Celá Evropa bude německá. Nikdo už je nezastaví. Ekonom nám pověděl
hodně nepěkné věci o praktikách sousedů

ROZHOVOR Zcela jiný pohled na Německo, než bývá zvykem, nabízí ekonom
Karel Kříž. Upozorňuje na výhody, jaké má z Evropské unie z eurozóny i
jak těží z východní části střední Evropy, protože hodně subdodávek
pochází z těchto nízkonákladových ekonomik. Z trvající migrační krize
zcela jednoznačně viní německou kancléřku Angelu Merkelovou a její
vítací kulturu, kvůli čemuž se náš západní soused stal magnetem
přitahujícím miliony lidí.

Myslíte, že je po těch šílených sebevražedných útocích v Bruselu
načase, abychom si přiznali, že nám nezbývá nic jiného než si na takové
děsivé události zvyknout?

To, co jsme viděli v prvních desítkách hodin po atentátech, byly tradiční
rituály dnešní evropské politiky, tedy fňukání, svíčky a řeči o tom,
že se islamisty nenecháme zastrašit. A samozřejmě urážky vítačů na
adresu možná devadesáti procent tradičního evropského obyvatelstva. Takže
ano, bude se po nás chtít, abychom si zvykli.

Minimálně ti dva bratři, kteří sebevražedné atentáty spáchali, byli
belgickými občany. Nevyužijí této skutečnosti zastánci přijímání
migrantů z té už takřka rok trvající aktuální vlny, aby nás
přesvědčovali, že mezi terorismem a těmi příchozími souvislost není?

Mezi imigrací z Blízkého východu či severní Afriky a islámským
fundamentalismem v Evropě je jednoznačně přímá úměra. Třeba do Francie
od konce druhé světové války přišlo hodně Arabů, v absolutní většině
to byli loajální lidé, kteří byli vděční za azyl. Francie věnovala
obrovské úsilí a zdroje jejich integraci a integraci jejich dětí a vnuků.
Situace se tam ovšem celkově spíš zhoršuje: ve městech vznikají další a
další „no go“ zóny, lidé z těchto arabských ghett se izolují, nemají
zájem o kvalitní a užitečné vzdělání a nahrazují ho koránem.
Neintegrují se v ničem, oblečením počínaje a jídlem konče. Žádná
civilizační plejáda zvyků, barev a chutí, ale pořád to samé a jenom
jejich. Přes všechno úsilí země jako Francie, Belgie, Holandsko, Švédsko
a dnes už i Německo padají do problémů. A do konfrontace. Je to stejné
všude, nikde se integrace islámské populace nepodařila. Víte, Vietnamců si
taky nemůžete nevšimnout. Vypadají jinak. Jenže dřou od rána do večera,
integrují se, nepobírají dávky, nevytvářejí společenské problémy, a
třeba v českých školách patří vietnamští a čínští studenti často k
nejlepším… i v češtině. Takže to jde. Zkrátka, problém není v Česku,
nebo v Evropě, ale jednoznačně v islámské populaci. Její přítok musíme
zastavit. A ještě víc: důrazně zastavit! My nejsme ten problém. Oni jsou
ten problém a přinášejí ho do Evropy.

Evropská unie se dohodla s Tureckem na vracení imigrantů. Bude ten systém
fungovat?

Tak rozhodně je to lepší než nic. Ale zároveň tu dohodu vůbec nevidím
jako definitivní řešení problému. Vidím to jako takovou – evropským
obyvatelstvem na Bruselu vynucenou – mezihru. V pvé řadě: hodně lidí na
důležitých postech v Bruselu, v Berlíně i jinde, žádný problém nevidí.
Čím více imigrantů, tím lépe. Wilkommen! Angela Merkelová reprezentuje
Německo a jeho vítací kulturu, a stále je ve funkci. Svou rétoriku
příliš nezměnila, v nejlepším případě se snaží, aby – z jejího
hlediska – špinavou práci dělal za Německo někdo jiný, Makedonií
počínaje a Tureckem konče. Ale ona, a ta podivná subkultura kolem ní, chce
migrační toky z třetího světa zachovat v plné míře. Protestující a „nesprávně“
hlasující obyvatelstvo je jen taková přítěž, která se dle těchto
bruselských pokrokářů musí, bohužel, nějak brát v úvahu, ale je to jen
brzda na cestě ke skvělé nové multirasové, multikulturní a
multináboženské Evropě.

