Vím, že jedu na hraně, ale... Poslanec, který byl pranýřován za to, že
se zastal komunisty Ondráčka, nechce mlčet

ROZHOVOR „Dneska se poukazuje na to, že Ondráček je symbol. Symboly jsme
tady měli. Komunisti říkali – symbol je Horáková, musíme ji pověsit.
Nebo zemědělec. Musíme s ním zatočit. Já chci poukázat na to, abychom se
k tomu nevraceli a nedělali stejné věci jako oni. To je to moje přirovnání.
Vím, že jedu na hraně,“ říká v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz
liberecký poslanec hnutí ANO Jiří Bláha.

V médiích se zmiňovaly vaše výroky ve Sněmovně ohledně komunistického
poslance Zdeňka Ondráčka a jeho zvolení do čela parlamentní komise pro
dohled nad Generální inspekcí bezpečnostních sborů (GIBS). Jestli tomu
dobře rozumím, tak jste chtěl říci, že dnes už nemá cenu se babrat v
minulosti, ale je třeba se zabývat přítomností. Bylo to takto od vás
myšleno?

Ano. A hlavně abychom se z té minulosti poučili v tom smyslu, abychom se
nechovali jako ti lidé, kteří v minulosti dělali ty procesy. To znamená,
jak se třeba komunisté chovali k zemědělcům, kterým říkali kulaci. A
vyčítali jim kdeco. A dneska my zase říkáme Ondráčkovi – ty jsi stál
na špatné straně, a proto teda nebudeš v čele parlamentní komise. Přitom
Ondráček tady pracoval třicet let pro naši republiku a nikdo nerozporoval to,
že se někdy provinil. Co vím od kolegů, kteří s ním pracovali, tak to byl
odborník, férový chlap a slušný člověk. To jsem slyšel od každého, kdo
s ním přišel do kontaktu. Napříč politickými stranami. A my ho dneska
tady dehonestujeme? Za mě je to špatně. Nechtěl bych, abychom jako
společnost dopadli tak, že se budeme rozdělovat, kádrovat. Když se
podívám, kdo tam byl do té funkce navržen. To má tuto funkci vykonávat –
a nic proti ní – učitelka? Přeci by tam měl sedět odborník, který ví,
jak ta GIBS funguje, který ví, co si má vyžádat. To je, jako byste poslal
na hospodářskou kontrolu třeba právě učitele.

Rozumím tomu, Ondráček pracoval dlouho u protikorupční policie. Jeho
kritikům ale vadí, že se za své pochybení – když mu bylo devatenáct let
– dnes neomluvil...

Vezměme to ale z druhé strany. Bylo to pochybení, když plnil rozkaz? Co
když dneska se vydá rozkaz elitní skupině policistů, aby zatkla lidi, o
kterých si myslíme, že dělají něco nekalého. Oni je zatknou, a po roce se
zjistí, že to bylo špatně. Budeme ty lidi trestat za to, že plnili rozkaz?
Neříkám, že Ondráček neměl přijít a říci k tomu víc. Ale podle mě
už byl do toho hrozně emočně zatažený, že už to psychicky neustál.

Nechci se celou dobu bavit jen o Ondráčkovi. Nicméně na Facebooku o vás
kolují zprávy, že jste toto údajně přirovnával k procesu s Miladou
Horákovou. Můžete vysvětlit, jak jste to myslel?

Dneska je často poukazováno na to, že Ondráček je symbol. Já chci
poukázat na to, že ty symboly jsme tady měli. Komunisti říkali – symbol
je Horáková, musíme ji pověsit. Nebo je symbolem zemědělec. Musíme s ním
zatočit. Poukazuji na to, abychom se k tomu nevraceli a nedělali stejné věci
jako oni. To je to moje přirovnání. Vím, že jedu na hraně. Chtěl bych,
abychom o tom mluvili jako slušní lidé, kteří si sednou ke stolu a řeknou
si, co je ještě dobře a co je špatně. Je dobře, aby šéfem parlamentní
komise pro dohled nad Generální inspekcí bezpečnostních sborů byl někdo,
kdo tomu totálně nerozumí? Nebo je lepší, aby tam byl člověk, který tomu
rozumí? A má, pravda, kontroverzní minulost, možná jen proto, že měl
smůlu. Kolik mužů bylo ve vojenské službě? Všichni jsme přísahali a
plnili rozkazy. Já jsem na vojně byl. A když v osmdesátém druhém byla v
Polsku Solidarita, tak nás nahnali na hranice a říkali – tady budete
hlídat, a kdyby někdo chtěl projít přes hranice, tak ho zastřelte. Teď
bych tu mohl být souzen já, že jsem tehdy stál na hranici a měl nějaký
rozkaz. Já ale chápu ty emoce. Žena mi říkala, že jsem v komunistické
době na komunisty sváděl i počasí.

