"Zavřete hranice!" V Rakousku vystoupil bývalý agent Mossadu. Jsou toho plné
noviny. A zemětřesení kolem Merkelové... Promlouvá obeznámený Marian
Kechlibar

ROZHOVOR Před prezidentskými volbami v Rakousku ještě posílil migrační
faktor, protože během posledního půl roku vyšlo najevo, že migrační
krize bude jednak velmi drahá, jednak že kvůli ní výrazně vzrůstá
kriminalita. Bývalý agent Mossadu, Izraelec Rafi Eitan, který v roce 1960
unesl Eichmanna z Argentiny, doporučil Rakušanům zavřít hranice, jinak že
musejí počítat s vlnou teroru. Marian Kechlibar, který se na svém blogu
dlouhodobě na situaci v Německu a v Rakousko zaměřuje, také upozorňuje na
možné velké politické zemětřesení v Německu.

Už jen měsíc zbývá do opakovaného a později i odloženého druhého kola
prezidentských voleb v Rakousku. Jaké jsou momentálně vyhlídky obou
kandidátů, ať už z pohledu průzkumů či komentářů v médiích?

Nevede se žádná intenzivní kampaň v médiích. Nedá se to rozhodně
srovnat třeba s americkými volbami. Průzkumy ukazují téměř vyrovnanou
situaci, ale spíš lehce „pro Hofera”, a to o 3 až 5 procentních bodů.

Jakou váhu lze v tuto chvíli přisoudit při rozhodování voličů migrační
krizi a neslábne tento faktor, který by nahrával členu Svobodné strany
Rakouska Norbertu Hoferovi?

Naopak, migrační faktor velmi posílil. Během posledního půl roku vyšlo
najevo, že migrační krize bude jednak velmi drahá, jednak že přeci jen
výrazně vzrůstá kriminalita. Jiná témata šla totálně do pozadí.
Zvláště „lidový tisk” typu Kronen Zeitung nevynechá jedinou
příležitost, aby se migrací a jejími následky pro Rakousko nezabýval.

V úterý byl v Rakousku na návštěvě bývalý agent Mossadu, Izraelec Rafi
Eitan, který kdysi v roce 1960 unesl Eichmanna z Argentiny, je to svého druhu
„živá legenda”. Ten na tiskové konferenci doporučil Rakušanům zavřít
hranice, jinak že musejí počítat s vlnou teroru. Přijel právě na
pozvání FPÖ, tedy strany, která podporuje Hofera, a ta zpráva je dnes v
rakouských médiích velmi čtená. Samozřejmě, starého Izraelce, který se
podílel na postavení Eichmanna před soud, nemohou ani multikulturní
aktivisté jen tak obvinit z rasismu a nacismu, a on přitom říká víceméně
totéž, co Hofer.

V našich médiích tu a tam proskočí zprávy o násilnostech v Rakousku v
souvislosti s imigrační krizí, nebo o vyjádření rakouského ministerstva
vnitra, že přibližně jeden ze tří žadatelů o azyl byl obviněn z
nějakého zločinu v roce 2015. Jak moc je toto téma frekventované ve
sdělovacích prostředcích našich jižních sousedů?

Velmi frekventované. Rakušané už delší dobu trpěli problémy s
gangsterskou aktivitou ve Vídni, kterou svého času ovládali hlavně
Čečenci, a mluvilo se o tom. Nyní je toto téma zcela otevřeně debatováno.
Je to velký rozdíl oproti německým médiím, která jsou daleko
opatrnější ohledně čehokoliv, co by mohlo zavánět diskriminací. Ne, že
by mlčely úplně, ale ve srovnání s rakouskými se velmi „drží při zdi”.

O Vídni se říkalo, že by měla být baštou Van der Bellena. Ale nezmění
na tomto faktu nic skutečnost, že v hlavním městě Rakouska se za minulý
rok na polovině ze všech násilných činů – znásilnění, loupežích,
pobodání a napadení – podílely severoafrické gangy bojující o kontrolu
nad distribucí drog?

