Jestli bude Horáček prezidentem, tak to bude prezident diletant. To, co
předvedl v ČT... Petr Žantovský se u obrazovky prý přestal smát

TÝDEN V MÉDIÍCH Česká televize se nikdy nechová nahodile a dají se
dosledovat i zájmy, které způsobily její odklon od dosavadních oblíbenců
Miroslava Kalouska a premiéra Bohuslava Sobotky. Mediální analytik Petr
Žantovský ve svém pravidelném hodnocení zavádí termín „diletantokracie“,
který v uplynulém týdnu naplnili svým vystoupením ve veřejnoprávní
televizi Václav Marhoul vyjadřováním k ruské a čínské ekonomice, ale
také Michal Horáček tím, jak místo prezidentských ambicí předvedl
císařovy nové šaty.

V uplynulém týdnu Česká televize opakovaně předvedla, jak se nemá dělat
novinářská práce, což Petr Žantovský dokládá na konkrétních
příkladech. „Celý týden nám Česká televize neustále multiplikuje a
recykluje tzv. kauzu dopisu čtyř i tzv. kauzu dalajláma. To ‚takzvanou‘
říkám záměrně, protože to žádné kauzy nejsou. To jsou mediálně i
politicky vytvořená témata lidmi, kteří mají zájem z nich vytěžit
nějaký svůj prospěch, zejména tedy politický. Je celkem zřejmé, o koho
jde, protože vidíme, kdo se účastní jakýchsi demonstrací na
Staroměstském náměstí a podobně. Takže je zjevné, že tady svůj boj o
příští zrno, abych tak řekl, zahájil pan Gazdík s pány z lidové strany
a zcela zjevně se schyluje k nějaké konstrukci příští koalice, která by
měla být vedena podle průzkumů hnutím ANO a na ně by měli být navěšeni
lidovci a Starostové,“ uvádí pro ParlamentníListy.cz mediální analytik
Petr Žantovský.

Postup veřejnoprávní televize je zajímavý pro toho, kdo ji sleduje
dlouhodobě. „Protože to velmi dlouho vypadalo, že Českou televizi má
nejvíc nakloněnou pan Kalousek, ovšem ten byl obětován ve prospěch pana
Gazdíka. Také to vypadalo, že Českou televizi má velmi nakloněnou pan
premiér Sobotka, ale nyní to vypadá, zejména po tom expozé novináře
Nováčka a jeho konspiračních teoriích, že Česká televize vytáhla do
boje proti sociální demokracii. To není náhoda, Česká televize se nikdy
nechová nahodile. Tam jsou vždy nějaké zájmy, které se dají dosledovat.
Asi bychom se k nim nejlépe dostali přes prohlášení Petra Dvořáka z 25.
října o tom, že když Parlament nezvýší poplatky za Českou televizi, tak
bude ČT škrtat ve vlastní tvorbě. Za co bude ty nekonečné miliardy
utrácet, to už nám pan generální ředitel nesdělil,“ upozorňuje
mediální odborník.

Když nám nezvýšíte poplatky, pocítíte to před volbami

Vyjádření šéfa veřejnoprávní televize si lze vyložit celkem
jednoduchým způsobem. „Pan generální jako by řekl: ‚Když nám
nezvednete poplatky, a tím pádem příjmy pro naši instituci a pro nás, co
ji řídíme, tak vás nepodpoříme při volbách, které jsou příští rok.
Buď o vás budeme mlčet, nebo vás ještě poškodíme.‘ To všechno mohou
jeho slova znamenat, neříkám, že to znamenají. Nevidím panu Dvořákovi do
karet, ale z jednoduché intelektuální konstrukce, která se z toho dá
vyvodit, to je snad přípustné říci. Jde tedy o odklonění sympatií v
České televizi od ČSSD a TOP 09. Je zjevné, že topka je strana na odchodu
na smetiště, to vidí každý, kdo politiku sleduje, a pochopili to i v
České televizi, proto se upnuli na pana Gazdíka a na otázky budoucí
prezidentské volby, která s tím vším velmi úzce souvisí,“ myslí si
Petr Žantovský.

