Trump může být extrémně úspěšný prezident, myslí si Roman Joch. Až
Putin poprvé poruší, co mu slíbí, tak prý uvidíme

ROZHOVOR Americká střední třída nemá nic z hospodářského růstu. Donald
Trump byl ze všech kandidátů nejvíce proti ilegální migraci, která pro
Američany představuje konkurenci. I to jsou podle ředitele Občanského
institutu Romana Jocha důvody, proč americké prezidentské volby vyhrál. Do
své administrativy nominuje lidi z různých frakcí republikánské strany.
„Snaží se za sebou sjednotit republikánskou stranu,“ povšiml si. Jaká
bude Trumpova vláda? „Obojí je možné. Buď extrémně úspěšná, nebo
naprosto dysfunkční,“ prozradil v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz.

Několikrát jste uvedl, že vítězství Trumpa je reakcí na politiku Obamy. V
čem podle vás Barack Obama chyboval tak, že se voliči obrátili k jeho
politickému protipólu?

Zaprvé americký hospodářský růst je kolem dvou procent, ale americká
střední třída to nijak nepociťuje. Má dojem, že po osmi letech vlády
demokratického prezidenta se její úděl nezlepšil. To znamená, že letos by
byl favoritem jakýkoliv republikánský kandidát. Donald Trump má navíc
přidanou hodnotu, že ze všech republikánských kandidátů v primárkách
byl nejvíce proti ilegální imigraci.

Američané, ať už jsou původu jakéhokoliv – bělošského, hispánského,
východoasijského – když už jsou američtí občané, nevítají příliš
velkou míru imigrace, protože pro ně představuje konkurenci. To jsou dva
hlavní důvody, proč to měl Trump usnadněné neúspěšnou domácí Obamovou
politikou. Zahraniční důvod je ten, že za posledních osm let Amerika svým
způsobem vycouvala ze světa a je vnímána jako lehká váha. Jako někdo, kdo
nedokáže být tvrdý. Zvyšuje se tím reputace silných hráčů, jako jsou
Rusko a Čína.

Jak se nový prezident Donald Trump bude chovat na světovém kolbišti? Na
jedné straně jmenoval generála Flynna poradcem pro národní bezpečnost,
který je údajně vstřícný k Rusku. Na druhou stranu, šéfem CIA bude Mike
Pompeo, který bývá označován za jestřába. Jak se v tom všem máme
orientovat?

Nedá se to zatím soudit, sám jsem zvědavý. Donald Trump má tendenci
obsazovat posty své administrativy z různých frakcí republikánské strany.
Dnešní republikánská strana má tři hlavní frakce. První jsou
establishmentoví centristé. K nim patří například šéf jeho kanceláře
Reince Pribus. Druhá frakce jsou konzervativní přesvědčení republikáni.
Jejich šéfem je předseda Sněmovny reprezentantů Paul Ryan. K této frakci
patří i Mike Pompeo.

Poslední frakcí jsou trumpisté. Tedy lidé, kteří nejsou konzervativní.
Sem patří Trumpův hlavní poradce Stephen Bannon a také Michael Flynn.
Nevím, jestli je úplně přesné označení, že je proruský, ale rozhodně
je antiislamistický. Patří, pokud jde o otázku islámu, k lidem tvrdší
linie. Trump si záměrně pro svou administrativu vybírá lidi z různých
frakcí republikánské strany. Takže jeho poradce pro národní bezpečnost je
mírnější vůči Rusku a tvrdší vůči islamistům a šéfem CIA vytvořil
člověka, který patří v zahraniční politice k jestřábům.

Takže si ve vztahu k republikánské straně Trump počíná chytře takticky?

Z manažerského hlediska to dělá chytře, že se za sebou snaží sjednotit
republikánskou stranu. Donald Trump nebyl miláčkem mnoha republikánů, ale
těmito nominacemi nabízí každému i tomu nespokojenému s ním – podíl na
své vládě. Jsou tu dvě možnosti. Stane se impresáriem, který bude
manažovat velmi silné osobnosti ve svůj prospěch. Byl to případ Lincolna,
který obsadil svůj kabinet svými konkurenty v rámci republikánské strany.
Druhá možnost je, že to nezvládne a vláda bude dysfunkční. Což byl
případ George W. Bushe, který obsadil kabinet silnými osobnostmi – ať už
viceprezident Dick Cheney, ministr obrany Donald Rumsfeld, ministr zahraničí
Colin Powell. Vzájemně se ale nesnášeli a ubohý prezident Bush nebyl
schopen je manažovat. Obojí je možné. Buď extrémně úspěšná, nebo
naprosto dysfunkční vláda.

