Úplně jiný pohled na Fidela Castra. Martin Koller dal k dobru i příběh o
předražené americké lodi, ze které má svět legraci

ROZHOVORAnalytik Martin Koller pro ParlamentníListy.cz opět rozebírá
události posledních dní. Tentokrát měl díky bouřlivému dění ve světě
mnoho námětů, promlouvá tedy o zoufalé snaze amerických elit zastavit
Donalda Trumpa a aktuální fintě s přepočítáváním hlasů, ale také o
osobnosti v pátek zemřelého Fidela Castra nebo o novinkách v nasazení
bojových robotů.

Dění kolem prezidentských voleb v USA se znovu zamotalo, když kandidátka
Zelených Jill Steinová požádala o ruční přepočítávání výsledků v
několika klíčových státech. Překvapil vás tento zvrat?

Psal jsem již dříve, že globalisté se nevzdají a budou tlačit Trumpa ke
zdi, tedy ke spolupráci. Toto je jedna z jejich akcí zaměřená na oslabení
jeho pozice po vítězství. Nezáleží na tom, zda se s nimi už nějak dohodl.
Čím slabší je jeho pozice, tím lépe pro globalisty, protože bude lépe
manipulovatelný. Kdyby se jim zadařilo, přičemž nelze vyloučit podvody,
korupci a vydírání, mohli by se Trumpa dokonce zbavit a dosadit do Bílého
domu bisexuální, feministickou psychopatku Clintonovou.

Současné tažení s cílem vyvolat vůči Trumpovi podezření z volebního
podvodu zahájila reprezentantka amerických Zelených Jill Steinová. Tento
spolek již dávno nemá nic společného s ekologií, ale je baštou
protinárodních trockistů, rasových multikulturalistů a etnicko-sociálních
inženýrů v USA i Evropě. Z ekologie, původně nacistické pavědy, udělali
především nestydatý kšeft a systémové parazitování různých povalečů
a aktivistů na státech pomocí politických neziskovek podporovaných
globalisty z EU a USA. Jejich typickými reprezentanty u nás jsou dědic
Bursíka a „Biomasy“, arogantní zelený Stropnický se svojí partou
neziskovkářů z Kliniky či přátel nacistických sudeťáků z Hnít Brno
podporovaný protinárodní globalistickou firmou ANO a její pracovnicí
vedoucí „neziskově“ pražský magistrát jako firmu. Stále ještě není
dobojováno a můžeme se dočkat různých překvapení, nejen v USA.

V pátek pak přišla informace o smrti vůdce kubánských komunistů Fidela
Castra. Jak podle vás tato osobnost poznamenala světové dějiny dvacátého
století?

Kolem vousatého Comandante (velitele) je mnoho mýtů. Každopádně se stal
jednou z velkých osobností druhé poloviny dvacátého století. My vlastně
ani neznáme kubánský pohled na něj. Před listopadem nám jej propaganda
líčila jako nadšeného komunistu, poté jako zlého démona a brutálního
diktátora. Pravda je podle mého názoru jinde.

Castro byl v mládí jako dítě ze zámožné rodiny původně chudého
španělského přistěhovalce – vojáka vychován v jezuitských školách.
Založením individualista a válečník a schopnostmi výrazný vůdce, tedy
jednoznačná osobnost. Jako student církví ovládaných škol byl
antikomunista, ale jednoznačný vlastenec. Za vzor mu dlouhou dobu sloužil
španělský tradicionalista a nacionalista Primo de Rivera, zakladatel
politického uskupení Falanga, označovaný ne zcela přesně za fašistu.

