ČT prorazila své vlastní dno, nejodpornější a nejobludnější perverzita.
Už nejde o informace, jen o propagandu, shrnuje Petr Žantovský. A Moravec to
s Drahošem dorazil

TÝDEN V MÉDIÍCH Česká televize v osobě Václava Moravce opětovně
potvrdila, že je propagandistickým nástrojem, který má výlučně
politické, ale v žádném případě ne informační cíle. Petr Žantovský
žasl nad tím, jak Václav Moravec ve svých Otázkách dělal píárko
prezidentskému kandidátovi Jiřímu Drahošovi pár týdnů před přímou
volbou. Mediálního analytika pak úplně znechutila nejodpornější a
nejobludnější perverzita, které se veřejnoprávní televize dopustila v
pořadu 168 hodin, v němž se podprahovými vzkazy divákům provinila proti
všem zásadám žurnalistiky.

Přímá prezidentská volba se prolíná všemi tématy nejnovějšího
přehledu mediálních zajímavostí uplynulého týdne. „Je úžasné, jak se
naši médiusové v této souvislosti aktivizují a vyžívají v různých
spekulacích a vymýšlení různých argumentů pro, či proti. V tom směru
jen potvrdil dlouhodobou tendenci pan Moravec ve svých Otázkách minulou
neděli. Měl tam trio diskutérů – profesory Drahoše, Beka a Sokola,
všechno lidé z akademické sféry, kteří ale navíc nějak souvisejí s
kandidaturou na prezidenta, i když každý trošku jinak. Pan Moravec se
snažil vyvolat dojem, že se téma diskuse bude týkat stavu české vědy,
vzdělávání, financování a postavení vědy i akademické obce obecně. Pro
mě ze zcela nepochopitelných důvodů se přitom staví být nejen
moderátorem, ale i odborným pracovníkem v oblasti médií. Protože o nich
kdesi vyučuje, tak se zřejmě cítí být povolán hovořit také o odborných
akademických záležitostech,“ uvádí pro ParlamentníListy.cz Petr
Žantovský.

Zároveň zmiňuje, že v listopadu 2014 poslal Radě České televize
stížnost na Václava Moravce, a i když to jsou už tři roky, stále na ni
nedostal odpověď. „Stížnost se týkala chyb, jichž se pan Moravec při
probírání tematiky vysokého školství, kde měl jako hosta profesorku
Dvořákovou, dopustil. Připomínám to proto, abych uvedl odbornost páně
Moravce na takovou debatu. Nicméně ta debata se avizovaného tématu zase až
tolik netýkala; pan Moravec předvedl své tradiční nastolování agendy,
když se celou dobu snažil to povídání převádět na téma politické,
prezidentské. Bylo přitom úžasné, jakým způsobem hladil své tři hosty.
Pana Beka velmi úslužně skoro až chválil za to, že se nestal ministrem v
chystané vládě pana Babiše, což byl asi podstatný důvod pozvání pana
rektora Beka z Brna,“ domnívá se mediální analytik.

Drahoš se začíná stylizovat do Václava Havla

Od profesora Jana Sokola ho zaujal výrok, že intelektuál se má realizovat v
intelektuálních institucích, školách a podobně, a ne ve vládě či
podobně. „To bylo zajímavé, protože pan Sokol byl také kandidátem na
prezidenta a také ministrem školství. Proč tedy kandidoval a usiloval o post
hlavy státu? Tomu lze rozumět jedině tak, že se buď pan Sokol nepovažuje
za tak velkého intelektuála, aby se realizoval v intelektuálních
institucích, jak říká, nebo má, jak už to u nás bývá, dvojí metr.
Jeden na sebe a druhý na ty druhé. No a pan Drahoš je zvláštní člověk.
Hodně mi připomíná pana Kisku na Slovensku, který se také vynořil
zčistajasna a najednou disponoval obrovskou podporou. Dokonce jsem byl
upozorněn, že agentura, která mu dělala kampaň, byla ta stejná agentura,
která dělala kampaň v nedávných krajských volbách Jánu Lunterovi,
protikandidátovi Mariana Kotleby v Banskobystrické župě. Ty věci se asi
nedějí úplnou náhodou,“ upozorňuje Petr Žantovský.