Co se vám nezdá na tom, že politici v čele s kancléřkou Merkelovou tvrdí,
že chtějí jen pomáhat potřebným, kteří utíkají před válkou?

To nemá logiku. Imigranti lezou do Německa dveřmi, oknem i sklepem, zatímco
musí překonávat jednu bezpečnou zemi za druhou. Když by jim primárně šlo
o život, zůstanou co nejblíž domovu. Tedy třeba v Turecku, Jordánsku nebo
v Libanonu. To jsou bezpečné země. Nebo by se třeba primárně přesouvali
do zemí svých arabských krajanů a souvěrců. Málo se ví, že z Jordánska
vede pohodlná železnice až doprostřed Saúdské Arábie. I lodí lze snadno
a levně z Jordánska, Turecka a Libanonu doplout až do Mekky. Saúdská
Arábie má jedny z největších devizových rezerv na světě, má obrovské
zásoby ropy, příhodné podnebí a celoročně teplé moře, a území
šestkrát větší než Německo. Všechna myslitelná plus. Proč tam
imigranti nejezdí? Protože je nikdo nepozval a nikdo se jim tam nepostará o
bezpracný blahobyt. Německo to dělá, chce to dělat i nadále, a proto je
magnetem pro všechny imigranty světa.

Tedy: dokud bude v Německu Merkelová a její vítací kultura, dokud tam budou
cizincům létat pečení holubi až do huby, bude magnet přitahovat stovky
miliónů lidí. Nezadržitelně a obrovskou silou. Dnes jsou na světě možná
čtyři miliardy lidí, kteří mají příjmy nižší než jsou německé
sociální dávky. Evropský cedník, kterému se říká schengenská hranice,
proto bude děravý neustále a Evropa se dále bude plnit lidmi, kteří
dohromady nic neumějí, jsou nositeli neevropské kultury, nemají žádné
uplatnitelné vzdělání a dokonce o něj vesměs ani nestojí. Ale protože je
to výhodné, všichni se naučí říkat, že jsou Syřani, jen ztratili pas a
jsou to doktoři nebo inženýři.

Je důvodem k obavám i to, že Turecko by od června mělo mít bezvízový
styk s Evropskou unií?

Maďarský premiér Orbán glosoval, že nepotřebujeme – slabou – dohodu s
Tureckem, nýbrž pevné evropské hranice. A místo toho máme právě dohodu s
Tureckem a bezvízový styk s touto osmdesátimilionovou muslimskou zemí, kde
se vede válka proti patnácti milionům vlastních občanů, Kurdům, jimž se
upírá právo na vlastní stát, a válka proti novinářům, proti umírněné
opozici, proti akademické obci, vojákům, soudcům a tak podobně. Nedělám
si iluze, jak to dopadne. Ve druhé polovině roku je imigrační krize zpátky.
Byly sem pozvány zástupy jako cedníkem.

Kancléřce Merkelové tedy nedáváte šanci?

Ona nedává šanci Evropě a národům, které zde tisíce let žijí. Proto
skončí a čím později to bude, tím více to bude ošklivé, ale německá
krize není zdaleka jenom o ní. Všimněte si, že je tam pořád docela
populární a důvěryhodná. Ano, průzkumy lze snadno pokroutit, a na
sociology, kteří je pořizují a vyrábějí, je taková poptávka. Jenže
problém Německa je hlubší. Všimněte si, že Merkelová je německou
kancléřkou už jedenáctý rok, aniž uskutečnila jakékoli
zaznamenáníhodné reformy. Jak obrovský rozdíl oproti jejímu předchůdci
Schröderovi, který, byť sociální demokrat, zcela překopal a modernizoval
německé pracovní právo. Například. Merkelová je zvyklá problémy jen
vysedět. Hrnout před sebou a znovu vysedět. Nebo je vůbec nevidět.