Rovněž jeho revoluční tažení a ozbrojený boj byly vedeny jako
vlastenecké proti vládám, které udělaly z Kuby bezprávnou kolonii
ponížených otroků a prostitutek amerických nadnárodních konsorcií a
pračku peněz narkomafie. Tehdejší Kubu můžeme označit za předobraz
globalistické podoby Evropy prosazované komisaři z Bruselu a protinárodními
vládami. Při čtení o korupčních stavebních projektech kubánských
proamerických vlád nemohu přehlédnout současnou opravu trasy tramvajového
svršku od náměstí Bratří Synků do Michle na Praze 4, kterou by snad
dokázaly zorganizovat lépe a provést rychleji a kvalitněji i opice.
Samozřejmě pokud by se jim nevyplácelo ji natahovat co nejdéle pod vedením
firmy ANO a jejího zeleného klona. Kdybych ji označil za stavbu socialismu,
urazil bych předlistopadové stavaře. Kolonie jsou si podobné, mimo jiné,
rozsahem účelového rozhazování a odkloňování peněz daňových
poplatníků, protože jsou vedeny jako soukromá firma globalistů a jejich
reprezentantů, nikoli jako stát ku prospěchu občanské většiny.

Castro používal k udržení své vlády stejné metody jako většina
latinskoamerických diktátorů, nicméně ve srovnání s generálskou juntou v
Argentině, případně Chile v době Pinocheta to byl hotový humanista. Za
brutálního diktátora jej může označit pouze omezený slouha amerických
globalistů. Avšak na rozdíl od banánových republik, kde vládli američtí
velvyslanci organizující demokratické vojenské převraty, nenechával Castro
rozkrádat zemi cizáky, zajistil bezplatné školství a zdravotnictví pro
všechny. Proto bylo vůči Kubě jako nebezpečnému vzoru desítky let
uplatňováno americké hospodářské embargo, podporované rovněž většinou
banánových kolonií. Výsledkem byly samozřejmě různé problémy a
poměrně nízká životní úroveň. Kubánci se většinou rozhodli být
hrdými a svobodnými, byť chudými lidmi na rozdíl od ponížených,
zbabělých, přežraných a zadlužených bezprávných otroků vedených jako
dobytek na porážku k multikulturalismu v současné EU. Vůči americkým
globalistům však Castro uplatnil i svérázný humor. Jako politické
uprchlíky jim poslal prakticky všechny kriminálníky, narkomafiány,
prostitutky a blázny, aby obohatili americkou demokracii.

Se socialistickým blokem vedeným Sovětským svazem začal Castro
spolupracovat až poté, co se dostal pod tlakem USA do izolace v celé oblasti
a Kuba se stala cílem embarga a ozbrojené agrese. Potřeboval zbraně a
odborníky a dodávalo mu je i Československo. Výsledkem kombinace sovětské
dominance a americké agresivní hlouposti byla doslova nepřirozená
hospodářská a vojenská vazba na SSSR a pokračující hospodářská
monokultura zaměřená na pěstování cukrové třtiny. Toto spojenectví
doslova podrazácky ukončil až proamerický demokrat Gorbačov. Obdobně
nízce se zachovala naše polistopadová politická reprezentace.

Obzvláště komické je pozitivní hodnocení Castra z hlediska eurokomisařů.
Přitom Castro takovéto arogantní trockistické intelektuály z duše
nenáviděl, natož jako vlastizrádce a nepřátele národa, kterému vrátil
hrdost. V době, kdy on se svými barbudos (vousáči) bojoval v horách a
džunglích, oni se povalovali v kavárnách Havany a po jeho vítězství si
drze a vlezle nárokovali nezasloužený podíl na moci. Komisaře a jejich
neziskovkáře by pravděpodobně v souladu se zákonem proti povalečství
poslal na třtinové plantáže nebo k chovu prasat. Pokud by mu prováděli
nějakou multikulturní rasovou islámskou invazi směřující ke zničení
národa, neváhal by je jako vlastizrádce či teroristy poslat do vězení. Ve
většině zemí Latinské Ameriky je Fidel Castro uznávanou osobností a
vzorem vlastence, který se dokázal úspěšně postavit Gringos (pohrdavé
označení Američanů z USA). V řadě rodin mají jeho fotografii mezi
svatými, spolu s Che Guevarou, což nezmění žádná pomlouvačná propaganda.
Názor Latinoameričanů považuji za nejobjektivnější. Čest jeho památce.

