Spolužačka Michala Horáčka promlouvá

Zná se osobně s kandidátem na prezidenta, „králem hazardu“ Michalem
Horáčkem, kterého obdivuje za jeho zvídavost. Dnes tedy zakládá novou
organizaci válečných veteránů – poté, co byla za svou kritiku a
předávání interních informací do médií vyloučena z Českého svazu
bojovníků za svobodu. Gabriela Havlůjová zkrátka žije život naplno, se
vším, co k němu patří. ParlamentníListy.cz ji v rámci objektivity
požádaly o vyjádření poté, co na našich stránkách vyšel rozhovor s
předsedou ČSBS Jaroslavem Vodičkou. Havlůjová poskytla ParlamentnímListům.cz
rozhovor během své cesty do německého koncentračního tábora Ravensbrück,
kde byly vězněny a vražděny lidické ženy.

Jako důvod svého vyloučení z Českého svazu bojovníků za svobodu jste
uvedla, že jste skoro dva roky v rozporu se stanovami ČSBS prezentovala své
vlastní názory v médiích, a to bez ohledu na mínění řádně voleného
vedení svazu. I ti, kterým se vaše vyloučení nelíbí, třeba šéf vlivné
okresní organizace ČSBS Jiří Jaroš, přitom o vás říkají, že sama
neuznáváte jiné názory, než jsou ty vaše, a nebyla jste absolutně
otevřená diskusi. Co na to řeknete?

Prezentovala jsem v médiích názory jako delegátka okresní organizace ČSBS
Kladno, tedy nejednalo se pouze o můj vlastní názor. Naopak zastupovala jsem
organizaci, která čítá 120 členů a která dlouhodobě upozorňovala
například na problémy s hospodařením ústředního výboru ČSBS. Vzhledem
k tomu, že svoboda slova je samozřejmě nadřazená stanovám ČSBS a
zároveň po dvou letech neúspěšných snah změnit situaci uvnitř ČSBS,
jsme se rozhodli k prezentaci problémů v médiích. Nešlo dále jen
komentovat závažné dění za zavřenými dveřmi svazu, protože to nemělo
téměř efekt. Hrozí prodej dalšího patra sídla ČSBS a další
nehospodárné zacházení s majetkem. Na jednání ústředního výboru jsem
bohužel zůstávala často při diskusích jedinou diskutující. Ostatní
rádi polemizují, ale spíše v kuloárech.

S takovým dopadem na porušování stanov ČSBS jste ale musela přece
počítat, ne?

Přiznávám, že jsem nepočítala s tím, že by svaz přistoupil k takovým
praktikám, jako je vylučování aktivních členů – byť kritiků vedení
– a rušení organizací. Stále jsem věřila, že v ČSBS je většina těch,
kteří jsou skutečně morálními vzory, a tím pádem i zastánci demokracie.
Že promluvíte veřejně o závažných problémech v ČSBS, je podle mého
názoru správné. Měla by se tím otevřít širší celospolečenská diskuse
o dalším směřování svazu. Což se povedlo.

Je pravda, že jste si jednání ústředního výboru i sjezdu ČSBS opakovaně
nahrávala, jak tvrdí vedení ČSBS? A proč?

K nahrávání jednání ústředního výboru přistoupilo samo vedení ČSBS
již v loňském roce, po bouřlivých debatách při schůzích. I já si sama
dělala záznam. Opakovaně totiž docházelo k zásadním chybám a
dezinterpretacím v usnesení a zápisu z jednání ÚV – a proto ta
dokumentace z mé strany a časté žádosti OV ČSBS Kladno o opravu zápisů
ze zasedání. Nyní jsem skutečně velmi ráda, že jsem zapnula diktafon i na
posledním zasedání ústředního výboru 18. 10. 2016, protože tato
nahrávka dokumentuje, jaká atmosféra na ÚV panuje. Podle ohlasů napříč
republikou právě tato nahrávka ovlivnila mnohé členy svazu k aktivitě a
odchodu z ČSBS. Jedná se skutečně o doklad nedemokratického postupu při
hlasování. Zaráží mě, že některým lidem nepřijde správné jednání
nahrávat, místo aby řešili obsah nahrávky.

Předseda ČSBS mi v nedávném rozhovoru sdělil, že jste ho v médiích
obvinila z vyhrožování, že pokud toho vůči němu nenecháte, že vás
vyhodí z ČSBS, ale v opačném případě vám měl slíbit místo ředitelky
Památníku Lidice. Je to pravda? Máte na to nějaké důkazy, třeba nahrávky?

