Je povinnost mít správný názor. Ustupujeme zlu, sděluje kněz a psychiatr
Max Kašparů. A odsuzuje vládní návrh, proti kterému je i Zeman

ROZHOVOR Evropa se zbavila těžkých hříšníků. Podle kněze a psychiatra
Jaroslava Maxmiliána Kašparů je to dáno proměnou hodnotového světa. Obsah
sedmera hlavních hříchů se postupem času proměnil do dnešní podoby. Z
pýchy se stalo zdravé sebevědomí, z lakomství zákon ekonomiky,
nestřídmost se povýšila na vyšší životní úroveň, závist v boj o
spravedlnost, hněv ve zdravou reakci na nekorektní jednání druhých,
smilstvo v prevenci proti neurózám, lenost se proměnila v prokrastinaci.
Kašparů stejně jako prezident Zeman odsuzuje pokusy nařídit ve školství
inkluzi, sdělil ParlamentnímListům.cz.

V České televizi jste si před časem posteskl, kam jsme to dospěli. Svoboda
povýšila na svévoli jednotlivce, pýcha se vydává za zdravé sebevědomí a
materiální zabezpečení skončilo konzumismem. Co především vás vede k
takovému zobecnění stavu společnosti?

Holá skutečnost a dennodenní praxe nejen v mé ordinaci. Nejde ani tolik o
zobecnění jako o konkretizaci. Ze společnosti se pomalu vytrácí schopnost
rozlišovat mezi krásou a ošklivostí, dobrem a zlem a mezi pravdou a lží.
Svůj díl odpovědnosti za to nesou mimo jiné také záměna obsahu pojmů a
změna tradiční nomenklatury.

Jaké zaměňování obsahu pojmů máte na mysli?

Hodnotový svět předchozích generací totiž znal tzv. Sedmero hlavních
hříchů. Pýchu, lakomství, závist, hněv, smilstvo, nestřídmost a lenost.
Postupem času se jejich obsah proměnil do dnešní podoby a z pýchy se stalo
zdravé sebevědomí, z lakomství zákon ekonomiky, nestřídmost se povýšila
na vyšší životní úroveň, závist v boj o spravedlnost, hněv ve zdravou
reakci na nekorektní jednání druhých, smilstvo v prevenci proti neurózám,
lenost se proměnila v prokrastinaci.

Díky této moderní nomenklatuře zbavil se starý kontinent těžkých
hříšníků. Připočteme-li k tomu ještě jiné, dnes už málo známé,
skoro archaické pojmy jako hulvátství, které se změnilo ve svobodu projevu,
okrádání definované jako svobodný trh, zanedbanou výchovu děti jakožto
tvorbu vlastního názoru potomstva, neúctu k tradici proměněnou ve
vítězství zdravého rozumu a likvidaci pozitivních hodnot jakožto zbavení
se předsudků, nacházíme se v aktuálně nám známém prostředí uprostřed
Evropy. K tomu dodám, že svoboda se povýšila na svévoli jednotlivce,
tolerance se proměnila v ustupování zlu a korektnost v povinný názorový
koridor.

A záměna tradiční nomenklatury spočívá v čem?

Patrné je to především u řemesel a povolání. Z našeho okolí už
vymizeli všichni truhláři, zedníci a kováři, stali se z nich manažeři.
Moje paní krejčová se stala operátorkou oděvní tvorby a můj soused,
který jezdí ve fabrice s ještěrkou, se proměnil z řidiče v podnikového
logistika. Ze zdravotní sestry se stala pracovnice v přímé ošetřovatelské
péči a ani já jsem nezůstal pozadu a z dosavadního psychiatra jsem se
proměnil v nositele zdravotnického výkonu. Z pacienta se stal pojištěnec, z
učitele edukátor, z výuky edukační proces, ze sociální sestry je
klíčová pracovnice. Pacient, pardon, pojištěnec, už z lůžka nevstává,
ale provádí vertikalizaci. Mimo to už nechodíme do práce, ale do procesu.
Lékaři do léčebně preventivního, učitelé do výchovně vzdělávacího,
dělníci do výrobního a zemědělci do pěstebně chovatelského.

Když jsem v době socialismu slyšel žertovné názvy pro uklízečku coby
kosmetičku podlahových krytin a pro kopáče co konstruktéra planetárních
rýh, bral jsem to jako neslušné žertování s lidskou prací. A ejhle, čas
pokročil, a co bylo dříve vtipem, stává se realitou. Možná je to dobře.
Vždyť život bez tak podstatných změn byl by jednou nekonečnou nudou.

Tvrdíte také, že jsme v této zemi ztratili například zdravý selský rozum,
dotazování se vlastního svědomí. V jakém období a čím to bylo
způsobeno, že jsme ho ztratili, a jak se to projevuje?

Ztráta nějakého předmětu je věcí okamžiku, ztráta tradičních hodnot
trvá po generace.

