Zeman se moc neobjevoval a Klaus čekal ještě týden, až bude bezpečno.
Havlův extajemník vypráví o dnech kolem 17. listopadu 1989

Před osmadvaceti lety zažívalo Česko po policejním masakru studentů na
Národní třídě 17. listopadu 1989 neopakovatelnou pohádku. Je to příběh,
který Američany fascinuje dodnes. A nejenom je. V rozhovoru ho rozkrývá
Vladimír Hanzel, dlouholetý tajemník disidenta a poté i prezidenta Václava
Havla.

Hanzel například vyvětluje, proč jsou Havlovy myšlenky aktuální i dnes,
jakkoliv se prý i jemu zpočátku tak trochu zamotala z prezidentské funkce
hlava. "Svody moci ale vždy překonal typickým humorem. Slýchával jsem od
něj třeba, jak ho v USA nepochopitelně vnímají jako kouzelného prince,
jako Davida, který porazil Goliáše. Věděl, že to tak není, a smál se
tomu," řekl Hanzel v rozhovoru pro Aktuálně.cz.

Podle bývalého tajemníka není možné Václava Havla nespojovat s pádem
komunismu v Československu sedmnáctého listopadu 1989, bez něj by se totiž
vše odvíjelo zcela jinak. „Havel byl v návratu demokracie a svobody do
Československa klíčovou figurou. A snad mohu říci, že i nepostradatelnou,“
říká s jistotou Hanzel.

Právě v těchto časech k sobě měli Hanzel s Havlem velmi blízko a v oněch
hektických dnech odcházení komunistů společně trávili čas téměř od
rána do noci. Vyjednávání s komunistickými politiky o předání moci Havla
naplňovalo. Uvědomoval si, jak obrovská moc se v jeho rukou soustřeďovala.
Cokoliv pak v prvních měsících po listopadu 1989 řekl, rovnalo se téměř
zákonu.

„Ze začátku byl z toho, co všechno najednou může, hodně překvapen.
Vždyť vyšel nedávno z vězení. V prvních měsících mu jeho obrovský
vliv stoupl tak trochu do hlavy. Ale komu by nestoupl. Havel ale naštěstí
vládl dost vzácným darem a to schopností sebereflexe, sebeironií,“ dodal
Hanzel.

I po osmadvaceti letech to vše zní jako pohádka. V roce 1989 si Havel
odseděl čtyři měsíce ve věznici a ještě koncem října, tři týdny
před 17. listopadem, strávil několik dnů ve vazbě. V tom samém roce se
stává prezidentem Československa. V únoru 1990 mu pak při jeho proslovu
tleskal ve stoje Kongres USA.

„Připomínám podmínky, za nichž se tahle pohádka odehrávala.
Rozkládající se supervelmoc Sovětský svaz, pád tehdejšího
komunistického východního Německa, tisíce lidí utíkajících přes Prahu
do toho západního. Hroutící se totalita v Polsku, vše mělo nějaký
kontext,“ dodává Hanzel s tím, že Václav Havel do toho všeho ideálně
zapadl. On sám by ale nikdy nemohl porazit komunismus, jakkoliv se stal jedním
ze symbolů jeho pádu.

Tehdy se na scéně už tu a tam objevovali Václav Klaus s Milošem Zemanem,
jejich ambice ale Hanzel nijak nevnímal. „Zeman se moc neobjevoval. Jen
jednou jsme ho po 17. listopadu pozvali na tribunu demonstrace na Letné jako
prognostika a on v proslovu uvedl pár čísel o tom, jak jsme v rozvoji hrozně
pozadu. Pronášel to stejně suverénně jako dnes, řekl Hanzel s tím, že
lidé mu tehdy uvěřili a stále věří, aniž by si ověřili pravdivost jeho
slov.

Co se týká Václava Klause, ten podle slov Hanzela po sedmnáctém listopadu
čekal asi tak týden, kdy zvažoval náklady, výnosy a čekal na vhodný čas,
kdy to bude bezpečné. „Do vedení OF ho přivedla Rita Klímová, disidentka
a pozdější velvyslankyně v USA, která s ním spolupracovala,“ uvedl
Hanzala a dodal, že Klause představila jako renomovaného ekonoma.

Jako bývalý tajemník prezidenta Havla strávil Hanzel na Pražském hradě
třináct let, od té doby se podlě něj mnohé změnilo. „Miloš Zeman vnesl
nové prvky do pojetí prezidentského úřadu. Někdy to má až tristní,
znevažující či ponižující podobu. Jakkoliv jsem kritický k éře
Václava Klause, tak on tuhle republiku reprezentoval vystupováním i vzhledem,“
uzavřel Hanzel a dodal, že nemá snad ani smysl rozebírat, jak zrovna tohle
je pro vztah lidí ke státu důležité.
