Nejmocnější lidé světa v totální křeči. Zbavili jsme se Hillary a
začalo to šlapat. Tereza Spencerová a svět v pohybu: Trump a Putin, rodící
se mír, směšná EU, zima pro Ukrajince

OKNO DO SVĚTA TEREZY SPENCEROVÉ Opatrně gratuluji obyvatelům Blízkého
východu, komentuje počínající diplomatickou aktivitu Donalda J.Trumpa
editorka Literárních novin a analytička Tereza Spencerová, která vidí
rodící se dohodu USA, Ruska a Izraele nad setrváním Asada. Jak podotýká ve
svém pravidelném shrnutí týdenních událostí na ParlamentníchListech.cz,
jako prioritní téma, alespoň soudě podle telefonického rozhovoru Trump–Putin,
se nejeví Ukrajina.

Podle britského tisku se manželé Clintonovi hádají o to, kdo může za
prohru Hillary v prezidentských volbách. Nemáme ambici zakládat manželskou
poradnu, ale pojďme si ty argumenty projít. Bill tvrdí, že Hillary neustále
útočila na Trumpa a nevzbuzovala dojem, že by jí záleželo na chudých
bílých voličích. Dále své ženě vytkl, že jeho rady nebrala v potaz, že
šéf její kampaně Podesta je neschopný a že svůj díl viny má i Obama,
který navzdory vynaloženým financím nebyl schopen zlepšit situaci chudých
černochů. Hillary naopak z prohry viní šéfa FBI Comeyho, který ji
vyšetřoval za uniklé e-maily, a Billa nařkla, že byl dlouho „mimo“ a
jeho rady nefunguji. Daily Mail dodává, že Bill se vždy snažil působit
chápavě vůči chudým lidem a že Hillary v kampani stále vypadala, že je
„pissed off“.Inu, kdo má pravdu? Co se pokazilo?

Co se pokazilo? To houfy chytrých i těch druhých politologů už určitě
horečně a do detailu sepisují do objemných bichlí. Nejspíš v nich bude
něco o tom, že se Demokratická strana už někdy před dvěma třemi
dekádami rozhodla zapomenout na ty obyčejné lidi „tam dole“ a plně
vstoupila do služeb onoho „jednoho procenta tam nahoře“, že se úplně.
odtrhla od reality a nahradila si ji virtuální realitou vzájemného
ujišťování o výjimečnosti a trvanlivosti vlastních smyšlených „pravd“,
že si „uzákonili“, že každý, kdo si myslí něco jiného než oni, je
primitiv, hlupák a idiot, že se historicky znemožnila tím, že nominovala tu
nejhorší možnou kandidátku a přitom podvodně v zákulisí „zabila“
Bernieho Sanderse, který možná mohl být Trumpovi soupeřem…

Výčet bude dlouhý, ale už dnes je možná důležitější otázka, jestli
Demokratická strana dokáže po prvotním šoku vzít rozum do hrsti, přiznat
si své chyby, zbavit se těch nejzkorumpovanějších lídrů a zkusit něco
pro příští kongresové volby udělat s ultrapravicovým zákonodárným
sborem, který z nynějších voleb vzešel. Podle mého by to měl být nyní
„imperativ doby“, samozřejmě za předpokladu, že si někdo nemyslí, že
svrhnou Trumpa pouličními protesty a profesionálními pouličními
demonstranty placenými bůhvíjakým „Sorosem“.

Příznačnějším ale je, že se – stejně jako v případě Brexitu –
zatím nehledají chyby u sebe, ale u všech možných ostatních, jak jste se
ptal. A je to fakt trapná podívaná. Nejmocnější lidé světa v totální,
dětinské křeči.

Donald J. Trump má za sebou první telefonické kolečko se světovými lídry.
Výstupy všech hovorů jsou plus minus běžné, s výjimkou toho s Putinem.
Jak hodnotíte vstřícnost, která z tiskových komuniké mezi USA a Ruskem
prosvítala? Minuly týden jste věřila, ze DJT bude v globálních
záležitostech umírněnější, například vůči Rusku. Když vidíte
některé výroky Rudyho Giulianiho, kandidáta na šéfa DoS, vůči Rusku,
neopouští vás tato představa? Přeci jen, republikáni Rusko historicky
nemají rádi. Jak vidět relaci mezi vstřícnými výroky DJT o Krymu či o
jeho pochopení pro Asada na jedné straně, a na straně druhé výroky
Giulianiho, McCaina nebo Pence? Maji tito lidé sílu dotlačit DJT do stejné,
ne-li ostřejší pozice vůči Rusku, než v jaké byl Obama? Politika je o
signálech – tak tedy, jaké signály vůči Rusku DJT vysílá?