Současná doba proto miluje poradny. Pedagogicko-psychologické,
předmanželské a manželské už máme, blýská se na lepší časy poradnám
předrozvodovým, rozvodovým a porozvodovým. Poraděnkovství má zelenou.
Proto si kladu otázku, jak mohly přežít generace našich předků bez
poraden. Mohly. Měly totiž tvarované svědomí a dovedly uvažovat logicky.

Devíti klientům z deseti, kteří ke mně přicházejí do ordinace a
žádají nějakou radu, doporučuji, aby se poradili se sebou. Pokud se mi
nedostane odpovědi, kterou mi dal jistý arogantní mladík, který mi řekl,
že jeho svědomí je čisté, protože ho ještě nikdy v životě nepoužil.

Nepřišly ale bezbřehý liberalismus a bezbřehá tolerance, které vám také
vadí, zákonitě se změnou režimu, když ten předchozí toho lidem moc
nedovoloval, a tak jde o reakci ode zdi ke zdi? Nebo kde vidíte jejich nástup?

Nejde vůbec o české polistopadové specifikum, ač naše společnost pojala
svobodu jako svévoli. Jde v každém případě o plíživý proces tzv.
odezdismu kezdismu na celém evropském kontinentu. Naše evropská civilizace
se v duchu korektnosti dobrovolně zřekla hodnot, na kterých byla postavena, a
nemá se tedy o co tradičního opřít. Ztratili jsme vertikálu. Ve
sdělovacích prostředcích stále omílané tzv. evropské hodnoty jsou v
ústech těch, kteří je hlásají, jen bezobsažné pojmy a hodnotové bubliny.
Co v hlavě, to na jazyku. Nejde pouze o bezradnost českých, ale evropských
politických špiček vůbec. Lidé mají díky oněm bezbřehostem oprávněný
strach.

Povinná politická korektnost, která se u nás také v posledních letech „nosí“,
však není českým vynálezem. Čím si vysvětlujete celosvětový posun k
tomu nenazývat věci pravými jmény a měl byste jako psychiatr doporučení
na to, jak tuto „chorobu“ léčit?

Ve vesmíru všechno souvisí se vším. Hledejme proto původ i cesty uměle
vytvořeného a uměle řízeného novodobého Babylonu.

Pokud jde o léčebnou metodu, vycházím z názoru sociologa Ralpha Dahrendorfa,
který rozdělil transformaci společnosti na tři etapy: šest měsíců, za
něž se dá napsat nová ústava, označuje jako čas právníků. Pak
následuje čas politiků a ekonomů odhadovaný na šest let, kdy lze změnit
politický systém i trh a stanovit pravidla jejich fungování. Ale teprve za
60 let dochází k přijetí nové nabídky hodnot – to je čas občana.
Podstatné je, že všechny tyto časy se navzájem podmiňují. Teprve změna
hodnot dává podle Dahrendorfa transformaci nevratnou podobu. Ne nadarmo vodil
Mojžíš Izraelce čtyřicet let po Sinajské poušti, protože do zaslíbené
země mohli vstoupit až jako jiní lidé.

Součástí té politické korektnosti je i postoj, že všechno „jiné“ –
jakákoli menšina – je buď lepší, nebo by alespoň mělo být
zvýhodněné. Co říkáte trendu, že menšina je víc, měla by mít víc
práv a výhod než většina?

Nesouhlasím s tzv. teorií stejných žaludků, ale jsem přítelem stejných
práv a lidské přirozenosti. Tedy žádná diskriminace, ani ta pozitivní.

Není vlastně z podobného soudku i inkluze ve školství, která může ve
svém důsledku nadělat víc škody než užitku? Nebo co si o něm jako
pedagog myslíte?

Ministerstvo školství je resort, ve kterém se vystřídalo od roku 1989
nejvíce ministrů. A co ministr, to dokonalý nápad! Další slavný vynález
máme po ruce. Jde ale spíše o výkřik zoufalců než o moudrý počin
potomků Jana Ámose Komenského. Občas je mi ho líto.

Na jedné straně forma inkluzivního vzdělávání nevyšla z potřeb terénu,
učitelé po ní nevolali a nelze ji aplikovat celoplošně. Bude kantorům i
dětem vnucena. Na druhé straně je to šance pro dalšího ministra, který
bude mít zásluhu o české školství v tom, že ten pedagogický kýč zase
slavnostně zruší.

Prof. PaedDr. ThDr. MUDr. et MUDr. Jaroslav Maxmilián Kašparů, Ph.D., dr.h.c.,
je řeckokatolický kněz, psychiatr, pedagog, premonstrátský oblát a
esperantista. Je autorem duchovní literatury, externím spolupracovníkem
Českého rozhlasu, kde pravidelně vystupuje v pořadu Jak to vidí.
Příležitostně vystupuje také v pořadech České televize. Vloni v květnu
byl zvolen členem Rady České televize, v listopadu mu bylo uděleno čestné
členství v Koruně České – monarchistické straně Čech, Moravy a Slezska.
Od 4. dubna 2012 je zapsán do České knihy rekordů jako držitel
největšího počtu vysokoškolských titulů.
