Starosta Kojetína: Index kriminality zde dosahuje nejnižších čísel v ČR

Jiří Šírek (BPP) není v politice nováčkem. Letos poprvé se ale rozhodl
kandidovat i do zastupitelstva kraje. Naši redakci zajímalo nejen, jaké jsou
jeho politické ambice, ale především zda letos čekají Kojetín nějaké
významné investiční akce, a nevyhnuli jsme se ani ožehavému a citlivému
tématu nepřizpůsobivých občanů. Jak se snaží situaci řešit v
Kojetíně a jaká opatření postrádá ze strany státu?

Pane starosto, v komunálních volbách se vám podařilo úspěšně obhájit
svůj mandát. Zanedlouho se blíží krajské volby. Neuvažoval jste se jich
coby úspěšný komunální politik účastnit? Dostalo se vám takové
nabídky od některé ze stran?

Ano, nabídku jsem dostal od STAN, tedy hnutí Starostové a nezávislí.
Nabídky si vážím a budu kandidovat za toto uskupení v podzimních volbách
do zastupitelstva Olomouckého kraje.

Máte do budoucna nějaké politické ambice, anebo jste „věrný“ své
současné profesi?

Budu rád, podaří-li se nám v Kojetíně splnit to, co jsme si předsevzali
ve volebním programu v roce 2014. Pak ať voliči rozhodnou, zda mám být v
čele našeho města i nadále. Z tohoto pohledu bych samozřejmě zůstal rád
„věrný“ své současné profesi.

Nabízí se také otázka, co vám práce starosty dala či vzala a zda někdy
nelitujete svého rozhodnutí kandidovat?

Dala mi určitě možnost potkat se s řadou lidí, se kterými bych se jinak
nepotkal. A bere mi dost času a často i určité pohody. Do této funkce jsem
ale nešel odpočívat. Starostování je práce, v níž se nedá tak moc
plánovat, nikdy neodhadnete, co přijde v životě obce i v životě
jednotlivého člověka nebo skupiny lidí. Vyžaduje to mnohdy značnou
kreativitu a improvizaci. To s sebou přináší také těžké situace a já
často v legraci říkám, že to „musí bavit“.

Čekají letos Kojetín nějaké větší investiční akce?

Z těch větších půjde o úpravy na kojetínském koupališti – vznikne zde
prostor pro plážové sporty, pobyt dětí, zlepší se stav zeleně apod.
Naše koupaliště má slušný základ a tyto úpravy přispějí nejen k
navýšení jeho kvality, ale i k rozšíření volnočasových aktivit našich
dětí a sportovní mládeže. Z významnějších akcí půjde také o opravy
některých chodníků a cest.

V jaké fázi jsou vyjednávání o uzavření přeshraniční spolupráce s
městem Senica na Slovensku a především co si od partnerství slibujete?

Jsou na počátku. Mohu ale říci, že jsme si se Senicí v mnohém blízcí,
máme podobné aktivity sportovní i kulturní. Myslím, že i osobně si
vedení našich měst docela rozumějí. Takže říkáme – proč to nezkusit,
navíc když autem je to nějakých sto kilometrů. Na návštěvu našich
slovenských přátel se chystáme v Kojetíně v průběhu dubna.

Ačkoliv je Kojetín poměrně malé město, nevyhnuly se mu problémy s tzv.
nepřizpůsobivými. Má město nějakou vlastní koncepci, jak lidem v
sociálně tíživé situaci pomoci?

Ne, koncepci tohoto typu nemáme, máme ale schválený program rozvoje města
na toto volební období a z něj mimo jiné vyplývá, že na území našeho
města působí a výborně pracuje jak Centrum sociálních služeb, tak
sociální pracovnice na městském úřadu, svou činnost v regionu vyvíjí
charita, a to jsou složky, které v tíživé situaci pomáhají.

Otázkou také je, zda o pomoc vůbec stojí a jestli problémům nenahrává
štědrý sociální systém v Česku…

Tak na toto odpovídat nemusím, v podstatě jste to řekla za mě.

Nedaleký Přerov spustil loni na podzim projekt, kdy desítkám dlouhodobě
nezaměstnaných lidí nabídl práci za minimální mzdu s tím, že když
odmítnou, přijdou o dávky. Neuvažovali jste v Kojetíně o něčem podobném?

A víte, jak to celé dopadlo? Z některých odpovědí „uchazečů“ by mohl
vzniknout pěkný silvestrovský pořad. I naše firma Technis (bývalé
technické služby) se pokoušela přijmout dost nezaměstnaných a výsledek je
žalostný. Ti lidé ve své velké většině práci typu, kdy musím ráno
vstát a pět dnů v týdnu chodit do práce, za niž dostanu následující
měsíc plat, prostě neberou. O to víc si vážím těch, kteří se snaží
ji nabízet, a těch, jež ji pak opravdu přijmou.

A co spolupráce s asistenty kriminality, o ní jste nepřemýšleli?

Naše město se 6,5 tisíce obyvatel má městskou policii v nonstop službě,
má služebnu obvodního oddělení Policie ČR. Index kriminality zde dosahuje
nejnižších čísel v ČR. Upřímně – nenašli jsme důvod, proč tu
takovou službu zavádět, tyto lidi za nemalý obnos vybavovat a možná se o
ně nakonec starat.

Jak byste hodnotil kroky či návrhy z dílny ministra pro lidská práva,
rovné příležitosti a legislativu Jiřího Dienstbiera (ČSSD), který se
problematikou nepřizpůsobivých zabývá? Mohou něco pozitivního změnit?

Paní redaktorko, každá snaha musí být vítána a já panu ministrovi i
celé naší zemi přeji, aby v této oblasti došlo k pozitivním změnám. Jen
mi tam mnohdy chybí snaha tu nataženou ruku přijmout a vážit si jí.

Již zmíněný Jiří Dienstbier také nedávno v přímém přenosu napomenul
redaktora ČT za to, že „chudí“ se neříká. Musíte jim říkat „sociálně
vyloučení“, to je neutrální. Není ale tohle právě ten zásadní
problém, tedy neschopnost či obava pojmenovat problémy pravým jménem?

Nelze, než souhlasit. Jen poznámka – nejsou na tom tito „sociálně
vyloučení“ často finančně lépe než pravidelně a poctivě pracující
lidé, které nepojmenováváme nijak a na nichž stojí velká část naší
ekonomiky?
