Veterán: zrada se v Rusku vždy tvrdě trestá. Názor

Český prezident Miloš Zeman v Moskvě vyznamenal ruské osobnosti. Tři z
nich jsou veteráni druhé světové války. Jak vzpomínají na boj s fašismem
a osvobození Československa?

Český prezident Miloš Zeman na velvyslanectví v Moskvě předal
vyznamenání čtyřem ruským osobnostem. Tři z nich, Marija Rochlinová,
Vladimir Dymkov a Boris Zvegincev, od prezidenta obdrželi medaile Za hrdinství.
Vyznamenaní, jimž je každému 93 let, si stříbrné medaile s vyobrazením
dvouocasého lva převzali osobně. Medaili Za zásluhy obdržela ruská
bohemistka, profesorka slovanské filologie Valerija Vasiljevová.

Zeman v projevu vyjádřil úctu veteránům nejen za jejich boj za vlast, ale i
za civilizovanou Evropu. Řekl, že kromě osvobození Československa v roce
1945 jsou v historii vzájemných vztahů i negativní zkušenosti, hlavně s
okupací v roce 1968.

Rochlinová: Srdečně zdravím Rokycany. Tam jsem slavila konec druhé
světové války. Mám tam doposud velmi blízké kamarády, pana Josefa Sýkoru
a jeho paní Janu. Všechny obyvatelé Rokynac jsou mí přátelé.

To je pro mě velká čest. Je mi sice 93 let, ale stále ještě pracuji.
Medaili jsme přinesla ukázat kolegům.

Jak vzpomínáte na zahájení války?

Má válka začala tři dny poté, co na Sovětský svaz zaútočilo Německo.
Týden na to jsem utrpěla první zranění. Žila jsem tehdy na Ukrajině. Byl
to poslední den ve škole. Se spolužáky jsme si přišli pro maturitní
vysvědčení a náhle jsme se dozvěděli, že naše země je ve válce.
Vysvědčení jsem si nestihla vyzvednout, celá naše třída se rozhodla
přihlásit do armády.

Šli jste dobrovolně do armády?

Celá naše třída přišla k odvodové komisi, tam nám ale řekli, že
armáda nás nepotřebuje. Třetí den války jsem dostala telegram z
Charkovského leteckého institutu, kam jsem se po škole dostala, abych se
okamžitě dostavila. Potom nás poslali na stavbu obranné linie nedaleko
Kyjeva.

Jsem z generace vítězů. Ze sta lidí válku přežili tři. Právě má
generace vyhrála druhou světovou válku. Školáci, kteří ještě včera
seděli v lavicích, šli na frontu. A právě my jsme udělali vítěznou
tečku za druhou světovou válkou.

Celou stalingradskou bitvu jsem byla v závodě na výrobu traktorů v
stalingradské průmyslové zóně, která byla důležitou obrannou linií. Tam
jsem z té zimy velmi silně onemocněla. Dostala jsem se do nemocnice, kde jsem
ležela půl roku. Lékaři mě chtěli propustit z armády, ale já jsem utekla
a přidala jsem se k nové jednotce, 95. gardové střelecké divize.

Povězte nám, jak jste se podílela na osvobození Československa?

Náš 1. ukrajinský front pod velením maršála Koněva a 5. gardová armáda
generála Žadova postupovaly na Berlín. V Německu nás ale náhle otočili na
jih. Praha prosila o pomoc. Šli jsme bez přestávky dnem i nocí. Když jsme
vstoupili na československé území, tak jsme doslova pochodovali po
květinách. Vítali nás výkřiky "nazdar", všude byly květiny. To bylo
něco neuvěřitelného.

Bylo těžké bojovat se svými spoluobčany?

To nebyli naši spoluobčané! Zrada se v Rusku vždy tvrdě trestá. Jidáš
zůstane Jidášem. To nelze prominout. Bojovali jsme s nimi jako s nepřítelem.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce
