Zeman, Klaus, Babiš, Topolánek... Další soukromá várka toho, co s nimi
zažil český generál. Zmínil i plánovanou vraždu

„Jistý politik Kužvart, kandidát na prominentní místo v bruselské
centrále EU, se zmohl jen na jedinou větičku: I am very optimistic... To
oproti němu Václav Klaus je velmi dobrý na jazyky, má přirozený talent,
Miloš Zeman řeči umí, má dobrou slovní zásobu, třebaže výslovnost
někdy až děsivou a Andrej Babiš má zejména francouzštinu excelentní...
Avšak obecně řečeno – český politik až na výjimky nepůsobí jako
hráč západního střihu. Oblečením, výrazem, tím, čemu se anglicky
říká body language a schopností jednat s cizinci,“ hodnotí Andor Šándor
ve své nové knize české politiky. A jakými slovy popisuje řádění dvou
ministrů obrany Jaroslava Tvrdíka a zejména osmidenní Karoliny Peake? „O
tempora, o mores!“

Andor Šándor, generál v záloze, napsal knihu s příznačným názvem „Čeká
nás pohroma? - životní příběh generála tajné služby“. V dílku
nechybí povídání z jeho působení v Londýně, kde se ocitnul v
osmdesátých letech coby mladý nadějný vojenský diplomat, vypráví i o
svém šéfování ve vojenské rozvědce, kde mimo jiné zažil 11. září
2001, a také nezapomíná na dobu, kdy byl poradcem někdejšího premiéra
Mirka Topolánka. Andor Šándor si ale překvapivě pouští pusu na špacír i
ve vztahu k některým politikům, které poznal osobně.

V knize se Šándor překvapivě zmiňuje o pražském lékaři, podnikateli a
zakladateli Lions Clubu Praha – Orel Jaroslavu Bartákovi. Ten si momentálně
ve vězení odpykává dvanáctiletý trest za znásilňování a zneužívání
svých asistentek. Pár slov na jeho vrub Šándor utrousil zřejmě proto,
neboť Barták měl ve věznici spřádat plány na jeho zabití.

„Pamatuju na ten den, jako by to bylo dneska. Měl jsem tehdy v televizi
natáčet s Karlem Šípem Všechnopárty, ale zavolal mi předtím kapitán z
kriminálky. Řekl, že se mnou chce osobně mluvit a že prý se nemám ničeho
bát. A přijede za mnou ze severu Čech do Prahy,“ popisuje Šándor.

Měl mě zabít gauner z romské galerky

Nakonec za ním dorazili dva kriminalisté. „Řekli mi na rovinu, že vědí o
nájemné vrahovi, který byl na mne sjednán, ale že to bohudík dokázali
odhalit, takže z vraždy sešlo. Zabít mě za peníze měl gauner z romské
galerky... Mou vraždu si z věznice objednal doktor Barták. MUDr. Jaroslav
Barták. Poznal jsem ho už před lety. Připadal mi dost upovídaný, ne-li
užvaněný, chlubil se, jak nesmírně vlivné má známé a že je
viceprezidentem International College of Angiology. Navíc podnikal ve
zdravotnictví a spoluvlastnil například pražskou Polikliniku Modřany,“
uvádí k příběhu.

Barták se kolem politiků podle Šándora pohyboval velmi rád a s velkou
chutí se s nimi nechával fotografovat. „Nijak mu nevadilo, že na snímcích
působí jako stárnoucí strejda s bříškem. Nejspíš sám sebe viděl jinak.
Bylo pak skoro logické, že když se někdy v roce 2005 setkal s Topolánkem,
požádal ho mezi řečí, zda by jeho bezpečnostní poradce Andor Šándor
nepřišel do Lions Clubu Praha – Orel a nepromluvil k jeho členů. Topol
souhlasil, já taky,“ podotýká Šándor, jenž zajišťoval Topolánkovi
servis a poradenství okolo bezpečnostních otázek.

„Naléval jsem tehdy svým posluchačům čistého vína. Světem se hnala
první vlna islámského terorismu a její hrozby se nedaly pominout ani u nás,“
sděluje Šándor v knize to, jaký druh přínosu dodával ostatním členům
Lions Clubu.

