EU nám bude určovat, kolik přijmeme uprchlíků, a bude nám je přímo
přidělovat. My do toho nebudeme moci vůbec mluvit. Profesor Keller o novém
zákonu, který přichází z Bruselu

ROZHOVOR „Pokud by byl takový zákon na celoevropské úrovni přijat, pak by
už česká vláda nemohla mluvit ani do toho, kolik žadatelů o azyl nám bude
v jak krátkých intervalech přidělováno, ani do jejich složení (například
podlé míry kvalifikace a výše vzdělání),“ varuje europoslanec Jan
Keller před návrhem nového předpisu z Evropské unie.

Vy jste na představení své knihy Evropské rozpory ve světle migrace na
konci října řekl: „Povinné kvóty budou možná tak minulostí, ale
neradujme se. Evropská unie chce na přerozdělování uprchlíků vytvořit
svoji legislativu, takže by se už Brusel potom s nikým nebavil a rovnou by
posílal migranty do jednotlivých států na základě nově vytvořených
pravidel. Nechci ale rozšiřovat paniku, ohledně toho se bude ještě jednat
kolem Vánoc, pak budeme chytřejší.“ Václav Klaus napsal zprávu z debaty
na IVK: „Prof. Keller velmi výstižně a barvitě popsal absurditu
hlasování o schématu Dublin 4 v Evropském parlamentu, o nátlaku na
jednotlivé poslance, ale i o tom, že čeští europoslanci pro Dublin 4
nehlasovali (někteří ale radši opustili hlasovací sál). Byl vysloven
názor, že Dublin 4 bude znamenat definitivní ukončení suverenity
členských zemí EU. Přestanou mít sebemenší právo rozhodovat o tom, kdo
bude žít na jejich území. V jiné terminologii je to možné vyjádřit tak,
že přijetí schématu Dublin 4 ukončí spory o povinné kvóty migrantů pro
jednotlivé země, což tyto země – včetně České republiky – dosud
odmítaly. Dublin 4 bude znamenat automatismus v určování, kolik migrantů do
té které členské země EU přijde.“ V ČR se o tom téměř vůbec nic
nepíše. O co tedy v návrhu jde?

Ta problematika je dost složitá, ale pokusím se ji popsat stručně. V
září 2015 Komise EU podporovaná Evropským parlamentem rozhodla o povinných
kvótách žadatelů o azyl. Tehdy se především v Řecku a Itálii
shromáždilo už tolik migrantů, že tyto hraniční země naléhaly, aby se o
nově příchozí podělily všechny státy EU. Bylo to v době, kdy Angela
Merkelová zvala do Německa všechny Syřany a kdy Maďaři zablokovali stavbou
plotu takzvanou Balkánskou cestu. Podle povinných kvót si měly členské
státy mezi sebou rozdělit stanovené počty migrantů v průběhu příštích
dvou let. Tato doba uplynula a ze všech zemí EU naplnilo povinné kvóty jen
několik málo, například Malta a Finsko.

Evropská komise proto hledá nový způsob, jak po neúspěchu kvót ulevit
zemím, jako je Itálie či Řecko, a rozmisťovat nově příchozí podle
jiného (opět povinného) klíče. Podle dosud platných úmluv o zacházení s
žadateli o azyl je povinna řešit jejich žádosti ta země, do které jako do
první v Evropě vstoupili. Tyto zákony byly tvořeny v době, kdy nikdo
netušil, jaký proud migrantů se vydá přes Středozemní moře a jak bude
přetížena především Itálie a Řecko.

Aby těmto dvěma zemím odlehčila, Komise nyní navrhuje nový mechanismus.
Ocituji vám ho doslova: „Měl by být vytvořen korekční přidělovací
mechanismus, jehož cílem je zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi
členskými státy a rychlý přístup žadatelů k řízení o udělení
mezinárodní ochrany, aby se předešlo situacím, kdy by se některý
členský stát jinak potýkal s neúměrným množstvím žádostí o
mezinárodní ochranu, k nimž by byl příslušný.“

Srozumitelně se to dá přeložit takto: Každému, kdo připluje přes
Středozemní moře, sejmou v Itálii či Řecku otisky prstů a uskuteční s
ním krátký pohovor. Jeho spis pak poputuje přímo do Bruselu. Tam rozhodne
úřad zvaný Agentura Evropské unie pro azyl, do které země bude žadatel o
azyl přidělen. Při rozhodování se bude zohledňovat počet obyvatel
jednotlivých členských států, výkonnost jejich ekonomiky a stupeň
nasycení země migranty. Výsledkem bude, že nově příchozí budou
rozmísťováni do jednotlivých zemí stále rovnoměrněji.

Jaká z toho pro nás plynou největší rizika?