Ona je vystudovaná fyzikální chemička, není tedy pohled vědkyně pro
vysokou politiku spíše handicapem?

Její otec emigroval z Hamburku do východního Německa, takže ona má
nějakou mentální výbavu. Když tam pak 35 let žila, i v Akademii věd,
nestála východoněmecké politické policii ani za složku. Nic nepodepsala,
nic nezorganizovala, a přestože musela mít dennodenní přístup k
západoněmecké televizi a rozhlasu, všechny informace, do poslední chvíle k
politice mlčela. Musí tedy dobře rozumět takovému tomu drobnému i velkému
pletichaření. Má vysokou sociální inteligenci. Zaujala samotného Helmutha
Kohla, který z ní – příznačně – udělal ministryni „pro ženy a
mládež“ a pak i „pro životní prostředí“. Už v těchto funkcích
musela civilizaci škodit od rána do večera. Pak Kohla podrazila, to už
nemlčela. A dnes Křesťansko-demokratickou stranu fakticky přeměnila v
jakýsi hybrid mezi Stranou zelených a dalšími „moderními“ levičáky a
pokrokáři všeho druhu. Politická scéna v Německu se zploštila na
přátele a nepřátele Angely Merkelové. Ona vlastně zrušila tradiční
politiku.

Dá se to brát tak, že v Německu už není klasický demokratický pravolevý
systém, nýbrž „blok Merkelové“, tedy křesťanští demokraté,
sociální demokraté, zelení, komunisti versus opovrhovaný zbytek?

Ano, přesně. Tam už politika skončila, jen se bojuje se zbylými nositeli
nesprávných a nepovolených názorů. A to je nynější Alternativa pro
Německo. Je udivující, jak byl před nedávnými volbami německý veřejný
prostor zaplněn nenávistí vůči některým vlastním spoluobčanům, kteří
se provinili tím, že jsou Alternativa, zatímco vůči cizí kultuře se
oficiálně provozuje a povoluje pouze láska a politika plného žlabu.
Nežijeme ale ve světě hloupých obrázků z jehovistických Strážných
věží, nýbrž ve světě reálném. A proto se i Německo nakonec probere.
Doufejme jen, že to bude dříve, než tato divná země zatáhne Evropu do
třetího fatálního průšvihu za posledních sto let.

Němci k tomu sice mají náturu, ale není Evropa nyní už někde jinde?

Třetí říši také drželi do poslední chvíle. A pak bědovali jak jen
mohli. Na druhé straně, když tam v padesátých letech dělal sociologický
průzkum speciální oddíl americké armády, zjistil zajímavé věci.
Například v pohledu na Hitlera. Většina lidí se shodla, že jeho sociální
a hospodářská politika byla výborná, jenom neměl být tak agresivní a
začínat válku. To bylo nedlouho potom, co jim Američané fakticky vnutili
liberální řád a zavedli zásadní ekonomické a společenské reformy, z
nichž potom vzešel takzvaný ekonomický zázrak. Jenže mezitím se
vystřídaly generace, pryč je nejen Konrad Adenauer a Ludwig Erhard, ale i
Helmut Kohl a pryč je i ekonomický liberalismus. A je zde svazačka Anděla,
která ničí Evropu zdaleka nikoli jen imigrační politikou, nýbrž obecně
svou politikou. Dochází k rozvratu trhů, které jsou fragmentovány takzvanou
regulací – energetika, chemie, stavebnictví, a k rozvratu měny.

Ale to snad nepovažujete jen za dílo její a Němců?

