Trump znamená konec éry Bushů, Clintonů a Havlů. ČT jak za komunistů,
místo na Reagana útočí na Putina. Zeman není hrozbou, říká Klausův
spolupracovník

ROZHOVOR Bývalý europoslanec ODS a člen správní rady Institutu Václava
Klause Ivo Strejček říká, že Česká televize vysílá jak za komunistů
– místo na Reagana dnes nadává na Putina. Zvolení Trumpa je podle něj
zemětřesením a snad i koncem éry Bushů, Clintonů, Albrightových a Havlů.
Zeman není nebezpečím pro demokracii. Jsou jím ti, kteří se odmítají
smířit s výsledkem demokratické volby.

Lze předpokládat, že svět se po vítězství Donalda Trumpa v amerických
prezidentských volbách určitým způsobem změní. Radujete se vy osobně z
výsledku hlasování? V čem pro vás vzbuzuje rozhodnutí amerických voličů
naději a v čem naopak strach?

Ano, já mám z vítězství Donalda Trumpa opravdovou radost. Především
proto, že si od jeho prezidentství slibuji viditelnou změnu americké
politiky. Tak viditelnou, tak podstatnou, že se přelije i do Evropy, což zde
potřebujeme jako sůl.

Ale nejen tuhle naději na změnu považuji za optimistický signál. Za
úžasné považuji celé to vzepření se amerických voličů tlaku médií i
politického establishmentu. To vzepětí svobodné volby považuji za
impozantní a nadějné.

Po celém světě se šíří podobné názory, které u nás například
reprezentuje Tomáš Halík. Tvrdí, že vítězství Donalda Trumpa pro něj
byl šok a že je to tím, že nevzdělaní lidé jsou manipulovatelní.
Předvedl nám Trump skutečně, že cestou k politickému úspěchu může být
systematické posilování toho, co je v lidech nejhorší? Lidé prý nejsou
schopni vnímat fakta, propadají se do nenávisti v důsledku nechuti k
uprchlíkům, homosexuálům a komukoli odlišnému...

Už v době probíhajících amerických voleb přinášely tamní zdroje
rozmanité statistiky. A jedna mě vážně zaujala: devět z deseti voličů
Trumpa si přeje návrat k hodnotám americké společnosti padesátých let
minulého století. Tedy návrat ke společnosti před Kennedyho budování „společnosti
bez hranic“, před aktivistický progresivismus Lyndona Johnsona s jeho „velkou
společností“.

Vítězství Trumpa není pouze nemilosrdnou porážkou Obamova prezidentství,
je v jistém slova smyslu i odmítnutím politik posledních padesáti let,
které oslabovaly americkou svobodu a víru v sílu lidského individua a
nahradily ji posilováním práv nejrůznějších menšin na úkor většiny. A
ona většina se teď ozvala. Tvrdit, že to jsou lidé nevzdělaní a
manipulovatelní, to bych si nedovolil. A navíc, americké povolební
statistiky ukazují, že to ani není pravda.

Objevují se i názory, že Západ čeká pravicová nacionalistická (kontra)revoluce…
Jenže další názorový proud říká, že politici tak dlouho vnucovali lidem
něco, co lidé nechtěli, ať už jde o práva menšin nebo toleranci k
imigrantům, že už těchto názorů mají dost. Lze říci, kdo má pravdu?

Nejen americké prezidentské volby, ale také svobodné chování britských
voličů ukazují, že lidé si již nechtějí nechat vnucovat to, co
dlouhodobě odmítají, s čím se neidentifikují a co jim v jejich životech
překáží. Nechtějí nic jiného, než žít svobodně. Chtějí s tím
zkostnatělým systémem zatřást. Přejí si změnu. To, zda si tuto změnu
přejí kvůli obtížně přijatelnému posilování práv a nároků
nejrůznějších menšin – homosexuálů, feministek, genderových aktivistů,
klimatických bláznů, stále silnější pozici roztodivných nevládních
organizací placených bůhvíkým či přirozenými obavami z migrační
kolonizace, které politická elita nečelí, je, myslím, jedno. Všechno
dohromady to vytváří atmosféru touhy po změně. A ta nachází průchod ve
svobodných volbách. Z vítězství Trumpa se radují všichni, kdo odmítají
imigranty. Lze říci, že tímto je definitivně jasné, že v Čechách si už
žádný politik, který to myslí vážně, nedovolí přijímat muslimy? Je
možné, že se lidé v Česku už naprosto zatvrdili? A vůbec obecně v
Evropě, viz názory CSU… Může se stát, že už nebudou chtít politici
riskovat případné problémy, které s imigranty přicházejí? Jenže další
informace svědčí o tom, že z Afriky stejně budou přicházet miliony
migrantů a že tomu nebude možné zabránit…

Já to tak jednoduše bohužel nevidím. Mě plní nadějí ta objevená odvaha
jít k volbám a jejich prostřednictvím poslat současné polické elity do
historie, to ano. A od té touhy po změně odvíjím i svůj optimismus. Ale
že to půjde jako na drátkách, že to teď bude všechno naráz jiné, to si
vážně nemyslím.

