Tohle vše nasvědčuje tomu, že se připravuje svrhnutí Zemana ve stylu
Majdanu a Herman v tom hraje zásadní roli. Může dojít k násilí, varuje
bývalý zpravodajský důstojník Bašta

ROZHOVOR Exministr a bývalý náměstek ředitele Federální bezpečnostní
informační služby (FBIS) Jaroslav Bašta říká, že se mu zdá, že jsme v
posledních dvou týdnech konfrontováni se scénářem další barevné
revoluce podle vzoru kyjevského Majdanu. „Bez otevřené podpory zejména
veřejnoprávních médií by se nic z toho, co se v uplynulých týdnech s
dalajlámou a panem Bradym odehrálo, nemohlo uskutečnit. Média jsou
jednoznačně na straně vzbouřenců a věčných petentů. Dojde-li k násilí
na ulicích, bude to jednoznačně jejich vina,“ varuje Bašta.

Co se to s naší zemí poslední týdny děje? Návštěva dalajlámy,
prohlášení ústavních činitelů k Číně a jeho kritika, kauza Brady,
demonstrace na Staroměstském náměstí, křik na příchozí na recepci na
Hradě, výzvy k „týdnu občanského neklidu“… Co z toho všeho vyvozovat?
Co tady koho trápí tak vážného? Lze říci, co je hybatelem této
vzrušené doby?

Věřte mi, že jsem o tom dlouho přemýšlel, protože celá situace je
přinejmenším velmi zvláštní. Nejsem příznivcem konspiračních teorií,
ale zdá se mi, že jsme v posledních dvou týdnech konfrontováni se
scénářem další barevné revoluce. A napsal ho někdo, kdo opisuje scénář
z Kyjeva. Těch podobností je příliš mnoho. Připomínám jen, že v Kyjevě
v listopadu 2013 zbýval zhruba rok do počátku dalších prezidentských voleb
a bylo velmi pravděpodobné, že je vyhraje tehdy vládnoucí prezident
Janukovyč.

Záminkou k protestům se stalo odložení podpisu Asociační dohody s EU, tedy
událost primárně z oblasti zahraniční politiky. Když se povedlo dostat na
náměstí studenty, rozehrála se další hra, jak je vyměnit námezdními
demonstranty, které někdo platil, organizoval a nakonec i vyzbrojil.
Výsledkem bylo svržení řádně zvoleného prezidenta s následnou občanskou
válkou, která dodnes představuje závažný konflikt by proxy mezi Spojenými
státy a Ruskou federací.

A u nás?

U nás museli tu záminku nejprve vyrobit. Z profesionálního hlediska jako
bývalý zpravodajský důstojník musím obdivovat scenáristy nové barevné
revoluce, protože z minima dokázali vytěžit maximum. Měli k dispozici
vlastně jen návštěvu dalajlámy a ministra kultury Hermana, který již
svým projevem v Norimberku dokázal, že nemá problém s torpédováním
zájmů České republiky a je ochoten hrát podle cizích not. Jenže chyběla
oběť řádění proruského a pročínského prezidenta, která by vyvolala
emoce. Pan ministr kultury si vzpomněl na svého vzdáleného příbuzného v
Kanadě a na nebývalou vstřícnost ředitele protokolu KPR ke své osobě a
zneužil je oba ve zpravodajské hře, o které se v budoucnu nepochybně bude
přednášet na školeních o takzvaných černých operacích. Všechno
ostatní totiž už bylo předvídatelné – standardní čínská reakce na
narušení dohody i vysvětlující dopis nejvyšších ústavních činitelů,
takže plánované svržení prezidenta České republiky se mohlo podle
osvědčeného kyjevského scénáře rozběhnout.

Miloše Zemana přinesli na Staroměstské náměstí znázorněného jako
exkrement. Vy jste to označil za koprokracii. Jistá část společnosti ho
velmi nenávidí. Zaslouží si to prezident? Přetáhl strunu on, nebo jeho
odpůrci? Může se stát, že v příštích týdnech přerostou protesty proti
němu, zahrnující i zmíněné pokřikování před Hradem, ve fyzické
násilí? A nehrozí, že se proberou i Zemanovi příznivci a pojmou obranu
prezidenta poněkud ostřeji?

Myslím si, že ten exkrement, který z náměstí donesli až na Hrad, by mohl
posloužit jako pojmenování této letošní barevné revoluce. Když jsem psal
o koprokracii (kopros je starořecky lejno, kracie vláda), poukazoval jsem na
to, že odpůrci pana prezidenta Zemana již od jeho zvolení mají tendenci
svoji kritiku vyjadřovat symbolikou i slovy souvisejícími s vyměšováním.
To lejno byl jen vrchol, jinak připomínám obří červené trenky vyvěšené
skupinou Ztohoven, placky s nápisem „Miloš mi prdel“ prodávané v
renomovaném knihkupectví specializovaném na filozofickou literaturu. Takto
„kultivovaně“ kritizují údajnou hrubost prezidentových výroků.

