Kajínek popsal, jak řešil ve vězení sex. ,,Cikán si mohl..., já ne",
řekl na Primě. Pak se téma přesunulo na ČT

O svém životě v kriminále povyprávěl ve druhém díle pořadu Já,
Kajínek na TV Prima. Pohovořil mimo jiné také o sexu na vězeňské cele.

„Byl jsem v několika vězeních. Z Hradce Králové jsem se dostal na Pouchov,
potom jsem byl ve věznici Ruzyně, v Minkovicích, na Borech, na Pankráci, v
Mírově, v Karviné i ve věznici Rýnovice. Někde jsem byl několikrát,“
začal vyprávění Kajínek.

„Když mě přivezli do věznice Mírov, tak mi ředitel Kohoutek řekl, že
si myslí, že jsem nevinný. A vy budete chtít utýct,“ sdělil Kajínek s
tím, že byl daleko více šikanován a buzerován než ostatní vězni. „Ještě
než jsem utekl z vězení, tak jsem byl ten nejhlídanější vězeň v
republice. Všichni vězni byli na vycházce, volně se pohybovali. Já jsem
chodil se svázanejma rukama, nohama, medvěd kolem pasu,“ popisoval Kajínek.
A dodával, že bachaři jej provokovali k útěku a vysmívali se mu, že se z
Mírova nedá utéct.

Podle svých slov měl také daleko horší prohlídky cely. „Všichni vězni
ve vězení měli fotografie. Já jsem neměl žádné fotografie. Nikoho ze
svých blízkých,“ dodal Kajínek. „Nechtěl jsem poslouchat hloupé kecy
idiotů,“ hovořil o bachařích Kajínek.

Pořad k vidění ZDE

Následovalo vyprávění o karvinské věznici. „Měli byste se snažit
utýct,“ nabádal trestance Kajínek. „Je to zabezpečená věznice čistě
kamerovými systémy, ničím jiným,“ popisoval Kajínek, kde mimo jiné i
uváděl, jak by se dalo z věznice utéct.

A co ve vězení Kajínek dělal? „Psal jsem dopisy. Snažil jsem se všem
odepsat, ale nedalo se to stihnout,“ sdělil Kajínek. Vyprávěl i o ženách,
které mu nabízely přátelství, sexuální potěšení. „Chodily mi
fotografie žen, které byly oblečené i neoblečené. Jsem heterosexuální
muž, pro něhož není popudlivé, pošle-li mu žena nahou fotku. Nevidím na
tom nic špatného,“ sdělil Kajínek. Dopisy, na které odepsal, pak podle
svých slov splachoval roztrhané do záchodu. „Nechtěl jsem, aby je četl
někdo, kdo je číst nemá,“ dodal Kajínek.

Kajínek se snažil podle svých slov utéct i z valdické věznice, ale
nezdárně, neboť ho udal jeden z vězňů. „Musel jsem čekat, až bachaři
dostřílejí holuby. Čekal jsem na střeše, mezitím vězeň Zápotocký udal,
že jsem utekl. Byla to otázka jedné minuty, kdyby to nahlásil později, tak
bych zdárně utekl,“ dodal Kajínek.

Popsal také to, jak ve vězení probíhaly homoseuxální hrátky. „Dělaly
se tam i svatby. Proti homosexuálům nemám nic a proti heterosexuálům,
kteří se homosexuálně chovají, nemám taky nic. Ale nemusím se na to
dívat, nemusím to čuchat. Jediné, co jsem chtěl, ať to dělají někde,
kde nejsem já. Bachaři se homosexuálním chováním vězňů baví. Dokonce
jsem viděl bachaře, který dával vězňům drogy, aby je mohl šukat sám,“
popsal Kajínek.

V Plzni na Borech si pak Kajínek vzpomínal na jednu bachařku, která se
vystavovala vězňům a oni onanovali. „Já jsem se dívat nechodil, já jsem
slušnej beránek,“ řekl. A popsal, jak může vězeň mít sex, kdy
požádá o místnost, kdy pět hodin má nestandardní návštěvu. „Cikán
si mohl jít zašukat, pan ředitel mu to povolil. Ale mě tam drželi 23 let a
byl jsem odkázán jen na masturbaci,“ poznamenal.

