Báječný rok, svět pomalu začíná být normální. A neuvěříte, co
všechno začala v hysterii provádět americká kavárenská levice. Promlouvá
Vladimír Železný

Bývalý europoslanec, někdejší mocný šéf televize NOVA Vladimír
Železný před časem v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz předpověděl, že
Donald Trump v prezidentské volbě nad Hillary Clintonovou zvítězí. Proč?
Protože je diametrálně odlišný. „Je to zásadní průlom...“ říká
teď Železný a vysvětluje vítěznou cestu amerického miliardáře do
Bílého domu. A Hillary? „V první řadě byla neskutečně nudná. Byla to,
čemu se v americkém jidiš žargonu říká ‚nudnik‘. Neměla žádnou
originální myšlenku, nebyla kreativní, nápaditá. I politika potřebuje
invenci,“ sděluje Železný.

Byl jste jedním z těch mála vytrvalých, který nás neustále
přesvědčoval, že to Donald Trump vyhraje. Jaký teď máte pocit. Že je to
báječný rok. Brexit a jednoznačné zvolení Trumpa, to je jako z dobrého
snu. Svět pomalu začíná být normální. Je to průlom, revoluce?

Je to tsunami, které proběhne postupně po této planetě. Je to vzdor proti
zpohodlnělému, nudnému a nekompetentnímu establishmentu. A také rána
sterilní a opatrnické politické korektnosti a návrat ke schopnosti přesně,
přímočaře a třeba i neomaleně pojmenovat realitu.

Vím, že jste vítězství Donalda Trumpa očekával. Na jeho konto jste také
před časem pro ParlamentníListy.cz řekl: „Byl bych rád, kdybych se
dočkal volebního vítězství Trumpa. Je mi proti srsti, jak z tohoto
kvalitního podnikatele a miliardáře, který si své peníze vydělal,
dělají idiota. Když byl nominován za Republikánskou stranu, jeho
nominační projev byl vynikající a politicky jasnozřivý...“ Musím ale
poznamenat, že jsem si od některých levicových politiků překvapivě
přečetla poznámky o tom, že Trump je pouze „extrémně pravicový
oligarcha“ a že od něj nelze nic dobrého čekat. Co lze k tomu říci?

Extrémní pravicovost a slovo oligarcha – a k tomu ještě třeba slovo
kontroverzní – jsou oblíbená zaklínadla žurnalistů, kteří by
multikulturní a politicky překorektnělé postoje rádi viděli jako
centrální pozici a vše, co se jim vymyká, odsunuli někam hodně daleko
doprava. Nálepku extrémní pravice, případně dokonce fašismu, lepí s
chutí na každého, kdo s nimi nesdílí jejich v podstatě levicové názory.
Ale oni si připadají jako střed světa a proto takto všechny poměřují.

Co podle vás rozhodlo o překvapivém vítězství Donalda Trumpa?

Je to vítězství tiché většiny. Rozhodli bílí Američané, kteří
tvoří jádro Spojených států a přitom byli multikulturní, proislámskou,
prominoritní a proimigragční politikou obamovské administrativy, kterou
reprezentovala i Hillary Clintonová, zcela odsunuti z centra zájmu na okraj.
Mezi bílými pracujícími Američany, kteří nemají vysokoškolský diplom,
Trump vyhrál v poměru 67 ku 28. Trump byl první po Reaganovi, kdo tuto
Ameriku, tuto tichou většinu, oslovil. Mimochodem všimněte si, že můžeme
bez rozpaků a klidně psát „bílí Američané“, ale kdo by si opačně
troufnul napsat spojení „černí Američané“, tam musíme psát „afričtí
Američané“.

Co lze očekávat od prezidentování Donalda Trumpa? A v čem se bude lišit od
případného prezidentování Hillary Clintonové?

Jako naopak novou politiku 21. století. Politiku přímočarou, která
pojmenovává a respektuje základní zájmy. Nerozbředlou, nezákulisní a
krutě demokratickou.

