Přeživší teroristický útok v Bruselu vypráví, jaké to bylo

22. března ráno šla mladá kadeřnice Orphée do metra, aby se vyhnula
zácpě v ulicích belgické metropole. Brzy se ale přeměnila její cesta v
chaos…

„Pamatuji si na lidi kolem sebe, na velmi štíhlou ženu, již nemladou,
která se zeptala muže, jestli šlo skutečně o teroristický útok.
Nevěděla jsem, o čem to mluví. Poslouchala jsem ji, ale neslyšela, dívala
jsem se na dvě dívky míšenky, které poslouchaly hudbu, a pomyslela jsem,
že hraje příliš nahlas," vzpomíná Orphée.

„Nevěděla jsem, co mám odpovědět, pořád se ptal, jak se jmenuji,
odpovídala jsem mu, pak mu začal zvonit telefon a začal plakat, zdá se, že
mu řekli o neštěstí, a pak odešel."

Ale než odešel, zavolal zdravotníky.

„Cítila jsem, že z jedné strany stále víc hluchnu, že ten zvuk je
nějaký…jakoby něco v mém uchu tenounce zvonilo. Řekli mi, že to je
normální, ale já na to odpověděla: Je mi na zvracení… Jenže měli tolik
práce… Když se dozvěděli, že jsem zvracela, znepokojilo je to. Mysleli,
že mám, možná, poranění mozku, což je nebezpečné, mluvili, že je mi
třeba dát červenou kartičku, rychleji mne ošetřit, dát do auta a dopravit
do nemocnice," vzpomíná Orphée.

„Sešili mi tvář bez narkózy, sešili mi hlavu… Otočila jsem si kolem
hlavy šátek, protože mé vlasy úplně shořely. Moji rodiči mne dosud
neviděli, můj dvouletý synek mne také neviděl od úterý. Nechci je
vystrašit… Takže se podobám Britney Spearsové s tváří Mika Tysona,
potřebujeme se trochu zasmát…" A Belgičanka se skutečně směje.

„Mám v těle úlomky, kousíčky metalu všude, protože se nedají vyndat
— jsou příliš maličké a po celém těle…" vypráví Orphée. „Nestěžuji
si… Bůh byl na mne hodný… Byla jsem šťastná,. když jsem přišla k
sobě v nemocnici, kde jsem si doopravdy uvědomila, že mne budou léčit,
když jsem spatřila svého muže, který mne dávno hledal, a prostě jsem si
řekla, že jsem naživu, že jsem neučinila svého syna sirotkem," uzavřela
Orphée Vanden Bussche.
