Před padesáti lety byl zvolen prezidentem Ludvík Svoboda

Generál Ludvík Svoboda, kterého před 50 lety, 30. března 1968, zvolilo
Národní shromáždění prezidentem tehdejšího Československa, stál v
čele země do roku 1975, píše ČTK.

Hrdina obou světových válek měl být koncem 60. let autoritou, která
zaštítí obrodný proces v roce 1968, ale nakonec z Pražského hradu
odevzdaně přihlížel nástupu normalizační éry v Československu.

Svoboda se narodil 25. listopadu 1895 v Hroznatíně na Vysočině v
zemědělské rodině. Za první světové války se legionář Svoboda
zúčastnil bojů o sibiřskou magistrálu a s legiemi se vrátil do již
vzniklé Československé republiky v roce 1920. V armádě už zůstal.

V únoru 1948 během státního převratu podpořil komunistickou stranu

V roce 1938 Svoboda nesouhlasil s kapitulací Československa, zapojil se do
odbojové organizace Obrana národa a utekl do Polska k formující se
československé vojenské jednotce. Posléze požádal o azyl v Sovětském
svazu, kde se podílel na vzniku československé jednotky. Zúčastnil se bojů
u Sokolova, o Kyjev a následně i dukelské operace. Po válce se vrátil do
Prahy a stal se ministrem národní obrany.

V únoru 1948 během státního převratu podpořil komunistickou stranu a stal
se záhy jejím členem. Z pozice ministra přihlížel i justiční vraždě
svého spolubojovníka Heliodora Píky. V září 1951 byl zproštěn funkcí a
později byl obviněn z pokusu zneužít armádu proti poúnorové vládě. V
listopadu 1952 byl zatčen a z vazby byl propuštěn až po intervenci vysokých
sovětských míst. Byl předčasně penzionován a odešel z politického
života.

V březnu 1968 ve věku 72 let a čtyři měsíců převzal prezidentský úřad
po Antonínu Novotném. V srpnu 1968 po vpádu vojsk Varšavské smlouvy odmítl
jmenovat kolaborantskou dělnicko-rolnickou vládu a osobní přítomností v
Moskvě se přičinil o návrat internovaných politiků. V dubnu 1969 ale již
podporoval nástup Gustáva Husáka do vedení KSČ a v následujících letech
byl postupně zbavován reálného politického vlivu.

Od roku 1974 nemohl kvůli zdravotnímu stavu vykonávat prezidentský úřad.
Odmítl však abdikovat a v březnu 1975 jej na základě novelizace Ústavy (umožnila
dlouhodobě nemocného prezidenta odvolat) Federální shromáždění zbavilo
funkce. S manželkou Irenou měl dceru Zoe a syna Miroslava, který byl za
války zatčen gestapem a umučen v Mauthausenu. Svoboda zemřel 20. září
1979.