Myslím, že jste prozradil o sobě i to, že jste byl „mánička“ a měl
kapelu...

Jasně. Měl jsem i problémy. Třeba mě i vyhodili z práce za názory.
Snažím se věci pojmenovat tak, jak je cítím v dané době. V žádném
případě nepodporuji komunistický režim. Ale i oni mají mezi sebou slušné
lidi. A naopak takzvané demokratické strany mají mezi slušnými i řadu
lidí neslušných. Tak to je. To není o stranickosti. Ale o těch lidech. To
bych chtěl občanům sdělit. Jestli se zase budeme kastovat, kdo je červený,
bílý, hnědý, tak nemáme šanci přežít. Když se mi něco stane, hledám
pomoc. V ten okamžik nekoukám, kdo je jak barevný, ale koukám na to, kdo je
ochotný mi v tu chvíli pomoci. Nebo kdo naopak do mě kopne.

Když se vrátím k parlamentnímu dění, vy asi nebudete nadšený z toho, že
jsou časté mimořádné schůze Parlamentu na úkor projednávání řádných
bodů podle normálního programu?

Ano, tak. Mně vadí i to, že tu máme 52 bodů za 14 dní, a nikdo přitom
neumí ohlídat plnění dnešních zákonů. Máme přehršel nových
nařízení, ale nevyznáme se ani v těch dosavadních. To mi vadí. Stejně
jako že tam sedíme a plkáme o ničem. Místo, abychom si ty věci projednali
už dopředu a tam jsme šli připravení.

Co vám říkají normální lidé mimo politiku třeba ohledně vlády? Jsou
třeba naštvaní, že pořád nemáme vládu s důvěrou? Máte nějakou
zpětnou reakci?

Lidé by byli rádi, kdyby bylo standardní prostředí. To znamená, aby se tu
každý den neměnily zákony, nařízení. Abychom tak, jak jsme dřív
papouškovali Východu, teď zase nepapouškovali Západu. Abychom dělali něco
pro lidi, třeba nižší daně. Aby mezi námi nebyli občané, kteří
podvádějí, a nikdo to neřeší. Lidé žijí normální životy, jejich
největší starostí je, kde budou bydlet a aby za svoji práci dostali
slušné peníze. Na to nezapomínám. Je dnes velký rozdíl platů v
uvozovkách manažerů a v uvozovkách lidí živících se rukama. Věci jsou
ale složitější, nechci, aby to vyznělo jednostranně.

Mluvíte o stabilním prostředí. K němu je potřeba mimo jiné i nějaká
vláda s důvěrou? Kdy podle vás a jaká bude?

Nevím. Za mě by to bylo tak – pojďme si sednout a určit si priority a na
těch pracovat. Třeba nemocnice. Na jednom místě jich je milion a jinde jsou
daleko od sebe, nebo hrozně vybavené či ve špatném stavu. Nikdo to
neřeší, neřešily to vlády před námi. Měli bychom si sednout ke stolu a
říci si, kde by měly stát super nemocnice, aby pomohly co nejvíce lidem, a
pusťme na ně peníze. Nechci se plést do zdravotnictví, ale myslím, že
celá ta koncepce je špatně. Je rozdělená na nemocnice krajské, městské,
fakultní. Všechno by to mělo spadat pod jedno centrální řízení, aby bylo
jasné, že v Liberci se nebude čekat na magnetickou rezonanci tři měsíce a
na druhé straně na Moravě nemají naplněnou kapacitu. Další jsou silnice,
železnice. Měli bychom si říci, na čem se shodneme, a na tom začít
okamžitě pracovat.