Proč to dělají?

Jsou dvě možná vysvětlení tohoto vyjadřování. První popsal Sigmund
Freud, to druhé může souviset s faktem, že výraz „hovno“ je jediný
silný zápor, který v češtině máme... Tento způsob protestů nedegraduje
pana prezidenta, ale jeho tradiční odpůrce. Nadávky vyznamenaným jsou již
záměrně za hranou agrese a mají vyvolat konflikt, onu kýženou českou
barevnou nesametovou revoluci.

Pokud jde o věcnou podstatu toho, co bylo: Měl se Herman setkávat s
dalajlámou? Podrazil vládu, když se s ním setkal oficiálně, což nečiní
politici žádné ze západních zemí? Byl dopis čtyř ústavních činitelů
přehnaný? Jaký postoj vy osobně zaujímáte k Číně a Tibetu?

Počinem pana Hermana se nepochybně dostaneme do Guinnessovy knihy rekordů,
neboť nezávislou zahraniční politiku ministra (a ministerstva) kultury
lidské dějiny ještě nepoznaly. Podrazil tak vládu, poškodil pověst
České republiky jako důvěryhodného státu jenom proto, aby se (jako zarytý
antikomunista) mohl setkat s tibetským stoupencem marxismu, a rozehrát tak
něčí zpravodajskou hru. Dopis ústavních činitelů nejenže nebyl
přehnaný, ale musel logicky následovat. Pokud jde o Čínu a Tibet, věnuji
tomu pozornost přímo úměrnou vzdálenosti, aktuálnosti a mé znalosti
problému. Asi nejsem salónní antikomunista.

Europoslanec Jan Zahradil rozvinul úvahu, že se pod ministrem Hermanem kývala
židle, lidovci se ho chtěli zbavit, tak rozpoutal případ s dalajlámou, na
základě čehož si získal Babišovu podporu. ČSSD se tím evidentně cítí
zrazena. Ministr Zaorálek v tom udělal jasno na Primě. Najde si i díky
tomuhle sociální demokracie cestu k prezidentovi, s nímž má v otázce
Číny absolutní shodu?

Teorie pana europoslance je zajímavá, ale jak jsem uvedl výše, nepovažuji
páně Hermanovu hru, nezávislou protičínskou zahraniční politiku, za
čistě vnitropolitickou záležitost. Pan místopředseda vlády Babiš se v
těchto pohnutých dnes vzdálil, takže se po skončení krize teprve rozhodne,
koho podpoří. Pan ministr Zaorálek v tomto případě velmi dobře hájí
české ekonomické zájmy i pověst naší republiky, což by mohlo přispět k
jeho sblížení s panem prezidentem. Pokud jde o sociální demokracii,
rozhodující slovo bude mít postoj pana předsedy vlády. Jenže ten ministra
kultury neodvolá, protože se bojí nepřízně tvůrců scénáře barevné
revoluce.

Do dění nám každopádně vstupují umělci: Vojtěch Dyk a Jiří Bartoška
varují před ohrožením našich svobod a – znovu – před posunem na
Východ. Je to správné, či přehnané? Česká divadla „se chtějí
otevřít svobodnému dialogu“ a také varují před tím samým. Je to
správné? Jan Kraus sezval protizemanovské umělce, aby to „natřeli“
Zemanovi… Pomohou podobné věci něčemu dobrému, nebo to spíše vrazí
klín mezi umělce a lidi, kteří mají rádi Zemana? Mají čeští
angažovaní umělci reálnou sílu, nebo jen zneužívají mediální prostor?

Možná by se někdo měl zeptat vážených pánů a paní umělců a umělkyň,
co by měla vláda dělat, aby oni neměli pocit posunu na Východ? Uzákonit v
ústavě, že jsme Západ a nikdy jinak? Vyhlásit válku Rusku? Bojkotovat
čínské výrobky a investice? Podle mého názoru jejich současná aktivita
povede k tomu, že si myslící část veřejnosti uvědomí, že to jsou jen
herci, kteří hrají podle scénáře a pokynů režiséra, takže se začne
ptát: „Čí je to scénář? A kdo to, sakra, režíruje? A proč?“

Objevily se některé rostoucí politické „hvězdy“. Petr Gazdík
uspořádal úspěšnou akci na Staromáku, Michal Horáček ji moderoval,
Daniel Herman sklízí rostoucí ovace liberálně-„pravicových“ a „sluníčkových“
kruhů. Čeká tyto pány zářná budoucnost? Katapultuje nechuť vůči
Zemanovi KDU-ČSL a Starosty mezi „velké“ politické strany? Ublíží
ČSSD, že obhajuje partnerství s Čínou?