V souvislosti s „kauzou dalajláma“ a s „kauzou dopisu čtyř“ se
pozastavuje u několika věcí. „Je zajímavé, jak se tahle věc
nepříslušně nafukuje, jak v některých dnech zaplňuje až 80 procent
publicistických nebo diskusních formátů. Každý se k tomu vyjadřuje, tedy
i ten, jehož porozumění pro věc je menší než malé, jehož vhled do
problému je téměř nulový. Konkrétně mám na mysli třeba Václava
Marhoula, který nám v pondělních Událostech, komentářích teoretizoval na
téma údajné ruské a čínské hrozby. Zejména mě bavily jeho ekonomické
úvahy. Seděl tam proti šéfredaktorovi MF Dnes Pleslovi a tomu dalo dost
práce, aby se nezačal někdy nahlas smát nad tím, co tam pan Marhoul říkal.
Já jsem naštěstí nebyl ve studiu, ale před obrazovkou, takže jsem se smát
opravdu mohl. Ale pak mi ztuhnul úsměv na rtech, když jsem si uvědomil, co
všechno to znamená,“ přiznává mediální analytik.

Filmový producent nepochopil, že pomalejší růst opravdu není pokles

Václav Marhoul třeba pravil, že Rusko je ekonomický trpaslík, což se ani
nijak nesnažil vysvětlit. „Jenom to tak vykřikl. Nebo také řekl, že
ekonomika Číny klesá. Tak to už Plesl nevydržel a poněkud ho opravil, že
za pád nelze považovat to, když tam trvale roste HDP, jen je růst menší,
než byl v předchozím období. A jestli považuje za pád to, že místo 6,9
roste 6,7, tak by se měl vrátit do základní školy a trošku si oživit
základní ekonomické informace. Ale myslím, že se k panu Marhoulovi nikdy
žádné ekonomické informace nedostaly, jinak by nemohl říkat tyhle nesmysly.
Pak si ale kladu otázku, proč Česká televize zve do takto tematizovaných
pořadů lidi, jako je právě Marhoul. Chápal bych to, kdyby ten pořad byl o
filmové produkci, což je jeho živnost a k té je schopen se vyjádřit snad
trochu zasvěceněji než k ruské a čínské ekonomice,“ poznamenává Petr
Žantovský.

Proč to ČT dělá, mu došlo, když ve čtvrtek sledoval v Událostech,
komentářích sáhodlouhý rozhovor s Michalem Horáčkem. „Zavedl jsem si
pro to pojem, který by se mohl vžít, protože je velice přesný. Jako se
mluví o aristokracii, oligokracii, mediokracii, také demokracii, ale ta se
čím dál méně respektuje, tak tohle je typický příklad diletantokracie.
Diletant je ten, který o sobě řekne, že věci rozumí. Tím je to dáno,
tím je oprávněn o věci se vyjadřovat a dokonce svá vyjádření
prezentovat jako ultimativní a všeobecně závazná a platná, to je
diletantokracie. Příkladem byl Marhoul a typickým příkladem je i Michal
Horáček. Kdo viděl jeho čtvrteční vystoupení v České televizi a kdo si
nemyslí, že by měl být prezidentem, tak ten musel zajásat a říkat si: ‚Jen
více Horáčka, dávejte ho tam každý den, nebo aspoň obden‘,“ domnívá
se mediální odborník.

Prezidentský kandidát Horáček předvedl císařovy nové šaty

Vysvětlení je v tom, jak ohlášený prezidentský kandidát vystupoval. „Čím
déle ten člověk nemlčí a neusmívá se, ale začne mluvit, tak tím víc na
sebe říká, jak vůbec ničemu nerozumí. Rozumí písňovým textům a v nich
je vynikající, máme v téhle zemi jen málo takových písňových textařů
jako on a skláním se před ním s hlubokou pokorou a úctou až k zemi,
protože některé písňové texty, které napsal na svá elpíčka s Petrem
Hapkou a dalšími, jsou opravdu v gardu poezie, v gardu básní. Je to
vynikající literát. Asi to byl i dobrý sázkař na koníčky za komunismu,
asi to byl dobrý podnikatel v dobách Fortuny, to neumím posoudit, ale prodal
ji za velké peníze, takže asi byl dobrý jako podnikatel. Ale do politiky
podle mého názoru nepatří. A čím více ho bude Česká televize a kdokoli
další ukazovat a předvádět jak cvičeného medvěda, tak tím více lidí
dojde k podobnému názoru,“ očekává Petr Žantovský.

Za „úžasný“ považuje jeho zmíněný rozhovor v Událostech,
komentářích s moderátorem Danielem Takáčem. „Můj celkový dojem byl v
duchu hesla ‚Císař je nahý‘. To byly císařovy nové šaty. Pan
Horáček neřekl vůbec nic, usmíval se, chvílemi se neusmíval, když mu
moderátor položil otázku, na kterou nebyl připraven. Ne že by byla
vtíravá nebo nepříjemná, to vůbec ne, ale už to, že ho nějak znejistila.
Hned bylo vidět, jak je nervózní, jak mu cukají koutky, jak je v té roli
nesvůj. Proboha, proč se ti lidé nedrží filmové produkce jako Marhoul nebo
písňových textů jako Horáček, nebo v jeho případě i sázek na koně.
Nevím, proč si tihle diletanti potřebují zvyšovat svou aspiraci tím, že
lezou do funkcí, pro které se opravdu nehodí. Opravdu neřekl vůbec nic,“
hodnotí mediální analytik Horáčkovo vystoupení v ČT.

