Válka? Profesor Krejčí odhaluje rojení kolem Donalda Trumpa i to, co
chystají jistí lidé proti Rusku. Na nás ale prý vůbec nezáleží

ROZHOVOR Spojí se Trump s Putinem proti Číně? „Jestli bude dobře
počítat, brzy zjistí, že obnovit dynamiku Spojených států bez spolupráce
s Čínou nelze,“ říká politolog Oskar Krejčí, který také analyzuje
situaci Donalda Trumpa a výběr jeho spolupracovníků: Vidíme, že Donald
Trump. je tak trochu „sám voják v poli“ a kolem něj při dobré vůli
republikáni starého střihu. „Je nezakořeněný v byrokracii, má proti
sobě stranickou opozici a svých vlastních lidí má málo,“ říká
Krejčí. A smlouvy o volném obchodu mezi Spojenými státy a Evropskou unií?
Jen „mrtvoly“.

V jednom z předcházejících rozhovorů jste připomínal, že důležité
bude, jakými lidmi se nový americký prezident obklopí. A už padají různá
jména. Generál Flynn, o kterém se ví, že je vstřícný k Rusku, jako
poradce pro národní bezpečnost. Generál James Mattis jako ministr obrany a
bývalý republikánský kandidát na prezidenta Mitt Romney v čele
ministerstva zahraničí? A připomeňme také Mikea Pompea, který bývá
označován za jestřába. Co z toho vyplývá a čeho bychom si měli všímat?
Především je třeba vidět, že vítězství Donalda Trumpa je součástí
vlny, která jde přes celý svět. Vidíme ji v Rakousku i na Filipínách.
Projev globalizace, kterou prosazovaly Spojené státy, narazil a je tu zpětná
vlna. Trump představuje součást zpětné vlny, není velkou výjimkou. Je
třeba vědět, že jeho vítězství nebylo tak dramatické. Volební účast
byla poměrně malá, jen o necelý jeden procentní bod vyšší než před
čtyřmi lety, kdy nešlo o tzv. historické volby. Vidíme, že Donald Trump je
tak trochu sám voják v poli, když přichází do Washingtonu, do města, kde
získal 4,1 procenta hlasů, jinými slovy, kde je prostředí federální
byrokracie, která je naladěná proti němu. Většinu získala republikánská
strana v Senátu, ve Sněmovně reprezentantů má většinu guvernérů, ale to
jsou z velké většiny republikáni starého střihu. On je teď v situaci, že
chce-li něčeho vůbec dosáhnout, musí zakořenit. Musí přijmout k sobě
lidi z Republikánské strany, kteří mu umožní tolik zkritizovaný
establishment zklidnit. Má ještě před sebou volbu ve výborech, tam by ho
mohla celá řada jeho spolustraníků hodit přes palubu. Aby se to nestalo,
musí teď vypadat jako standardní republikán, relativně standardní
republikán. Ale je třeba k tomu dodat, že nemá své lidi. Je nezakořeněný
v byrokracii, má proti sobě stranickou opozici a svých vlastních lidí má
málo. To jsou samé nevýhody.

Výběr prvních lidí k sobě, ať už jde o budoucího šéfa CIA Mikea Pompea
nebo o generála Flynna, to jsou lidé spíš v establishmentu zakotvení, než
že by byli jeho kritiky. Totéž platí o Mittu Romneym. To je mormonský
politik, představitel sektářského vidění světa, které my v podstatě
neznáme. A jestli má takový politik zodpovídat za mezinárodní politiku,
pak se stávají Spojené státy dvojnásobně nepředvídatelnými. Do toho si
představte lidi, jako jsou Graham nebo McCain. Tito dva silní republikánští
senátoři chtějí ještě před 20. lednem navštívit Ukrajinu, Gruzii a
Estonsko, aby země ujistili, že jejich protiruská politika se nemění.
Kdybychom vyšli z toho, že Trump chce svůj základní heslář změny
zrealizovat, musí začít ústupkem, a nikoli útokem.

