Tajemné kazachstánské jezero Kol-Kol, kde se ztrácejí lidé i zvířata.
Může za tyto anomální jevy reliktní nestvůra?

V Kazachstánu je sousta různých jezer, a každé z nich je osobité, ale
jedno – Kok-Kol, které leží v Karakistánském údolí, se proslavilo
anomálními jevy.

Říká se, že jezero obývá reliktní nestvůra, která je velmi podobná
lochneské příšeře a vědě neznámá. Místní obyvatelé ji nazývají
vodním duchem Ajdacharem. Což je možná důvodem proč se na jezeře ztrácí
zvířata a lidé.

Bezedná záhada

Voda v jezeře Kol-Kol je neobyčejně čistá a namodralé barvy. Právě proto
má jméno Kok-Kol, v překladu z kazaštiny „modré jezero“.

Zvláštností této vodní nádrže je i to, že není napájena žádnou
řekou nebo potokem. Dokonce i v horkém létě zůstává výška hladina vody
stálá, protože se doplňuje podzemními prameny.

Místní jsou přesvědčeni, že Kok-Kol nemá dno. Mimochodem, hydrologové,
kteří se zabývali průzkumem jezera, skutečně v mnohých částech jezera
dno nenašli, ale objevili spoustu průtoků a průplavů. Na základě tohoto
výzkumu také vyvodili, že se ve velkých hlubinách pod Kok-Kolem nachází
podvodní jeskyně. Ufologové se domnívají, že by v nich mohli přežít
ichtyosauři. Je možné, že jezero Kok-Kol a Lochness mají něco společného,
obě dvě vznikla v době ledové.

Bezedná záhadaŽivé jezero je další název, který Kok-Kol obdržel díky
své schopnosti samočištění. Probíhá to tak, že se na hladině, dokonce i
za bezvětrného počasí, objevují vlnky, které „sbírají“ různé
nečistoty s jezera.

Stačí několik okamžiků a voda je opět čistá a klidná. Místní
obyvatelé považují tuto vodu za léčivou a používají ji bez jakékoliv
úpravy. Právě v místech, kde se vlnky objevují, je voda nasycená
užitečnými minerály a místní se snaží vodu po vlnkách sebrat, dokud se
nerozptýlí v jezeře.

Drak Ajdachar

Po nocích se nesou od jezera podivné zvuky, podobné chrčení nebo sténání,
a mohutná šplouchání vody jakoby se v jezeře mrskal obrovský živočich.
Podle jedné z legend, se tento tvor jmenuje Ajdachar a připomíná
gigantického hada, delšího než 15 metrů, a podle jiné legendy,
jednohrbého velblouda.

V každém případě, když se Ajdachar objevuje, nad jezerem se nese svist a
sykot, přecházející v táhlý řev. Říká se, že netvor uchvacuje ptáky
a zvířata, kteří se přiblíží k vodní nádrži. Málokomu se podařilo
ho spatřit, ale slyšeli ho mnozí. Lidé, pokud nemusí, se snaží jezeru
vyhnout.

Kazaši mají legendu o draku Ajdacharovi, který se sytí krví živých tvorů.
Kdysi byly doby, kdy vládnul světu a jeho pomocníkem byl komár. Na příkaz
Ajdachara komár procestoval všechny možné Drak Ajdacharkončiny země a
ochutnával různé druhy krve, aby mohl pak Ajdacharovi sdělit která krev je
nejchutnější.

A tak, se komár jednoho dne vracel z další cesty a potkal vlaštovku.
Ptáček se zřejmě komárovi zalíbil a podělil se s ní o výsledky své
činnosti: nejsladší krev je lidská. Vlaštovka se dlouho snažila přemluvit
komára, aby o tom neříkal Ajdacharovi, ale věrný poddaný nechtěl ustoupit.

Tehdy vlaštovka vyletěla hned za komárem, a když začal s hlášením svému
pánovi, bleskově k němu přiletěla a ostrým klovnutím mu vytrhla jazyk.
Rozhněval se Ajdachar a vrhnul se na vlaštovku, která však mezitím stačila
uhnout. Drakovi se podařilo zuby zachytit konec ocasu a vytrhl jí několik per.
Špatně si spočítal síly, zřítil se na zem a vypustil duši. Od těch dob
má vlaštovka ocas vidlicovitého tvaru.

Legendu necháme být legendou, ale kolují zvěsti, že Ajdachar dodnes v
Kok-Kolu žije a stará se o to, aby voda v jezeře byla čistá a svěží.

O původu samotného jezera existuje neméně zajímavá legenda. Vypráví o
tom, že kdysi Čingischán poté, co utrpěl v boji porážku, vznesl i se
svým vojskem na nebe. Jeden z jeho válečníků však chána něčím
rozhněval a ten po něm vrhnul kopí. Voják se uhnul a kopí, které ho minulo,
udeřilo plnou silou do země. V tom místě se země rozlomila a puklina se
naplnila vodou. A tak vzniklo jezero Kok-Kol.