V moderní historii se občas stávalo, že politici, kteří uspěli v USA,
následně „strhli“ řadu světových politiků, kteří se jimi inspirovali.
V osmdesátých letech Ronald Reagan, o dekádu později Bill Clinton…
Zažijeme podle vás něco podobného nyní s Donaldem Trumpem?

Donald Trump se přátelí s Nigelem Faragem. Inspiruje Geerta Wilderse v
Nizozemsku. A bude výrazně ovlivňovat úspěch Mariny Le Pen ve Francii. U
nás sdílí jeho názory Miloš Zeman, jak v gratulaci zdůraznil, a jistě
také Tomio Okamura. Oslnivý úspěch jeho kampaně a jeho jednoznačné
zvolení prezidentem Spojených států bude inspirací i jinde, v Rakousku, v
Německu. Je to zásadní průlom.

Michael Žantovský ještě před sečtením výsledků na svém Twitteru napsal,
že „svět, který jsme znali, skončil“. Je to jenom rétorika poražených,
nebo můžeme být skutečně na prahu zásadní proměny světa? A co se vůbec
dá od Trumpa očekávat ve světové politice?

Kéž by svět politické korektnosti, kavárenských tlachů a namyšleného
levičáctví skončil. Jeho výsledkem je nesvobodný přeregulovaný život,
prodejná žurnalistika, migrační vlny, terorismus a Islámský stát. A také
Zeď nářků v Jeruzalému jako chráněná islámská památka.

O Trumpovi jeho odpůrci říkali, že přenechá Evropu vlivu Ruska. Co
můžeme očekávat ve vztahu těchto dvou supervelmocí? A jak se bude asi
Trump stavět k situaci v Sýrii?

Západní svět se v posledních deseti, patnácti letech začal tvářit i
chovat, jako by tu Rusko nebylo. Nezodpovědní politici, jako Obama a Hillary
Clintonová, ale i elity Evropské unie, rozvíjeli své pomatené plány o
výměně nepříjemných a hodně „nekompatibilních“, ale zato velmi
stabilních, vůdců Iráku, Sýrie, Egypta a hlavně Libye. A rozkotali při
tom tak dokonale to stabilní uspořádání, až vytvořili mocenské vakuum,
které úspěšně vyplnili islámisté a morbidní Islámský stát.
Levičácké a revoluční nadšení nad „Islámským či arabským jarem“,
podpora Muslimského bratrstva a jeho spojenců v arabském světě, liknavost v
boji s teroristickými organizacemi a jejich podporovateli, to všechno vedlo k
největšímu fiasku americké zahraniční politiky. A k tomu navíc přibyla
výrazně protiizraelská politika obamovské administrativy. Pod mnoha těmito
kroky stojí podpis také Hillary Clintonové a její naprosto nekompetentní a
nepoučená politika. Hráli si se světem jako s dětským puzzlem a
neuvědomovali si, že nemají v ruce všechny dílky. Že mnohé z nich, třeba
ty syrské, leží v Moskvě. A že prázdná místa dokáže v obrazu této
části světa doplnit třeba Putin.

Trump to ví a bude to respektovat. Ví, že jsou části světa a problémy,
které lze řešit jen společným skládáním puzzle s Ruskem. Jeho
angažovanost bude uměřená tomu, co Spojené státy mohou a ne tomu, co si on
vymyslí. Bude to realistická politika.

A Evropa? Ta se bude muset místo povinných regulací hrůzostrašných
obrázků na krabičkách cigaret, místo regulace statistik a nesmyslných
údajů na potravinových obalech a místo sporů o termín „pomazánkové
máslo“ začít starat o vlastní bezpečnost, převzít dospělou
odpovědnost.

Jak se podle vás budou se situací vyrovnávat české a světové elity,
které do poslední chvíle před Donaldem Trumpem varovaly?

Démonizovali ho, dělali z něj tu idiota, tu naopak nebezpečného šílence.
Zatajovali nekompetentnost Hillary Clintonové a obchody Clintonovské nadace,
která kšeftovala s americkou zahraniční politikou a také asi prodávala
lukrativní místa v americké administrativě. Hillary byla nedotknutelná, ať
na ni vyplulo v e-mailech cokoli. Absolutní imunita.