Kdo dělá kampaň Jiřímu Drahošovi, ho nezajímá, pozornost však věnoval
jeho výrokům v OVM, z nichž si vybral tento: „Nebezpečné je to, že lidem
v politice je nasloucháno.“ „Pan Drahoš tím zřejmě mínil, že politici
jsou lidé špatní, pokřivení a mají nedobré úmysly, ale bohužel,
občané jsou takoví hlupáci, že to nejsou schopni poznat a těm ošklivým
politikům naslouchají. Jako bych v tom slyšel duch Václava Havla, který se
také vždy distancoval od ‚tamtěch politiků‘, jako by sám nebyl
nejvyšším politikem v této zemi. Přitom byl třináct let s přestávkami
prezidentem dvou různých republik a celou tu dobu byl nejvyšším politikem
ve státě. A při každé příležitosti neopomněl říci, že on k tomu
jaksi nepatří, že se od toho distancuje a že má jakési právo to
komentovat zvenčí. No a Drahoš se nám začíná stylizovat do Václava Havla,
to také nebyla náhoda,“ míní mediální odborník.

Bezostyšné Moravcovo píárko pro prezidentského kandidáta

Chápe, že je tato názorová poloha Jiřímu Drahošovi zřejmě osobnostně
blízká, ale pak nechápe, proč jde do politiky. „Protože pak se může
stát, kdybych vzal jeho výrok doslova, že mu lidé začnou naslouchat tak
jako jiným lidem v politice, a to bude nebezpečné. Ale komu to má být
nebezpečné? Drahošovi snad? Nebo těm lidem, státu, Evropě, nebo komu je
podle Drahoše nebezpečné, že je lidem v politice nasloucháno? A druhá
otázka, samozřejmě ani jednu z nich pan Moravec nepoložil, tak je pokládám
já, komu tedy má být nasloucháno, ne-li zvoleným politikům? Má být
nasloucháno joudovi z restaurace U kulaté báby, nebo Viktoru Koženému
sídlícímu někde na Belize, nebo Zdeňku Bakalovi, který sice nebyl zvolen,
ale zato má velmi ‚dobrou‘ pověst na Ostravsku-Karvinsku? Toto nám pan
Drahoš nesdělil. Jen jsme se dozvěděli, že je nebezpečné, když je
nasloucháno lidem v politice,“ poukazuje Petr Žantovský.

Při sledování pořadu jako OVM je člověk moudřejší v mnoha směrech. „Jednak
se mu znovu potvrzuje, že Česká televize v osobě Václava Moravce je
propagandistický nástroj, který má výlučně politické, ale v žádném
případě ne informační cíle. A už vůbec ne cíle plynoucí ze zákona,
tedy podporu pluralismu ve společnosti a celospolečenské soudržnosti.
Mimochodem, Moravec je úžasně explicitní, jak bezostyšně panu Drahošovi
pár týdnů před prezidentskou volbou dělá píárko. V souvislosti s
nějakým sociálním jevem mu říká: ‚Vy se s tím setkáváte při svých
cestách po republice...‘ Rozumějme při cestách v rámci prezidentské
kampaně. Proč by jinak akademik Drahoš jezdil po republice? Možná na ryby,
nebo na houby, nebo za ženskýma, ale proč by jezdil po republice a setkával
se s nějakým sociálním jevem? No protože se snaží stát prezidentem této
země. A Václav Moravec to tam plácne jako standardní českotelevizní
hlášku. To je velká zpráva o panu Moravcovi,“ myslí si mediální
analytik.

