Starostka Písku: Některé politiky bych šmahem poslala zpátky do školní
lavice

Neřekla bych o sobě, že jsem vyložená „havlistka“, ale vždy jsem
věřila tomu, že pravda a láska by měly vítězit nad lží a nenávistí.
Je to morální imperativ, kterého bychom se měli držet. Současný stav mi
však spíše připomíná pohádku, ve které se píše o tom „jak zlo
pronásleduje dobro a nakonec ho dohoní…“. Nejen s tím se v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz svěřila Eva Vanžurová (Jihočeši 2012). Prozradila
nám také, s jakými ambicemi by ráda obhájila mandát starostky Písku a jak
hodnotí své první volební období ve funkci.

Do komunální politiky jste vstoupila v roce 2014 a jako politický nováček
jste se ujala funkce starostky třicetitisícového města. Jak je denní
realita práce starostky blízká vaší původní představě o této práci?

Měla jsem za sebou naštěstí čtyřletou zkušenost jako zastupitelka, což
mi v začátcích určitě pomohlo při bližším pochopení procesních věcí.
Moje původní představa byla díky tomu celkem správná, jen jsem jaksi
zapomněla tuto představu vynásobit stem. Ten objem práce a
administrativních povinností je prostě obrovský. A struktura těchto
povinností opravdu pestrá. Od marginálních každodenních drobností po
zásadní strategická rozhodnutí.

Když jste nastupovala do funkce, slibovala jste odpolitizování městské
správy. Věříte, že se vám to podařilo? Myslím si, že v současnosti
politika do rozhodování úředníků na písecké radnici zasahuje jen
minimálně. Klíčem je situace v zastupitelstvu. Musíme si uvědomit, že
drtivá většina rozhodnutí zastupitelstva vzniká konsensuálně, napříč
politickým spektrem. Tady je zřejmé, že těch 27 individualit dokáže ve
většině případů nadřadit zájem města nad svou politickou příslušnost.
Samozřejmě byla a jsou témata, která dokážou zastupitelstvo spolehlivě
rozdělit na koalici a opozici. Domnívám se, že jich ale výrazně ubylo.

Často slýchám, že komunální politika je více racionální než
soupeření stran v celostátní politice. A rozdělení na pravici a levici zde
neplatí. Jste stejného názoru, nebo je „politikaření“ něco, s čím se
na radnici běžně setkáváte? Je to určitě pravda. Rámec městské
samosprávy je mnohem konkrétnější. I když má Písek 30 tisíc obyvatel,
lidé se navzájem dobře znají a charaktery jsou mnohem čitelnější. I
dopad rozhodnutí jednotlivce je více vidět a při práci v zastupitelstvu je
poměrně rychle zřejmé, kdo pracuje a přichází s novými impulzy a kdo se
jen veze. Politikaření v tom parlamentním stylu v podstatě neznáme. Pokud
se zastupitelé dostanou do sporu, mnohem víc je v tom cítit osobní rovina.
Různé antipatie a staré spory. Tomu se ale nedá zcela vyhnout. Také jsme
jen lidé.

Zavázala jste se také hledat řešení skutečných problémů, které
obyvatele Písku trápí. Můžete nyní pojmenovat nejzásadnější problémy,
jež předchozí vedení města zanedbalo či podcenilo a s nimiž jste se po
svém nástupu snažila vypořádat?

Byla to určitá „rozbolavělost“ vztahů v celém městě. Z toho pak
plynula neochota realizovat zásadní rozhodnutí, město investičně
přešlapovalo na místě. Písek měl sice ve „štrozoku“ půl miliardy,
ale spousta městských objektů byla ve špatném stavu, chyběly investice do
občanské vybavenosti a infrastruktury. S tím jsme se potýkali hned od
začátku mandátu a spoustu času, v podstatě první dva roky, nám zabraly
analýzy, studie a vytvoření potřebných strategií, které by nám umožnily
dát věci znovu do pohybu.

Na co konkrétně jste nejvíce pyšná? Na to, že se nám pro Písečáky
podařilo nakonec vybojovat slíbenou stavbu nového bazénu. Byl to složitý
tříletý argumentační boj, plný obstrukcí a naschválů. Ale jsem
přesvědčena, že jsme se vydali dobrým směrem a Písek tak získá
hodnotnou a funkční stavbu, kterou bude většina obyvatel i návštěvníků
ráda využívat. Jako bývalá ředitelka školy mám samozřejmě radost z
toho, jak město investuje do oprav a vybavení škol. V mé gesci je i kultura.
Tady si nejvíc vážím toho, že spolu znovu začaly kulturní organizace, a
to nejen ty zřizované městem, komunikovat, a především spolupracovat na
společných projektech. V sociální oblasti připravuji projekt, který bude
určen píseckým seniorům.