Samozřejmě to neznamená, že se jako prezident s velkými pravomocemi
neprosadí, že nebude třeba směřovat ke srovnání vztahů s Ruskem, to se
klidně může stát. Ale lidé, kteří ho začali obklopovat, k tomu
naklonění nejsou. Snad nejblíže je tomu Flynn, který má strategické
myšlení a uvažuje o tom, že se spojí s Ruskem proti Islámskému státu a
nebudou bojovat na třiceti frontách najednou.

Pořád ještě ale nevíme, jaký bude vztah Trumpa k Číně. Chce zlepšit
vztahy s Ruskem, aby šli společně proti Číně? Jak byla Trumpova kampaň
vstřícná k Rusku, tak byla plná spousty protičínských hesel. Musíme
počkat na slovutných prvních sto dní, abychom věděli, kdo se prosadí. Zda
pravicový populista Trump, jenž jde proti establishmentu, který chce chránit
americké kapitalisty středního a nižšího ranku, nebo se prosadí
establishment proti Trumpovi, tak jako se v zásadě prosadil proti Obamovi.
Když jste zmiňoval Čínu a položil otázku v souvislosti s případným
spojením USA a Ruska, do jaké míry tvrdým způsobem bude podle vás
postupovat Trump vůči Číně? Začne obchodní válku? A co z toho všeho
může vzejít? Ještě nevíme, jak dobře umí počítat. Víme, že se ve
svém vlastním podnikání několikrát zmýlil, ale dokázal to napravit.
Jestli bude dobře počítat, brzy zjistí, že obnovit dynamiku Spojených
států bez spolupráce s Čínou nelze. Když se podíváte na poslední APEC v
Peru, všimnete si, že Spojené státy tam vystupovaly jako ochranářská
země a Čína jako ten, kdo volá po volném obchodu. Všechny smlouvy, které
připravovala Obamova administrativa, ať jde o tichooceánskou nebo atlantickou…
To vše byly ochranářské smlouvy bez Ruska, bez Číny: vytváříme si své
vlastní bloky. Naopak Čína: všechno má být svobodné. Čína je v nástupu
a Spojené státy v ústupu. To nezměníte politikou, ale ekonomikou. Politika
může napomoci dynamizaci americké ekonomiky, ale nemůže zastavit Čínu. To
už nejde. To by musela být válka.

Lidé z nejrůznějších think-tanků nejsou akademici v původním slova
smyslu, ale ideologičtí propagandisté. A co „naše“ obchodní dohody?
Mluví se o tom, že Trump je velký izolacionista a nepodporuje obchodní
dohody TTIP ani TPP. Znamená to tedy, že se nám ztíží přístup na
americký trh? Smlouvy měly ochránit americký špičkový globální kapitál
a útočily nejen proti zaměstnanosti v Evropě, ale také proti zaměstnanosti
ve středních podnicích v USA, protože otevíraly cestu na vývoz výroby do
zahraničí. Během kampaně je i Clintonová, která byla u kolébky těchto
smluv, odpískala. To by měly být dnes mrtvoly. Bojí se jich američtí
voliči zleva, zprava, střední i nižší vrstva. Jediný, kdo se jich
zastává, je Obama a Angela Merkelová. Když zmiňujete německou kancléřku,
co říkáte na to, že bude znovu kandidovat? V západoevropské elitě, která
jednoznačně počítala s vítězstvím Hillary Clintonové, zavládla panika.
Oni se dnes tváří, že jsou jediní strážci skutečných liberálních
hodnot, a v rámci strachu se semkla i německá elita. Křesťanští
demokraté v podstatě nikoho jiného nemají, schovávají se dál za Angelu
Merkelovou a evidentně pojedou až do hořkého konce. Je to velice
nepříjemné. Nejenže se nepřizpůsobují realitě Evropy, ale nejsou
schopní se přizpůsobit ani realitě ve Spojených státech. Mám-li být
upřímný, dnes je Angela Merkelová nejrušivějším elementem v evropské
politice, zvláště pak v bezpečnostní politice. Je mrzuté, že je to znovu
Německo, které začíná s nejnegativnějšími politickými tahy na evropské
šachovnici. Podstatnější ale teď bude ohlas Trumpa v rakouských
prezidentských volbách než to, že bude vybrána Angela Merkelová za
kandidáta na budoucí německou kancléřku.