Za studené války existoval na Západě politologický obor „kremlinologie“,
jehož protagonisté zkoušeli hádat, co že se to kremelským lídrům honí
hlavou, a kdo se náhodou trefil, byl za kinga. K tomu samozřejmě existují
podobní „experti“ na tajuplnou kimovskou Severní Koreu, v poslední době
se nám Evropa plní zástupem hidžábologů… A k těm všem se nyní
přidávají trumpologové. Pojďme řady těchto spiritistů nerozšiřovat, co
vy na to? Počkejme si na to, co se opravdu stane. Čili, hodnoťme kroky a ne
slova, tím spíš slova Giulianiho a dalších, o nichž se zatím jen
spekuluje, že by mohli v nějaké funkci skončit, ale třeba také neskončí.

Aby to bylo alespoň trochu seriózní, můžeme vycházet pouze z faktů, a
těch je zatím stále příliš málo. Nicméně, je mezi nimi například
Putinův telefonát Trumpovi – Kreml se rozhodl, že si udrží iniciativu, a
tak volal jako první – o „nepřijatelně“ špatných vztazích mezi
oběma zeměmi. Domluvili se prý na jakési normalizaci vztahů, ale nevím,
jestli z toho vzejde nějaký „reset“. Nicméně, hned druhý den na to
ruské letectvo po téměř měsíci obnovilo bombardování džihádistů ve
východním Aleppu a na severu Sýrie, z nichž Trump krátce předtím udělal
„sirotky na odstřel“ prostou větou, že „netuší, co jsou to ti
umírnění rebelové vlastně zač“ a že je přece „důležité bojovat
proti terorismu“. Čili, shoda na Sýrii, Iráku a likvidaci islámských
teroristů by tu asi byla.

O Ukrajině se prý spolu vůbec nebavili, takže to pro obě strany asi není
záležitost nejvyšší úrovně naléhavosti – proč by taky měla být,
když je to finančně i jinak věc hozená na bedra Evropy, tedy přesněji
evropských daňových poplatníků…

Představme si hypotetickou situaci, kdy DJT řekne evropským členům NATO:
Když se tak bojíte Ruska, tak si plňte svá 2 % HDP na obranný rozpočet, a
pak si můžeme povídat o angažmá v Pobaltí a na Ukrajině... Navíc by
většina států ona 2 % nenaplnila. Co by asi prezident USA řekl? Když
nechcete platit, tak se toho Putina asi zase tak nebojíte, takže já jsem na
Ukrajině a v Pobaltí skončil? Je to zjednodušené, ale mohla by skutečně
ta odpověď Evropě na nedodržení 2 % být taková? Jinak, podle Spiegelu
NATO odložilo strategický summit až na léto a vedeni NATO má strach právě
o to, že s tím DJT sekne na východní hranici NATO...

Jsme zase u té trumpologie. Fakt nevím, co bude Trump dělat, ale NATO se pode
všeho bojí své budoucnosti. Hned po oznámení výsledků amerických voleb
šéf Aliance Jens Stoltenberg zkusil Trumpovi, tedy vlastně americkému
prezidentovi, načrtnout jeho povinnosti v podobě nutnosti mobilizovat snad až
300 tisíc vojáků proti ruské hrozbě. Pak mu nejspíš došlo, že nepíše
nějakému druhému Jakubu Jandovi, který by z takového diktátu výskal
nadšením, a tak se lehce zklidnil a o pár dní později už spíš jen
ublíženě varoval, že bez NATO „Západ zkolabuje“. Sice netuším, jak
přesně by ruský pinochetovský kapitalismus zlikvidoval náš Západ a náš
kapitalismus, natož proč by to vůbec dělal, ale je očividné, že
patetických a zbytečných slov není nikdy dost.

Pořád je přitom ale řeč jen o amerických miliardách vyplácených
americkou vládou americkým zbrojovkám na „boj“ Aliance s každým
větrným mlýnem, který se vám jen trochu nebude pozdávat. Pokud totiž
Amerika – její daňoví poplatníci -- přestane ty zbraně Alianci platit,
tak se Evropa zhroutí – požadovaná dvě procenta HDP mohou v mnoha
případech zlikvidovat ostatky sociálního státu už jednou provždy. Zbraně
nad lidi! Jako upřímné heslo do voleb to nezní špatně, ne?