Moderátůrek se ptá akademiků, co říkají poznámce na Facebooku

Podobně vypovídající je, když si vezme jako terč svého výsměchu
Jaroslava Plesla. „A to jen proto, že je pan Plesl šéfredaktorem MF Dnes,
kterou pan Moravec před několika lety ještě zbožňoval a jedl od prvního
do posledního písmene na posezení, ale dnes je to pro něj terč. Zcela mimo
jakýkoli smysl a etický rámec cituje nějaký Pleslův výrok z Facebooku.
Kde to jsme, jestliže si Moravec s OVM hraje na vlakovou loď názorové
žurnalistiky v České televizi a Facebook a sociální sítě jsou pro něj
relevantní informační zdroj? Jak je vůbec možné, že se tří lidí z
akademické sféry takový moderátůrek zeptá na něco z Facebooku a
argumentuje tím, jako by to bylo důležité, co visí někde na sociální
síti? No to by mohl příště, až tam bude mít podobně seriózní hosty,
vyndat z Facebooku fotku, jak si pochutnává na pizze, a žádat k tomu po
hostech zásadní vyjádření. To je asi na stejné úrovni. Takže OVM opět
nezklamaly, je to ‚nejlepší pořad‘ svého druhu v České televizi,“
kroutí nad tím Petr Žantovský hlavou.

Pro druhé téma si vybral ohlášenou kandidaturu Mirka Topolánka na
prezidenta. „Do politiky se vrací po poměrně dlouhé době, kterou strávil
v byznysu, jistě ne vzdálen od různých byznysových a vlivových struktur.
Tak to chodí a není na tom nic špatného ani divného. Politika je, jak
říkají klasici, koncentrovaná ekonomika. Když má ekonomika nějaký zájem,
tak se ho snaží politicky prosadit. A k tomu prosazení existuje mnoho
možností. Buďto ty standardní legislativní, nebo ty méně standardní, že
vyšlete na dráhu nějakého politika, od něhož si slibujete, že bude hájit
vaše zájmy. Teď podtrhuji, neříkám, že to je případ Mirka Topolánka,
ani nemám v tuto chvíli nikoho konkrétního na mysli. Jen říkám, že
politika jako produkt ekonomických zájmů je naprosto standardní a
celosvětová záležitost a není se tomu co divit. To, že pan Topolánek
kandiduje, mě na rozdíl od mnoha žurnalistů zas až tolik nepřekvapilo,“
tvrdí mediální odborník.

Topolánek na sebe může navěsit pravicové voliče

S tímto tématem se podle něj seriózně popral Dalibor Balšínek v
pátečním úvodníku Echo24. „Oceňuje v něm kladné i záporné stránky
někdejšího Topolánkova premiérování. Samozřejmě u Mirka Topolánka je
třeba se především podívat na jeho éru v roli předsedy ODS, protože to
je strana, o jejíž podporu se bude určitě ucházet nejvíce a která, pokud
vím, se ústy pana Fialy vyjádřila v tom smyslu, že byť pan Topolánek
není členem ani kandidátem ODS, tak není vyloučené, že ho budou
podporovat, protože sdílejí podobné hodnoty. A to si myslím, že je docela
významná věc. Pan Topolánek ódéesku, abych tak řekl, ‚deklausizoval‘.
Bylo to v roce 2002, kdy byl zvolen na kongresu ve Františkových Lázních. A
byl zvolen právě proto, že ze všech kandidátů byl po všech stránkách
nejvíce vzdálen Václavu Klausovi,“ říká pro ParlamentníListy.cz Petr
Žantovský.

