Světu prý hrozí další ekonomická bouře. Zde jsou slova ekonoma Sobíška,
který radí...

ROZHOVOR Pozvolna otáčet kormidlo české ekonomiky doporučuje hlavní ekonom
UniCredit Bank Pavel Sobíšek. „Za správnou bych považoval podporu malých
podniků nižšími daněmi. Velký význam vidím v podpoře vzdělávání v
technických oborech,“ říká Sobíšek. Osobně nepatří mezi proroky
zkázy a budoucnost reálné ekonomiky vidí jako otevřenou věc. Renomovaný
odborník se vyjádřil také k TTIP: „Podepsat.“

Množí se varování před příchodem další ekonomické krize. Exšéf Bank
of England lord Mervyn King například uvádí, že světové hospodářství
je na pokraji další havárie. Česká ekonomka Šichtařová prorokuje krizi s
velkým K, běžně se používá termín „dokonalá bouře“. Ekonomická
bouře prý začne na finančních trzích, které jsou prý přehřáté. Co z
toho může být pravda a v jakém horizontu?

V každé epoše se mezi ekonomy najdou proroci zkázy, kteří, když jim
proroctví vyjde, jsou slavní, a když jim párkrát nevyjde, aspoň se o nich
nějakou dobu mluví. Osobně je mně tento přístup cizí. Otevřeně říkám,
že nemám tušení, co se v globální ekonomice či na finančních trzích
semele za tři nebo pět let. V tomto okamžiku vnímám pro Evropu, a potažmo
i pro Česko, větší koncentraci ekonomických rizik, než bývalo zvykem v
průměru uplynulých dvaceti letech. Zda a jak se tato rizika promítnou do
reálné ekonomiky, vidím ale jako zcela otevřenou věc.

Čína v řadě ohledů stagnuje, její problémy se přelévají do celého
světa. Jak hodnotit budoucnost ambiciozní nastávající velmoci? Považujete
za zajímavé její projekty, kterými se snaží prosadit v zahraničí,
například projekt Nové hedvábné stezky a některé další investice? Máme
se bát čínských investorů, za kterými mohou být skryty velmocenské snahy
Číny?

Čína se stala ekonomickou velmocí historicky zcela nedávno a logicky hledá,
jak toho využít ve svůj prospěch. Někdy její snahy působí v
globalizovaném světě neohrabaně, ale velmi rychle se učí. Strategicky
uvažující politici Západu si uvědomují ekonomický potenciál, který
spolupráce s Čínou může přinést, zároveň ale oprávněně zůstávají
ve střehu. Je třeba, aby spolupráce s Čínou neohrožovala národní zájmy
jejich zemí, a aby Čína nediktovala zbytku světa svá pravidla hry, když
stále tvoří méně než pětinu globální ekonomiky. V praxi to znamená
nebránit se přílivu čínských investic, ale nepouštět je do oblastí
strategického zájmu. A ovšem – v politických otázkách nepůsobit vůči
Číně servilně, ale ve vhodných situacích připomínat „odlišné pojetí“
lidských práv proti západnímu světu.

Zatímco ekonomika roste, levicoví pozorovatelé kritizují fakt, že běžní
lidé, i v České republice, častokrát růst nepociťují. Tedy, že reálné
mzdy a životní úroveň nerostou tak, jak by měly. Stejně tak pokračuje
trend častějšího uzavírání pracovních úvazků jiných než hlavní
pracovní poměr, což vede řadu lidí do příjmové nejistoty, nebo rovnou
pracující chudoby. Jak jsme na tom v tomto směru v ČR, jak je na tom
západní Evropa? A co Spojené státy, kde řada lidí „funguje“ na
potravinových poukázkách?

Úplně vymýtit chudobu a dosáhnout ekonomické spravedlnosti, kterou si
každý představuje jinak, je fikce. Počet lidí žijících v chudobě za
posledních 20 let ve světě dramaticky klesl. Tvrdím, že je to zásluhou
globalizace, která v rozvíjejících se zemích vytvořila obrovské
množství nových pracovních příležitostí. Uvedený trend se týká i
Česka, dnes jedné ze zemí s nejnižší mírou nezaměstnanosti v rámci EU28.
Ano, lze argumentovat, že přesunem ekonomické aktivity ze západní Evropy do
Česka částečně dochází k potlačování aktivity v zemích, odkud k nám
připlouvá kapitál. A je pravdou, že si zahraniční investoři větší
část zisků vytvořených v Česku odvážejí jinam. Celkově jde ale o model,
z nějž mají prospěch všichni. Češi díky novým pracovním
příležitostem (z nichž zdaleka ne všechny jsou s nízkými mzdami),
zahraniční subjekty díky zvýšení zisků a Evropa jako celek díky vyšší
konkurenceschopnosti vůči dalším ekonomickým blokům.

