Zdeněk Škromach zostra: Lůza, umělci z peněz ČT, Ortel, extremista
Kalousek. Debil Havel a zloděj Klaus? Nikdy jsem neřekl...

ROZHOVOR Standardní politické strany přestávají odpovídat na otázky,
které trápí lidi. Navíc určitá část politických a uměleckých elit
vyvolává společenský neklid, myslí si ještě nedávno místopředseda
Senátu Zdeněk Škromach (ČSSD). „Bohužel si tito lidé ve svém zápalu
neuvědomují, že tím, co dělají, živí a podporují růst extremismu,
který roste po jejich boku a na jejich zádech,“ uvedl v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz. Bojí se, že je tu vyvolána poptávka po silném vůdci.
„Jak známe z minulosti, pokud přišel diktátor, který měl za sebou silnou
podporu byznysmenů, většinou demokracie skončila na dlouhé roky,“ varoval.

Během 17. listopadu Petr Pithart po boku se studenty na Albertově vyjádřil
obavy nad tím, že česká společnost je uměle rozdělována na „pražskou
kavárnu“ a „venkovskou hospodu“. Vyvolává tyto rozpory hlavně Miloš
Zeman? Je to správný výklad?

Uměle to vyvoláváno je, ale spíše těmi, kteří chtějí vést válku s
Milošem Zemanem. Společnost je skutečně rozdělená, a to dlouhodobě a
nejenom v České republice. Stačí se podívat do světa na rakouské či
americké prezidentské volby. Navíc však je rozdělená i na ty, kteří
chodí či nechodí k volbám. Těch, kteří nechodí k volbám, je většina.
Společnost prostě rozdělená je. Z tohoto pohledu je to účelový argument,
který s realitou nemá nic společného. Měli bychom se spíše zamyslet nad
tím, proč je společnost rozdělená.

A co říci k tvrzení, že Zeman se snaží vytrhnout Česko ze Západu?

To je samozřejmě nesmysl. Česká republika je uprostřed Evropy, dnes i
uprostřed Evropské unie. Zeman dělá velmi promyšlenou politiku, která
není nakloněná ani jedné, ani druhé straně. Vnímá, že pro Českou
republiku je výhodné mít dobré vztahy jak s Washingtonem, tak Moskvou i
Pekingem či státem Izrael. A samozřejmě se snaží o určitou vyváženost,
pokud jde o Brusel. Česká republika není sice malá země, ale není velmocí.
Měla by si udržovat dobré vztahy s velmocemi, které si budou dělat
velmocenskou politiku, mnohdy na úkor menších zemí. V tomto Miloš Zeman
zastával pozici vyváženosti, a nikoliv jednostrannosti. Lidé, kteří jsou
zaslepení jednosměrovým orientováním, ten pocit mít mohou. Když se ale
podíváme na pozici České republiky, tak nám to pomáhá. V dobách
ministrování Karla Schwarzenberga se narušily vztahy s některými zeměmi,
kde jsme měli hospodářské zájmy, a nic nenabídl místo toho. Teď se
snaží prezident Zeman i tato vláda tohle napravovat.

Kritici prezidenta Zemana volí na jeho adresu často nelichotivá slova.
Písničkář Jiří Dědeček veršoval například na Václaváku „Sedí
prase na Hradě, libuje si v úřadě“. Jako protireakce se objevil od skupiny
poslanců návrh zákona na ochranu prezidenta. Jak na něj pohlížíte?

Prezident nepotřebuje zvláštní zákon na ochranu své osobnosti. Má
dostatek prostředků k tomu, aby se dokázal obhájit. Hlavně mediálně. Což
běžný občan nemá. U politika je třeba brát do úvahy, že musí počítat
i s různými útoky. Znám to i z vlastní práce v politice. Na druhé straně
se ukazuje zvláštní pohled, kdy tu vystupují někteří lidé velmi
vulgárně a sprostě a vytýkají Miloši Zemanovi, že není zrovna
kavárenským řečníkem. Sami sebe dehonestují tím, jak se vyjadřují.
Pokud šlo o Václava Havla či Václava Klause – také to nebyli mí
prezidenti. Ale respektoval jsem, že jsou to prezidenti České republiky.
Nedovedu si představit, že bych veřejně vystoupil a řekl, že Václav Havel
byl debil nebo že Václav Klaus je zloděj. Prostě byl to prezident.
Nesouhlasil jsem s ním, nevolil bych ho jako poslanec, ale přesto jsem je
respektoval. Když už je budu kritizovat, tak po věcné stránce. A ne tak,
jak si představuje takzvaná elita národa ze sféry kultury, která však v
řadě případů ukazuje, jak kultura vypadat nemá. Nemůžu na jedné straně
kritizovat, že se Miloš Zeman vyjadřuje někdy velmi jadrně, a přitom
používat slova pražské galérky.

