Těžká rána České televizi přímo z Rady ČT: A proto někteří
redaktoři nevidí nic špatného na tom, že dávají takový prostor kampani
Horáčka...

ROZHOVOR Česká televize si při vysílání volební noci v USA počínala
stejně jako mnohé jiné televize ve světě, které vítězství Hillary
Clintonové považovaly za takovou samozřejmost, jako je voda v kohoutku. Ale
voda najednou přestala téct, hledá člen Rady ČT Michael Hauser vysvětlení
pro to, co se dělo na obrazovkách veřejnoprávní televize před zvolením
Donalda Trumpa prezidentem i po něm. Všímá si i duchu devadesátých let,
který v některých redakcích ČT nadále sídlí. Pro ně je každý, kdo o
jejich pravdě pochybuje, buď levicový, nebo pravicový extremista, ale není
to normální, slušný člověk.

Mimořádné vysílání pod názvem Americká volební noc, v němž Česká
televize chtěla divákům zprostředkovat volbu nového prezidenta USA,
vyvolala velké vášně a kritika se na veřejnoprávní médium jen hrnula.
Začnu konstatováním šéfredaktora MF Dnes Jaroslava Plesla ještě nad
ránem, kdy Českou televizi za vysílání nejen zkritizoval, ale přidal, že
zpravodajové Řezníček a Kabrhelová jsou důvodem, proč neplatit
koncesionářské poplatky. Později dokonce dodal, že volební zpravodajství
České televize je ryzí hrůza. Byl výkon zpravodajů z USA z vašeho pohledu
opravdu tak katastrofální?

Je třeba srovnat zpravodajství České televize o amerických volbách se
zpravodajstvím v jiných zemích. Kam se podíváte, všude převažovalo
podobné ladění, jaké bylo v ČT. V celém západním mediálním světě
vládl konsensus, že zvítězí Hillary, a to ze dvou důvodů: za prvé
předvolební průzkumy devadesáti procent agentur jí dávaly vítězství s
pravděpodobností 87 procent a za druhé je za hranicí naší představivosti,
že zvítězí Trump. Českou televizi nelze chápat izolovaně od jiných
televizí ve světě, které vítězství Hillary považovaly za takovou
samozřejmost, jako je voda v kohoutku. Ale voda najednou přestala téct.

Pod palbou kritiky se ale ocitli i moderátoři a redaktoři ČT. Lidem vadilo,
že ve chvíli, kdy server New York Times už psal o Trumpově vítězství,
Česká televize se zatvrzele držela CNN, jejíž vysílání ostentativně
nadržovalo Clintonové a počítadlo Trumpových hlasů zaostávalo za
reálným vývojem. Petr Žantovský to pro PL.cz zhodnotil tak, že kdo ČT
sledoval, musel dospět k závěru, že Česká televize je orgán placený
štábem Demokratické strany a tamní kandidátky Clintonové. Kde je pak
objektivita a není namístě volat po razantní změně v přístupu
zaměstnanců námi všemi placené České televize?

Ano, tady se ukázalo, že Česká televize zde byla závislá na jednom zdroji,
a tím pádem na chvíli zaostala za aktuálním děním. Možná tu působil
šok z toho, že všechno je jinak, a redaktoři nejprve nechtěli věřit
vlastním očím a oddálili okamžik nepříjemné pravdy. V každém
případě se jednalo o historický zlom v americké politice, o jehož
příchodu svědčilo mnoho ukazatelů, jako je dlouhodobá nespokojenost
nejméně poloviny americké společnosti s establishmentem a celkovými poměry
v USA. Před tím zavírali oči téměř všichni redaktoři ve velkých
liberálních médiích v USA, nejenom redaktoři ČT. Problém je
globálnější, než se to jeví Petrovi Žantovskému. Podobné výtky se
snášejí na liberálně orientovaná média v USA. Je ale pravda, že ve
zpravodajství České televize se později objevovaly reportáže o lidech,
kteří volili Trumpa. Třeba reportáž z „rezavého pásu“ USA, kde
rezivějí opuštěné tovární haly. Dělníci mluvili o tom, že volili
Trumpa, protože demokraté o ně ztratili zájem.

Člen Rady ČT Michael Hauser.

Podobné to bylo i s výběrem hostů. Předseda Asociace nezávislých médií
Stanislav Novotný poukázal na bohorovnost, s jakou se redaktoři zřejmě
chystali po ránu na Kavčích Horách otevřít šampaňské na počest Hillary
Clintonové. Pozvali hosty, u nichž byla jistota, že slavnostní atmosféru
vítání první americké prezidentky nezkazí, a kteří nám, pokud možno,
nesdělí nic zajímavého, nic kontroverzního, kteří nepřijdou s
originální a neotřelou analýzou. Lze vůbec rozbít stereotyp zvaní stále
stejných hostů do ČT, kteří navíc mají všichni ten „jediný správný“
názor?

Výběr hostů by měl být nápaditější. Česká televize dlouhodobě trpí
tím, že se v některých pořadech jako na orloji objevují stále znovu
stejné tváře. Ale musím říct, že ČT se to v poslední době snaží
změnit. Například nedávno založila redakci pro vědu a vyzvala univerzity a
Akademii věd, aby našly odborníky, kteří budou s Českou televizí
spolupracovat. Co se týká volebního vysílání, nebylo to jednolité.
Například v mimořádném pořadu ČT24 k americkým volbám, který se
vysílal ve středu od 20 hodin, si moderátor Jakub Železný pozval dva hosty,
hudebníky Ondřeje Hejmu a Petra Kratochvíla, kteří nijak neskrývali své
sympatie s Trumpem.