Představil se pouze Antizeman a k tomu ještě velmi nejistý

První ohlášený prezidentský kandidát na úvod rozhovoru zcela neurčitě a
zcela nekonkrétně prohlásil, že jezdil po továrnách a dolech. „To trochu
navodilo takové ty komunistické výrazy, tedy jako rolnictvo, dělnictvo,
pracující inteligence, jedeme za soudruhy do závodů a budeme s nimi vést
rozpravy o naplňování závěrů nějakého sjezdu. To bylo úplně přesně
ve stejném gardu a myslím si, že to byla taková nechtěná autoparodie. Bylo
zjevné, že se mu Česká televize snaží ústy pana Takáče udělat píárko,
ale moc to nešlo. Protože mluvil o tom, že má devět prezidentských témat,
tak mu pan Takáč položil otázku: ‚Které z těch vašich devíti témat je
pro vás nejdůležitější?‘ To bylo úžasné nahození, jako když pan
učitel napovídá žáčkovi ve škole. Nu a pan kandidát se toho samozřejmě
zmocnil a pravil, že to bezpečnostní, mezinárodněpolitické a tak dál,“
říká pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Podle něj to bylo pěkně nainscenované až na to, že to všechno vypadalo
strašně obnaženě. „Celá ta inscenace byla naprosto evidentní a zřejmá.
Opravdu neřekl jedinou konkrétní větu, tak jsem si ho zařadil do té
kategorie diletantokracie. A jestli bude naším prezidentem, tak to bude
prezident diletant, myšleno v politice a státnictví, to je zjevné. Jak
říkal, že jezdí na ty závody a doly, tak tam prý slyšel názor, že lidé
nechtějí hrát hru, kdo koho víc urazí. To byla samozřejmě narážka na
Miloše Zemana a jeho komunikační způsob či nezpůsob. Pěkné je, že v
dalších ‚padesáti‘ větách pan Horáček nedělal nic jiného, než se
nějak vymezoval proti Miloši Zemanovi. Obviňoval ho, že se mstí za minulost,
mínil zřejmě těch 26 podpisů pod tou neúspěšnou prezidentskou volbou v
roce 2003. V zásadě nám pan Horáček nabídl ve své osobě pouze Antizemana,
nic jiného, a to ještě takového, který je velmi nejistý a velmi nesvůj,“
tvrdí mediální odborník.

Kandidáti na hlavu státu často nechtějí nic jiného než tu moc

Představa, že tato osobnost nejasných politických afinit bude stát v čele
státu, ho proto vůbec nenaplňuje libými pocity. „Pro mě byl politicky
naprosto čitelný prezident Václav Havel, byl pro mě čitelný Václav Klaus,
byl by pro mě politicky čitelný i Karel Schwarzenberg. Nebyl pro mě
politicky vůbec čitelný Jan Fischer, ale alespoň jsem věděl, že to je
ekonom a že se bude patrně věnovat zejména ekonomickým otázkám. Ale u
lidí, jako je Táňa Fischerová, Vladimír Franz, Michal Horáček, vůbec
nevím, co si politicky myslí. Vím, s čím nesouhlasí. Nesouhlasí se
Zemanem, nesouhlasí s tím, že teď nejsou oni u moci. Tomu rozumím, to je
lidsky pochopitelné. Ale co by opravdu chtěli kromě toho dosáhnout té moci
ještě nad to, to jsme se, bohužel, nedozvěděli. Spíše jsme se jen
dozvěděli, že nechtějí nic, jen tu moc. I to je koneckonců informace,“
uznává Petr Žantovský.

Ve svém mediálním ohlédnutí za uplynulým týdnem nemůže opomenout
pondělní pořad 90´ ČT24. „Bylo velice zajímavé sledovat duel ředitele
Národního divadla pana Buriana a režiséra Juraje Jakubiska, který byl na
státní svátek dekorován prezidentem medailí Za zásluhy o stát v oblasti
umění. Bylo to velmi podobné, jako když tentýž Burian o několik dnů
dříve diskutoval v České televizi s Janem Kačerem. Na jedné straně byly
pouze prázdné fráze, myslím od pana ředitele Národního divadla, a na
straně toho druhého byla obrovská lidská kvalita, obrovská zkušenost,
obrovský nadhled. Myslím si, že zejména ten zkušenostmi i jistými
lidskými hodnotami a kvalitami daný nadhled u pana Kačera i u pana Jakubiska
způsobil to, že pan Burian odcházel z obou těch diskusí jako spráskaný
pes, i když si to jistě nepřipustil,“ myslí si mediální analytik.