Samozřejmě, je zde Brusel, který vábí všechny levičáky asi stejně jako
můru pouliční lampa. Oni se tam vidí, v těch nařízeních, regulacích a
povoleních. To byl vždycky sen všech patologických levičáků – jakýsi
ten Brusel. Tedy ústředí, kam je nikdo nemusel zvolit, kam jenom nalezli a
mají veškerou moc. Sedí jich tam třicet tisíc, neplatí daně a vyrábějí
to své zvrácené neomarxistické regulační dobro. Všimněte si, že na
nejvyšší posty v Evropě se pravidelně dostávají úplní magoři. Třeba
Barroso, dlouholetý předseda evropské vlády, byl známým portugalským
fanatikem, který vedl v Lisabonu maoistickou studentskou organizaci. Dnešní
předseda evropské vlády Juncker je zase světoznámý daňový pletichář,
který dělal – coby lucemburský premiér a ministr financí v jedné osobě
– speciální antisystémové daňové dohody s nadnárodními koncerny, na
úkor všech ostatních. Ministryně zahraničních věcí Mogherini pak byla
italskou komunistkou ještě v první polovině devadesátých let. Tito lidé
dnes reprezentují Evropu a poučují nás i svět o „evropských hodnotách“.
Posloucháte-li předsedu Evropského parlamentu, čirého komunistu a
autoritáře Schulze, reprezentanta postnacistického a postkomunistického
Německa, je to víc než pikantní. Je to nechutné.

Vy si asi nemyslíte to, co spousta lidí, že když mají v Německu peníze a
uklizený dvorek, že by měli vládnout Evropě?

Bývalý polský ministr zahraničí Sikorski o to ve svém neslavném projevu
dokonce prosil… Německo se mu snaží vyhovět a výsledky zde vidíme.
Dělají si v Evropě, co chtějí. Nedávno například rozhodli o druhé
větvi plynovodu Nordstream z Ruska pod Baltským mořem a Polákům zbyl jen
protažený obličej. A stalo se to pár týdnů poté, co právě Němci z „morálních
důvodů“ zablokovali plynovod Southstream z Ruska do Itálie. Zaujala mě
nyní informace z diskuse v časopise Reflex, kde polský pamětník
zakládání Visegrádu zmínil, jak tehdy Němci stůj co stůj chtěli
zabránit jeho vzniku. To bylo hned začátkem devadesátých let, tedy v době,
kdy sotva dostali souhlas velmocí, přes odpor prezidenta Mitteranda a
premiérky Thatcherové, ke sjednocení Německa a kdy zrovna jednostranným
uznáním Chorvatska a Slovinska rozvraceli Jugoslávii. Dnes vidíme, že
Němci pomohli rozvrátit i Ukrajinu. Zkrátka, buduje se německá Evropa,
nikoli evropské Německo. Naštěstí mají Němci vskutku slabou a mizernou
armádu, ale i to se může změnit. Že by úkol pro příštích třicet,
čtyřicet let?

Peníze rozhodují a oni je mají, takže proč by nemohli být přesvědčeni,
že mohou Evropě diktovat?

Určitě je mají. Ale zdaleka ne tolik, aby s Evropou jen tak orali. Všimněte
si: Evropská unie má 510 miliónů obyvatel a z toho Německo sotva osmdesát.
Tedy necelých šestnáct procent. Pokud porovnáte HDP, tedy výkon ekonomiky,
je podíl Německa na HDP Evropské unie asi dvacet procent. Tedy pětina.
Pořád dokola slýcháme, že německá ekonomika je v Evropě „největší,
nejsilnější, nejdůležitější“ a tak podobně. Sice to je pravda, ale
zdaleka ne v takové míře, jak si lidé tyto opakované teze běžně
vykládají. Německu hodně pomáhá eurozóna a východní rozšíření EU.
Eurozóna tím, že zlevňuje jejich práci. Pokud by totiž nebylo euro, marka
by zpevňovala jako švýcarský frank a zdražovala by jejich exporty.
Neprodali by třeba tolik aut, zvlášť těch dříve opravdu hodně drahých,
typu BMW, Mercedes, Audi. Stejným směrem jim pomáhá i východní část
střední Evropy, protože hodně subdodávek pochází z těchto
nízkonákladových ekonomik. Součinem těchto faktorů pak je postupná
likvidace automobilového průmyslu v Itálii a ve Francii. Tyto trendy jsou v
řadě dalších odvětví. Jsme svědky deindustrializace ve významné části
západní a jižní Evropy. To nemůže dobře skončit.

