Savčenková, Rusko a Západ: Časy se mění?

Soudní proces s ukrajinskou pilotkou Naděždou Savčenkovou vzbudil v
českých médiích velký zájem, zatímco česká diplomacie aktivně
podpořila novou sankční ofenzívu proti Rusku. Další okolnosti kauzy N.
Savčenkové v kontextu současných ukrajinsko-ruských vztahů sledovala pro
Parlamentnílisty.cz Veronika Sušová-Salminen.

Proces s bývalou ukrajinskou vojákyní a později členkou ukrajinského
dobrovolnického batalionu Ajdar měl složitý politický kontext. A
doprovázely ho od počátku dvě verze toho, co se stalo, které v podstatě
odpovídají dvěma stranám konfliktu o Ukrajinu. Obrovská mentální propast,
která se rozestoupila mezi Ukrajinou a Ruskem a postavila obě země proti
sobě, je tak přirozeným kontextem celého procesu.

Politika a justice

Politizace obecně justici nesvědčí, a to nejenom v současném Rusku. V jeho
případě však máme právní kulturu, kterou pomohl vytvořit komunistický
režim a následná postkomunistická transformace v podmínkách pro Rusko
typické institucionální slabosti. Není ovšem objektivní hodnotit celý
současný právní systém politicky hybridního Ruska jako nefunkční a
celkově svévolný. Příklady medializovaných případů s politickým
kontextem, jako je kauza Jukosu nebo nyní kauza Savčenkové, nevypovídají o
všem, i když politizované případy jistě nepřispívají k obecné
důvěryhodnosti ruské justice.

Je nicméně nepopiratelné, že to byly Putinovy reformy, které mezi roky 2000
až 2008 významně přiblížily ruský postkomunistický systém tomu
západnímu, i když se jim nepodařilo vymýtit kulturní praxe postavené na
neformální výměně. Tzv. telefonní právo, které porušuje princip
nezávislosti soudů, se podařilo omezit, ale rozhodně ne vymazat. Jako
relativní úspěch jsou například označovány arbitrážní soudy i fakt,
že se běžní Rusové k soudům v posledních letech obraceli více i navzdory
zažitému skepticismu a nedůvěře ve spravedlnost.

Kdo je Naděžda Savčenková?

Portrét Naděždy Savčenkové dostupný v dnešních médiích je v
ukrajinském podání mytologizující a v ruském provedení démonizující.
Savčenková dělala před Majdanem profesionální kariéru v ukrajinské
armádě, dokonce získala privilegovaný přístup na vojenskou vysokou školu,
a to na intervenci tehdejšího ministra. Před tím mezi roky 2004 až 2005
sloužila půl roku v Iráku jako součást ukrajinského vojenského mírového
kontingentu. Po ukončení studia s kvalifikací pilota vrtulníku sloužila na
různých pozicích v ukrajinské armádě, aby se v době Majdanu rozhodla (prý
v době dovolené, ale fakticky jako dezertérka) pro službu v domobraně
Majdanu a následně u neslavného batalionu Ajdar.

Ten útvar patřil k těm polovojenským a polosoukromým jednotkám, které v
prostředí konfliktu používaly násilí proti civilistům, případně se
účastnily kriminálních aktivit v oblastech, kde ukrajinský stát zmizel z
obzoru. Je také známo, že přitahovaly ukrajinské nacionalisty a extremisty.
O těchto ideologických spojeních Ajdaru psal dokonce britský Guardian (http://www.theguardian.com/world/2015/mar/05/ukraine-women-fighting-frontline).
Obvinění Amnesty International, že se batalion dopouští (http://europe.newsweek.com/evidence-war-crimes-committed-ukrainian-nationalist-volunteers-grows-269604)
zločinů proti lidskosti, se objevila v době, kdy už byla N. Savčenková v
ruském vězení, ve kterém je od července 2014. Informace ruského tisku (http://lenta.ru/articles/2016/03/22/guilty/)
o tom, že se sama Savčenková podílela na praktikách mučení zajatců,
není možné nijak potvrdit ani vyvrátit.