Na druhou stranu ani Miloš Zeman své odpůrce také nešetří a obouvá se i
do novinářů, respektive veřejnoprávních médií – například do České
televize. Ohrožuje tím demokracii, když podkopává důvěru ve
veřejnoprávní média?

Tady nejsem obdivovatelem Miloše Zemana a některé jeho výroky by nemusel
sdělovat. Znám ho ale hodně dlouho, takže musím říci, že se v tomto
nezměnil. Možná že se věkem a vývojem zradikalizoval. Pokud jde o média,
vzpomínám, že když novináře napadal, bylo to víceméně účelové.
Protože ví, že média a novináře nezmění a musí si tam ten prostor
vybojovat. Pokud jde o Českou televizi, je dobré si rozdělit dvě věci.
Otázku veřejnoprávnosti televize a nároky její nezávislosti, což je
naprosto v pořádku. Druhá věc je vyváženost a objektivnost informací,
které by mělo toto médium sdělovat. Česká televize nasála dlouhodobě
láskopravdovskou orientaci a na to si nedá sáhnout, přestože pravda a
láska někdy vypadají zcela jinak. Objevuje se tam snaha reálné dění
nikoli popisovat, ale ovlivňovat či přímo vytvářet. Což dělají i
ostatní média, ale veřejnoprávní televize by se v tomto měla chovat daleko
více vyváženěji. Myslím, že určitým kontrastem je Český rozhlas,
který se chová daleko veřejnoprávněji než Česká televize. Je to ale i
věc odvahy politiků v parlamentu, kteří rozhodují o dozorčích a
správních orgánech a vedení televize. Nemyslím, že cesta je znárodnit
Českou televizi, ale spíše najít způsob, jak zajistit právě přes
dozorčí a správní orgány, aby tam byli lidé mající zájem na
vyváženosti zpravodajství a toho, co ČT dělá. Aby to nebylo jen o určitě
skupině umělců, kteří na České televizi dlouhodobě visí jako na
matčině cecíku a z něho sají mnohdy tendenční výtvory.

Nedávnou kauzou Brady se podle prezidentových příznivců organizátoři
protestů proti Zemanovi pokusili o něco jako „protizemanovský Majdan“.
Což tak úplně nevyšlo. Podle nich to ale budou zkoušet dál. Jaký je váš
názor? A proč se tak děje? Je to snaha odradit Miloše Zemana, aby podruhé
kandidoval?

Opět to není nic nového. Opakuje se to vždy 28. října a 17. listopadu. Je
tu snaha vyvolávat neklid ve společnosti. Zdaleka to nesouvisí jen s Milošem
Zemanem, odehrávalo se to i v minulosti. Připomeňme třeba házení vajec na
Jiřího Paroubka a nás ostatní v sociální demokracii. Jsou to všechno
organizované a financované akce z různých zájmových skupin, které mají
blízko ke Karlu Schwarzenbergovi či Miroslavu Kalouskovi. Nechci příliš
personifikovat, protože se jednotlivé vazby těžko prokazují. Když se
člověk podívá na protagonisty, kteří se kolem toho pohybují, tak jsou to
víceméně lidé, kteří byli pověšení na Václava Havla a žili z něj za
jeho života. Snaží se z jeho jména žít dodnes a vytřískat z toho, co se
dá. Mluví sice o svobodě slova a demokracii, ale také zpochybňují
demokratický systém politických stran. Protože sami neuspěli, snaží se
podobnými akcemi násilnou formou vývoj zvrátit, získat moc a vliv, aniž k
tomu mají mandát z řádných voleb. Miloš Zeman je pro ně vděčným
objektem, jako byl v minulosti Jirka Paroubek. Je to politický boj. Bohužel si
tito lidé ve svém zápalu neuvědomují, že tím, co dělají, živí a
podporují růst extremismu, který roste po jejich boku a na jejich zádech ve
formě různých Konvičků a podobných. Ti začínají posilovat pozice i na
základě dění ve světě. Radikalizace společnosti tady je. Václav Havel
vyznamenával také své kamarády. Je otázka, proč pan Brady nebyl
vyznamenán už před 20 lety, kdy byl v plné síle. Myslím, že to celé bylo
připravené a zinscenované proto, aby se vyvolal neklid. Je to navázáno i na
určité skupiny kolem vysokých škol, které dlouhodobě vytvářejí konflikt
s prezidentem. Není to jen o Miloši Zemanovi. Je to boj o podobu demokracie v
České republice, jestli tu budou rozhodovat občané. Nebo – a z toho mám
obavy – zda tu není vyvolávána poptávka po vládě silné ruky – vládě
elity –, která tvrdí, že jsou Miloš Zeman a další politici voleni
nějakou lůzou. Nechápu, jak si mohou osobovat právo hodnotit občana jako
takového a říkat, že oni jsou ti jediní jako elita národa, kdo má
rozhodovat.