To je pravda, zvolení pana Trumpa snad pomohlo pootevřít okno příležitosti
ke znovunalezení odvahy se rozhodovat svobodně proti tlaku médií a
zavedených letitých politických skupin.

Ale ono to platí i naopak. Kdyby ve společnosti nekvasily nespokojenost,
naštvanost a nálada se tomu vzepřít, žádný Trump by neměl šanci. A
současný mainstream? Ať bude manévrovat jakkoliv, bude nedůvěryhodný.
Bude se snažit mluvit jinak, ale budou to říkat stále titíž – už
dostatečně zdiskreditovaní – lidé. A to si obvykle obyčejní voliči
dobře pamatují. Přestože očekávám v Evropě pokračování zmateného a
chaotického chování současných politických elit, touhu voličů po změně
to bude pouze posilovat.

Část veřejnosti podezírá média, zejména Českou televizi, z toho, že
nejsou objektivní, že ubližují prezidentu Zemanovi, že straní určitým
zájmům...

A není se čemu divit. My, kteří si ještě pamatujeme, že v temných
dobách komunistického zpravodajství musel i sportovní přenos začít
povinnou „antiimperialistickou“ pětiminutovkou odsuzující
rozmísťování amerických raket Pershing nebo informacemi o kapitalistické
perzekuci místních odborářů, my, kteří si pamatujeme, že za všechno
mohli Reagan a Thatcherová, si dnes tato jména vyměníme za jména Putin a
Asad, nenadáváme na Ameriku, ale na Rusko – a kupodivu jsme stále pořád v
České televizi. Efekt je stejný, jako býval kdysi. Lze se divit, že má
veřejnost tendenci podlehnout opaku slyšeného? Nebudou nakonec vedoucí
redaktoři v České televizi těmi Ruskem placenými sabotážníky, napadá
mě?

Jak zvládají informovat o volbě lídra světové velmoci média, ať už
veřejnoprávní nebo soukromá?

Já sledoval celý průběh na webu The New York Times, tedy tam, kde doopravdy
Trumpovi palce nedrželi. A přesto jsem se tam dozvěděl spoustu podrobností
a zajímavostí. To německá média byla zdrcena, jako by někdo významný
zemřel, a byla zaplněna truchlohrami podobnými těm v České televizi.

Myslíte si, že postupně zkusí hledat jiný přístup, že nebudou tolik
proimigrační a podobně? Začnou být shovívavější i vůči názorům,
které hlásají například nulovou toleranci vůči menšinám či imigrantům?

Na žádné osvícení nevěřím. Soukromá média jsou soukromá a já
respektuji, že si obsah svého vysílání upravují podle sebe. Ale
veřejnoprávní, tedy ta, která platíme ze svých peněženek, by měla
projít zásadní změnou financování. Což třeba takovou, že si jejich
vysílání budeme platit dobrovolně?

Globalizace často bere lidem dobře placená pracovní místa a nemá je kdo
vytvořit. Menší podniky zanikají, a tak nevytvářejí pracovní místa. A
zatímco ti majetnější mají víc, část veřejnosti chudne, o čemž se
samozřejmě raději nemluví. Bude vůbec někdo skutečně vážně hledat
řešení i pro lidi, kteří jaksi nepatří mezi těch pár vyvolených? Je
řešením, že se omezí mezinárodní obchod? Do jaké míry lidé
přestávají věřit finančnímu systému kapitalismu?

Zkusme se vrátit k myšlence svobodné společnosti bez dotací. Zkusme
oprášit naši víru v ochotu podstoupit riziko podnikat v prostředí, které
není deformováno dotacemi a šíleným systémem přerozdělování z Bruselu.
Zkusme věřit světu bez nepochopitelných regulací – ať bruselských, nebo
těch českých. Co kdybychom vrátili rozhodování politiků na co nejnižší
úroveň, na které by byli snadněji a rychleji kontrolováni. Nebyl by to
pružnější a lepší svět?

