Europoslanec Zahradil: Merkelová je v zajetí evropanské ideologie. Německo
potřebuje migranty a své ekonomické zájmy bezohledně prosazuje na úkor
ostatních zemí. Nepřijatelné

ROZHOVOR Češi jsou opatrní a nedůvěřiví díky svým negativním
zkušenostem s různými centralistickými režimy, od Rakouska až po
Sovětský svaz, myslí si jeden z nejzkušenějších českých europoslanců
Jan Zahradil (ODS). A Evropská unie, podle něj, řadou svých bizarních
rozhodnutí tento jejich pocit jen posiluje. Vítá ale nynější situaci, kdy
neochotu slepě následovat Berlín v jeho rozhodnutích dává najevo stále
více členských států EU.

Neslavného výročí 77 let od vytvoření protektorátu Čechy a Morava si
nikdo z řad politiků ani novinářů, kromě ČT, moc nevšímal. Myslíte si,
že bychom si měli stále připomínat tento negativní milník v naší
historii anebo raději na něj zapomenout?

Protektorát Čechy a Morava patří k jednomu z nejtemnějších období
moderních českých dějin a připomínat si jej musíme. Samozřejmě,
větší pozornosti se těmto výročím dostane, když jsou “kulatá”.
Například já sám jsem v roce 2013 zorganizoval v Evropském parlamentu
výstavu k 75. výročí Mnichovské smlouvy. Dovezli jsme na ni do Bruselu i
reprezentaci z Českého svazu bojovníků za svobodu a Kruhu občanů
vyhnaných v roce 1938 z pohraničí.

Domníváte se, že by ještě paralely tohoto výročí mohly mít vliv na
názor některých lidí na naše členství v Evropské unii? EU údajně nyní
věří, podle průzkumů některých agentur, jen okolo 30 procent Čechů.
Jsou tato čísla vůbec reálná?

Je pravda, že díky svým negativním zkušenostem s různými
centralistickými režimy, od Rakouska po SSSR, jsou Češi opatrní a
nedůvěřiví. Evropská unie řadou svých bizarních rozhodnutí tento
přirozený pocit bohužel jen posiluje. Brusel se skutečně často chová tak,
že se to příčí zdravému rozumu, a zdaleka nejde jen o “maličkosti”
typu pomazánkového másla. Postup během faktického zhroucení jižního
křídla eurozóny nebo v případě migračních vln opravdu nedává smysl a
prohlubuje pocit skepse nejen u nás - stačí se podívat na Slovensko.

Řada českých i evropských politiků tvrdí, že za „otevřenou náručí“
kancléřky Merkelové vůči uprchlíkům stojí v pozadí stále německý
pocit viny za rozpoutání II. světové války? Může to být pravda?

Neřekl bych, že jde o pocit viny. Angela Merkel je v zajetí evropanské
ideologie, která jí velí tlačit EU do pozice globální mocnosti a
přijímat celoevropská řešení. To je dobře vidět právě na jejím
přístupu k uprchlické krizi. Merkelová se zřejmě opravdu domnívá, že je
povinností EU uprchlíky přijímat a přerozdělovat mezi jednotlivé státy.
A k tomu ještě přistupuje možný pragmatický kalkul. Může jít o to, že
Německo migranty potřebuje pro svůj pracovní trh a pro udržení
průběžného financování důchodového systému. Jen pro ilustraci: Německo,
které má dnes 81 milionů obyvatel, bude mít podle německého statistického
úřadu v roce 2060 jen 68 milionů obyvatel. To mimochodem znamená, že na sto
produktivních obyvatel připadne sto důchodců a dětí. Dnešní poměr je
100:64. Motivy jsou ale vedlejší, podstatný je výsledek. A faktem zůstává,
že politikou otevřené náruče Německo poměrně bezohledně prosazuje své
ekonomické zájmy na úkor ostatních evropských států.

Dlouhou dobu jsme také neslyšeli o aktivitách sudetských Němců, které by
nás mohly poškozovat. Němečtí rodáci mají zvláště na Moravě a ve
Slezsku už velmi dobré vztahy s místními obyvateli. Domníváte se, že i
tento problém se časem už zcela vyřešil a majetkové nároky od některých
sudetských Němců jsou už navždy minulostí?