A to se přitom EU už rozpadá sama o sobě a ve spoustě důležitých zemí
mají – právě kvůli zhoršujícím se životním podmínkám a standardům
– nakročeno k vítězství protiunijní strany. Zbídačit lidi ještě víc
jen kvůli Stoltenbergovi, jeho generálům a jejich čekání na ruskou agresi
(třeba) do Pobaltí… Takhle ovšem můžeme čekat i dekády. A pokud Rusové
po celou tu dobu nezaútočí, tak se budeme vždy ujišťovat, že jen proto,
že jsme zaujali tak rozhodný postoj a vyplácali na zbraně biliony. Je to
zaručená cesta do pekel pro evropské daňové poplatníky a zaručená cesta
do ráje pro americké zbrojaře, i když by to správně mělo být přesně
obráceně.

Když jsme ale u toho, Pobaltí hlásí největší odliv původních obyvatel
na Západ. V regionu tak zůstávají především ruskojazyční „neobčané“,
a ti se časem mohou změnit ve většinu tamních obyvatel. A NATO je bude
chtít bránit před ruskou agresí… Není ten svět pod vedením našich
lídrů skvělý? Monty Python hadr.

Doposud jsme vedli hovory o zajímavých, leč hypotetických věcech. V Sýrii
a Iráku ale pokračují boje. Jakým směrem se to vyvíjí? A zase ty
zpropadené signály nastupující administrativy: jak vážně se berou v
Damašku, ale i v Bagdádu, Káhiře, Ammánu i jinde slova DJT o nutnosti
zničení Daeše třeba podporou Asada a Ruska, zatímco umírněné rebely v
Sýrii poslal víceméně k šípku? Svitla dle vás naděje, nebo jsou to
všechno, s prominutím, kecy? Jaké reálné posuny vidíme na bojišti a
projevily se projevené signály vyslané DJT v diplomatické oblasti?

Jak už jsem konstatovala, nebude náhoda, že ruské nálety na Al-Káidu ve
východním Aleppu a na severu Sýrie začaly znovu, po měsíční pauze, ale
jen pár hodin po Putinovu telefonátu Trumpovi. Z toho lze usuzovat, že se
dohodli, že terorismus už nemusí být „hrací kartou“ v mezinárodních
vztazích. Třeba v Damašku to ale vnímají vcelku opatrně. Na jednu stranu
vítají ochotu Donalda Trumpa opravdu bojovat proti terorismu, ale současně
dobře vědí, že Washington už toho v tomto směru namlel v posledních
letech tolik, že se mu nedá věřit, a proto bude lepší počkat na
konkrétní kroky. Ty zatím zajišťuje Barack Obama, který po čtyřech
letech syrské války vlastně poprvé nařídil větší bombardování
Al-Káidy v Sýrii – USA si ji až dosud hýčkaly coby sílu, s níž se dá
ještě „něco uhrát“. Jako kdyby nebylo žádné 11. září.

Pokud se ptáte na posuny v diplomatické oblasti, tak ty jsou pozoruhodné –
Rusko oficiálně oznámilo, že Izrael, jeho spojenec, nemá nic proti Asadovu
setrvání v čele Sýrie, protože všechny ostatní varianty jsou mnohem
horší. A pokud se shodnou Rusové s Izraelci a Trumpem, má to džihád
spočítané, o to víc, že „v partě“ je i nevyslovený, ale zato
veledůležitý Írán a šíitské síly jako takové. A pokud se k Asadovi
pozitivně postaví Izrael, tak to je ve Washingtonu důvod ke sražení
podpatků, bez ohledu na tamní stranickou příslušnost. Jinými slovy, ano,
mám pocit, že se cosi významného hnulo, a to Trump ještě ani není ve
funkci. Možná bylo ze všeho nejdůležitější „zbavit se“ té
válečnické Hillary a její rodinné nadace, v níž si kdekdo mohl za pár
milionů koupit jakoukoli americkou válku proti komukoli. Opatrně gratuluju
obyvatelům Blízkého východu.