Bylo to k uzoufání...

„Roku 2009 mě v klubu zvolili svým prezidentem. Jarda (Barták) už tehdy
pil hodně přes míru a choval se divně... Doktor byl přitom stále schopen
přivést do klubu význačné hosty, říkal jsem si ale: Je fajn, že tu jsou,
protože příště už nepřijdou, protože vidí Bartáka, jak do sebe klopí
jednu sklenku za druhou, mění se ve vinný měch, a potom... Bylo to k
uzoufání. Takže jsem proti otci zakladateli nakonec založil odbojovou
skupinu...,“ vysvětluje Šándor možné příčiny toho, proč se měl stát
terčem nájemného vraha.

Mimo to v knížce popisuje, jak měl Barták převelice rád opulentní
společenské akce, protože se na nich scházela jen ta nejvybranější
smetánka. Fascinovaly ho ale ve velké míře zejména prý akce na vltavských
plujících lodích. „Na Bartákův Lví parník jsem se nakonec vydal jen
jednou a bylo to hrozné. Jarda se na palubě ujal velení a řekl mi: ´Ty
budeš sedět s Vlastou Tlustým a Topolánek...´ Dál už jsem ho neposlouchal,
protože kdybych se potřeboval sejít s Topolem anebo s Tlustým, zvládl bych
to přirozeně i bez parníku.“

Bartákovi se prý povedlo i přes jeho velké pití v roce 2008 sezvat na už
šestý Lví parník velmi přepestrou společnost - rotariány, svobodné
zednáře, dvacet velvyslanců včetně papežského nuncia, lidi z obou komor
Parlamentu a dokonce i tehdejšího „důchodce z Vysočiny“ Miloše Zemana.

Jaká doba, takový mrav!

Protože Šándorovi nebylo prostředí politiky nijak vzdálené, v knize se
neopomněl do některých politiků tvrdě opřít.

„Ptali se mě, v čem vidím největší hrozbu pro Českou republiku. A já
jsem řekl, že největší hrozbu pro naši bezpečnost a stabilitu vidím v
propojení byznysu a politiky. Proroci trhu bez přívlastků vrtěli hlavou,
že to přece není možné. Jenže pak se dík úspěchu ve volbách dostaly do
vlády Věci veřejné, volební uskupení na jedno nebo dvě použití. Taková
formace se tváří, že umí zvládat palčivé problémy lidí, pak se ukáže,
jak mylné může být demokratické hlasování. Vysadí do sedla partu
podnikavců, jimž jde o vlastní kšeft," píše k tomu. A vzápetí dodává:
Jenže ta zdánlivě úspěšná formace se rozpadla a její výhonek jménem
Karolina se stal ministryní obrany.

„O tempora, o mores! Dováděla pak ve svěřeném resortu tak usilovně, že
byla za osm dnů ze svého křesla odvolána, což je, myslím, český rekord,“
zoufá si Šándor.

Jakousi odbornou nevědomost prý zažil už u politiků působících krátce
po roce 1989 - třeba poslední federální ministr Andrej Barčák nevěděl, k
čemu je vlastně dobrá Československá obchodní komora. „No, ono je to
celkom na nič, no všetci to majú,“ odpovídal prý jednou na dotaz, co
taková komora vlastně dělá.

„A současní papaláši, či slušněji řečeno politické celebrity? Jaké
mají znalosti, co umějí, domuví se v zahraničí?“

„Pominu lidi, jako byl jistý politik Kužvart, kandidát na prominentní
místo v bruselské centrále EU. Když ho tam novináři bombardovali dotazy,
jak vidí coby budoucí eurokomisař Unii a všechno, co s ní souvisí, zmohl
se na jedinou větičku: I am very optimistic (Jsem velmi optimistický). Ale na
druhé straně Václav Klaus je na rozdíl od něj velice dobrý na jazyky, má
přirozený talent, Miloš Zeman řeči umí, má dobrou slovní zásobu,
třebaže výslovnost někdy až děsivou. Andrej Babiš je v daném směru
vybavený dobře a zejména francouzštinu má excelentní, Honza Fischer
hovoří solidně třemi čtyřmi jazyky – avšak obecně řečeno – český
politik až na výjimky nepůsobí jako hráč západního střihu. Oblečením,
výrazem, tím, čemu se anglicky říká body language (řeč těla),
schopností jednat s cizinci,“ připomíná Šándor charakter českého
politického stavu.

