Vraťte nám Západ, žádá ekonom Kohout. To, co na něm kdysi obdivoval, už
dnes prý marně hledá

Ekonom Pavel Kohout v obsáhlém komentáři vysvětluje, proč za socialismu
vzhlížel k Západu. Obdivoval hodnoty, které se podle jeho názoru dnes z
téhož Západu vytrácejí. Údajně mizí svoboda slova, svoboda podnikání.
A to nás ohrožuje, protože kvůli tomu nejsme schopni porazit nepřítele,
jenž nás fatálně ohrožuje.

Pavel Kohout podle vlastních slov vyrůstal za socialismu a už jako dítě
viděl, že je na tom kapitalismus líp než socialismus a to i navzdory tomu,
co hlásala komunistická propaganda. Na západ od našich hranic lidé mohli
svobodně mluvit, svobodně podnikat, svobodně vlastnit majetek a svobodně
cestovat. Tento starý Západ však podle ekonoma umírá.

„Trápí mě, že Západ postupně přestává být Západem, jak jsem jej
znal dříve. Za našich životů se odehrává pomalá revoluce, která
postupně ničí to, díky čemu Západ byl tak úspěšný a tak přitažlivý.
Jde mi hlavně o svobodu projevu. Ta je postupně nenápadně omezována. Ano,
jedná se o takzvanou politickou korektnost. Mladí levičáci ji propagují
jako americký vynález, jehož cílem je odstranit diskriminaci menšin tím,
že se zakáží používat urážlivé výrazy. My ostatní víme, že něco
podobného tu už jednou bylo: za Husáka a nějakou dobu před ním,“ varuje
ekonom Kohout.

Vše se podle ekonoma děje ve jménu snahy nikoho neurazit. Tato snaha je dnes
důležitější, než vyslovování pravdy. Kdyby stejná pravidla Západ
dodržoval před třiceti lety, sovětský blok by se sice rozpadal, ale trvalo
by to mnohem déle.

Celý komentář najdete zde

Protože Západ údajně nemluví pravdu. Nemůže porazit ani Islámský stát,
protože první věcí na cestě k vítězství je jasné pojmenování
nepřítele, k němuž se posléze postavíme čelem. Kohout má za to, že se
dnes bojíme nepřítele jasně pojmenovat. Jak by to vypadalo, kdyby se
někdejší britský premiér Winston Churchill takhle bál nacistického
Německa. Mohlo by to pak vypadat třeba takhle.

„Takzvaný nacionálně socialistický stát, který ale nemá nic
společného se skutečným Německem, neboť to je vzdělané a mírumilovné.“
Kobercové bombardování Londýna by bylo politicky korektně označováno jako
„násilný a odsouzeníhodný výstřelek Luftwaffe, který rozhodně nemá
podporu většinové německé populace.“ Příslušníci SS by pak byli „zoufalí
mladíci, kteří se v důsledku sociálního vyloučení a nedostatku
životních perspektiv dostali na špatnou cestu“.

„Dnešní Západ je schopen ve své lhavé vynalézavosti zdůvodňovat
terorismus údajnými zločiny kolonialismu a západního imperialismu. Dnešní
Západ se omlouvá vrahům a obviňuje oběti. Nepřítele je schopen poznat
obvykle až tehdy, kdy se těla válejí v kalužích krve a k činu se
přihlásil Islámský stát. Západní média vždy neopomenou zdůraznit ‚takzvaný‘
Islámský stát. A i v těchto případech se hledají zástupní viníci a
lže se o podstatě a příčinách,“ dodává k tomu Kohout.

Stejné je to prý s problémy Evropské unie. I tady se její vedoucí politici
bojí říkat pravdu. A ty, kdo říkají pravdu, označují za radikály,
lháře, xenofoby a tak podobně. A to je cesta do pekel. Úspěšná politika
se dá dělat jen pokud mluvíte pravdu. Západ by se proto podle Kohouta měl k
pravdě vrátit.