Jaké je ideální místo České republiky na ekonomické mapě světa a co by
mělo Česko změnit? Ilona Švihlíková doporučuje podporu mikroekonomiky.
Kde je tedy cesta? Co podporovat? Export do zemí BRICS?

Je zřejmé, že ekonomický model podpory zpracovatelského průmyslu, který v
Česku fungoval celkem úspěšně v uplynulých dvaceti letech, nebude ve
stejné míře úspěšný do budoucna. Sice nečekám v zájmu investorů o
Česko v dohledné době žádný zlom, ale stojí za to pozvolna otáčet
kormidlem ekonomické politiky s dlouhodobějším výhledem. Za správnou bych
považoval podporu malých podniků nižšími daněmi. Velký význam vidím v
podpoře vzdělávání v technických oborech. A velký důraz bych kladl na to,
aby byla v Česku motivována pracovat a platit daně rychle rostoucí skupina
vysoce kvalifikovaných odborníků, kteří si díky on-line připojení mohou
snadno vybírat mezi mnoha světovými destinacemi.

Z předchozí otázky zcela vydělme dohodu TTIP. Jakým způsobem se ve vás
osobně vyvíjí úvaha ve smyslu „podepsat, nepodepsat“? Jak nahlížíte
na současný stav procesu ratifikace TTIP?

Podepsat. Přínosů z této spolupráce bude více, ale jeden stojí zvlášť
za zmínku. TTIP vidím jako šanci, jak může západní svět, který sdílí
společné hodnoty, prosazovat své zájmy vůči poněkud odlišným zájmům
Číny.

Jak vážně v současné době vypadá hrozba ještě většího zbídačení
„třetího světa“, zejména Afriky, v důsledku klimatických změn? Čili,
bouře, záplavy a zejména sucho. Geolog Václav Cílek často opakuje, že v
důsledku těchto procesů se můžeme „těšit“ na další migrační vlny
do Evropy. Má pravdu? Existuje nějaké řešení?

Globální změny klimatu vidím jako hrozbu pro lidstvo v následujících
desetiletích, i když některým potenciálním katastrofám lze vhodnými
opatřeními předejít. V kontextu současné migrační vlny do Evropy, která
má zcela odlišný důvod, se ovšem zdá být změna klimatu jako méně
akutní hrozba než dřív. Pokud Evropa přečká současnou vlnu ve své
stávající struktuře, bude mít k dispozici nástroje, aby případné
další vlně migrace uměla čelit. Druhou stránkou stejné mince je patrně
zvýšení a zefektivnění humanitární pomoci „bohaté“ Evropy chudým
zemím.

Ve světle všeho, o čem jsme hovořili... Jaké ekonomické recepty nyní
potřebuje vyspělý svět? Novátorsky levicové typu nepodmíněný základní
příjem, zdanění neproduktivního kapitálu, zdanění vyšších příjmů,
„fair trade“ uspořádání vztahů mezi chudými a bohatými zeměmi...
Nebo konzervativně pravicové, tedy vyšší odpovědnost jedince,
odbourávání sociálního státu, snižování daní, liberalizace trhu práce?

Za problém levicových receptů obecně považuji to, že snižují iniciativu
jedinců pracovat a jejich společenství směřovat k vyšší efektivitě.
Lidé nejsou andělé, aby pracovali kvůli vlastnímu uspokojení nebo proto,
aby vrátili společnosti to, co do nich investovala. Bezpracný příjem nebo
vyšší zdanění práce, stejně jako bariéry pohybu kapitálu, podkopávají
iniciativu a brzdí pokrok, čímž vedou společnost do stagnace. Radši se
smířím s určitými sociálními rozdíly, které mimochodem jsou v této
zemi neobvykle malé, než abych se radoval ze společně sdílené chudoby.