Také se tento týden mluvilo o novince z oblasti vojenské techniky,
konkrétně o o nasazení bojových robotů v Sýrii. Co mohou do budoucna
přinést pro vývoj válčení?

Nasazení bojových robotů v Sýrii odpovídá současným trendům ve
vojenství. Globálně můžeme mluvit o další revoluci ve vojenství, dané
technologickým pokrokem a zároveň poklesem možností mnoha států z
hlediska potenciálu nasaditelných bojovníků. Jde o realitu rozptýleného
bojiště bez front. Kolem robotických systémů se však šíří řada mýtů
a jsou mnohdy přeceňovány. Z technologického hlediska to stále nejsou
roboty, ale dálkově ovládané manipulátory schopné vykonávat určitou
činnost s dílčími účelovými vstupy umělé inteligence pouze u vybraných
typů.

V praxi se do bojů v Sýrii dostaly již dříve různé robotické systémy,
vesměs průzkumné armád Sýrie, Ruska, USA, Turecka a islámských teroristů.
V převážné většině jde o bezpilotní letouny a vrtulníky označované v
médiích nesprávně jako drony. V současnosti došlo opakovaně k nasazení
ruských vyzbrojených pozemních bojových robotů. Rusko má z tohoto hlediska
značnou praxi. Již koncem třicátých let tam vyrobili sérii dálkově
ovládaných tanků BT-7 a T-26 označovaných jako Teletanky. Tím se po
Francouzích stali historicky druhými z hlediska vývoje a výroby pozemních
bojových robotů. Už v devadesátých letech se objevily fotografie ruských
robotických ženijních tanků na podvozku T-80 s turbínovým pohonem.
Umístit na něco takového zbraňový systém není žádný problém.

Ruské bojové roboty nejsou žádný technologický zázrak, samozřejmě pokud
se na ně nedívá nějaký africký primitiv s hlavou vymytou islámem. Jak
pásový Platforma M, tak kolový Argo vyzbrojené kulomety a granátomety jsou
standardní dálkově ovládaná vozidla. Typ podobný Argu dokázala vyvinout i
naše armádní pracoviště pod vedením podplukovníka Mazala z brněnské
Univerzity obrany. Rusové je však dotáhli k dokonalosti a bojovému nasazení.
Nejnovější jejich bojový robot URAN-9 připomíná malý tank vyzbrojený
automatickým kanónem ráže 30 mm a různými typy řízených střel.
Důležité je, že Rusko našlo pro bojové roboty správné použití v boji
proti islámským teroristům, a tím pomáhá vítězně ukončit válku v
Sýrii, a ukončit tak islámskou invazi do Evropy.

Pojďme ze světa do ČR. Zde byl minulý týden v politice ve znamení nástupu
nového politického bloku Realisté, prezentovaného uznávaným politologem
Petrem Robejškem. Jaký podle vás bude jejich osud?

Realisté mají velkou konkurenční výhodu. Je to pan Robejšek, který není
namočený ve všemožných ostudných kauzách posledních 25 let a v médiích
se projevuje jako slušný a logicky myslící člověk se značným rozhledem.
Má vysoký potenciál zařadit se mezi nemnohé osobnosti české
polistopadové politiky. Uvidíme, zda zakladatelský tým bude schopen
udržovat s ním krok. Tři z nich znám osobně.

Problém Realistů je v tom, že se označují za pravostředovou politickou
stranu. Osobně považuji dělení na levici a pravici za zastaralé. Nicméně
do takzvané pravostředové skupiny patří oficiálně, kromě levicovější
KSČM, všechny ostatní politické strany. Výrazně se od všech liší pouze
SPD pana Okamury, kterou lze označit za široce rozkročenou středovou stranu
a prezentuje se dlouhodobě jednoznačně jako vlastenecká strana občanské
většiny mimo levici či pravici.