Podobně si je třeba zopakovat, že Savčenková se stala poslankyní Rady a
členkou PACE v době, kdy byla v ruském zajetí. Byla tedy spíše
kandidována (než, že by kandidovala) už jako vězněná a jako součást
ukrajinské volební kampaně na podzim 2014, ve které Rusko figurovalo jako
válečný agresor a často také jako zdroj veškerých ukrajinských
problémů (strategie externalizace).

Savčenková v ukrajinské politice: hrdinka nebo oběť?

Politický kontext má tedy kauza Savčenkové nejenom v Rusku, které je za
tento proces široce kritizováno, ale také v samotné Ukrajině. Hrdinka
Ukrajiny, jak ji ocenil prezident Porošenko, N. Savčenková se stala
marketingovou tváří kampaně strany Vlast bývalé premiérky a jedné z
ukrajinských oligarchů z dněpropetrovského klanu Julie Tymošenkové.
Vězněná Savčenková byla volebním tahákem strany, jejíž postavení po
Majdanu v roce 2014 značně osláblo.

Savčenková tak nahradila mučednický obraz ne moc populární Julie
Tymošenkové, kterou uvěznil Janukovyč, ale která byla za podvody
vyšetřována už před lety v USA, aby byla zázračně všech obvinění
zbavena (a rozsudek si odpykal jen její šéf). Její straně se také s
pomocí obrazu Savčenkové podařilo udržet po volbách v roce 2014
přítomnost v parlamentu. Tato situace udělala ze Savčenkové ve své
podstatě politický PR projekt. Její politickou popularitu podpořil nejen
fakt vězení a protestních hladovek, ale rovněž například vydaná
biografie, kterou zřejmě N. Savčekovová nenapsala osobně, a spojování s
Majdanem a obranou vlasti. Mučednický obraz Savčenkové zůstává celé
měsíce součástí ukrajinsko-ruské informační války, ve které Západ
bezpodmínečně podporuje Ukrajinu.

Ukrajinská a ruská verze

V časech informační války a reálného konfliktu na Donbase je velmi
problematické poznat pravdu. Ta je ostatně stejně jako sama N. Savčenková
rukojmí okolností. Ukrajinská verze příběhu Naděždy Savčenkové tvrdí,
že Savčenková byla při plnění povinností v Luhanské oblasti unesena
proruskými opolčenci (podle Kyjeva teroristy) a předána ruským orgánům na
území Ruské federace. Obvinění z toho, že byla Savčenková přímo
nápomocná zabití dvou ruských žurnalistů, je odmítáno jako ruská lež s
tím, že pilotka měla mít na dobu útoku alibi. Konkrétně měla být v
této době už v zajetí proruských separatistů.

Naopak ruská varianta tvrdí, že Savčenková předala koordináty pozic
žurnalistů ukrajinskému dělostřelectvu, které potom novináře střelbou
usmrtilo. Měla být zajata opolčenci a následně měla uprchnout a
nelegálně překročit ukrajinsko-ruskou hranici směrem do Ruska. Důvody pro
její útěk do Ruska, ale nejsou vůbec jasné. Podle této verze byla zatčena
v Rusku, kde byla po několik měsíců vyšetřována ruskými úřady a
následně s ní proběhnul sledovaný soudní proces.

Bude Savčenková vyměněna na Ukrajinu?

I přes velký nátlak a světovou kritiku zcela podle očekávání Rusko
neustoupilo a proces dotáhlo do konce. Jak známo, Rusko v současných
podmínkách zcela rezignovalo na svoje pozitivní prozápadní image a dává
přednost pragmatickému, ale tvrdému jednání ve stylu politického realismu
a machiavelismu. Účel světí prostředky, je nové heslo Putinovy
zahraniční politiky. Ruská strana tím pádem i pod palbou západní kritiky
odmítala jakoukoliv diskuzi o budoucnosti Savčenkové do ukončení soudního
procesu.