Pokud by byl takový zákon na celoevropské úrovni přijat, pak by už česká
vláda nemohla mluvit ani do toho, kolik žadatelů o azyl nám bude v jak
krátkých intervalech přidělováno, ani do jejich složení (například
podlé míry kvalifikace a výše vzdělání). Pokud přijde někdo, kdo již v
Evropě studoval či pracoval, půjde přednostně do země, kde to zná. Podle
mého názoru, který se v tomto případě opírá pouze o selský rozum, to
znamená, že ty kvalifikovanější si rozeberou hlavně Francouzi, Němci,
prostě země, které mají zahraničních studentů z třetího světa více
než my. K nám budou přidělováni především ti, kteří se v Evropě
ocitnou poprvé, budou bez kompetencí, budou bez prostředků a bez rodin,
které by se o ně mohly aspoň částečně postarat.

V jaké fázi je to celé přijímání, co nás čeká?

Přede dvěma týdny se ve Štrasburku hlasovalo v tom, zda zahájit jednání o
tomto novém mechanismu mezi Parlamentem a Radou. Ze 751členného
europarlamentu nás proti takovému jednání hlasovalo tuším 175. Byli jsme
přehlasováni velkou většinou. Z toho si můžete udělat obrázek, jak asi
dopadne samotné hlasování o věcném návrhu. Ještě nedávno to vypadalo,
že toto hlasování proběhne ještě do konce tohoto roku. Teď se zdá být
jisté, že procedury se potáhnou ještě řadu měsíců. Uvidíme, co s tím
tempem projednávání udělá případná nová vlna migrantů, která může
přijít, jakmile se zlepší počasí.

O jaký nátlak ohledně jednání o Dublinu 4 se jednalo, jak jste zmínil?

My, kteří jsme byli proti, jsme dostali vyčítavý dopis od našeho
italského předsedy frakce a stínová zpravodajka vyjádřila znechucení nad
našimi postoji. To přesto, že z celé frakce, která čítá 191 členů, se
nás odvážilo hlasovat proti jenom sedm: tři Češi, tři Slováci a jeden
poslanec z Litvy. Dodatečně se k nám připojil ještě jeden Maďar, který
změnil hlasování.

Jakou roli při celém procesu budou hrát členské státy? Na summitu v
Bruselu se hovořilo o tom, že členské státy by se měly ohledně migrace
dohodnout jednomyslně…

Evropský parlament nemůže přijmout zákon, který by zavedení nového
mechanismu závazně nařizoval. Až však za pár týdnů či možná měsíců
Parlament návrh odhlasuje, bude to při jednání s premiéry a ministry
členských zemí použito jako argument svědčící o tom, jaká je „vůle
evropského lidu“.

Odbojným premiérům a ministrům se pak bude vzdorovat zase o něco
složitěji. Navíc mám podezření, že jednomyslnost na Evropské radě bude
vyžadována jen po určitou dobu. V případě povinných kvót se také
nejdříve spoléhalo, že budou přijaty jednomyslně. Až v dalším kole bylo
použito právo většiny. Šlo tehdy o ministry vnitra členských zemí a
náš ministr Chovanec patřil k těm, kdo byli přehlasováni.

Co kdyby nás tedy přehlasovali? Měli bychom se postavit na odpor?

V každém případě bychom měli co nejdříve sestavit funkční vládu a
konzultovat s našimi sousedy z V4, s Rakouskem a možná i s dalšími zeměmi
EU společný postup.

Jak hodnotíte, jak se k celé věci staví česká reprezentace v
europarlamentu, vláda, český parlament? Řeší to vůbec někdo? Nezapadlo
to v jednáních o nové vládě? Ticho po pěšině?

Z celkem 21 českých europoslanců hlasovalo 17 proti. To bylo ze všech
národních delegací snad nejvíce. Česká vláda momentálně fakticky
neexistuje, český Parlament sice existuje, ale zdá se, že má jiné starosti.

Ekonom a publicista Martin Kunštek upozorňuje čtenáře ParlamentníchListů.cz
na dokument, který připravuje OSN a na jehož základě by vznikla povinnost
umožnit migrantům přístup do České republiky. Naše země coby členský
stát EU sama dokument nepodepíše – učiní to za ni Evropská unie jako
celek. Co můžete říci k této záležitosti?

Text Martina Kunšteka jsem četl. Jeho úvahy jsou mi sympatické, ale ze
zásady se vyjadřuji jenom ke věcem, kde si materiály napřed sám prostuduji,
abych nemusel komentovat něco, co mám pouze z druhé ruky. Je ale
příznačné, že k tak závažným věcem se u nás vyjadřují jen jedinci z
vlastní iniciativy. V normálním státě by snad aspoň hlavní politické
strany měly mít týmy právníků, které budou na podobné hrozby reagovat a
určovat stupeň jejich závažnosti. Čím více stran v Parlamentu máme, tím
se zdá být něco tak samozřejmého a pro budoucnost státu klíčového
nedosažitelnější.