Reakce na zvolení Donalda Trumpa je hysterická. Hlavně u kulturních,
mediálních, univerzitních a hollywoodských elit. Zpěvačka a herečka Cher
chce emigrovat na Měsíc. Někteří herci okázale podávají žádost o
emigraci do Kanady. Po oznámení volebních výsledků přijela Lady Gaga ve
svém Rolls-Royce k Trumpově budově na Manhattanu a vystoupila s plakátkem v
ruce „Miluji každého, kdo nenávidí Trumpa“. Ona, která ještě týden
před tím, na předvolebním mítinku Hillary Clintonové vyzývala k podpoře
všeobjímající lásky – na pravdolásku ještě v Americe nepřišli!
Zapomněla, že Lady Gaga má v demokratických volbách jen jeden hlas, úplně
stejně platný a závažný, jako má jeden nezaměstnaný horník v Minnesotě.
Profesoři a vedení elitní až elitářské univerzity Yale vyhlásili, že
všichni studenti, kteří se cítí otřesení volbou Donalda Trumpa, mohou
odložit své zkoušky do doby, až se dají psychicky do pořádku.
Demonstranti proti volbě Trumpa na kalifornských univerzitách požadují
Calexit, podle vzoru Brexit. Tedy odtržení či vystoupení Kalifornie z
federálního svazku Spojených států a vyhlášení nezávislosti, aby
neměli za prezidenta Donalda Trumpa. A mohl bych pokračovat hodně dlouho…

Však to všechno v malém a česky drobném, známe to z reakce na porážku
Karla Schwarzenberga a vítězství Miloše Zemana u nás. Pravdoláskové elity
jsou všude stejné, ať se jmenují jakkoli, a demokracie pro ně platí jen do
té míry, pokud jim úslužně přitakává.

Jak je možné, že Hillary Clintonová prohrála? Vždyť měla ve srovnání s
Trumpem na kampaň více než dvojnásobek peněz, měla podporu téměř všech
médií, podporu agentur na průzkum veřejného mínění. Měla za sebou
obrovitý volební štáb a naprosto oddanou podporu všech struktur
Demokratické strany. Ani s touto výbavou nedokázala vyhrát. Proč?

V první řadě byla neskutečně nudná. Byla to, čemu se v americkém jidiš
žargonu říká „nudnik“ (podobně zde bylo kdysi tvořeno slovo bítník).
Neměla žádnou originální myšlenku, nebyla kreativní, nápaditá. I
politika potřebuje invenci. Byla možná tím nejnudnějším a
nejsterilnější kandidátem za několik posledních desetiletí. V bezbarvosti
ji snad mohl jedině konkurovat stejně nudný a prázdný republikán Mitt
Romney v minulých prezidentských volbách, který tehdy tak dokonale pohřbil
naděje Republikánské strany porazit nesporně charismatického a nápaditého
Obamu.

Neměla charisma, ani z ní nečišela energie. Papouškovala jen obecné pravdy,
mnohokrát slyšené, mnohokrát omleté. Její jediná originalita vyplývala z
faktu, že je první ženou s nominací. Ale její výsledek mezi ženskou
populací Spojených států tomuto feministickému prvku nakonec neodpovídal.
Byla navíc ukolébána průzkumy a poklonkujícími médii. Největší šok z
vítězství Trumpa nezažívá svět, ani Amerika, ale Hillary Clintonová. To,
že se nedokázala oné osudné noci po sečtení hlasů postavit před své
příznivce a spolupracovníky a říci: „prohráli jsme, to se stává,
děkuji vám“, svědčí o hloubce šoku, který zažila. Nedovedla si vůbec
představit, že by nevyhrála. Místo ní na okázale připraveném
shromáždění, které mělo být oslavou vítězství, vystoupil ředitel
její kampaně Podesta a jen vyzval všechny, aby se rozešli.