Zmínil jste růst extremismu. Pro část veřejnosti je znakem toho, že se
šíří Českem extremismus, úspěch kapely Ortel v Českém slavíku. Je tomu
tak, nebo jde v případě Ortelu o jakýsi protestní hlas, kterým dávají
naštvaní Češi najevo, co si myslí o politicích, kteří je podle jejich
názoru špatně chrání před uprchlíky?

Jsou to protestní hlasy. Ostatně celá anketa je spíše taková byznys akce,
než aby vyjadřovala popularitu zpěváků jako takovou. Ale chápu to, jde o
zajímavý projekt. Na druhou stranu – a není to problém jen náš, ale
vidíme to všude kolem – když klasické politické strany neřeší
problémy, které lidé cítí jako problémy. Byť nejsou třeba v tuto chvíli
tak reálné. Není důležité, kolik je u nás migrantů, ale kolik jich mají
lidé v hlavách. To si dovolím tvrdit, že poměrně hodně. Rádi pak
naslouchají podobným trendům. Je potřeba se zamyslet nad tím, jestli
dnešní politická elita lidem nabízí řešení jejich obav o budoucnost. To
se pak projevuje v protestní volbě. Je to svým způsobem výsledek
extremistických politiků, kteří se ale prezentují jako klasičtí politici
– třeba Kalousek, Schwarzenberg a další – a neustále vyvolávají
konflikt a poptávku po vůdci národa. Ten se zatím neobjevil, počítalo se,
že do této role bude instalován Karel Schwarzenberg. To jim nevyšlo a Zeman
se jim nehodí. Do této pozice se tlačí Babiš. Najednou se takový vůdce
objeví – nebude to asi Konvička či někdo z těchto drobných křiklounů
na ulici – podporovaný silným kapitálem. Vzpomeňme, jak nastupoval
fašismus v Německu a ve Španělsku. Tato poptávka tady je. Samozřejmě se
to pak projevuje v protestních reakcích lidí, jako je tento. I když
uměleckou kvalitu této skupiny nedokážu posoudit, já poslouchám někoho
jiného. Ale toto se ukazuje i v preferencích sociální demokracie, která
nedokáže odpovědět na otázky, které lidé očekávají a řeší věci
jako teď u EET. Sociální demokracie se snaží, aby tam zůstalo, že budeme
nahánět každého drobného živnostníčka, a toho, který si přivydělává
na živnosťák. Přitom zapomínáme třeba na to, že je potřeba udělat
progresivní zdanění těch nejbohatších. To jsou věci, které lidé
vnímají. Bezpečnost a určitou spravedlnost ve společnosti. Kdy vidí, že
bohatí ještě více bohatnou a chudí chudnou. Byť stav společnosti tomu
nenapovídá. U nás nikdo nemusí hladovět, nikdo nemusí být chudý. To by
si měla uvědomit politická elita a vrátit se k tomu, že politické strany
jako základ demokratického systému budou schopné odpovědět i na tyto
otázky. Pak se nemusíme bát toho, že tu bude bujet svět extremismu, který
na tom profituje. Nebezpečí je to – a já se toho bojím –, že se takový
vůdce může objevit. Mám pocit, že se do této pozice začíná tlačit
Andrej Babiš. Jak známe z minulosti, pokud přišel diktátor, který měl za
sebou silnou podporu byznysmenů, většinou demokracie skončila na dlouhé
roky.