Pořad České televize byl vyvrcholením boje proti netradičním médiím

Když se nad tím tak zamyslí, tak je na tom ředitel Národního divadla Jan
Burian tak trošku jako jediný zatím ohlášený uchazeč o Pražský hrad pro
přímou volbu v roce 2018 Michal Horáček. „Oba se velmi hezky usmívají,
dokonce bych řekl, že jsou si v určitých gestech trochu podobní. Ale ty
úsměvy jsou strašně nejisté, protože oni vlastně vůbec nevědí, co
mají říkat. Oba jsou totálně mimo politickou realitu a mimo politickou
profesi. Je to další příklad diletantokracie v politice, a to je dost
tristní. Samozřejmě že takový terč byl velmi snadnou kořistí Juraje
Jakubiska, který je zkušený diskutér a stačilo mu vždy jen pár drobných
slov, aby Burianovy fráze vyvrátil od kořenů,“ konstatuje pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Další důkaz toho, jak se nemá dělat novinářská práce, přidala ČT v
nedělním Newsroomu. „Ten byl vyvrcholením jedné fáze určitého boje
proti netradičním médiím ze strany médií tradičních. Pro ty, kdo to
neviděli, přiblížím, že pan Rosí věnoval celý pořad tomu, že všechny
důležité zpravodajské webové portály jsou v podezření, že nějakým
způsobem propagují ruskou geopolitiku a patří jim takové všeobecné
floskulní označení prokremelské weby, což je samo o sobě urážlivé.
Myslím si, že weby, které tam byly buď zmíněny, nebo jejichž titulní
stránky byly na plazmovém panelu ukazovány během celého pořadu, by se
měly vůči tomu velmi silně ohradit. Protože to je urážka. Ne proto, že
se jedná o Kreml nebo o Putina. Stejně tak, kdyby tam nařkli stejné weby z
toho, že jsou prodlouženou rukou Langley, CIA, Spojených států, Evropské
unie nebo kohokoli, tak je to urážka,“ míní mediální odborník.

Nepravdivé a manipulativní informace nepatří na veřejnoprávní obrazovku

Vysvětluje to tím, že ambicí solidního zpravodajského portálu je čerpat
ze všech zdrojů a přinášet pokud možno hodnověrné informace vzájemně
se nějakým způsobem buď relativizující nebo validizující. „Jestliže
někdo jako pan Rosí a v tomto pořadu i pan Břešťan z Hlídacího psa
obviňují nějakou skupinu., dokonce tedy už nejde o jednotlivá média, o
jednotlivé weby, ale celou skupinu těchto technologických prostředků ke
sdělování informací, z toho, že hrají nějakou propagandistickou notu, tak
to už stojí za pozastavení a dokonce možná i za nějaký právní pohled na
věc. Protože to je nepodložené, nepravdivé, manipulativní a kromě jiného
to nepatří na veřejnoprávní obrazovku, která by se právě těmto věcem
měla nejvíce vyhýbat,“ upozorňuje Petr Žantovský.

Manipulativnost dokládá na tom, že na plazmovém panelu byly titulní
stránky jednotlivých webů pomíchány tak, aby byl divák znejistěn, o co
vlastně jde. „Byly tam pod naprosto jasným ruským webem Aeronet zobrazeny
První zprávy, které s ruskou propagandou nemají lautr nic společného. Byl
tam server AC24, Protiproud a další servery, které byly hozeny do jednoho
pytle, aniž by se pan Rosí nebo kdokoli jiný obtěžoval s tím, aby nám
zdůvodnil, proč si myslí, že tyhle weby jsou prokremelské. Jednou se tam
podřekl v tom smyslu, že přinášejí více informací o ruských názorech
na geopolitické záležitosti. No ano, ale prostě proto, že naše
mainstreamová média nepřinášejí téměř vůbec žádné informace o
ruských názorech na tu rusko–západní kolizi, protože se chovají
propagandisticky a říkají názory pouze jedné strany,“ kritizuje
mediální analytik.

