Komárek: Vím, že redaktoři ČT směřují k pravici a nejvíce k TOP 09.
Jsou strašně nafoukaní. Na Kavčích horách jsou někteří placeni dvakrát,
mají na to trik

ROZHOVOR „Někteří redaktoři – a pana Wollnera nebudu jmenovat – jsou
neuvěřitelně nafoukaní a nepovažují se za redaktory – tedy zrcadla toho,
co se děje – nýbrž za tvůrce toho, co se děje. Čili oni si myslí, že
jejich sympatie a antipatie nejsou jejich osobní, nýbrž objektivní. Proto se
je vůbec nesnaží skrývat,“ říká v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz
věnovaném hlavně ČT bývalý poslanec (vedl volební, tedy mediální výbor
Sněmovny) a redaktor Martin Komárek. „Mám dojem, že si poměrně dost
lidí uvědomuje, že Česká televize není to hladké zrcadlo, ve kterém se
odráží realita. Ale že je – sice mírně, ale přece – pokřiveno,“
dodává s tím, že ale žádné médium není dnes úplně objektivní.

V posledních hodinách se hodně mluví o České televizi i díky prezidentu
Zemanovi a následně Českým lvům. Podle vás se filmaři zastávají České
televize hlavně proto, že jde o peníze, když stručně shrnu váš
komentář ve vašich Komárkových novinách. Je to tak?

Je to trošku zjednodušené. Filmaři skutečně usilují o peníze České
televize. Je správné, že je Česká televize podporuje. Co je nesprávné, je
to, že podporuje stále jednu partičku, která si hlídá svůj claim.
Určitě v tom hrálo roli i to, že většinou nenávidí Miloše Zemana až za
hrob, i to, že se skutečně bojí o osud demokracie v Česku. Jakkoliv mohu
tento stav považovat za krajně pošetilý, musím ho brát jako psychologický
fakt.

Je tu však poměrně silná skupina lidí, kterým se u České televize
nelíbí, že zvláště u některých pořadů je podle nich znát, koho mají
tvůrci v neoblibě, a myslí si, že je ČT neobjektivní. Co si myslíte vy?

Nemyslím si, že existuje nějaké opravdu objektivní médium. Dnes už ani
BBC a CNN, které sleduji, nejsou úplně objektivní. Je tam cítit to, že
nemají tyto redakce rády Trumpa. Určitě existují preference jednotlivých
redaktorů a vím, že tyto preference směřují k pravici a nejvíce k TOP 09.
Druhá věc je, že někteří redaktoři – a pana Wollnera nebudu jmenovat
– jsou neuvěřitelně nafoukaní a nepovažují se za redaktory – tedy
zrcadla toho, co se děje – nýbrž za tvůrce toho, co se děje. Čili oni si
myslí, že jejich sympatie a antipatie nejsou jejich osobní, nýbrž
objektivní. Proto se je vůbec nesnaží skrývat.

Na přetřes přichází i hospodaření České televize. Vy uvádíte, že
zákon je v této věci ve světě naprosto ojedinělý a neumožňuje
jakékoliv kontrolování hospodaření České televize. K tomu podle vás
nemá kompetence ani rada, ani Nejvyšší kontrolní úřad, ani poslanci.
Jestli tomu rozumím, hospodaření ČT nelze vůbec zkontrolovat? Dá se to
takto říci?

Ano. Je to hodně brutálně řečeno, ale dá se to takto říci. Říkal jsem
to veřejně i na jednáních mediálního, tedy volebního výboru, který jsem
v minulém volebním období vedl. Kritizoval jsem Radu, že nedostatečně
kontroluje Českou televizi. Jsem si ale vědom toho, že hospodaření České
televize skutečně nemůže kontrolovat nikdo. Tím nemyslím, že se nedá
zkontrolovat, zda dodržuje v hrubých rysech rozpočet. To samozřejmě ano.
Ale to, jestli platí například těm filmařům reálné částky, nebo je
přeplácí – či to, co se říká – že televizní pracovníci si vezmou
techniku televize a nechají se platit jako externisté – takže jako
zaměstnanci i externisté jsou placení dvakrát, a ještě využívají
techniku ČT – to jsou domněnky zakládající se na zkušenosti. Reálně to
však nemůže zkontrolovat nikdo, protože do toho účetnictví se podívat
nemůžeme. Televize teď zveřejňuje některé smlouvy v registru smluv, ale
údaje – které by mohly být kontrolovány a srovnávány třeba s jinými
produkcemi – jsou začerněny.