Ve svém komentáři ke zpravodajství České televize bývalý místopředseda
RRTV Petr Štěpánek napsal, že pohár už přetéká, a připomněl
zdrcující komentáře znechucených televizních poplatníků na sociálních
sítích. Podle něj si čím dál více lidí uvědomuje, že Česká televize
už opět funguje jako totalitní zločinecká informační organizace a že
ochrannou ruku nad tímto svinstvem drží mediální rady a Parlament. Čas se
prý krátí a zodpovědní funkcionáři by měli vědět, že přijde doba,
kdy budou voláni k zodpovědnosti. Vy jste jediný člen Rady ČT, kdo si ji
troufne kritizovat. Co vás vede k tomu, nebýt členem fanklubu České
televize, a co si myslíte o ostrých slovech Petra Štěpánka?

Tyto krajní názory jsou odrazem výkřiků na sociálních sítích, které
nelze brát zcela vážně. Anonymní povaha sociálních sítí vybízí k tomu,
aby člověk ze sebe vydal to nejhorší, a v běžném životě byl jako
beránek. Je to svým způsobem druh kanalizace a na kanalizaci nelze stavět
kritiku a politiku, která za něco stojí. Česká televize má svá slabá
místa, ale „zločineckou organizací“ by se stala teprve tehdy, kdyby se
řídila míněním té či oné skupiny diskutérů na sociálních sítích,
pro kterou jsou všichni ostatní zaprodanci. Já jsem kritikem ČT z toho
důvodu, že Česká televize potřebuje pomoct k tomu, aby si uvědomila svou
velkou roli v době, kdy se společnost štěpí na vzájemně nepřátelské a
netolerantní tábory nebo spíš trsy individuí a začíná to připomínat
válku všech proti všem, jak ji popsal Hobbes. ČT má svůj historický úkol
v tom, že tomu může jako jedna z posledních institucí čelit. Měla by být
fórem pro diskusi o zásadních společenských problémech, měla by
vytvářet orientační body pro všechny, měla by poskytovat nezávislé
zpravodajství a rozvíjet humanistické ideály. V zásadě to všechno dělá,
ale dosud si plně neuvědomuje význam toho, co dělá. Za několik let se to
může některým politikům jevit jako přežitek liberálně demokratické
éry a začnou mluvit o post-pravdivém a post-faktovém světě, jak se to
děje už dnes. O věcech už nemají rozhodovat argumenty, fakta, kritické
poznání, protože prý stejně žádná objektivita a pravda neexistuje.
Rozhodovat mají afekty, manipulace a síla. A to znamená pád do propasti.

Kromě prezidentských voleb v USA se Česká televize stala v poslední době
terčem kritiky také za to, jak reflektovala události kolem 28. října.
Především to, že odvysílala ze záznamu celou „alternativní“ oslavu
Dne státnosti ze Staroměstského náměstí, která byla považována za
zahájení prezidentské kampaně Michala Horáčka a předvolebních akcí
KDU-ČSL a Starostů. Je v tomto případě větší chybou mrhání penězi
koncesionářů, nebo tak okázalé nadržování svým politickým oblíbencům?

Zde se ukazuje, že v některých redakcích ČT nadále sídlí duch
devadesátých let, v němž to všechno bylo jasné. Některé věci jsou
samozřejmé, jako je tržní ekonomika, liberální pravice, česká cesta
privatizace, Havel. Kdo o tom pochybuje, je buď levicový, nebo pravicový
extremista, ale není to normální, slušný člověk. Tento politický postoj
se většinou nechápe jako politický, nýbrž jako neutrální nebo občanský,
jak to dlouhá léta předváděl časopis Respekt. Proto někteří redaktoři
nevidí nic špatného na tom, že dají takový prostor prezidentské kampani
Michala Horáčka. Jde o to, jak některým redaktorům vysvětlit, že podpora
Michala Horáčka není projev neutrality a objektivity, nýbrž je to projev
určité politické náklonnosti.

Vidíte cestu ven z tohoto způsobu „informování“ diváka Českou
televizí, protože výzvy k neplacení koncesionářských poplatků tou
správnou cestou zřejmě nejsou?

Výzvy k neplacení koncesionářských poplatků nahrávají tomu, aby Česká
televize ztratila relativní ekonomickou nezávislost na státu a trhu a stala
se závislou na státním rozpočtu, a tedy na politicích, nebo se zavěsila na
tržní magnáty. Výzvy proti poplatkům jsou buď nedomyšlené, nebo mají za
cíl omezit nezávislost ČT. Existuje jiná cesta, jak Českou televizi měnit
k lepšímu. Je zapotřebí vytvářet propojení mezi ČT a různými
profesními, zájmovými nebo i politickými uskupeními. Zároveň je potřeba
nadále zlepšovat analýzy vysílání. Obojí má sloužit k tomu, aby lidé v
České televizi dokázali opravovat své chyby a cítili, že to má smysl.