Vliv této zájmové skupiny v Německu dlouhodobě klesá a téma majetkových
nároků je v Německu prakticky mrtvé. Tím spíše nerozumím tomu, proč
někteří politici současné vládní koalice s takovou snahou přijímají
roli v tomto místním ochotnickém představení bez publika a neustále se
snaží sudetským Němcům zavděčit. De facto bychom mohli říci, že
sudetoněmecké téma je naživu jenom kvůli několika českým aktivistickým
novinářům typu Šafra nebo Doležala a pár politikům, napojeným na
Evropskou lidovou stranu, jako je Bělobrádek nebo Kalousek.

Při vrcholu finanční krize v Řecku někteří špičkoví politikové této
balkánské země požadovali po Německu, po 70 letech, válečné reparace ve
stovkách miliard euro. Byl jejich nárok, podle Vašeho názoru, oprávněný
anebo to byla jen „odveta“ za tvrdší kurs ze strany kancléřky Merkelové
a Evropské unie?

Vnímám to čistě jako reakci Řeků na situaci, kterou nezvládali ani oni,
ani eurozóna. Je ovšem dobré si připomenout, že z ekonomického hlediska
začala řecká pohroma ve chvíli, kdy země přijala tvrdou "německou" měnu,
se kterou navíc hospodařila velmi nezodpovědně. Aniž bych chtěl Řeky
omlouvat, musím dodat, že reakce eurozóny - tedy udržet Atény za každou
cenu v euru - byla zcela chybná a vedla mimo jiné k tomu, že se začaly
vytahovat na světlo problémy a symboly spojené s druhou světovou válkou. To
je dobré mít na paměti vždy, když se někdo začíná ohánět evropskými
řešeními a jejich vynucováním.

Podle některých našich politiků sice Německo poněkud přitvrdilo azylový
proces při přijímání uprchlíků, nicméně stále trvá na
přerozdělování migrantů, a to podle dohod z minulého summitu s Tureckem, v
systému jeden za jednoho. Němcům prý například stále uniká, že
běženci, až na malé výjimky, chtějí jen do těch nejbohatších států.
Navíc Německo má v úmyslu přijmout do 10 let 6,5 milionů uprchlíků.
Proč tedy tak zarputile trvá na tolik odmítaných a neoblíbených kvótách?

O ekonomických motivech Německa už jsme mluvili. Já respektuji, že Německo
má právo se nějak rozhodnout a nést odpovědnost před svými voliči. Je
ale nepřijatelné, abychom pod záminkou "solidarity" a "evropského řešení"
byli nuceni nést následky jejich volby.

Naštěstí ale platí, že čím silnější tlak, tím silnější je odpor,
takže neochotu slepě následovat Berlín dává najevo stále více
členských států. Nejprve v tom byla střední Evropa sama - a česká vláda
se, nutno říci, chovala k Německu jako poslušný žáček - nyní se situace
mění.

Jak byste vůbec zhodnotil nedávno uplynulé zemské volby ve třech
německých regionech? CDU kancléřky Merkelové sice ztratila některé
voliče ve dvou spolkových zemích, ale na vládě v nich se může stále
podílet. Hnutí Alternativa pro Německo, která se staví proti migraci,
naopak získala poměrně dost hlasů. O čem to svědčí? Domníváte se, že
Německo bude například nuceno poněkud změnit svůj „otevřený“ kurs
politiky vůči běžencům? Budou mít jeho zástupci v EU pořád stejnou
sílu při prosazování svých záměrů ohledně uprchlické krize?

Relativní úspěch AfD je politicky důležitý zejména proto, že narušuje
letitý eurofederalistický (neboli "proevropský") konsensus všech ostatních
německých stran (CDU-SPD-FDP-Zelení-Linke) a vytváří tak nezanedbatelnou "disentní"
menšinu. To, jak doufám, povede časem k postupné změně celoněmeckého
evropského paradigmatu a odklonu od dogmatu "ever closer union" i v Německu, a
bez toho se nezmění ani EU. Další podmínkou je ovšem odchod celé "kohlovské"
generace politiků, symbolizovaných jak Merkelovou, tak Schäublem. To říkám
i s vědomím toho, že vidím v AfD různé problematické osoby s
problematickými názory a že mne mrzí, že více fakticky ignorují jiná
témata než migraci - například euro, jak tomu bylo za předsednictví
profesora Bernda Luckeho.