Mluvíte také o zvykovém právu, které nastalo po známé televizní stávce.
Díky ní získali redaktoři podle vás „obrovské sebevědomí,
neuvěřitelnou sebelásku, přeceňování vlastních sil, jsou přesvědčeni,
že jejich vidění světa je jediné správné“. Také tvrdíte, že proti
nim těžko může jít i schopný a podnikavý generální ředitel. Je tedy
ředitel v jakémsi vleku redaktorů?

Pan Dvořák není v žádném vleku redaktorů, je to integrovaná osobnost.
Ale musí s těmi redaktory uzavřít smír, a tím pádem je nechat páchat to,
co páchají. Dostal se do určitého konfliktu s paní Drtinovou a panem
Veselovským, což skončilo jejich smírným odchodem. Díky bohu, že odešli,
protože televize DVTV, kterou dělají, je super. Ale i to, že odešli
smírně, svědčí o tom, že se s nimi musel pan Dvořák nějak dohodnout a
ostatní petenti tu petici stáhli.

Takže nemůže současný generální ředitel ČT dopadnout za určitých
okolností jako pan Hodač?

Ta doba byla výjimečná. Televizní stávka byla tak trochu – a teď to
vezměte s tím, že ta paralela úplně nesedí – politicky využitá, jako
dnes je na Slovensku politicky využívána hanebná vražda novináře a jeho
snoubenky. Vášně kolem televizní stávky byly zdesetinásobovány tím, že
se tam hrála vysoká politická hra.

Když udělám odbočku ke Slovensku, tam mi přijde, že dvojnásobná vražda
byla vyloženě zneužita k politickým zájmům...

Jako bývalý politik vím, že v politice neexistuje zneužití, jenom
využití. Politik, pokud může svého soupeře zaškrtit, využije k tomu
absolutně všechny prostředky. Takový politik, který všechny prostředky
nevyužije, v politice nemá co dělat, a proto jsem z ní odešel.

Na rozdíl od doby televizní stávky se mi jeví, že České televizi tehdy
důvěřovalo daleko více lidí než dnes. Proč tomu tak je?

Roli hrají dva faktory. První a důležitější je ten, že všechna
klasická média včetně veřejnoprávních jsou v krizi, protože nevědí,
jak konkurovat internetu a novým médiím. Vznikají nové televize, mladí
lidé se už na televizi v běžných časech vůbec nedívají, natož pak na
českou. Když tak se podívají na nějakou zahraniční. Není to problém jen
České televize. Zatím nikdo nevymyslel kámen mudrců, kterým by se
klasická média zachránila. Zdá se zatím, že se nezachrání. Druhá věc
– ano, mám dojem, že si poměrně dost lidí uvědomuje, že Česká
televize není to hladké zrcadlo, ve kterém se odráží realita. Ale že je
– sice mírně, ale přece – pokřiveno.

Pokud tedy nelze kontrolovat hospodaření České televize a vychází to ze
zákona, nabízí se logická otázka, zda by se tento zákon neměl změnit?

Zcela jistě by se tento zákon měl změnit. Usiloval jsem o to už v minulém
období. Neuspěl jsem. Jako prostý občan a živnostník se budu snažit i
teď o změnu televizního zákona, protože vím, jak ho změnit, vím, proč
ho změnit, a ta změna je poměrně jednoduchá. Podtrhuji, že je výhodná
jak pro Českou televizi, tak pro veřejnost. I pro ty, kteří platí
televizní poplatky.