Na Rýnovice pak vzpomínal v dobrém například díky tomu, že to byla
jediná cela, kde měl na záchodě okno. Následně se pak rozhovořil i o tom,
jakým způsobem se ve věznicích získávaly podpultově potraviny. „Existují
také cesty, jak se dostanou do věznic mobilní telefony a drogy. Drtivá
většina mobilních telefonů a drog pochází z Vězeňské služby,“
zmínil Kajínek.

A povyprávěl také o svém útěku z Mírova, kdy chtěl, aby došlo k obnově
řízení. „Byl jsem rozhodnutý, že uteču za každou cenu. Připravil jsem
to tak, aby měl útěk šanci na úspěch. Musel jsem vymyslet, jak
přeříznout mříže. Musel jsem vymyslet, aby to bylo potichu a aby to bylo
rychle. Není možné, abych to řezal týden,“ řekl a ukázal drobnou pilku,
kterou přeřízl mříž. Schoval si ji do hřebenu. Musel podle svých slov
také vymyslet, jak překonat hradby, kdy využíval provázky ze žaluzií. „Trvalo
mi zhruba půl roku, než jsem to vše nakoupil,“ popsal Kajínek a ukázal,
kam si provázky schovával. „Do matrací,“ řekl s tím, že bachaři mu
měnili postele, ale nikdy ne matrace.

Kajínek pak také zdůvodnil den, který si k útěku vybral – využil změnu
času. Na útěk měl dvacet vteřin. „Podle plánu to ale neproběhlo. Vznikl
problém, kdy se mnou měl utéct ještě vězeň Vlasák. Martin ale byl ve
skutečnosti zbabělec a měl strach, že se to lano utrhne. Říkal jsem mu,
že půjdu první, on se ale stále bál. Lano jsem kvůli jeho pevnosti tedy
zkrátil a ono nedosáhlo na zábradlí, kde se mělo uchytit,“ poznamenal s
tím, že musel tedy vše zopakovat, aby si lano prodloužil. „Já byl
rozhodnutej, že tam radši umřu, než abych tam zůstal. Bachař už na mě
pak vskutku střílel,“ popisoval Kajínek, jak si při pádu vyvrkl kotník.
Bachař na něj podle jeho slov střílel ještě při jeho útěku do lesa.

„Když jsem se dostal za strom, měl jsem tu připravené zbraně. Ty jsem tam
nechal dopravit, aby tam byly schované. To je tajné,“ popsal Kajínek svůj
dramatický útěk lesem, kdy běžel dolů, padaly kameny a on mezi kameny
běžel dolů. V naprosté tmě. „Proplazil jsem se také kopřivami, vyšel
jsem na silnici, kde na mě čekalo auto. Jeli jsme do Prahy. Ještě ten večer
jsem byl v Praze,“ zakončil vyprávění Kajínek, kdy se rozplýval nad tím,
že nyní, po amnestii, může svobodně pokračovat v chůzi ve směru na
Mohelnici.

„Ten člověk se chystal zabíjet lidi. Tehdy mi říkal, že má seznam lidí,
které chce zabít,“ poznamenal následně ke Kajínkovi v pořadu Očima
Josefa Klímy vězeň Martin Vlasák, odsouzený za dvojnásobnou vraždu.
Kajínek však jakýkoliv takovýto seznam popřel.

Na pořad pak také zareagovala veřejnoprávní televize ČT24 ve svém pořadu
Newsroom. „Pokud tvůrci říkají, že to možná nebude pravda, tak
samozřejmě rezignovali na svou práci,“ sdělil novinář Luděk Staněk.
Podle tvůrců, například producenta dokumentu Petra Jákla, však
vyprávění Kajínka je jen v prvních dvou dílech. Staněk se pak podivil nad
tím, že se tento pořad vysílá v hlavním vysílacím čase.