Míní tím jak vystupování, tak jednání s novináři, formu vzdělání,
formu komunikace dovnitř strany. „Byl to prostě absolutní Antiklaus, a to
byl důvod, proč byl zvolen. Všichni ostatní kandidáti, co si pamatuji, ať
už pan Bém, paní Němcová, pan Nečas, byli v té době do jisté míry
Klausovými klony. Paní Němcová by se k tomu dnes už nehlásila, ale jednu
dobu odezírala Václavu Klausovi ze rtů všechno, co mohla. Dnes se tváří
jako spravedlivá soudkyně těch špatností, které se tehdy děly. Ale zpět
k tématu, které je o Topolánkovi. Myslím si, že Mirek Topolánek je velmi
zajímavým kandidátem z jednoho prostého důvodu. Může totiž na sebe
navěsit pravicové voliče, které na sebe nenavěsí pan Drahoš. Ten na sebe
navěsí kromě pražské kavárny nerozhodnuté a lidí, kteří v minulé
přímé volbě volili Dienstbiera,“ očekává mediální analytik.

Jedinou politickou myšlenkou je Hrad bez Zemana

Jde o lidi, kteří nejsou usazeni pevně nalevo stejně jako Jiří Dienstbier,
což také není žádný levičák. „To je takový kavárenský tlučústa,
jenž si vybírá svá témata od genderu po lidská práva velice účelově a
konjunkturálně. Na jeho politice, pokud vůbec kdy nějakou měl, nebylo nikdy
nic levicového. Nemyslím tedy, že ho volili levicoví voliči ČSSD, ti tehdy
volili Zemana a budou ho volit pravděpodobně zase, protože z kandidátů,
kteří se nabízejí, není ani jeden levicový. Zato je tam přecpáno
kandidáty, o nichž nevíme, jaké jsou politické orientace. Pan Drahoš
dopředu řekl, že nechce být Antizemanem, ale nic jiného než antizemanismus
nemá. Ještě jsem od něj neslyšel jedinou politickou myšlenku kromě té,
že by na Hradě už neměl být Zeman. Určitě zafunguje jako svorník lidí,
kteří před lety volili zčásti Dienstbiera, zčásti Schwarzenberga,“ je
přesvědčen Petr Žantovský.

Začíná ale pochybovat, zda to Jiřímu Drahošovi bude stačit na postup do
druhého kola. „Těch pražských kavárníků zase není takové množství.
A z nich se ještě odloupnou lidé, kteří přece jenom vědí něco o tom,
že pracovat znamená platit daně, tím udržovat ekonomiku v chodu, a to už
je trošku pravicové myšlení. A takové voliče má šanci k sobě Mirek
Topolánek přitáhnout. Vůbec bych se proto nedivil, kdyby ve druhém kole
proti sobě stálo duo Zeman, Topolánek. A jako občan bych si to i docela
přál. Ne kvůli samotným osobám, ale kvůli tomu, že znám jejich hodnoty.
Rozumím jim a vím, co reprezentují. Vím, že Topolánek reprezentuje
pravicové myšlení, byť se můžeme bavit o jeho problematických krocích se
solárním byznysem, nebo o tom, že si vybral za ministra financí Miroslava
Kalouska, který popíral, že platí Lafferova křivka, která vyjadřuje
závislost mezi výší daní a jejich reálným výběrem,“ připomíná
mediální odborník.

Dva nejsilnější kandidáti představují pravolevé rozdělení světa

Přesto má jasno, kdo to je Mirek Topolánek a že stojí politicky napravo.
„Vím, že to je člověk, který má občas úkroky do všech možných stran,
ale v nejobecnější poloze to je pravicový politik. U Zemana stejně tak vím,
že to je principiálně levicový politik s mnoha úkroky, s mnoha
myšlenkovými přemety různými směry, ale je to levicový politik. Takže
stále ještě navzdory tomu, že nás celý svět včetně postmoderních
filozofů přesvědčuje o tom, že pravolevé rozdělení světa neexistuje,
že už pro to není důvod, tak najednou se nám tady vyloupli dva – podle
mého přesvědčení – nejsilnější kandidáti, kteří představují
přesně ono pravolevé rozdělení světa. A já bych si moc přál, aby se do
druhého kola dostal Mirek Topolánek. O tom, že v něm bude Miloš Zeman ani v
nejmenším nepochybuji,“ přiznává Petr Žantovský.