N. Savčenková byla v úterý odsouzena (http://www.gazeta.ru/social/2016/03/22/8137571.shtml)
celkem k 22 letům vězení v kolonii s běžným režimem a k pokutě 30 tisíc
rublů za nelegální překročení hranice. Rozsudek vstoupí v platnost za 10
dní od úterního vyhlášení. Ukrajina ani sama Savčenková verdikt
samozřejmě neuznávají a obvinění považují za fabrikovaná. Sama
odsouzená v době vyhlašování verdiktu zpívala lidovku, které zněla
dříve na Majdanu a později demonstrativně deklarovala pozdrav „Sláva
hrdinům“. Vynesením rozsudku ovšem její kauza neskončila.

Podle některých náznaků je možné, že se stane objektem obchodu (http://vesti-ukr.com/strana/140918-poroshenko-predlozhil-obmenjat-aleksandrova-i-erofeeva-na-savchenko)
mezi Ukrajinou a Ruskem. Podobně tomu bylo například u široce
medializovaného případu estonského agenta Estona Kohvera, který byl v Rusku
odsouzen a následně – za mnohem menšího zájmu médií – vyměněn (http://rian.com.ua/russia/20150926/374312632.html)
za ruského agenta, vězněného v Estonsku za špionáž ve prospěch Ruska.

Vyšší hra

Samotný Kreml zatím hned po rozsudku vysílal ambivalentní signály. Putinův
mluvčí Peskov řekl (http://www.interfax.ru/russia/499903), že Rusko bude v
případě Savčenkové postupovat v souladu se zákony a popřípadě o jejím
dalším případu rozhodne prezident v rámci svých pravomocí. Odmítl (http://www.gazeta.ru/politics/news/2016/03/23/n_8407043.shtml)
také slova ukrajinského prezidenta Porošenka o tom, že by Putin slíbil
její propuštění v době jednání normandského formátu.

Výměna zajatců mezi Ukrajinou a Ruskem je součástí dohod Minsku-2, ale
vázne podobně jako celá minská dohoda z února 2015 v konkrétní realizaci.
A ta je zase západní podmínkou pro zrušení protiruských sankcí.
Nejnovější návštěva amerického ministra zahraničí Kerryho v Moskvě se
věnovala kromě Sýrie právě revitalizaci vyjednávání o Ukrajině a
chtěla se dále dotknout (http://www.interfax.ru/russia/499958) osudu bývalé
ukrajinské pilotky. Sergej Lavrov následně po jednáních s Kerrym potvrdil (http://www.gazeta.ru/politics/2016/03/23_a_8139083.shtml),
že ruská strana bere ukrajinské návrhy o výměně vážně a slyší je.

Také ale připustil, že jako problém vidí situaci dvou ruských vojáků z
GRU (Moskva to odmítá), kteří na Ukrajině čekají na soud a na rozsudek.
Oba jsou obžalováni z terorismu a vraždy a právě oni by se měli stát
protějškem N. Savčenkové. Jejich soudní proces je ale podle všeho na
dlouho. Není divu, když advokát jednoho z obžalovaných beze stopy zmizel a
advokátka druhého sama čelí trestnímu oznámení. Na druhou stranu na
Ukrajině se zatím osvědčila praxe výměn bez soudu, což dává určitou
možnost i tady. Jak dál bude nyní zřejmě záležet na tom, jak se ve věci
Savčenkové rozhodne Vladimir Putin, a to na základě dalších zájmů ve
vysoké hře kolem Ukrajiny.

V Moskvě byl ve středu také ministr zahraničí Německa Frank Steinmeier,
který se v současném kontextu a den po vyhlášení rozsudku nad ukrajinskou
pilotkou vyjádřil (http://www.gazeta.ru/politics/news/2016/03/23/n_8408921.shtml)
v tom smyslu, že oboustranné vztahy mezi Německem a Ruskem „dávají důvod
pro optimismus“. Za pozornost také stojí, že německý ministr podtrhnul (http://www.gazeta.ru/politics/news/2016/03/23/n_8408945.shtml)
společný zájem na boji proti terorismu, něco, o čem český prezident Zeman
objektivně hovořil v době, kdy bylo Rusko v „morální karanténě“
Západu. Jenže časy se mění. Všimli si toho už na pražském zamini?