Podle vás je tedy dominance Německa v Evropské unii umělá a
kontraproduktivní?

Naprosto. Česko navíc nemůže mít zájem na oslabování zemí, jakými jsou
právě třeba Francie a Itálie. To jsou staré kulturní země, které nikdy
neučinily ani zlomek zla, kolik Německo. Navíc, po většinu lidských dějin
to byly země i ekonomicky vyspělejší než Německo. Zlom přinesla až
právě Evropská unie. Německu se začalo disproporčně dařit. A jsou za
tím konkrétní politická rozhodnutí v Bruselu, nikoli jakási náhlá
nemohoucnost Francouzů, Italů, anebo dokonce Britů. Je jen příznačné, že
lucemburská loutka Juncker byl zase do funkce dosazen Němci a že Lucembursko
má už třetího předsedu Evropské komise čili vlády, zatímco má méně
obyvatel, než Brno… Je zde jakási rozhodovací mašinérie na linii Paříž
– Berlín, na kterou je napasována i Lisabonská smlouva. Na čem se tedy
dohodnou tyto dvě země, případně Německo s Itálií, to se i prosadí.

Menší země jsou totiž shora mocensky zručně rozdělovány a nejsou schopny
tomuto válci čelit – dokonce i tehdy, když jsou některá rozhodnutí zcela
proti jejich zájmům. Tradičně to bývá zákonodárství, chystané lobbisty
na míru velkým nadnárodním koncernům, které téměř vždy mají sídlo ve
velké zemi EU, anebo jsou raději mimo, ve Švýcarsku. A jelikož daňové i
mnohé jiné výnosy míří z Východu na Západ, do firemních centrál a do
tamních rozpočtů, současná daňová legislativa EU se podstatně nezmění.
Ždímají nás jako kus mokrého hadru a jen z Česka ročně vytáhnou přes
tři sta miliard korun. Co jsou proti tomu ty drobné z evropských fondů,
kvůli kterým máme prý mlčet? Český průmysl je zcela přebudován, ze
zdejších zisků, a dnes je už silnější a dokonce konkurenceschopnější,
než třeba ten rakouský. Dělníci, úředníci, technici, lékaři a dokonce
bankéři však zde vydělávají sotva čtvrtinu rakouské nominální mzdy.
Jistě, v Rakousku mají zaměstnanci vyšší náklady. Ale to nás přece
nemusí zajímat. Kde ty výplaty jsou?

Velká Británie Německu často oponuje, ale zůstává vesměs v izolaci.
Domníváte se, že Francie a Itálie by mohly přispět k nějaké nové
rovnováze?

Francouzský premiér Manuel Valls nedávno vystoupil rovnou v Mnichově a řekl,
že Francie žádné další imigranty z Blízkého východu nad ty loni
vnucené kvóty nepřijme. Merkelová pak se svými permanentními kvótami
sklapla. Takže to je jakási důležitá vlaštovka. Je jen otázkou času, kdy
se Francie a Itálie budou od Německa více emancipovat, protože těmto zemím
– a některým dalším – hlavně euro nevyhovuje, dokonce škodí a tamní
elity společná měna ohrožuje. Nebudou-li ještě deset let Francouzi a
Italové strategicky nic dělat, připraví je euro o moc, a tyto země se
dostanou do chaosu. Měna a pak imigrační politika jsou dvě hlavní otázky
Evropy tohoto a příštího desetiletí. Zásadní otázky. Otázky, na které
se mnoho evropských zemí dosud bojí normálně a strategicky odpovědět.