Před závěrečným tématem upozorňuje, že mu snad ani nejde z pusy. „Česká
televize se dopustila nejodpornější a nejobludnější perverzity, jaké
vůbec mohla. Něco tak odporného jsem opravdu nečekal. To jsem z žádné
obrazovky, ani z komerční, ještě neviděl. Blíží se to trošku tomu
paparazzimu, co šplhal po střechách špitálu v roce 1997, aby na dálku
vyfotil prezidenta Havla těsně po operaci karcinomu plic. To bylo hnusné, ale
patřilo to do bulváru. I když to vlastně patřilo na smetiště, a pokud
možno hodně hluboko zahrabat. Ale dopustil se toho paparazzi napojený na
komerční televizi. Ale tohle, co předvedli v neděli v pořadu 168 hodin v
České televizi v reportáži, která se nazývala s neskrývanou ironií ‚Na
prezidentské zdraví‘ s narážkou na to, že pan prezident holduje
alkoholickým nápojům, tak to bylo skutečně mimořádně nevkusné,“
hodnotí mediální analytik.

To nejhnusnější v novinařině za hodně dlouhá léta

Vadí mu odvysílané ryze soukromé prezidentovy poznámky typu „Tady mě
podržte, abych nezakopl o schod“ nebo „Podejte mi tu hůlku“. „To jsou
úplně standardní privátní hlášky, které byly směřované k jeho
doprovodu. A oni je naskládali účelově za sebe tak, aby to vypadalo, že má
Zeman velmi podlomené zdraví. Mělo to jediný propagandistický účel: ‚Podívejte
se na něj, jak je na tom špatně, přece ho nebudete volit.‘ Teď už se
úplně stydím vypustit z pusy takové to podprahové působení ‚vždyť on
přece to volební období nevydrží‘. Nevím, nejsem jeho lékař, neznám
jeho zdravotní stav, ale když ho slyším mluvit, mám za to, že hovoří
velmi gramotně a na jeho intelektuálních schopnostech nic ohroženo nebylo,“
konstatuje pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Proto je znechucen tím, že se z veřejnoprávní obrazovky předává
divákům o prezidentovi, který je ve funkci a který se uchází o druhý
mandát, vzkaz „Heleďte na tu trosku, tu přece nebudete volit“. „Samozřejmě
se to těmito slovy říká podprahově. To je absolutně proti všem etickým
zásadám, všem kodexům, všem zákonům, proti všem pravidlům, co se vůbec
dají vztáhnout na žurnalistiku. Je to možná to nejhnusnější, co jsem v
novinařině zažil za hodně dlouhá léta. A spočívá to i v takové
drobnosti, že se na obrazovce usmívá protikandidát Horáček a chlubí se
tím, jak zveřejnil své lékařské zprávy. Do toho vystupuje pan Forejt a
kritizuje ceremoniál na Vítkově u příležitosti 28. října, že byl
krátký a nestandardně špatně udělaný. Nu ale pan Forejt tam nemá co
dělat. Osobně proti němu nic nemám, ale z Hradu odešel, takže je v kolizi
zájmů,“ poznamenává mediální odborník.

