Tak pozor: Průlomové informace od hranic Ruska

Bělorusko bylo dlouho nejbližším spojencem Ruska. Nyní se ale začíná
obávat ambicí Moskvy a snaží se najít spojence i jinde, píše vojenský a
bezpečnostní analytik Lukáš Visingr.

Uvádí, že volby v Bělorusku lze těžko považovat za opravdu férové,
svobodné a demokratické. Jenže je téměř jisté, že prezident Lukašenko
by v nich zvítězil, i kdyby takové skutečně byly. V zemi totiž panuje
pořádek a stabilita a Bělorusové se těší poměrně slušné životní
úrovni, takže se jim nechce měnit autokratického vůdce za rozhádanou
prozápadní či jinou opozici.

Za prosperitu se však kromě omezování lidských práv platí závislostí na
Moskvě, která fakticky dotuje hospodářství Běloruska levnými surovinami a
zbožím.

Celý text je ZDE

Vážná roztržka mezi Běloruskem a Ruskem začala kvůli angažmá Ruska na
Krymu a východní Ukrajině a trvá vlastně dosud. Prezident Lukašenko ostře
kritizoval Rusko, odmítl uznat anexi Krymu a nešetřil ani separatisty na
Donbasu. V rozhovoru výslovně uvedl, že „svévolně měnit hranice cizího
státu je nepřípustné“.

Co když Kreml zaměří své ambice do Běloruska?

Pravděpodobné prý je, že běloruský prezident skutečně začíná měnit
svůj postoj. Nikoli ovšem proto, že by mu tolik záleželo na mezinárodním
právu, nýbrž spíše proto, že mu záleží na jeho vlastní mocenské
pozici. V Bělorusku rovněž existuje menšina etnických Rusů, jež čítá
asi 11 %, a co když začínají v Minsku klíčit obavy, že v případě
dalších úspěchů může Kreml zaměřit svoje ambice do Běloruska?

Řada dalších běloruských kroků ve vojenské sféře nasvědčuje tomu, že
takové obavy opravdu existují.

Veliké rozladění v Kremlu vyvolal Lukašenko tím, že jednoznačně odmítl
plán na vybudování ruské vojenské letecké základny u města Baranoviči.
Ruská vojenská přítomnost v Bělorusku, ačkoli trvale existuje, má velmi
omezený charakter, ale tato základna by znamenala její významné navýšení.
Lukašenko výslovně uvedl, že jeho země ruskou leteckou základnu
nepotřebuje a že ho ruský plán „překvapil a do jisté míry naštval a
podráždil“.

EU zrušila téměř všechny sankce

A nezůstalo to bez povšimnutí Západu. Ukazuje se, že Bělorusko hledá
cesty k dorozumění se Západem a že tyto snahy nalézají kladnou odezvu.
Evropská unie tak v říjnu 2015 na zkušební dobu čtyř měsíců zrušila
téměř všechny sankce uvalené na Bělorusko. V únoru 2016 potvrdila jejich
trvalé zrušení, a to navzdory hlasitým protestům běloruské opozice.

Gradující spor mezi Moskvou a Minskem dosáhl nedávno další úrovně,
jelikož byla schválena nová běloruská vojenská doktrína. V seznamu hrozeb
se totiž objevují nejen již dříve uváděné „barevné revoluce“ (tzn.
radikální politické proměny ve prospěch prozápadních sil), ale nově i
„hybridní válka“, a to se zjevným odkazem k událostem na Ukrajině.
Jinými slovy, Bělorusko připouští konflikt nejen se Západem, ale i s
Ruskem.

„Západ nyní zjevně váhá nad tím, jak se k Bělorusku zachovat. Na jednu
stranu by zajisté chtěl prohloubit vztahy s ním, ale na stranu druhou nechce
tlačit příliš, aby nevyvolal podobně ostré reakce Moskvy jako v případě
asociační dohody s Ukrajinou. Samozřejmě záleží i na tom, jak bude
postupovat sám Lukašenko. Jisté však je, že Kreml nasadí ‚cukr i bič‘,
aby si udržel vliv v Bělorusku, které proto zřejmě čekají neklidné časy,“
uzavírá Visingr své zamyšlení.