Je o vás známo, že se dlouho zabýváte volebními a politickými kampaněmi.
Kdysi jste byl dramaturgem vítězné volební kampaně Občanského fóra s
jeho heslem „Strany jsou tu pro straníky, my jsme tu pro všechny“. Čím
vás zaujala americká prezidentská kampaň 2016?

Tím, že média nejsou neporazitelná. A že volič už neskočí na umělou a
předem programovanou kampaň bez spontaneity. A také, že učebnice marketingu
a kampaní nemusejí platit.

Uvědomte si, kdo všechno stál proti Donaldu Trumpovi. Byl to téměř souboj
jednoho téměř proti všem. Establishment, vláda, americký Státní
department, jak prozradily zveřejněné e-maily, všichni se aktivně zapojili
do kampaně proti Trumpovi. Prezident Obama velmi nekorektně, celkem třikrát,
a to těsně před volbami varoval, že volbou Donalda Trumpa by byly ohroženy
samotné základy demokracie ve Spojených státech. Jako by nešlo o
demokratické volby. Byl to souboj s nekorektními agenturami pro průzkum
veřejného mínění, které vytrvale utvrzovaly voliče, že stejně to má
Hillary Clintová vyhrané – a které tím zásadně ohrozily svojí
důvěryhodnost a profesionalitu.

Trump za sebou neměl obrovskou volební mašinu Demokratické strany. Bojoval
nejen proti vládnoucímu establishmentu, ale i proti významné, elitní a
vlivné části Republikánské strany, která ho sice nakonec musela nominovat,
ale nikdy mu neposkytla podporu srovnatelnou s protihráči. Neměl za sebou
štědré sponzory, a to neuvádím ty tiché z islámského prostředí,
kteří tak ochotně dotovali nadaci manželů Clintonových, jak dnes víme z
e-mailů, které unikly na veřejnost. To vše by teoreticky stačilo na
porážku.

Žádný kandidát na amerického prezidenta ale nikdy nebyl vystaven takovému
mediálnímu útoku jako Trump. Kromě korektních Foxů, měl proti sobě
vlastně všechna média. Dnes už díky WikiLeaks ze zveřejněných e-mailu
víme, že hlavní komentátoři CNN si nechávali podrazné otázky vůči
Trumpovi vypracovávat ve volebním štábu Hillary Clintonové a Demokratické
strany. To byla ta nezávislá a objektivní žurnalistika! Hlavní moderátor
televizní debaty zase předem informoval volební tým Hillary Clintonové o
tom, jak bude proti Trumpovi postupovat a nabízel poradenství v mediální
oblasti. To vše se provalilo v posledních dvou balících e-mailů, které
byly zveřejněny. Příklady jdou do desítek a otřásají důvěryhodností
drtivé většiny medií. Ostatně i u nás máme podobné zkušenosti z
kampaně „Volte Karla“ a z nekonečné skandalizace a nálepkování
prezidenta Zemana.

Donald Trump ale přišel zvenčí, měl originalitu, měl charisma a energii.
Porazil všechny ty namyšlené žurnalisty, kteří si myslí, že volič bude
naslouchat jejich kavárenským nebo spíše barovým řečem. Volič na ně
tentokrát kašlal. Žurnalisté z této prezidentské kampaně vyšli vůbec
nejhůře. Jako úslužná, zbahnělá a prodejná spodina. A vítězství
Trumpa nad medii je jeho největším vítězstvím v kampani.

Hillary se svojí pečlivě naučenou kampaní, se stále opakovanými gesty, s
doširoka roztaženýma rukama a vypoulenýma očima, s umělým úsměvem, vše
z učebnice marketingu, propadla. Nic původního, šťavnatého a ani
originálního. Vše nedůvěryhodné. Základní instinkty voliče najednou
spustily a fungovaly.

Na závěr, jak hodnotíte projev Donalda Trumpa po oznámení výsledků voleb?

Jako státnický a velkorysý. Nikomu nic nevyčítal. Ocenil pracovitost
Hillary Clintonové, nezmínil se o podrazných krocích prezidenta Obamy.
Vyzval voliče a politiky k jednotě a požádal všechny o pomoc. Geniální!
