Matka teroristy: Buďte ráda, že zemřel v boji, říkali mi. Byl šťastný.
Otec byl prý špatný muslim, protože žil s bezvěrci

V Belgii probíhá hon na teroristy. Policie se po úterním protiteroristickém
zátahu na předměstí Bruselu pokouší dopadnout dva podezřelé na útěku.
A web The Guardian zpovídal místní muslimku – matku, jejíž syn odjel
bojovat do Sýrie. Podle ní totiž rodiče svým dětem nedokáží zabránit v
tom, aby se oddali extremismu.

Geraldině jednoho dne přišla textová zpráva. „Gratulujeme. Buďte na něj
pyšná. Je z něj mučedník. Buďte šťastná, že zemřel v boji s bezvěrci,“
stálo v ní. A tak se dozvěděla o smrti svého syna Anise, který opustil
Belgii, aby bojoval na straně Islámského státu. Jiný důkaz o jeho úmrtí
však Geraldina nemá.

„Byl to osud, že zemřel,“ řekla plačící matka.

Anisovi bylo 19 let, když se z bruselské čtvrti Molenbeek vydal bojovat do
Sýrie. Podle policejních vyšetřovatelů je Molenbeek rodištěm nejednoho
radikálně smýšlejícího teroristy. Prozatímní vyšetřování totiž
odhalilo, že přinejmenším tři z dvanácti útočníků, kteří stáli za
pařížskými listopadovými útoky, které připravily o život 130 lidí,
pocházeli právě odtud.

V úterý proběhl v sousední čtvrti Forest policejní zátah s cílem rozbít
teroristickou buňku. Došlo k němu po několika podobných zátazích v
Molenbeeku, které proběhly v rámci „vyšetřování náborové sítě
napojené na Islámský stát“.

„Lidé o mně říkají, že jsem matka teroristy. Nejsem. Mluví o
radikalizaci, ale vůbec nerozumí tomu, co to znamená,“ řekla Geraldina,
která ve svých 50 letech pracuje jako finanční administrátorka. K islámu
konvertovala před 25 lety a je provdaná za muže marockého původu.

Anis, který mluvil plynně vlámsky, francouzsky a arabsky, chodil na místní
školu. Podle matčiných slov nebyl nejlepším studentem, byl však v
kolektivu oblíbený a také dobrý sportovec. Jeho rodina není chudá, což
nebyly ani rodiny pařížských útočníků. Anis, na rozdíl od rodičů, ani
nebyl praktikujícím ortodoxním muslimem. Stejná slova se dala říct o
pařížských útočnících, o kterých je známo, že pili alkohol a kouřili
marihuanu.

„Odešel ze školy a snažil se najít si práci. Bylo to složité. Je to
těžké pro všechny mladé, ale pokud pocházíte z imigrantského prostředí,
je to ještě dvakrát takové,“ řekla Geraldina a dodala, že si jí syn
stěžoval, že neví, kdo je. „Začal mluvit o tom, že jej lidé vnímají
jako Maročana a v Maroku zase jako Belgičana a pak se mě zeptal ‚kdo jsem?‘.“
Následovalo přiostření vztahů mezi Anisem a jeho otcem až do chvíle, kdy
spolu zcela přestali mluvit.

Ve chvíli, kdy si Anisovi rodiče uvědomili, že svému synovi nemohou
zabránit v cestě přes hranice, nahlásila jej jeho matka na policii s tím,
že plánuje jet bojovat do Sýrie. Doufala, že mu úřady v cestě zabrání.
Uplynul týden a Anis volal matce z Turecka, že za pár hodin bude již v
Sýrii. Ta se následně dozvěděla, že úřady rozhodly, že Anis je
dospělý, a tudíž mu v cestě nemohou bránit.

Celý text zde

Podle Montassera AlDe'emeha, 27letého výzkumníka, však není problém v
místě, tedy v tomto případě v Molenbeeku, ale přímo v lidech. Je totiž
psychologickým poradcem pro bývalé a současné bojovníky. Radikalizace se
podle něj nešíří skrze místo, nýbrž skrze sociální sítě a hlavně
přátele. „Všichni tu všechny znají. Mluví spolu, sdílejí videa,
spřádají plány. Tak to funguje.“

Výzkum z univerzity v Oxfordu jeho domněnku potvrzuje. Největší vliv na
radikalizaci jednotlivců mají jejich přátelé a sociální sítě. Ti stojí
za třemi čtvrtinami zahraničních bojovníků Islámského státu. Dále pak
jejich rodiny, které mají na svědomí další pětinu. V mešitách se
radikalizuje pouze jeden z dvaceti, a to i přesto, že v nich občas kážou
imámové, kteří sami byli v Sýrii. „Představte si, co tací říkají
svým kongregacím,“ řekl AlDe'emeh.

Podle místního sociálního pracovníka, který v Molenbeeku pracuje již 20
let, však mešity nepředstavují takový problém. A Geraldina potvrdila, že
její syn do mešity nikdy nechodil, naopak, radikalizoval se skrze známé z
ulice.

Anis neměl žádný záznam v trestním rejstříku a řadil se tak podle
Geraldiny mezi první vlnu bojovníků. „Naivní idealisty.“ Druhá vlna,
která vyrazila do Sýrie, jsou pak pravověrní extremisté, kteří mají
mnohdy kriminální minulost.

„Byl tam šťastný. Žil svůj vysněný ideál. Neodjížděl proto, aby
bojoval ve válce, ale proto, aby žil jako dobrý muslim,“ řekla Geraldina.
Přesto se z jejího syna staly dvě různé osobnosti. Jednou byl stále jejím
synem Anisem, druhou pak „tvrdým fanatikem“, který svého otce označoval
za „špatného muslima za to, že žije mezi bezvěrci“.

„Občas jsme mluvili o domově, o tom, co se děje, o jeho sestrách. Jindy
– když ho mohl slyšet někdo jiný – byl velmi drsný. Jednou se mě
zeptal, jestli mu nekoupím lístek z Turecka do jiné země, aby mohl opustit
Sýrii a nevracet se do Belgie. Řekla jsem, že samozřejmě. O několik hodin
později mi však sdělil, ať na to zapomenu,“ řekla o svém synovi
Geraldina.

Mezitím belgické úřady oznámily zavedení nových bezpečnostních
opatření v celkové ceně více než 250 milionů eur – ve snaze bojovat
proti extremismu. Více policistů, lepší kamerový systém, více kontrol v
městské hromadné dopravě.

Podle Geraldiny je však i jiná cesta. „Muslimští intelektuálové se musí
problému postavit a začít mluvit víc nahlas,“ řekla a dodala: „A když
matka řekne policii, že její syn odjíždí do Sýrie a že chce, aby ho
policie zastavila, tak by tak měla učinit.“