Pevně v to doufám! Moc bych si přál, aby volby ve Francii, Německu,
Nizozemí či Rakousku byly „probuzením“ občanů svých zemí a se
současnými establishmenty pořádně zatřásli. Čím dříve k tomu dojde,
tím nadějnější a snad i klidnější, méně revoluční všechny ty změny
budou. V USA se objevily bitky, protože spousta lidí nedokáže přijmout
osobnost nového prezidenta. A nemusíme chodit daleko, i u nás určitá vrstva
společnosti prezidenta Miloše Zemana snad až nenávidí. Může skončit
situace násilím v ulicích i v České republice? Největším nebezpečím
pro Ameriku není Trump, ale ti, kteří odmítají přijmout výsledek
svobodných voleb. Prezident Zeman, ať už s ním souhlasím nebo ne, není
nebezpečím pro českou demokracii. Nebezpečím jsou ti, kteří se odmítají
smířit s výsledkem demokratické volby a přijmout realitu. Je-li Miloš
Zeman takovým nebezpečím a zloduchem, nemůže to v roce 2018 skončit jinak,
než že bude zvolen jeho protikandidát.

A nemyslím si, že to v Čechách může skončit násilím v ulicích, faktem
ale je, že i u nás existuje – za posledních dvacet pět let nejhlubší a
soustavně prohlubovaný – společenský příkop „my a oni“.

Je Zeman svým způsobem „český Trump“?

Ne, Miloš Zeman „svým způsobem“ českým Trumpem není.

Kdo ze současných českých politiků je podle vás schopen u nás provést
„národní kontrarevoluci“ jako například Orbán v Maďarsku a získat
masovou podporu voličů?

Ze současných, ve slova smyslu v současné politice aktivních lidí nikdo.
Upřímně řečeno, já ani o žádné poptávce po nějaké kontrarevoluci,
nebo dokonce revoluci v Čechách nevím. Nemám pocit, že by současná
česká společnost po něčem takovém dychtila. A kde není poptávka, není
ani nabídka. Idejí, nápadů, řešení i lídrů. Trump vysílal poměrně
pozitivní signály vůči Rusku, teď se vyjádřil i k dění v Sýrii. Řada
republikánů má ale postoj odmítavý. Jaký postoj převáží a jaký byste
si přál, aby převážil? Mimochodem v Moldavsku a v Bulharsku teď vyhráli
proruští kandidáti. Spousta lidí na Ukrajině se bojí toho, že směr
politiky USA bude spíš orientovaný na vnitrostátní problémy USA…

Pokud bude americká politika směřovat k uklidňování vztahů s Ruskem a
hledání vážně míněných řešení situace v Sýrii, budou to trendy
správné. To, že Trump v nominacích na klíčové posty v administrativě
myslí také na ty republikány, kteří ho nepodporovali, je postup uvážlivý.
Svědčí o tom, že budoucí prezident chce hledat pro svoji politiku podporu v
senátu a Sněmovně reprezentantů, a to je nadějné. A přestanou-li se USA
vměšovat do vnitřních událostí Ukrajiny, bude to prospěšné pro celý
tento region.

Já už takový dotaz odpovídal několikrát a budu odpovídat pořád stejně.
Neznám nikoho, kdo by chtěl nějaký návrat na Východ. Jsme součástí
Západu. Vést debatu o tom, zda se otáčíme na Východ a opouštíme Západ,
je ztrátou času. Jediná smysluplná debata je vážné zamyšlení nad tím,
proč již Západ není na Západě. A o ruské propagandě u nás mluví ti,
kteří si nejsou ochotni připustit, že lidé kolem nich jsou, mimo jiné,
obvykle nadáni i zdravým rozumem. V souvislosti se 17. listopadem, zkusme
situaci u nás shrnout. Když Václav Havel říkal, že musí pravda a láska
zvítězit nad lží a nenávistí, kdo tady šíří pravdu a kdo tady lže?
Kdo šíří společenské smíření a kdo nenávist? A kdo politicky směřuje
nahoru a kdo dolů?

Brexit a zvolení Donalda Trumpa jsou výrazem jistého zlomu, pozitivními
změnami, návratem zdravého rozumu, jsou politickým zemětřesením a snad i
ukončením éry Bushů, Clintonů, Obamů, Albrightových a Havlů. Jsou koncem
minulých třiceti let. Ale cosi konzervativního kdesi uvnitř mě nabádá k
opatrným očekáváním už proto, že jsem ve svém životě byl svědkem
zlomových okamžiků, ze kterých jsem se radoval a od kterých jsem odvozoval
svůj optimismus – a opak byl pravdou. Třeba výsledky referend ve Francii a
Nizozemí o Evropské ústavě. A výsledek? Tak jste si zahlasovali, my jedeme
dál.