Je otázkou, zda a jak se podaří Realistům odlišit od ostatních
pravostředových stran a jak o tom dokážou přesvědčit voliče. Na jedné
straně se logicky dostávají do střetu se zavedenými partajemi, na druhé s
SPD, které mohou konkurovat. Rozhodně jim hrozí nával celoživotních
pseudodemokratů a korytářů prchajících ze současných krachujících
partají, které nás dovedly na úroveň kolonie. Něco podobného zažila i
firma ANO, která je těmito „nezištnými vlastenci“ doslova prolezlá.

Pan Robejšek nepochybně úspěšně vzbudil zájem části voličů
nespokojených se současnou protinárodní vládou. Na hodnocení je více než
brzy. Lepší názor si budeme moci udělat po odstartování volební kampaně,
případně podle výběru spojenců a hlasování ve sněmovně v případě
volebního úspěchu Realistů. Máme tedy více než rok času.

Hodně se teď také mluví o prodloužení hospodářských sankcí proti Rusku...

Sankce prosazují americké globalistické zájmy, především zřízení
základen na Krymu a Donbasu, ale jejich tíhu nesou státy EU včetně naší
republiky. Jejich dopad je destruktivnější, než prozrazují
propagandistická média typu ČT24. Evidentním cílem je nevratné
nepřátelství mezi EU a Ruskem a ekonomické odpojení EU od Ruska.
Reprezentanti globalistů, nejhlasitěji Poláci si kladou za podmínku
zrušení sankcí předání Krymu a jeho většinového ruského obyvatelstva
do područí zfašizované Ukrajiny. Přitom zamlčují, že zrovna polská
vláda zabránila vstupu do Polska tisícům polských Židů pracujících v
Německu a prchajícím koncem třicátých let před nacismem a donutila je
vrátit se, což pro většinu z nich znamenalo rozsudek smrti. Polští
sankční Hujeři posluhující globalistům také zapomněli na genocidu
Poláků a nejen Poláků na Ukrajině tamními banderovskými nacionalisty v
době druhé světové války i po ní. Sami by na Ukrajině žít nechtěli,
ale Rusům to vnucují.

Rusko nemůže Krym s 85 % ruského obyvatelstva vydat zfašizovaným
ukrajinským nacionalistům, čímž se sankce prodlužují do nekonečna. Je
zvláštní, že zrovna vedení EU to nechápe, když samo nechce ani
vyhošťovat islámské kriminálníky, násilníky a teroristy vydávající se
za uprchlíky, kteří se vymlouvají, že by byli doma ohroženi. Předání
ruské enklávy na jihu Ukrajině, bez ohledu na opakované protesty obyvatel,
bylo ostatně ukázkovým zločinem sovětského totalitářství, horším než
kdysi Mnichovská dohoda.

Rusko získalo Krym zpět na základě legálního referenda kontrolovaného
OBSE v souladu s právem národů na sebeurčení, a pravděpodobně tak
zabránilo občanské válce, genocidě a uprchlické vlně, jaké jsme viděli
na Donbasu. To vedení EU nevidí, stejně jako problematiku Jižních Tyrol,
Severního Irska, Baskicka, Korziky a dalších teritorií, jejichž občané
žijí pod cizí nadvládou v rámci údajně demokratické Evropy, nemluvě o
genocidě Srbů na srbském území Kosovo, okupovaném islámskými teroristy s
podporou USA a EU. Izraelci by se podle jejich úchylných představ měli
pravděpodobně vystěhovat do Osvětimi řízené ukrajinskými banderovci a
předat svoji vlast a ženy palestinským islámským teroristům. Kde bere EU
drzost vměšovat se do ruských záležitostí, když nemá zameteno před
vlastním prahem a škodí po celém světě, počínaje arogantním
koloniálním přístupem k vlastním členským zemím ve střední Evropě?