Na Ukrajině se objevilo několik skandálů: Za prvé, Porošenko přes různé
„firmičky“ prý vlastní vilu ve Španělsku. Za druhé, náměstkyně
ministra se objevila nahá. A za třetí, Michail Saakašvili složil funkci
gubernátora, oznámil založení nové politické strany, a co víc, odmítá
se setkat s Porošenkem. Co z toho všeho vyvozovat? A mimochodem, stále platí,
že Ukrajina je hlavním poraženým prezidentských voleb v USA? Kdybyste měla
strádajícím Ukrajincům navrhnout vizi jejich blízké budoucnosti, jaké
nové obrázky je čekají?

Nechte toho – jak může být skandálem, že má zkorumpovaný ukrajinský
prezident vilu ve Španělsku? Přece všichni vědí, že ten pán je bohatý,
a že zbohatl „divně“ – v průzkumech ho většina Ukrajinců považuje
za největšího tamního korupčníka. A to, že se náměstkyně ministra
vnitra nechala fotit nahá? No a co? Legračnější přece je, že si ministr
vnitra Avakov, sám miliardář a oligarcha, vzal tuhle slečinku „k sobě“
a vytvořil pro ni na ministerstvu úřad „pro integraci s Evropskou unií“,
protože prý mluví několika jazyky. Takže, zatímco do EU nikdo Ukrajinu už
nechce a všemožná rozhodnutí v tomto směru se oddalují, tak na tamním
ministerstvu mají odteď slečnu, která je připravená se integrovat
okamžitě. Kdo z unijních politiků by byl proti? Samozřejmě jen v rámci
konzultací „o možných směrech dalšího vývoje“, to dá rozum…

To, že se „Micho“ Saakašvili zbavil funkce, kterou nezvládal, znamená
jen to, že Ukrajina je očividně zkorumpovanější, než celá jeho
někdejší Gruzie, a že se mu coby cizinci nepodařilo lokální sítě
prorazit. A že hodlá coby cizinec bojovat o post ukrajinský nejvyšší, to
je už jen taková poslední kapka k určení diagnózy. Ale po mně ji
nechtějte, měli by ji vyslovit ti, kteří celý ten Majdan zaplatili,
připravili, provedli a podporovali...

Budoucí obrázek nakreslit neumím, ale beru fakta – EU neustále, to v praxi
znamená už více než dva a půl roku, odkládá souhlas s bezvízovým stykem
pro desítky milionů Ukrajinců. Minulý týden tamní noviny dokonce psaly o
stále četnějších případech, kdy si Ukrajinec koupí letenku „na Západ“,
má i správná razítka, ale pak je vyveden z letadla, pár dní grilován, co
že kde chtěl dělat a jestli tam náhodou nechtěl zůstat, a pak je nakonec
„odložen k ledu“, doma. Čili, Ukrajinci už dávno chápou to, co se nám
naše elity ještě stydí prozradit – při Majdanu vůbec nešlo o Ukrajinu,
ale jen a výhradně o Rusko. Z Ukrajinců jsme si udělali jen nástroj
politiky a je smůla, že spousta občanů Ukrajiny uvěřila velkým slovům z
toho „mejdanu“ a násilnou výměnu jedné korupční vlády za jinou vzali
jako cosi pozitivního až skvělého. Dnes „už vědí“ a většina z nich
– podle statistik – o členství Ukrajiny v EU už ani nestojí.

Krize nicméně pokračuje. Ruský státní rozpočet počítá se sankcemi do
roku 2019. A co čeká Ukrajince v blízké budoucnosti? Zima. EU jim až dosud
ruský plyn vždy zaplatila, snad tomu tak bude i letos.

Přicházejí podivné zprávy od našich spojenců z Turecka. Prý tam
masakruji Kurdy ještě víc než jindy, prý do Německa před Erdoganem
utíká čím dál víc lidí a prý už tak ani moc nechtějí k nám do EU,
myšleno coby stát, ne jednotlivci. Co si s těmito zprávami počít? Co
čekat od Erdogana na jaře ve smyslu pouštění uprchlíků do Evropy? A jaké
vztahy naváže Erdogan s DJT, který už naznačil cosi o vydávání
Fethulláha Güllena do Turecka?