Svědci

Zda je to vinou Ajdachara nebo ne, každopádně se lidé a zvířata na jezeře
ztrácí. Mezi lidmi se povídá, že jednou místní bača pásl stádo ovcí
nedaleko jezera a viděl dva mladíky, kteří se rozhodli vykoupat a ponořili
se do vody. Téměř vzápětí uslyšel jejich hlasitý křik, ale než stihnul
vyděšený pastýř doběhnout k jezeru, už tam nikdo nebyl, jenom voda prudce
vířila.

Kazašský vlastivědec, kterého zaujaly záhadné události okolo jezera, A.
Pečerskij, se vydal se synem ke Kok-Kolu a sledovali vodní ptactvo, jak loví
potravu.

SvědciNajednou ptáci s poplašným křikem prudce vzlétli a začali kroužit
nad určitým místem na jezeře. Hladina vody byla tichá a klidná. Pečerskij
byl znepokojen chováním ptáků. Netrvalo ani pět minut, voda se rozčeřila
a objevila se klikatá čára, jakoby se pod hladinou pohybovalo obrovské hadí
tělo. Vědec pak vyprávěl, že měl pocit, že stvoření mělo délku ne
méně než 15 metrů. Ohromný tvor se celý vlnil, jenom hlava a ocas
zůstávaly ve stejné pozici.

Je třeba poznamenat, že Pečerskij se k vyprávěním o Ajdacharovi stavěl
skepticky, ale když ho uviděl na vlastní oči, vzpomněl si ihned na
příběh o smrti mladíků a okamžitě se vrhnul na útěk. Vyběhl na
návrší a začal pozorovat.

Vlnění hada začaly být více reliéfními a nevelké vlny, způsobené
větrem, se o něj tříštily. Vědec se zatajeným dechem čekal, že se tvor
každou chvíli vynoří. Ale jeho očekávání se nenaplnila. Jezerní
stvoření se začalo potápět, a za minutu bylo jezero opět klidné,
průzračné a čisté.

A skříňka se otevírá

Trochu více světla vnesla do záhad kolem jezera Kok-Kol příhoda, která
postihla expedici z Irkutska v 70. letech minulého století. Vzhledem k tomu,
že měli za úkol prozkoumat dno vodní nádrže, byli ve skupině i zkušení
potápěči, – mimochodem, také dno neobjevili. Když byli ponoření v
jezeře, došlo k mimořádné události: ve vodě se vytvořil vír, který
před očima jeho ohromených kolegů, pohltil jednoho z potápěčů. Vše
proběhlo natolik rychle, že mu nikdo nemohl pomoci. A nenašli ani jeho tělo.

Kvůli nepředvídatelnosti Kok-Kolu a možnosti ohrožení lidských životů,
bylo rozhodnuto zastavit jak pátrací akci, tak i průzkum. Pojednou přišla
neočekávaná zpráva, že pohřešovaný potápěč žije. Byl nalezen v
údolí řeky Vitim. Muže zachránil skafandr. Jezero ho vtáhlo do hlubin,
protáhlo jedním ze svých průtoků a pak ho s proudem vody vyplivlo na břeh
Vitimu. Z toho vyplývá, že jezero je průchozí a nějakým podzemním
kanálem spojeno s touto řekou.

Následující expedice, která se uskutečnila v roce 1976, došla, na
základě svých průzkumů, k novým hypotézám. Podařilo se jim určit, že
jezero vzniklo v době ledové a nachází se v trychtýři, kde A skříňka se
otevírájsou morénové usazeniny. V těchto usazeninách vznikají často
průplavy. Je možné, že něco takového se stalo i při formování Kok-Kolu.
Na dně se pak vytvořily kanály, nejspíše typu sifonu. Průzkumníci měli
štěstí, jeden z těchto průplavů objevili.

Dle mínění vědců, se do těchto kanálů nasává voda. Pokud není této
vody mnoho, vznikají pak menší víry a vlnky na jezeře, které mohou
vyvolávat představu velkého hada. V případě, že se jedná o větší
množství vody, a tím pádem se do vody dostává i vzduch, začíná jezero
vydávat zvuky.

Právě v takových situacích ve vodních vírech mizí lidé a zvířata. A
tyto víry pak vynáší z hlubin vodu, která je nasycená minerály, plyny a
solemi. Léčivé účinky vody jezera zřejmě tak i fungují, pokud je suché
léto, můžeme na břehu jezera vidět solné sedimenty.

Vypadá to, že všechna vysvětlení jsou jasná a logická, nicméně
zůstávají na úrovni předpokladů a hypotéz. Nikdo nikdy nespatřil dno
Kok-Kolu a nebyl v jejích tajemných podvodních jeskyních. A člověk se
vždycky snaží najít reálná vysvětlení anomálních jevů.

Zdroj: suenee.cz