Po odpornosti České televize je čas zvážit placení poplatků

Žasne nad tím, jak si Česká televize může vzít jako hlavního odborníka
na hodnocení dění na Hradě někoho, kdo odtamtud musel odejít. „Navíc za
okolností, které nemusím připomínat. Viděli jsme všichni videa s tou
lajničkou bílého čehosi, která zveřejnil web Hlídací pes a která byla
rozbuškou jeho odchodu z Pražského hradu. Tak jak se může Česká televize
za naše peníze ptát takového člověka a nechat ho jakože objektivně
hodnotit cokoli, co se týká jeho bývalého zaměstnavatele? To je naprosto
absurdní,“ tvrdí Petr Žantovský a na příkladu amerického prezidenta
Franklina Roosevelta ukazuje, že zdravotní problém nemusí být překážkou
pro výkon funkce. „Roosevelt byl velmi nemocný a většinu svých volebních
období proseděl na vozíku. Ale jeho projevy, které vyšly po válce knižně,
jsou mimořádně silné. Byl to velice levicově uvažující prezident a celá
jeho filozofie New Deal byla levicová. Takže srovnání s Rooseveltem není
úplně marné,“ myslí si mediální analytik.

K tomu má doporučení, které se ani tak netýká médií, ale spíše
prezidentské kanceláře. „Být na místě lidí z prezidentova okolí,
kteří mají na tyto věci vliv, tak bych prezidenta explicitně posadil na
křeslo prostě proto, že to jeho nemoc může vyžadovat. Ale hlavně by mu to
dávalo větší jistotu pro intelektuální výkony. Když ho slyšíte mluvit
ve Štrasburku nebo kdekoli jinde, tak nemáte pocit, že mluví člověk,
který není mocen vykonávat funkci hlavy státu nebo se o ni ucházet. Takže
je možná škoda, že nechávají pana prezidenta pohybovat se s hůlkou a
fyzicky ho zbytečně vysilovat, když jeho role je především politická. A
jak sám říkal, politika se nedělá nohama, ale hlavou. A hlava mu slouží.
Suma sumárum si Česká televize zaslouží, aby si teď hodně koncesionářů
promyslelo, zda pošle příští měsíc poplatek, nebo prohlášení, že se
zbavuje televizního přijímače. Protože tohle, co nám předvedla, bylo
skutečně odporné,“ uvědomuje si Petr Žantovský.

Havlovo zdraví pro Peheho politikum nebylo, Zemanovo však ano

A stejného tématu se týká i páteční komentář Jiřího Peheho z Novinek,
respektive Práva, který vyšel pod titulkem „Zemanův zdravotní stav je
politikum“ a v němž autor rozebírá otázku prezidentova zdraví a jeho
kandidatury. „Právo či Novinky jsou soukromý podnik, ať si dělají, co
chtějí. Když jim připadá správné publikovat podobné odpudivosti, jaké
plodí pan Pehe, tak to je jejich volba, ale vedle toho publikují i jiné a to
podstatně kvalitnější materiály například od pana Tomského či od pana
Klause mladšího a podobně. Ale mě fascinuje, že takhle píše Pehe, který
byl poradcem prezidenta Havla v době, kdy měl Václav Havel skutečně namále
a celý národ s velkou solidaritou včetně těch, kteří Havla nemuseli jako
prezidenta ani jako politika a možná dokonce ani jako dramatika zrovna milovat,
mu držel pěsti, aby se mu zdraví vrátilo a aby to všechno klaplo,“
připomíná mediální odborník.

„Pokud vím, tak poté, co podstoupil onu operaci, při které ho fotil
paparazzi z Novy, o němž jsem mluvil, byl zvolen prezidentem republiky v lednu
1998, a to dokonce o jeden hlas zavřeného poslance Sládka. Takže tam byl
velký politický zájem na tom, aby se – podotýkám prokazatelně nemocný a
s nejasnou zdravotní perspektivou – Václav Havel stal prezidentem. To tehdy
panu Pehemu nevadilo, to tehdy nevykřikoval nikam do médií, že to je
politikum a že bychom se nad tím měli zamyslet, jestli pan Havel zvládne
svůj mandát, nebo nezvládne. To mlčel. Takže dvojí metr, který je tady
uplatňován, jenom podtrhuje to, že se jedná o jednostrannou antizemanovskou
kampaň a že to nemá vůbec nic společného s objektivním hodnocením jeho
nebo kohokoli jiného zdravotního stavu,“ dodává Petr Žantovský.