Ti naši se baví jen mezi sebou, žádná zákulisní jednání!

Co však naši politici skoro vůbec nezvládají, je zákulisní jednání.
Pokud totiž už na nějakém důležitém jednání sedí, tak sedí skoro
vždy podezřele vzadu a baví se jen mezi sebou.

„Zatímco zahraniční partneři běžně oslovují jeden druhého. Vy ale s
těmi partnery mluvit potřebujete. Protože když chcete něco prosadit,
musíte k tomu připravit půdu na neformálních schůzkách, na zdánlivě jen
společenských obědech a večeřích a pokud na ně nezbude čas, pak aspoň v
kuloárech. Zastupujete desetimilionový stát, který nepatří k velmocím, a
jestliže si české nápady, byť sebelepší, nesladíte se zahraničními
kolegy, tak vám je prostě ti ostatní zametou. Vždycky si je musíte
předjednat a najít si potřebné spojence. Jinak můžete, s nadsázkou
řečeno, zažít výbuch jak ve Vrběticích.“

„Bylo mu třiatřicet, patřil k mladým a sebejistým, jakých se u nás
tehdy dalo najít hodně,“ otevírá ve svých pamětech Šándor ciltivou
oblast kolem působení Jaroslava Tvrdíka ve funkci ministra obrany. Tvrdík
Šándora z postu šéfa vojenské rozvědky odvolal v červenci roku 2002.

Mirek Topolánek - "chlap z gulema"

Jediný Mirek Topolánek vyšel z pera generála pozitivně. „Řekl kdysi sám
o sobě, že je ´chlap s gulama´, a v zásadě nebyl daleko od pravdy. Uměl
se zažrat do řešení problémů, stejně jako do sportu – zejména do
lyžování, které mu opravdu šlo,“ píše na konto Topola. Toho prý
doučoval v angličtině. Ne, že by ji expremiér neuměl, ale chtěl se
údajně zlepšit v dialozích: „Já si byl po čase jist, že anglicky
hovoří obstojně a že se mluvit cizím jazykem nebojí. Už jenom proto, že
je extrovert. Takže byl určitě schopen mluvit anglicky na zasedání
Evropské unie i Severoatlantické aliance, podobně jako se s italským
premiérem Berlusconim bavil o špagetách a o ženských.“

„Politika v té době Topolánkovi šla. Vždyť nakonec roku 2006 vyhrála
jeho ódéeska parlamentní volby se ziskem téměř šestatřiceti procent
hlasů, což dříve nesvedla, přestože jí v čele stál pravicový guru
Klaus,“ podotýká Šándor.

I když se napije, myšlenky má stále na svém místě

Kdo že z českých politiků rozumí věcem spjatými s ozbrojenou silou, s
ekonomikou a současně i s mezinárodními vztahy? Kdo má dost znalostí o
bezpečnostní politice a chápe i její rozměr? I tím se leckdy Šándor ve
svých myšlenkách zaobíral.

„Martin Stropnický, ministr obrany, pronikl do téhle problematiky rychle,
dost o tom vím, občas se stýkáme. Řekl bych, že průběžně se lepší
Andrej Babiš, i když s některými jeho výroky mám problém. Miloš Zeman je
pragmatik, který ví, o čem je řeč, i když v některých věcech záměrně
dost přehání. Odpůrci mu sice vytýkají, že se rád napije, ale nemyslím,
že by to jeho myšlenky obracelo vzhůru nohama,“ sděluje národu Šándor s
tím, že i Winston Churchill míval po svém boku kromě doutníků svou
milovanou brandy.

Kniha generálových pamětí vyšla v těchto dnech a na pulty knihkupectví ji
dodalo nakladatelství Daranus. Koupit ji můžete ZDE