Ve vídeňském podsvětí probíhají po loňské imigrační vlně pouliční
boje o to, kdo bude kontrolovat které teritorium. Dříve vládli Čečenci,
kteří jsou ale vytěsňováni právě Araby ze severu Afriky a rovněž
Afghánci. Jsou z toho občas krvavé potyčky, o kterých tisk rozsáhle
informuje, protože v dříve ospalé Vídni je to senzace.

Volební výsledky Vídně dost záleží na tom, o které čtvrti se bavíme.
Například zazobaný Floridsdorf, kam se odstěhovala řada bohatších
etnických Rakušanů, je daleko nakloněnější FPÖ než střed města, kde
žije buď bohéma, nebo přistěhovalci. Ale letošní prosinec bude
zvláštní také v tom, že už se nedá spoléhat na to, že by
přistěhovalci automaticky volili zeleného kandidáta. Zejména mezi obyvateli
bývalé Jugoslávie je celkové naladění dost proti-islámské, pokud nejde o
muslimy, samozřejmě, takže to vypadá, že srbské a chorvatské krajanské
spolky podpoří spíše Hofera. A ve Vídni je obyvatel tohoto původu hodně,
určitě přes sto tisíc.

Občas se objeví informace, že Rakousko by se velmi snadno mohlo stát
dalším státem Evropské unie, kde by se mohlo konat referendum o členství
země v Unii. Jak moc euroskeptické momentálně Rakousko je? Podpořili by
voliči v potenciálním referendu členství země v EU a může i tento jejich
postoj hrát roli při rozhodování mezi dvěma prezidentskými kandidáty?

Rakušané dostali od EU „studenou sprchu” již v roce 2000, kdy nastoupila
vláda ÖVP + FPÖ. Evropská unie, které bylo Rakousko tehdy členem teprve
šest let, se pokusila zavést proti Rakousku sankce. To byl pro Rakušany
velký šok, že se je evropské instituce snaží potrestat za výsledek
svobodných voleb. Pokus o zavedení sankcí sice selhal, protože stejně
neměl žádnou oporu v evropských zákonech, ale od té doby zůstala v
Rakousku vůči EU určitá “pachuť zklamání”.

Nevím, jak by dopadlo případné referendum, ale v Rakousku se hovoří mimo
jiné o tom, že by si Rakousko mělo vyjednat minimálně nějaké lepší
podmínky. Jako malá a bohatá země se obává toho, že při stávajícím
uspořádání eurozóny bude nakonec přinuceno platit dluhy jiných a řešit
chyby jiných.

To v Německu dojde na „lámání chleba“ až příští rok na podzim, kdy
se budou konat federální volby. Jak je v zemi vnímán fakt, že Angela
Merkelová nebyla pozvána na sjezd sesterské Křesťanskosociální unie?

CSU se evidentně snaží oddělit se opticky, zatím ne formálně, od CDU a
představovat pro německé konzervativce „měkčí” alternativu nežli AfD.
Jde jí přitom o její vlastní postavení v Bavorsku. CSU je v Bavorsku
zvyklá vládnout už desítky let s absolutní většinou v zemském sněmu,
tedy jednobarevná vláda. Jenže také v Bavorsku vznikla AfD, kterou
mimochodem vede rodilý Čech Petr Bystroň, a má nyní preference kolem 9 až
10 procent, přičemž své voliče vzala právě CSU. Takže při příštích
zemských volbách hrozí bavorské CSU, že už nebude mít tu svoji absolutní
většinu, na kterou byla zvyklá. Pochopitelně je z toho nervózní.

Spekuluje se o tom, jestli to optické oddělení CSU od CDU může něco
znamenat z pohledu uvažované kandidatury Angely Merkelové na kancléřku?

Spekuluje, to ano. Rozhodně je to znamení rozkolu v koalici. Ale CSU je
známá tím, že více „štěká”, než aby „kousala”. Jsem zvědav,
zda si Horst Seehofer opravdu troufne říci nahlas, že Angelu Merkelovou
nepodpoří na kancléřku. Právo na to má, CSU skutečně může vetovat
společného kandidáta. Pokud by tak skutečně učinil, bylo by to v Německu
velké politické zemětřesení.