Jednání již před více než rokem s panem předsedou proběhlo za
zavřenými dveřmi v jeho kanceláři na ústředním výboru. Tenkrát mě
nenapadlo mít s sebou nahrávací zařízení, ale bylo to pro mě poučení do
dalších jednání s vedením ČSBS. Předseda si mě po jednom jednání ÚV
zavolal, aby si se mnou promluvil o mých kritických připomínkách za
zavřenými dveřmi. Zde proběhla nejprve nabídka na požití alkoholu a
následně prezentoval pan Vodička své kontakty na významné představitele
našeho státu se snahou mě motivovat být loajální vůči vedení. Mám tu
obrovskou výhodu, na rozdíl od jiných členů, že jsem se nenechala
zastrašit ani zmanipulovat.

Měla jste ambice stát se předsedkyní ČSBS?

Rozhodně ze své vůle nikoliv. Nekandidovala jsem na předsedkyni na sjezdu v
červnu 2016 a rovněž ani nevyslyšela návrhy mnoha členů, abych do volby
proti Jaroslavu Vodičkovi šla. To skutečně nebylo mým cílem. Doufala jsem
v přijetí kritiky a změny ve fungování.

Ptám se i proto, že nyní chcete založit vlastní odbojářskou organizaci,
které chcete „velet“. Koho bude tato nová organizace sdružovat, kdo budou
jejími členy? A kde na to vezmete prostředky, třeba i na funkci
předsedy-předsedkyně? Budete žádat od ministerstva obrany na její chod
dotace, třeba ty, které chce ministr Stropnický vzít ČSBS? Nebo budete
chtít peníze od kladenského magistrátu?

Vzhledem k tomu, že dlouhodobě v rámci ČSBS kritizujeme nedemokratické
postupy, tak nebudeme stejně činit v případě založení nového spolku. Ano,
nový spolek založen bude, ale kdo bude v čele, to bude rozhodnutí, které
vyplyne z volby členstva. Původně jsme s předsednictvem zrušené kladenské
a slánské organizace počítali se založením našeho místního,
regionálního spolku. V posledních dvou týdnech od mého vyloučení ale
přišla obrovská podpora napříč generacemi i republikou. Osudy lidí,
kteří nás kontaktovali, jsou velmi dojemné a obdivuhodné. Jedná se o
osobnosti: skutečné bojovníky, rodiny po armádních perzekvovaných
prvorepublikových důstojnících i o nadšence zabývající se dějinami 1. a
2. světové války.

Taky jsem hovořila s řadou sympatizantů, kteří za námi vidí skutečnou
nezištnou práci a zároveň organizaci, která nebude zprofanovaná tak, jako
jsou struktury ve vedení ČSBS. Podpora ze strany primátora města Kladna je
samozřejmě obrovskou výhodou a zároveň uznáním města za naší
dlouhodobou činnost. Otázka financování teprve vznikajícího spolku je
zatím předčasná. Každopádně se na nás obrátili i lidé, kteří
chtějí naší činnost podpořit finančně či tím, že nabízejí své
služby zdarma. Zatím však nemohu sdělit další informace, až po
zakládající schůzi spolku, která proběhne zítra.

Už z dějepisu na základní škole si vzpomínám, jak vždy dopadli Češi,
když byli nejednotní: Lipany, ale třeba i pověst o třech prutech
Svatoplukových a kdo na tom nejvíce vydělal. Vždycky to byli Němci nebo
Rakušané, to je prostě historická pravda, se kterou ani novodobí
přepisovači dějin nic nezmohou. Nad touto dnešní nejednotou válečných
veteránů teď musí radostně tleskat jen sudetští Němci a jejich domácí
pomocníci v přepisování dějin. Nemyslíte si, že je škoda už tak
chatrnou českou jednotu a snahy uchovat v národním povědomí aspoň stopu po
hrdinech protiněmeckého odboje ještě více oslabovat, a to jen kvůli
osobním animozitám?

Myslím si, že za současný – můžeme klidně použít to slovo – rozklad
ČSBS může jeho vedení. To namísto toho, aby se postavilo ke konstruktivní
kritice čelem a přijalo takové opatření, aby například svaz neopouštěly
lidické ženy nebo aby ČSBS nereprezentovalo drahé auto, ale spíše
záslužná práce, přistupovalo a stále přistupuje ke kritice tak, že se
těchto kritiků zbaví. Příkladem není pouze mé vyloučení, ale také
odchod bratra Pavla Vranského, který se dlouhé měsíce pokoušel rovněž
podávat návrhy například na průkaznější a hospodárnější fungování
svazu. Ovšem neúspěšně. Nejedná se tedy o osobní problém s vedením, ale
o podstatu ČSBS.

