalo, že jsou osvobozeny.

Viděli jsme, jak se podobný proces před desetiletím rozvinul v Iráku. US
vyplašené z rostoucí síly šíitských milicí a šíitských politických
stran v Iráku, a také z úspěchu šiítského Hezbollahu v bojích proti
vpádu izraelských IDF v roce 2006 v Libanonu, se tehdy rozhodly uzavřít
separátní mír se sunnitskými vzbouřenci. To se pak stalo tím „Sunnitským
probuzením“. Ti sunnité však během předchozích tří let těžko „spali“,
ve skutečnosti těmi povstalci byli oni, když zahraničních bojovníků byla
jen malá příměs. Jakmile se do toho US pustily a snažily se udělat si ze
sunnitů spojence, byli zahraniční bojovníci převážně evakuováni a pár
těch nejzrůdnějších bylo „povýšeno“ mezi mučedníky, načež
přišla na svět povídačka, jak sunnitské kmeny porazily al-Kaiídu,
jejímiž byly údajně po celé ty tři roky zajatci! To vedlo k sériím US
zprostředkovaných dohod o sdílení moci mezi hlavními etnickými skupinami v
Iráku před tím, než se to uspořádání sesypalo, což nám dalo zrod
irácké složky ISIS.

Teď to vypadá, jakoby sunnité zase byli nachystáni tento vyčpělý trik
zopakovat s tím rozdílem, že teď „porazí“ ISIS zrovna tak, jako před
tím v roce 2006 „porazili“ al-Kaiídu. Ve skutečnosti ale nemají jinou
možnost: vlna války se rozhodně obrátila proti nim, rychle ztrácí své
logistické linky života a výnosy z ropy a složka zahraničních bojovníků
se už evakuuje k nasazení na nějaké slibnější scéně – možná v Libyi,
možná v Afghánistánu a ve Střední Asii… Jedinou otázkou zůstává, s
kým ti ISIS sunnité svou dohodu uzavřou? Jsou tu jen dvě možnost: buď
Assad a Russové na jedné straně, nebo US a Kurdové na straně druhé.
Vypadá to, jako by se Erdogan chtěl stát ještě třetí možností, protože
turecká pozemní invaze podél ISIS kontrolovaného koridoru by byla v
podstatě také „osvobozením“ sunnitů od ISIS, to mu ale neprošlo z
důvodů diskutovaných už jinde. Tudíž ta druhá (US-podporovaná) možnost
vypadá jako lepší dohoda, jelikož by jim pořád umožnila něco z jejich
původního projektu zachránit, zejména sunnitskou autonomii v těchto dvou
zemích, a to tak rozsáhlou, že by národní hranice mezi nimi byla
irelevantní (což ISIS vyhlásila už před pár lety, když prohlásili
Syket-Picotovu dohodu za spornou), když by se záležitost těchto dvou
autonomií ve skutečnosti rovnala dvěma půlkám de facto státu sunnitských
muslimů. Jelikož US chtějí mezi Íránem a Sýrií vytvořit sunnitský
stát, aby izolovaly Hezbollah a vytvořily mezi Saúdskou Arábií a Tureckem
„potrubní koridor“, tak se zatím zdržovaly od skutečného boje proti
ISIS a teď by nejspíš nejraději skočily po příležitosti s nimi uzavřít
dohodu. Assad s Ruskem by na druhou stranu těžko souhlasili s dohodou jako
tato, která by z nich učinila méně atraktivního partnera k vyjednávání.
A čím více se bude SAA probíjet do sunnitských pro-ISIS oblastí, tím je
pravděpodobnější, že se sunnité sami „osvobodí“, aby pak padli na
kolena před US „zachránci“.

To je nejpravděpodobnější důvod, proč se ISIS v posledních dnech tak
usilovně snaží zabrat Deir-ez-Zor i přes těžké boje na jiných frontách
a bránit SAA v postupu na Palmyru. Přítomnost syrských vojsk přímo v srdci
území ISIS ohrožuje myšlenku sunnitského separatismu. Můžeme očekávat,
že ISIS bude v těchto útocích pokračovat a soustředí své obranné
úsilí spíše proti SAA než proti US podporovaným silám v jejich regionu
zrovna tak, jako to dělalo nacistické Německo v posledních měsících 2.
Světové války. Když se však SAA podaří dostat se do Deir-ez-Zor a do
Rakky už před konkurencí, tak zlikviduje tento poslední zákop sunnitských
snah o vyrvání vítězství z čelistí své porážky.

Překlad: Miroslav Pavlíček

Zdroj: southfront.org
