Markéta Šichtařová: Pro českou ekonomiku už není lék

A co čert nechtěl, jen co jsem sáhla na stojan, konstatovala jsem, že nějak
nechce stát a že se mi manžel nemůže a nemůže vejít do záběru. Po dvou
minutách jsem se dozvěděla, že jsem nemehlo, že když ode mne něco
potřebuje, nikdy mu nepomohu, a byla jsem vyhozena ze scény. Následně se
začala zpoza dveří ozývat sprška výrazů, u nichž jsem znala asi polovinu,
a všechen dotčený vercajk, který nechtěl poslouchat, byl jmenován
různými typy zvířat. Tedy řeknu vám, myslela jsem si v tu chvíli něco o
pozadí a o zlodějovi, který volá „Chyťte zloděje!“

Když nad tím ale přemýšlím zpětně, sebekriticky docházím k názoru,
že jsem patrně na Pikoru byla příliš příkrá a mělo by na něj být
nahlíženo shovívavě. Leccos totiž nasvědčuje tomu, že tato schopnost
mluviti, mám-li máslo na hlavě, nejspíš jest obecnou vlastností mužů
točících se kolem ekonomiky a financí, a tudíž za ni snad ani nemohou. K
tomu podezření mě přivedl pan guvernér, který mluvil na svém nedávném
setkání s libereckými podnikateli za Českou národní banku.

Dozvěděli jsme se pár „objevů“: Tak například že česká ekonomika se
přehřívá. Anebo že „...údaje o českém trhu práce jsou neuvěřitelné,
v hospodářství to působí obrovské problémy, lidi nejsou a už není kde
brát“. A také, že „zlepšení situace nelze očekávat“. Hm. Promluvila-li
takto Česká národní banka, promluvila ta pravá.

Ano, česká ekonomika skutečně je krutě přehřátá. Je přehřátá tak,
že roste nejrychleji v EU a má nejnižší míru nezaměstnanosti v EU. To
samo o sobě by bylo pěkné a pro Čechy moc příjemné, pokud by to byl
zdravý růst a zdravě nízká nezaměstnanost. Chybou na kráse ovšem je, že
ani jedno zdravé není. S ČNB se shodneme, ekonomika se takzvaně „přehřívá
nad svůj potenciál“, což se dá do lidštiny také přeložit tak, že
přehřátí obyčejně předchází většímu propadu. Prostě ode zdi ke zdi.
Čím vyšší růst, tím hlubší následný propad. Čím hlubší propad,
tím vyšší následný růst. Takový hospodářský vývoj ode zdi ke zdi
není něco, o co by jeden stál.

Pointa je ovšem v tom, že Česká národní banka je tím, kdo ekonomiku
přehřál.

A druhá pointa je v tom, že to šlo dopředu předvídat. A ještě jednou,
abychom si rozuměli úplně: prostě BYLO MOŽNÉ to DOPŘEDU předvídat. Ne
že ne.

Neboli kdyby centrální banka byla předvídavá, nikdy ekonomiku přehřát
nemohla, protože by zavčasu viděla, že její jednání k takovému
přehřátí směřuje. Přitom na tuhle předvídavost člověk nemusel být
zrovna jasnovidec. (Já třeba o přehřátí ekonomiky mluvím zhruba tři roky.)
Mohlo a mělo být dopředu zřejmé, že jsou to právě kontroverzní
intervence, které ve svém důsledku nakonec přehřátí ekonomiky vyvolají.

Možná se vám zdá, že intervence skončily už 6. dubna 2017, tedy dost
dávno. A že začaly ještě o více než tři roky předtím. A že to tedy
už je tak dávno, že to nemůže mít s dnešním přehřátím ekonomiky co
do činění. Ale chyba lávky. Všechna opatření měnové politiky jsou
během na dlouhou trať. Mají mnohaměsíční i dokonce několikaletá
zpoždění. Právě proto jsou tak ošemetná – protože když je zavádíte,
máte extra velkou pravděpodobnost, že neodhadnete přesně, kdy začnou a
přestanou působit. Takže se nejspíš nestrefíte a vaše snaha zvýšit
hospodářský růst začne fungovat v době, kdy ekonomika už sama od sebe
poroste jak blázen. A když se toho leknete a začnete ekonomiku ochlazovat,
začne to fungovat až ve chvíli, kdy ekonomika jako na potvoru už právě
bude v krizi. No a právě to se stalo, to se děje a to se bude dít.

Proč se to bude dít? Protože česká ekonomika už směřuje dolů. O tom
jsou jasné statistické důkazy. Tak třeba průmyslová výroba pomalu ale
jistě zpomaluje svůj růst, protože zaměstnavatelé už nemohou za
stávajícího nedostatku zaměstnanců víc vyrábět, zato spotřebitelé
přeplácení vysokými mzdami utrácí ostošest. Typický obrázek ekonomiky,
která se právě přehoupla do sestupné fáze. A ČNB? Ta si jaksi povšimla,
že ekonomika je přehřátá, čili začala ji zchlazovat zvyšováním
úrokových sazeb.

Skončit to může jen jedním jediným způsobem.

A jo, mimochodem, v něčem má ČNB pravdu, totiž když říká, že „zlepšení
situace nelze očekávat“. No jasně, že ne, protože už se to všechno
dostalo do bodu, z něhož není bezbolestného návratu. Už se s tím prostě
nedá nic rozumného dělat.