Osobně tomu dávám tak třetinovou šanci. Bude dost záležet na tom, co se
stane v nejbližších měsících. Zvítězí-li v Rakousku Norbert Hofer,
může CSU získat trochu větší kuráž k radikálnějším krokům.

Jaké publicity se v Německu dostalo slovům syrského uprchlíka Arasa Bacha,
která v říjnu 2016 citoval list Der Freitag? Připomenu, že osmnáctiletý
mladík vzkázal Němcům, jimž se nelíbilo, že do jejich země v rámci
migrační krize přicházejí uprchlíci. „Jsme uprchlíci... Nechceme žít
ve stejné zemi jako vy. Můžete, a myslím, že byste měli, opustit Německo.
A vezměte si s sebou i Sasko a Alternativu pro Německo. Proč nemůžete jít
do jiné země? Je nám z vás zle!“

To byla klasická provokace, na kterou je těžké reagovat slušnými slovy.
Bylo ale zábavné sledovat diskuse pod citacemi tohoto článku. Vždy se
našlo tak 10 procent lidí, kteří nadšeně souhlasili. Sebemrskačství má
v Německu o něco větší rozsah než u nás, protože Německo trpí
kolektivním komplexem ze svých zločinů za druhé světové války.

Ono mimochodem ani není úplně jisté, jestli ten autor vůbec existuje a zda
je Syřan. Kolují domněnky, že jde o pseudonymní práci některého z
redaktorů, který chtěl prostě „vytrollovat” německé čtenáře.

Různé studie hovoří o tom, že stále více Němců opouští čtvrtě, v
nichž žili celý život, nebo dokonce odcházejí z Německa úplně, protože
masová imigrace transformuje části země k nepoznání. Údaje z německé
statistiky agentury Destatis ukazují, že v roce 2015 opustilo Německo 138
tisíc Němců. Je tohle téma politických diskusí u našich západních
sousedů, nebo se o tom kvůli politické korektnosti spíše nemluví?

O tom se skutečně v Německu moc nemluví. Mluvit se o tom začalo například
ve Velké Británii, kde zjistili, že v jednotlivých městech mají téměř
kompletní rasovou a náboženskou segregaci. Buď dobrovolnou, nebo „dobrovolnou”,
tedy že tam zkrátka etničtí Britové nevydrží. Reakce sociologů, kteří
tento jev popsali, je příznačná – chtějí prosazovat zákonná opatření,
aby došlo ke „znovusmíšení a vzájemnému obohacení”. Jako by chtěli
tu společnost řídit a třídit, a ne ji zkoumat … Takové opatření ovšem
nemá šanci na realizaci, nestojí o něj nikdo.

Magazín Focus napsal letos na jaře, že se Němci stěhují do Maďarska.
Realitní agent působící ve městě v blízkosti jezera Balaton v západním
Maďarsku řekl, že 80 procent jeho německých klientů uvedlo jako důvod pro
opuštění rodné země problémy spojené s migrační krizí. Existuje
nějaká naděje nebo nějaký politický zájem na tom, aby se zastavil trend
odchodu Němců z Německa a jejich mnohonásobné nahrazování imigranty z
nejrůznějších koutů světa?

Dokud se o tomto tématu nebude otevřeně mluvit, tak se tento trend nemůže
zvrátit. Potíž je, že kdokoliv o tom mluvit začne, riskuje obvinění z
rasismu a pravicového extremismu. A v Německu tyto nálepky ještě nesou
těžkou váhu, na rozdíl třeba od České republiky, kde si z nich nic moc
neděláme, protože vidíme jejich prázdnotu.

Osobně si myslím, že vážně a upřímně se o těchto tématech začne v
Německu mluvit nejdříve tak za dva roky, tedy v době, kdy většina Evropy
už úplně změní svoji politickou tvář. Prostě v okamžiku, kdy v Římě,
Paříži a Vídni budou sedět vlády, které Berlínu nepůjdou na ruku a
budou prosazovat zcela jiné politické postupy, než jaké byly zvykem.

Otázka je, jestli tou dobou už nebude pozdě na debaty.