A je naopak něco, co se vám prosadit nepodařilo? Problémem je, že si vždy
musíte vybrat konkrétní směr a priority. Tím řešení některých
problémů opticky odsunete do pozadí. Neznamená to, že bychom se jim
nevěnovali, ale jsou často v analytické fázi, kterou samozřejmě běžný
občan nevidí a má pocit, že se v té oblasti nic neděje. Občas narážíme
na nepředstavitelné „peklo“ naší legislativy a administrativy, které
nás velmi zdržuje. Mnohdy stačí negativní postoj jednoho oponenta, který
ví, jak na to, a mnohaměsíční práce přijde vniveč. Určitě máme své
mezery v práci na poli dopravy, urbanismu, sociální politiky města. Už dva
roky se snažíme minimalizovat dopad současné průmyslové konjunktury,
reprezentovaný výrazným nárůstem agenturních pracovníků ve městě. Do
práce jsme zapojili složky cizinecké policie, Policie ČR, Městské policie
Písek, Úřad práce i řadu zaměstnavatelů, ale situace pořád není
ideální a je třeba se jí v dalším období významněji věnovat.

Máte představu, co udělat pro město z dlouhodobého hlediska? A chtěla
byste na podzim obhájit mandát starostky? Je třeba pokračovat v dobře
nastavené strategii. A na to jsou 4 roky volebního období málo. Proto jsem
se rozhodla, že se pokusím svůj mandát obhájit, abych mohla především
dohlédnout na to, aby se rozpracované projekty zdárně dotáhly do konce.
Zavazují mě k tomu i četné reakce občanů, kteří se na mě v tomto smyslu
stále obracejí. Tým, který v současné době na radnici pracuje, je velmi
dobrý, pracovitý, a hlavně funguje tu výborná vzájemná spolupráce. Bylo
by škoda nevyužít jeho potenciálu i v budoucnosti.

Zaujal mě váš výrok „Písek není místo, Písek je fenomén.“ Co si pod
tím představit? Čím je z vašeho pohledu tak výjimečný? Myslím, že to
nemá přesné vysvětlení. Rádi to označujeme termínem genius loci – duch
místa. A to je asi definice nejpřesnější. Písek má ve své podstatě
něco, čím se nesmazatelně zapisuje do srdcí lidí. Je to asi jeho dobré
zasazení do krajiny, fenomén řeky Otavy, určitá obsažitelnost, povaha
lidí, kteří jsou sice zpočátku konzervativní a nedůvěřiví, ale kdo je
pozná lépe, ví, že Písečáci mají široké srdce, a když jde do tuhého,
neotálejí s pomocí.

Na závěr se zeptám na domácí politiku. S jakými pocity sledujete jednání
o nové vládě? Abych pravdu řekla, nemám moc času to aktivně sledovat.
Spíš mě znepokojilo, jak v posledních dvou volebních kampaních začali
někteří politici obratně pracovat s vyloženou lží a manipulací. Vždycky
si při tom vzpomenu, jak Karel Čapek ve třicátých letech minulého století
popisoval jev, kdy se z lidí stává dav a jaká nebezpečí z toho vyplývají.
Jsem profesí učitelka a některé vrcholové politiky bych nejraději šmahem
poslala zpátky do školní lavice, aby si důkladně oživili vědomosti z
historie. Měli by si včas a dobře uvědomit, že z rozpoutané nenávisti
mohou mít jen velmi krátký a omezený zisk. V okamžiku, kdy se vymkne
kontrole, to bývají především její iniciátoři, proti kterým se hněv
davu obrátí jako proti prvním. Myslím, že ve stoleté historii naší
republiky bychom našli řadu příkladů. Neřekla bych o sobě, že jsem
vyložená „havlistka“, ale vždy jsem věřila tomu, že pravda a láska by
měly vítězit nad lží a nenávistí. Je to morální imperativ, kterého
bychom se měli držet. Současný stav mi však spíše připomíná pohádku,
ve které se píše o tom, „jak zlo pronásleduje dobro a nakonec ho dohoní…“