Ozbrojenou asistenci při návratu Krymu poskytlo více než 80 % tamních,
původně ukrajinských vojáků a policistů, kteří přešli pod ruské
velení. Ruští vojáci tam působili legálně na základě bilaterální
smlouvy. Rusko za svoje základny na svém historickém území Krymu platilo
ropou za výhodnou cenu, odběrem ukrajinské průmyslové produkce a
zaměstnáváním 2,5 milionu Ukrajinců v Rusku. Ti se zpět na údajně
demokratickou Ukrajinu ovládanou globalistickými oligarchy nehrnou, což
ilustrativně popírá propagandu EU i s jejími sankcemi.

Státy EU pravděpodobně nenávratně ztratí velkou část ruského trhu,
který postupně převezme Čína a další země včetně USA. Na sankce jako
novou studenou válku doplatí především EU. Stane se hospodářsky i
bezpečnostně závislejší na USA a energetických surovinách z islámských
zemí. Jsem zvědav, jak se ke globalistickému dědictví sankcí postaví
Donald Trump, pokud se stane prezidentem. Nicméně Rusko se pod tlakem sankcí
nezhroutilo a nezhroutí, zatímco pro EU je to jeden z dalších hřebíků do
rakve. To však může mrzet pouze občanskou většinu v Evropě, která je
panstvu v Bruselu evidentně lhostejná.

A ještě něco vás v minulých dnech v oblasti vojenství zaujalo?

Zločinné proruské weby si dělají legraci z nejnovější americké
válečné lodě USS Zumvalt, což pravděpodobně přivádí pubescentní
špičkové experty a analytiky s dlouholetou praxí, zaměstnance státní
globalistické neziskovky Evropské hodnoty k pláči. Torpédoborce Zumvalt,
jejichž stavba se táhne od roku 2008, jsou ukázkovým dokladem amerického
spoléhání se na technologické zastrašování. Objednávka předražených
monster, připomínajících obrněnce z doby občanské války v USA byla
zredukována ze 32 na pouhé tři. Mají se vyznačovat špičkovými
vlastnostmi z hlediska elektronické nezjistitelnosti, označované obecně jako
stealth. Lodě této kategorie ovšem začali stavět před více než dvaceti
lety Francouzi fregatou Lafayette.

Technologie stealth, na niž americká armáda dlouhodobě spoléhá jako na
prvek technologické dominance na bojišti, je však extrémně složitá a
nákladná. Efektivita je nejistá, což dokazují sestřely bombardérů F-117
a B-2 nad Irákem a Jugoslávií a nekončící problémy s bojovými letouny
F-22 Raptor i novějšími předraženými F-35 Lightning. Raptory neuspěly ani
ve cvičných soubojích s klasicky koncipovaným evropským typem Eurofighter,
které se prováděly za ideálních podmínek v USA. Problémy jsou také s
americkými korvetami LCS 2 konstruovanými rovněž v souladu s technologií
stealth. I to může být důvodem drastické redukce objednávky stealthových
lodí Zumvalt. První Zumvalt vyšel daňové poplatníky na 4,4 miliardy
dolarů a speciální náboje – granátrakety LRAP pro jeho dvě děla ráže
155 mm na více než 800 000 dolarů za kus. Nákup munice byl proto stornován.
Hybridní pohon byl koupen v Británii, kde se používá u torpédoborců
třídy 45. Jeden z nich nedávno zůstal stát nedaleko afrických břehů,
protože jeho pohon se přehřál. Britské námořnictvo to zdůvodnilo tím,
že torpédoborce mají být používány v chladných zeměpisných šířkách.
Nabízí se jízlivá otázka, zda by Zumvalt neměl být dodatečně vybaven
skládacími plastovými stěžni a plachtami. Byly by stealth, úsporné a
ekologické. Nicméně, bez ohledu na počáteční problémy, kterými se
vyznačuje každá a nová konstrukce, je Zumvalt zajímavým revolučním
zbraňovým systémem, který nelze podceňovat a ovlivní konstruktéry po
celém světě.