Co pro vás bude v souvislosti se založením nové veteránské organizace
úspěchem? Když získáte do konce roku sto členů, tisíc nebo pět tisíc?
A jaká budete mít kritéria při jejich přijímání? Aby se mezi ně
nedostali třeba jen kritici dnešní podoby ČSBS, neonacisté nebo už
zmínění antivlastenci a přepisovači dějin.

Opět bych nerada předbíhala, jen bych chtěla zdůraznit, že nám opravdu
nejde o kvantitu. To byl také poslední dobou velký problém v ČSBS.

Myslíte tím vstupy různých politiků nebo třeba kardinála Duky do ČSBS?

Myslím tím až neřízený nábor členstva, kdy někteří funkcionáři
nosili u sebe neustále přihlášky do ČSBS a rozdávali například
přítomným na pietních akcích. Nenarážím tím na kardinála Duku, jehož
otec byl hrdina 2. světové války.

Zpět k vaší nové organizaci: co bude konkrétně její náplní? A co se
stane, když do své nové organizace nezískáte dost lidí? Zrušíte ji, nebo
se pokusíte o sloučení třeba se sesterskou, či spíše konkurenční
organizací ČSBS – Československou obcí legionářskou?

Dost lidí? Nerozumím. I kdybychom měli vytvořit zázemí jedinému
bojovníkovi z 2. světové války, který necítí podporu a stabilitu v
původním svazu, a ukázat mu, že si ho vážíme, má naše snaha smysl. Už
jen to, že přeživší z Osvětimi, bojovník od Tobruku, nadšenci do
vojenské historie, pozůstalí po obětech 2. světové války a historici
chtějí vstoupit do nově vznikajícího spolku, je pro nás opravdu obrovskou
motivací ten rozjetý vlak nezastavit. A co se týče spojování s jinou
organizací podobného charakteru: nemyslím si, že lidé, kteří projevili
zájem o nový spolek, by se chtěli sloučit se stávající organizací,
vůči které se vymezujeme. Právě naopak. My nechceme patřit do
stávajících struktur, ale nabídnout alternativu.

Dovedete si představit situaci, kdy byste se vrátila do ČSBS? A pokud ano, za
jakých okolností a podmínek pro vás?

Nejsem typ člověka, který by byl vyhozen dveřmi a snažil se vrátit znovu
oknem. Na ústředním výboru bylo jasně řečeno většinou, že o mě
nestojí. Několika právníky jsem byla upozorněna, že se mám vyloučení
bránit, protože je nezákonné, ale já přemýšlím pozitivně a nebudu
dále svoji energii věnovat ČSBS, se kterým se dnes už hodnotově
rozcházím.

Poslední otázkou mířím do trochu vzdálenější budoucnosti. Před
několika dny vyhlásil svou kandidaturu na post prezidenta republiky bývalý
hudebník a král hazardu Michal Horáček. Koho a proč budete podporovat v
prezidentských volbách 2018?

To je velmi předčasná otázka. Nejsme dosud seznámení se všemi kandidáty.
Vzhledem k tomu, že jsem profesí historička, jsem zvyklá před tím, než se
rozhodnu učinit zásadní krok, seznámit se s maximálním množstvím
dostupných informací z rozdílných druhů pramenů. Proto dnes nebudu na
otázku odpovídat. Pan Horáček pro mě však není v prvé řadě králem
hazardu, ale zvídavý a sečtělý kolega z doby studií na Univerzitě
Karlově, kde jsme navštěvovali společné historické a antropologické
přednášky.

To nikdo neříká, že byl v prvé řadě nekorunovaným králem hazardu. Jen
podotýkám, že toto označení se v souvislosti s Horáčkem používá už
skoro 20 let v souvislosti s tím, že měl využít svých úzkých vazeb s
tehdejším prezidentem Havlem a založit monopolní sázkařský gigant Fortuna.
Takže jste s Horáčkem spolužáci?

Nepřísluší mi komentovat podnikatelské aktivity pana Horáčka. Pan
Horáček, stejně jako desítky dalších mých spolužáků, navštěvoval
některé stejné přednášky na Filozofické fakultě a Fakultě humanitních
studií Univerzity Karlovy.
