Junckera a Schulze nečeká nic pěkného. Bortí se to ze všech stran

Bruselské elity se ještě nestačily vzpamatovat ze šoku, který jim
způsobil výsledek britského hlasování a amerických prezidentských voleb,
a možná je brzy čeká další pohroma. Šéfka Národní fronty Marine Le
Penová má podle aktuálních průzkumů největší šanci stát se
prezidentkou Francie.

Podle aktuálního průzkumu Ipsos by volilo vůdkyni euroskeptické a
protiuprchlické Národní fronty 29 % voličů. Na druhém místě by s
odstupem osmi procent skončil bývalý prezident Nicholas Sarkozy a o dalších
sedm procent zaostal levicový kandidát Jean-Luc Mélenchon. Le Penové navíc
nahrává fakt, že Sarkozy byl včera večer vyřazen z dalších klání ve
vnitrostranických primárkách a o prezidentské křeslo se tak s Le Penovou
neutká.

Ani přes příznivý výsledek průzkumu veřejného mínění však Le Penová
nemá zdaleka vyhráno. Postup do druhého kola prezidentských voleb by sice
měla mít jistý, ale podle očekávání se tam nejspíš spojí levice i
pravice, aby zabránily jejímu případnému vítězství. Ostatně to samé se
přihodilo už jejímu otci Jeanu-Marie Le Penovi, když byl nakonec v roce 2002
poražen bývalým starostou Paříže Jacquesem Chirakem.

Jeho dcera však věří, že by mohla příští rok dopadnout i vzhledem k
úspěchu Donalda Trumpa přece jenom lépe. Aktuální průzkumy jí ostatně
dávají za pravdu. Pokud by se skutečně stala historicky první prezidentkou
země, následovalo by s největší pravděpodobností referendum o vystoupení
z Evropské unie také ve Francii. Samotná Le Penová se nijak netají svojí
averzí vůči EU a po „brexitu“ konstatovala, že přišel čas také na
„frexit“.

Vrásky na čele představitelů bruselských elit se prohlubují také při
pohledu do Nizozemska, kde se budou příští rok na jaře konat parlamentní
volby. Dlouhodobě vychází z průzkumů jako nejsilnější Strana pro svobodu
Geerta Wilderse, který si co do kritiky Evropské unie a její
přistěhovalecké politiky s Le Penovou v ničem nezadá. Stejně jako v jejím
případě mu však hrozí, že se i při případném vítězství proti jeho
straně spojí ostatní parlamentní subjekty.

Pokud by si naopak dokázal získat přízeň některé z nich on sám, mohl by
vystřídat na premiérském postu Marka Rutteho. Paradoxně by mu v tomto
ohledu mohlo pomoci i jeho nedávné trestní stíhání za údajně rasistický
komentář na adresu marockých přistěhovalců. Wilders se soudního procesu
osobně nezúčastnil a odmítá se podřídit i samotnému rozsudku, podle
kterého by měl zaplatit pokutu ve výši pěti tisíc eur.

Rok 2017 bude volebním i v Německu, ale tam se i přes vstup opoziční
Alternativy pro Německo neočekává, že by vládu sestavoval někdo jiný
než vládnoucí křesťanští demokraté a socialisté. O poznání s menším
optimismem hledí předseda Evropské komise Jean-Claude Juncker, šéf
Evropského parlamentu Martin Schulz a jejich kolegové na rakouské
prezidentské volby, které proběhnou za 14 dní. Zvítězit v nich totiž
může kandidát Svobodných Norbert Hofer, který je výrazně kritický vůči
přistěhovalecké politice EU.

Lze očekávat, že kdyby zvítězila Le Penová ve Francii, Wilders v
Nizozemsku a Hofer v Rakousku, utrpěly by bruselské elity skutečně těžkou
porážku a poměr sil by se mohl po dalších volbách do Evropského
parlamentu výrazně změnit ve prospěch euroskeptických sil. Těžké chvíle
by však bezpochyby přinesly Bruselu i výše zmíněné výsledky v
národních volbách členských států. O tom, jestli jsou obavy pánů
Junckera, Schulze a spol. oprávněné, se budou moci přesvědčit již 4.
prosince, kdy budou Rakušané volit svého prezidenta.