Tak dobře, založíme další specializaci, erdoganologii. Evropská unie
protestuje, když se zabíjejí Kurdové, když se likvidují média, když se
zavírají tisíce „pučistů“, ale kdyby něco podobného udělal třeba
Putin, tak už jsme na něj uvalili deset tun sankcí. Čili, turecký diktátor
naše EU politiky sice štve, ale ti se současně natolik bojí svých kolegů
z NATO, jimž by mohlo odpadnout jižní křídlo, že směrem k Ankaře jen
zlobně, ale vlastně komicky hrozí pěstičkou. A v Ankaře nad tím jen
mávají rukou.

Nevím, jestli Erdogan opravdu masakruje Kurdy víc než dřív, ale návrat „německých“
Turků zpět do vlasti může být reálný – není to tak dlouho, co se
desítky tisíc z nich vydaly do vlasti svých předků, protože ta byla
ekonomicky živější než jejich vlast, Německo. A najednou se onen turecký
hospodářský boom jaksi za pochodu mění v cosi islámského. Jasně, že se
vracejí do Německa, protože to žádní skuteční muslimové nejsou.

A co bude dál? Nevím. Erdogan má prst na „uprchlické zbrani“ a přitom
zcela vědomě pálí mosty s Evropou, jako kdy ji chtěl donutit k veřejnému
ponížení, tedy přiznání slabosti. A v pochopení naší slabosti je
Erdoganova síla. Tím spíš, že na rozdíl od EU, která se drolí, má
Erdogan s příslovečným prstem na migrační spoušti také i čas. Kdoví,
co mu budeme schopní nebo ochotní odkývat za rok.

Ale s tím Gülenem a jeho vydáním si opravdu nejsem jistá. Na jedné straně
by si tím samozřejmě Trump zajistil totální obnovení vztahů s Ankarou, a
nejspíš i něco víc, ale na druhou stranu by přišel o možnost
prostřednictvím gülenistických sítí hýbat obrovským kusem světa.
Počkejme si na to, jestli opravdu bude s to dostát záměru upřednostnit
domácí problémy před těmi globálně hegemonistickými. A Gülenův osud
bude v této otázce velkou nápovědou.

Jen stručné: Letošní 17. listopad se ponese nejspíš ve znamení toho, co
se komu nelíbí na naší zahraniční politice, respektive na tom, jak ji
vnímá prezident Zeman. Je to tak správně?

Správně, nesprávně? Prostě to tak je. Namísto čekání na „Hermanovu
tetu“ ale kdosi rozhodl, že je potřeba situaci ještě rozvířit zákazem
kritiky prezidenta. A lidé, kteří to do Zemana „perou pod tlakem“,
najednou křičí cosi o cenzuře, ale kdyby byl na Hradě Schwarzenberg, tak
možná zákon i odkývají. I když by nejspíš nemuseli, protože kritici
takového prezidenta by se do hlavních médií ani nedostali, takže by
obrazně panovala naprostá selanka. A kritikům návrhu podle všeho nevadí
ani to, že od Nového roku spouští provoz Ministerstvo vnitra se svým
jandovským cenzurním úřadem, který určí to jediné, co si smí slušný
občan myslet…

Osobně bych zákaz kritiky hlavy státu odmítla. Z principu. Není to sice
žádný „komunistický“ nápad, jak tvrdí lidé, kteří se vylekali, že
už by si na Zemana nemohli beztrestně plivnout, protože hanobení hlavy
státu je v Evropě trestné v řadě zemí, namátkou v Holandsku, Španělsku,
Polsku nebo ve Švýcarsku… Ale jsem proti zákazu kritiky hlavy státu
prostě proto, že svobodu projevu buď máme, nebo ne. Nemůže existovat
nějaká „omezovaná svoboda“. A ta naše už beztak okrájená je --
zakázána je propagace komunismu a fašismu, zpochybňování holocaustu, nový
zákon vágně formuje trestnost „podpory terorismu“, k tomu ta
všeobjímající politická korektnost, která brání nazývat spoustu věcí
pravým jménem, a blížící se ministerský cenzurní úřad… Tak proč to
ještě zhoršovat zákonem, který se očividně točí jen kolem konkrétní
osoby?

U příležitosti 17. listopadu je to určitě téma k přemítání.

Závěrem tradiční otázka. Co dalšího bychom měli během příštího
týdne sledovat?

S tím, jak budou pomalu přibývat skutečná jména do skutečných funkcí v
Trumpově administrativě, se bude – pomalu – vyjasňovat i jeho budoucí
politika. To bude zcela určitě hodně zajímavé.