Propagandistické médium nadává nepropagandistickým do propagandistů

Zároveň buď vynechávají, nebo dopředu označují za mylné, chybné,
špatné a nepřátelské názory druhé strany. „To je propaganda. Ano, to,
co dělá Česká televize, je ryzí propaganda. A je to vysledovatelné na
mnoha a mnoha stovkách případů. Ale je hezké, že zloděj křičí, chyťte
zloděje. Propagandistické médium nadává jiným médiím, která nejsou
propagandistická, do propagandistů. To mi přijde opravdu bizarní. Bohužel,
tento hon na čarodějnice má svůj legislativní rámec, je to Chovancovo
specializované centrum pro boj proti terorismu, které má monitorovat tyto
mediální výstupy. Hezké bylo, že pan Rosí také říkal, že ta komise, a
to skoro cituji, bude monitorovat nejenom mediální výstupy týkající se
terorismu a ruskou propagandu, ale i kritické názory vůči tradičním
médiím. Nevím, jestli to, že má někdo kritické názory vůči tradičním
médiím, je otázkou jeho nepřátelského postoje k našemu demokratickému
uspořádání nebo k čemu,“ podivuje se Petr Žantovský.

A už vůbec neví, proč by měl nějaký útvar na Ministerstvu vnitra
sledovat, co si kdo myslí o tradičních médiích. „Kdo to jak posoudí? I
to, co si tu každý týden povídáme, je jistě kritický pohled na chování
tradičních médií. Ten kritický názor říkám soustavně a vždy ho
podkládám dvěma větami. Veřejnoprávní média, velmi důležitá a
podstatná součást té množiny tradičních médií, jsou námi všemi
placena ze zákona, tedy máme právo dívat se kriticky na to, co dělají.
Pokud bychom měli jen povinnost platit poplatek, tak potom nejsme v demokracii,
ale jinde. To už ale není jen diletantokracie, to je policejní stát. Proč
vymýšlet nové výrazy pro něco, co už známe? Kladu otázku, jestli to
máme takto chápat, že napříště bude jakýkoli kritický názor vyslovený
na adresu tzv. tradičních médií, třeba České televize, brán jako projev
nepřátelský vůči demokracii a jak bude sankcionován. Myslím, že by nám
to pánové Rosí, Chovanec, Břešťan nebo jiní do věci zapletení pánové
měli sdělit,“ doporučuje mediální odborník.

Názor Rady pro vysílání slyšel, ale nic to neznamená, protože to vidí
jinak

Ve zmíněném pořadu přišel Robert Břešťan se svérázným názorem,
když oživil starší kauzu reportáže televize Prima o křesťanských
uprchlících z Iráku, kteří u nás nechtěli zůstat. „Televize Prima o
tom odvysílala několik objektivních reportáží, ale posléze byla
kaceřována Radou pro rozhlasové a televizní vysílání. Později
odvysílala reportáže i o tom, že je předmětem zkoumání této Rady. Toto
celé považovali v České televizi za důvod k odvysílání obsáhlého
rozhovoru s panem Břešťanem. V průběhu vysílání předseda RRTV pan
Krejčí řekl, že z hlediska zákona se Prima ničeho špatného nedopustila.
Ani to, že vyslovovala ve zpravodajském pořadu názorová stanoviska k věci,
která se jí týkala, nebylo v kolizi se zákonem. Tak jsem vysvětlení pana
Krejčího pochopil já. Pan Břešťan ho pochopil asi stejně, protože na to
reagoval zhruba těmito slovy: ‚No já jsem slyšel názor Rady pro
vysílání, ale v podstatě pro mě nic neznamená, protože já to vidím
jinak‘,“ připomněl Petr Žantovský.

Těmito Břešťanovými slovy se zase vracíme k diletantokracii. „Tak od
čeho máme správní orgán, který má být etalonem rozhodujícím o tom, jak
se mají a nemají chovat v určitých situacích elektronická média soukromá
i veřejnoprávní? To by nám stačil pan Břešťan, že by si sedl do budovy
nad Muzeem, kde sídlí RRTV, a tam by obsadil všechny kanceláře. Tam by se
rozesadili pánové Marhoul, Horáček a další a odtamtud by vládli
všehomíru. Nejen televizi Prima, webovým serverům a dalším médiím, ale
také České republice. Nakonec by to bylo i levnější, protože koneckonců
ta Rada tam obsadila asi jenom tři nebo čtyři patra z celého domu, tak kdyby
se tam vešli všichni ti prezidenti diletantokracie, ti diletantokraté, bylo
by to úžasné a ušetřili bychom spoustu vládních a parlamentních budov.
Tak to dávám ke zvážení, jestli by to nebyla správná cesta,“ uzavírá
mediální analytik s ironií své pravidelné hodnocení.