Vycházím-li z premisy, že akci „Staromák“ a aféru s panem Bradym
zorganizovali proto, že se stalo zřejmé, že bude-li Miloš Zeman kandidovat
v prezidentských volbách, tak je vyhraje, musím se na uvedené politiky i
KDU-ČSL dívat jako na organizátory revoluce. Uspějí-li, budou asi až do
voleb v nové vládě, která bude bez ČSSD. Té neublíží obhajování
partnerství s Čínou (zahraničněpolitická témata v parlamentních volbách
obvykle nehrají roli, to jen v barevných revolucích), ale nerozhodnost a
nedostatek sebereflexe současného vedení.

A kam se poděl Miroslav Kalousek a TOP 09?

V první fázi přeskupování na pravici opravdu není vidět. Na to je
příliš zkušený. On se zase určitě objeví.

A co je nejdůležitější: Andrej Babiš Zemana už tak urputně nehájí, je
mezi ně vražen klín? Jak se nám to české „kdo, s kým, proti komu, za
kolik“ kauzou Brady a vším kolem přeskupilo? Vnímáte Babiše jako
sluníčkáře? Bude na straně Zemana, nebo se dohodne s Američany a
pravdoláskou?

Pan místopředseda vlády hájí především své zájmy. Podpora čínských
investic mezi ně evidentně nepatří. Nevyloučil bych, že teď čeká, zda
je Miloš Zeman skutečně tak silný, jak se zdá, a pro jistotu si nechává
otevřenou i opačnou možnost. Mám pocit, že na světě je jen jediný
oligarcha – sluníčkář, George Soros. Oligarchové se obvykle dohodnou s
vítězem...

Co se může podle vás stát 17. listopadu, na který se nyní čeká? Další
akce proti Zemanovi? Již vzpomenuté násilí? Aktivizace Zemanových odpůrců?
Něco na způsob 17. listopadu 2014, kdy byla Praha plná červených karet? A
ať už to bude jakkoliv, jsou poslední týdny začátkem konce Miloše Zemana?
Může se stát, že ho křik umělců, politiků a médií opotřebuje tak, že
v březnu oznámí, že nebude kandidovat? Či kandidovat bude a prohraje?

Faktorů, které by mohly vést 17. listopadu k násilí v ulicích, se již
nahromadilo příliš. Jugoslávská i ukrajinská historická zkušenost
ukázala, že rozpoutat pouliční nepokoje a následnou občanskou válku je
tak snadné. Toho, že by prezidenta Miloše Zemana opotřeboval pokřik
oponentů, bych se nebál. Ani jeho prohry ve volbách.

Určitá část veřejnosti má za to, že tlak na prezidenta Zemana je cíleně
vyvíjen neziskovými organizacemi, třeba i řízenými ze zahraničí. Jako
strašák funguje zmiňované jméno George Soros. Do jaké míry tomu lze
věřit? Je pravda, že neziskový sektor, věnující se uprchlíkům a
geopolitickému směřování, Zemana nenávidí, nicméně jsou zde i divoké
konspirační teorie...

Ty divoké konspirační teorie se opírají o poznatek, že někdo ten cirkus
financovat musí. A s Georgem Sorosem bývá sponzorování a organizace
barevných revolucí historicky právem spojováno.

A dalším terčem příznivců Zemana jsou média, zejména Česká televize.
Selhala a selhávají média, a třeba i ta ČT, v posledních týdnech?

Bez otevřené podpory zejména veřejnoprávních médií se by nic z toho, co
se v uplynulých týdnech s dalajlámou a panem Bradym odehrálo, nemohlo
uskutečnit. Média jsou jednoznačně na straně vzbouřenců a věčných
petentů. Dojde-li k násilí na ulicích, bude to jednoznačně jejich vina.

Nejsou zde jiná důležitá celospolečenská, celonárodní a civilizační
témata, která jsou nezaslouženě současnými událostmi a médii nastaveným
diskurzem zakryta?

Povšiml jsem si, že se ze zpravodajství vytratily všechny zprávy o
migrační krizi a ekonomických problémech Západu. Utichly i optimistické
zprávy o vítězství Hillary Clintonové v amerických volbách. Možná že
ten nesmyslný spěch se sesazením prezidenta Zemana s tím souvisí.
