Tak to ne, pane Erdogane. Tereza Spencerová poukazuje na přelomový moment v
Sýrii s účastí Moskvy

Jak to bylo s jedním náletem na turecké vojáky na syrském území,
vysvětluje ve svém nejnovějším článku na serveru Literarky.cz analytička
Tereza Spencerová.

Podle ní to zpočátku vypadalo dost zamotaně. Turecko oznámilo, že „údajný“
syrský nálet zabil tři jeho vojáky, Sýrie vzápětí nálet popřela a New
York Times sice použil jednoznačný titulek, ale fakticky coby možného
pachatele přidal ještě Daeš.

Ve skutečnosti bude přitom všechno pravda, protože se do jedné informace
slily dva útoky, jeden proti tureckým oddílům podnikl Daeš 23. listopadu u
al-Bábu severně od Aleppa a při druhém, o den později, zaútočilo syrské
letectvo, které vlastně popřelo jen to, že by útočilo onoho 23. listopadu,
vysvětluje Spencerová.

Celý text je ZDE

Ve výsledku jsou tu tedy tři zabití turečtí vojáci (a deset zraněných) a
turecká armáda v rámci své ofenzivy do Sýrie okamžitě slíbila „odvetná
opatření“.

Nejprve ale Recep Erdogan zatelefonoval Vladimiru Putinovi, aby si mu na Syřany
postěžoval a současně si ujasnil své mantinely. V Kremlu posléze vydali
suché konstatování o detailním rozhovoru, který se týkal vzájemné „politické,
obchodní a ekonomické spolupráce“. To v překladu nejspíš značí, že
Moskva Ankaře připomněla, co všechno je ve hře v době, kdy se ekonomická
situace Turecka drasticky zhoršuje a prezidenta kvůli tomu začínají
kritizovat i dosud „souhlasící“ oligarchové.

Je navíc příznačné, že syrský nálet na turecký konvoj přišel v den
prvního výročí tureckého útoku na ruskou stíhačku. Moskva v této
souvislosti vyjádřila „naději“, že si Turecko z této „tragédie“
vzalo „nezbytná ponaučení“, a Putin podle následných informací
Erdoganovi – při druhém jeho telefonátu o den později – s vojáky
zabitými v Sýrii jen „vyjádřil soustrast“.

Jinými slovy, syrský nálet na tureckou armádu hluboko na syrském území z
24. listopadu byl svého druhu „klepnutím přes prsty“, který měl Recepu
Erdoganovi ukázat jeho meze, píše Spencerová.

V podobném duchu se ostatně vyjádřil i Írán, který Turecku připomněl
shodu obou zemí na uchování územní celistvosti Sýrie a Iráku a nutnosti
společného „boje proti terorismu“. Tuto formulaci lze ovšem chápat nejen
jako „červenou čáru“ pro turecký postup v Sýrii proti tamním vládním
jednotkám, ale současně i jako „zelenou“ pro postup proti Kurdům, které
Turecko i Írán považují za teroristy.

Spencerová se věnuje také bitvě o Aleppo. Poslední zprávy podle ní
naznačují, že tato bitva se už fakticky blíží ke svému závěru –
syrské jednotky se svými spojenci a čerstvými posilami v sobotu dostaly pod
kontrolu i klíčovou čtvrť Chanáno, kterou až dosud ovládal Daeš a v
níž džihád vládl už od roku 2012. Osvobozením Chanána armáda získává
kontrolu nad linií palby i na další čtvrti východního Aleppa a tím i
rozhodující výhodu, což přiznávají i džihádisté. Po Chanánu byly
ještě o víkendu osvobozeny i čtvrti Džebel Badro a Bustán al-Paša,
přičemž z faktického zajetí džihádu ve východním Aleppu do syrských a
kurdských čtvrtí města uprchlo už více než čtyři tisíce civilistů…

V neděli večer se zdálo, jako by ve východním Aleppu zafungoval dominový
efekt. A lze předpokládat, že z východního Aleppa bude ofenziva syrské
armády pokračovat směrem na nedaleký al-Báb, o který nyní s Daešem
bojují Kurdové, Turci a jejich předvoj tvořený oddíly Svobodné syrské
armády (FSA). Přinejmenším právě těmito plány Damašku lze podle
Spencerové nejsnáze vysvětlit syrský útok na turecký konvoj, který se tak
vlastně stal aktem svébytného „kolíkování“ prostoru.
