Nahlédněte do Říše středu. Zpravodajka ČT v Číně popsala své
zážitky

Když se v Číně přestěhujete do sousední oblasti, nesmíte tam děti
posílat do školy a nemáte v novém bydlišti nárok na zdravotní péči.
Dokud o tom nerozhodnou úřady. A ty někdy rozhodují velmi pomalu. I to je
Čína, druhá nejsilnější ekonomika světa. Číňany prý nezajímá
pojetí lidských práv, jak ho vnímáme na Západě. Chtějí se mít dobře,
jsou ochotni proto hodně pracovat a někdy se dokonce upracují k smrti.

Zpravodajka České televize v Číně Barbora Šámalová: „To samozřejmě
není spontánní akce. To je pečlivě připravená akce, pravděpodobně
organizovaná čínskou ambasádou. V každé té skupině byl nějaký tajný
policista či rozvědčík, který tuto skupinu řídil,“ poznamenala. Mně to
připomíná mé dětství, kdy nás před rokem 1989 vyvedli ze školy a museli
jsme vítat třeba severokorejského vůdce.

V Praze měli především za úkol zakrýt tibetské vlajky, zakrýt protesty,
aby o nich neinformovala média. Kdyby se někdo v Číně procházel na ulici s
tibetskou vlajkou, pravděpodobně by byl zadržen a bylo by na něj vytvořeno
obvinění z rozvracení státu nebo nějaké podobné.

Co chce obyčejný Číňan?

Průměrný Číňan se snaží, aby přežil. Aby mohl dát peníze dětem,
rodičům, aby mu zbylo něco na důchod. Pokud jde o bohatšího Číňana, tak
ten usiluje o to, aby mohl cestovat, aby mohl děti poslat na prestižní
vysoké školy a tak podobně. Sami Číňané vůbec nechápou, proč se svět
tolik zajímá o Tibet. Pro ně je to zaostalá část země. Lidská práva,
jak je chápeme na Západě, Číňany v podstatě vůbec nezajímají.

„Důležitá pro ně je rodina a děti. Chtějí se mít dobře. To, že v
současné čínské společnosti převažují materiální hodnoty, to je
pravda,“ prozradila. Číňané jsou velmi pracovití a navíc jejich
pracovní podmínky nebývají právě nejlepší. Není tam tedy výjimkou, že
se tisíce lidí upracují k smrti. Možná i proto teď začínají sílit
odbory.

V Číně se na řadě míst vůbec nesmí točit. Absolutně
nejstřeženějším místem z hlediska médií je Náměstí nebeského klidu.
Tam s kamerou nesmí vůbec nikdo, ale západní novináři z tohoto náměstí
občas záběry přinesou. „Platí pravidlo, že čím menší máte kameru,
tím spíš uniknete pozornosti, Někteří novináři točí i na mobil a
takové záběry jsou již dnes dost kvalitní.“

Další rozvoj Číny brzdí mohutná byrokracie

Zahraniční novináři navíc mají absolutně zakázáno cestovat do Tibetu a
do Sin-ťiangu smí cestovat jen v doprovodu policistů a pracovníků
ministerstva zahraničí. Pokud novináři někoho osloví, policisté bdí nad
tím, aby na kameru nezaznělo nic, co je zakázáno říkat. Pokud se
novináři ubytují v hotelu, ihned je nahlásí úřadům. Kdyby se
žurnalisté pokusili ubytovat u někoho doma, v soukromí, se zlou by se
potázali. Především obyvatele domu by čekaly tvrdé tresty.

Sin-ťiang je ujgurskou autonomní oblastí, na kterou čínská komunistická
vláda bedlivě dohlíží, protože v minulosti zde docházelo k teroristickým
útokům.

„Pokud někomu telefonujeme, víme, že je člověk odposloucháván. Takže s
disidenty se snažíme telefonický kontakt omezit na minimum. Někdy nám
řeknou: „Minulý měsíc nás hlídali velmi intenzivně, protože v Číně
byla zahraniční návštěva. Ale teď to zkuste, protože ta policejní
ostraha pominula.“

Další rozvoj Číny brzdí mohutná byrokratická mašinérie. Pokud Číňan
opustí své rodné město, ve kterém je registrován, a přestěhuje se do
sousední oblasti, nesmí tam dát děti do školy a nemá nárok na zdravotní
péči. Komunistická vláda slibuje, že tento velmi zastaralý model změní,ale
zatím se to moc nedaří.
