Začne Andrej Babiš zpívat? Ještě jednou k neuvěřitelné show ministra
financí na Primě

Co se stane, když politik ve studiu, a lhostejno zda rozhlasovém nebo
televizním, zapomene na čas a moderátor jej nechá mluvit a mluvit? Něco
podobného jsme zaznamenali v nedělní Partii na Primě, kdy se rozhovořil
Andrej Babiš. Bylo korektní, aby měl takovýto prostor? A nezalíbilo se
našim vrcholným politikům hovořit k národu ve stylu minulého
venezuelského prezidenta Huga Chávese, kde v pořadu „Haló, prezidente“
hovořil k národu hodiny a hodiny a v závěru svých extempore pak začal
zkoprnělému národu i zpívat? Politolog Jan Kubáček hodnotí předkládané
argumenty Andreje Babiše a ukazuje, kdy můžeme očekávat politikovu „smrt“
ve veřejném prostoru…

„On téměř nemusel čelit věcným nepříjemným otázkám, nebyl nucen
vyargumentovávat, vysvětlovat, doplňovat, nebyl nucen potvrdit identitu
svých blízkých příbuzných, kteří byli v inkriminované době v čele
firem, které v podstatě budovaly projekt Čapího míra,“ uvedl pro
ParlamentníListy.cz politolog Kubáček.

„Do značné míry tedy Andrej Babiš získal exkluzivní prostor, kde měl
možnost mnohé vysvětlit, obhájit svým pohledem a říci, co chtěl a co
měl na srdci. Pravda je, že vydával několik prohlášení, která byla
velice podobná tomu vystoupení na Primě. Ukazuje se tedy, že Čapí hnízdo
a kauza s tím spojená je pro Andreje Babiše nepříjemná. Zvláště z toho
titulu, že reprezentuje středopravicové hnutí a obecně platí, že
pravicoví voliči nemají rádi takovéto kauzy, více je sledují, více se
jim věnují a může to vézt k určité pachuti a ztrátě důvěry v Andreje
Babiše. V to, že je jakýmsi novým koštětem, které dobře mete a vymetá
staré neduhy a starou dekadentní politiku.“

Podle Kubáčka se zvláště pro pravicové voliče začíná ukazovat, že
Andrej Babiš je produktem posledního pětadvacetiletí. „Byl velmi
čiperným politickým obchodníkem, lobbistou, který se uměl velmi dobře
pohybovat ve vysokých patrech tuzemské politiky. A byl srozumitelným symbolem
zvláště pro pravicové voliče,“ pokračuje dále Kubáček v hodnocení
současného ministra financí a lídra ANO. „Takže bude zajímavé sledovat
další vývoj, jak rozhodnou vyšetřovací orgány EU, ale přinejmenším pro
ty pravicové voliče v rámci hnutí ANO je to nepříjemná zpráva. Ti
středolevicoví, levicoví a protestní toto téma tak neřeší, ale pro
bývalé voliče ODS, pro voliče menších alternativních pravicových stran,
pro voliče, kteří se více zajímají o politiku a spojili si s Andrejem
Babišem mnohé naděje, tohle může být první poměrně nepříjemné
částečné prozření a nebo přinejmenším určité vystřízlivění,“
hodnotí kauzu politolog Kubáček.

Kubáček k vystoupení Babiše: Velmi často si totiž vede svou a moderátor
je na něj krátký

„Andrej Babiš oživuje to, co ve své době oživoval Jiří Paroubek a
někteří další politici, a to debatu, v níž argumenty jdou zcela stranou a
ten člověk si mluví svou a nereflektuje otázky moderátora. To se velmi
intenzivně řešilo v čase Jiřího Paroubka, který byl pověstný tím, že
si rád říkal, co chtěl, a možná Andrej Babiš začíná tuto strategii
oživovat. Velmi často si totiž vede svou a moderátor je na něj krátký.
Bude zajímavé to sledovat i do budoucna, jak na to budou alergičtí čeští
diváci, protože Jiří Paroubek si v podstatě touto svou hroší válcovací
technikou znepřátelil mnohé diváky. Už to totiž potom bylo docela
nepříjemné, nekoukatelné, odrazovalo to od věcně podaných argumentů,
takže potom Jiří Paroubek poškozoval sám sebe a není vyloučeno, že se to
bude podobat Andreji Babišovi.“ Zatím to podle Kubáčka veřejnost ještě
tak nedráždí, spíše přitahuje pozornost, ale do budoucnosti to může být
nepříjemnost, jež bude evokovat staré nechtěné pořádky.

Nekonečný pád tragikomických politiků

Politici by podle Jana Kubáčka takovou půlhodinkou, hodinkou ve stylu
Chávese nepohrdli. „Líbí se to mnohým, speciálně i často těm, od
kterých bychom to nečekali. Prostě politici tomu občas podlehnou, ale
zapomínají, že na to nikdo nekouká. Když touto optikou začne uvažovat
politik, začne takto vystupovat, argumentovat a pojme to jako představování
své politiky, tak je to velmi často začátek konce toho politika. Je to
posléze už nekonečný pád. Diváka to nebaví, otravuje, unavuje, politik se
stává tragikomickým až směšným.“ A nejhorší podle Kubáčka, co se
politikovi může stát, je, když se stává směšným. „Když nevyvolává
pozornost nebo nevoli, ale když vyvolává směšnost, to je pak samozřejmě
velmi, velmi smutný konec toho politika. A velmi často je to spojeno s
takovým jakoby neomezeným mediálním prostorem, neomezeným argumentářem a
tak trochu povinností publika dotyčného politika poslouchat. V momentě,
když tohle se začne rodit v mysli politika, tak je to pozvolná, ale přesto
jistá politikova smrt ve veřejném prostoru, jeho konečná…“
