Bývalý komunistický papaláš promluvil o Havlovi i čištění záchodů

Co dnes dělá někdejší šéf Ústředního výboru Socialistického svazu
mládeže a jedna z klíčových osobností roku 1989 Vasil Mohorita, vypátral
deník Blesk. „Jsem obyčejný uklízeč, nebo spíš uklízečka,“ řekl
dnes čtyřiašedesátiletý muž. Jezdí však také do Izraele jako
dobrovolník jejich armády.

„Nedávno se mě vnučka ptala, jestli mi to nevadí, někde uklízet záchody.
Tak jsem vyprávěl, jak jsem na vojně dostal uklízení záchodů a někdo
vykonal potřebu a to bylo jak dětská ruka. Taky jsem se s tím porval a
záchody jsem vyčistil a od té doby je to jak jízda na kole. Naučíte se to
a už vám to nedělá potíže, když vás někdo pošle uklízet,“ zmínil
Mohorita, který po revoluci chvíli podnikal a pak dokonce dělal šéfa
vnějších vztahů ve Zbrojovce Brno. Když Zbrojovka Brno zkrachovala, byl
mimo jiné označován za hlavního tuneláře.

„Já jsem do Zbrojovky šel s tím, že se nakonec někde usadím. Bylo mi to
tak i prezentováno, že se z ní dá udělat strojírenská firma na úrovni.
Pořád se jezdilo na veletrhy a dělalo, jak budeme vyrábět zbraně. Ale o to
nikdo neměl skutečný zájem, chtěli to prostě jen rozprodat. Už ale pomalu
končila ta doba, kdy se daly nahrnout pohledávky a nechat to svalit a vyjít z
toho s čistým štítem centrem Brna. Jak velký kšeft z toho byl, to nevím,
ale jsem přesvědčený, že to tak chtěli od začátku,“ uvedl s tím, že
celou situaci kolem Zbrojovky vnímá tak trochu jako pomstu starých kádrů za
jeho roli v roce 1989. Následoval jeho odjezd do Velké Británie.

Mohorita následně popisuje, že se přestal stýkat se soudruhy hned, jakmile
už nemusel. „Slovy dnešních politiků a podnikatelů: netykal jsem si s
nimi. A já se ve světě byznysu a lobbingu vůbec neuchytil a uchytit nechtěl.
Ti lidé nepatřili do mého světa ani před listopadem 1989. Neměl jsem po
revoluci ani kapitál, ani úspory, ani majetek. Tu fámu šířily staré
struktury, o kterých mluvíte, aby to vypadalo, jako že jsem jeden z nich.
Prostě další stupeň likvidace,“ popsal.

Soudruzi a estébáci jsou podle něj lidé, kteří když nenávidí, tak
nenávidí definitivně. „Já jsem byl pro ně vždycky vnitřní nepřítel,
i když jsem nebyl v disentu. Vnitřní nepřítel pro ně byl každý, kdo měl
něco proti režimu. Dělali ze mě korupčníka, kariéristu, no a fungovalo to,
protože v Česku to tak jde. Mně třikrát vykradli byt, protože tam hledali
peníze za nějakou konkrétní korupci, proboha,“ vyprávěl také o tom, že
estébáci chtěli, aby zmizel. Začaly se mu podle všeho objevovat divné
stavy.

Sám také popisuje, že byť byl šéfem Ústředního výboru SSM, byl
vlastně součástí protikomunistického hnutí. „I na úrovni komunistů
byly dva tábory. Jednomu říkám rudí, což asi chápete proč, jsou to lidé,
kteří byli převážně spojeni s StB, a ti nechtěli, aby to skončilo. A pak
bílí, kde jsem byl já a kteří jsou spojeni s armádou, se Západem, kteří
věděli, že to končí a že to skončit musí. To byly dva úplně jiné
světy. Já jsem chápal a vnímal, že se něco děje, že se to hýbe a že
já jsem toho součástí. Takový Milouš Jakeš to chápat nechtěl,“ dodal
s tím, že si přál, aby moc převzal Václav Havel, jehož respektoval jako
osobu, která si něčím prošla.