Analytik Lukáš Visingr pro server idnes.cz řekl, že Trump přestane s
politikou vývozu demokracie, místo toho nastolí realismus a společně s
Ruskem se spojí proti Číně. Do jaké míry je tohle reálné? A jak moc si
může dovolit být tvrdý k Číně, když Číňané vlastní značnou část
dluhu USA a Američané jsou navyklí na laciné čínské zboží?

S tou první polovinou otázky bych souhlasil. Trump nebude expandovat
demokracii, rezignuje na idealistickou zahraniční politiku. Bude prosazovat
národní zájmy USA, jak je on vnímá. S tím druhým nevím. Trump si bere
různé politické otázky osobně. Není politik, nikdy předtím nebyl zvolen
na žádnou politickou funkci. Jeho zkušenosti pro výkon volené funkce jsou
minimální. Nabídne Rusku jakousi presumpci důvěry. Vladimir Putin se může
těšit, že bude mít vstřícného amerického prezidenta.

Ale takový byl i George W. Bush, který se zahleděl ve slovinském Bledu do
krásných bleděmodrých Putinových očí. A taková byla i vláda Baracka
Obamy a Hillary Clintonové v roce 2009. Vstřícnost vůči Rusku se u každé
americké vlády opakuje. Ale právě proto, že si Donald Trump bere politické
otázky osobně, stačí podle mě jednou, aby ho Vladimir Putin podrazil nebo
nesplnil, co mu slíbil, a pak může být Trump velice ostrý vůči Rusku.
Nebo také nemusí. Je otázka, jak s těmi kartami, co má v ruce, bude proti
Trumpovi hrát Putin.

Jedním z prvních Trumpových zahraničněpolitických kroků bude podle jeho
vyjádření odstoupení od Transpacifické dohody (TTP). O čem to svědčí?
Čeká podobný osud TTIP? Stíží se nám přístup na americký trh?

Donald Trump bude plnit to, co sliboval. Kandidoval jako protekcionistický
uchazeč na prezidenta. Sliboval zrušení globálního svobodného obchodu,
zavedení ochranářských cel ve prospěch amerického průmyslu. Mé
politické přesvědčení je založeno na tom, že tento jeho názor je mylný.
Pokud by ho realizoval naplno, poškodí tím americké spotřebitele. Protože
ten pak bude platit vyšší ceny. Ale takhle to nemusí skončit. Může to
být vyjednávací taktika, kdy je Trump v pozici ostrého hocha.

Může přinutit Čínu, aby revalvovala svoji měnu, která je dlouhodobě
podhodnocená, což napomáhá čínskému exportu. Zmínil bych prezidenta
Ronalda Reagana, který se rétoricky zastával svobodného obchodu, ale
prakticky, když byl prezidentem, hrozil Japoncům – podívejte, já na vaše
auta, která ničí americký automobilový průmysl, uvalím cla. Nikdy to
neudělal, ale přiměl Japonce, ať postaví své továrny na území Ameriky.

Od osmdesátých let vidíme různé automobilky – japonské i evropské –
že si vytvářejí své fabriky na americké půdě, zaměstnávají americké
občany. Je dost možné, že trumpovské harašení ekonomickými zbraněmi
může nakonec způsobit to, že obchod se nezpomalí, ale Čína bude
přinucena k revalvaci své měny nebo k většímu investování v USA.
Nicméně rétoricky působí Trump protekcionisticky. Poslední
protekcionistický prezident byl v USA na přelomu dvacátých a třicátých
let, a to Herbert Hoover, který uvalil cla na dovoz zboží z Evropy.
Důsledkem bylo prodloužení velké krize, kolaps mezinárodního obchodu. Jak
to bude s Ukrajinou? Nechá ji Trump napospas Rusku? Třeba výměnou za klid v
Pobaltí?

To je otázka, na niž si odpovědět netroufám. Nevím, jak to bude s
Ukrajinou. Nevědí to asi ani ukrajinští politici. Váhají pravděpodobně
mezi v jedné ruce stakanem vodky a v té druhé revolverem s jedním nábojem,
ruskou ruletou. Nevědí, jak na tom budou. Pokud jde o spojenecké země, jako
jsme my i pobaltské země, myslím, že Trump bude držet spojenecké závazky.
My ani Amerika však nemáme žádné bezpečnostní závazky vůči Ukrajině.
Osud Ukrajiny je otevřený. Podnítí to podle mého snahu Ruska destabilizovat
situaci na Ukrajině a navození proruské ukrajinské vlády. Ale mohu se
mýlit. Prostě nevím, jaká bude Trumpova politika vůči Ukrajině.

Co když nebude Trump chtít platit vojenské výdaje v Evropě v takové míře
jako dosud, jak naznačoval v předvolební kampani, byla by tím ohrožena
evropská bezpečnost?

Opět nevíme, do jaké míry je to nátlak a do jaké je to myšleno vážně.
Trump nám může posloužit tím, když si uvědomíme, že za naši
bezpečnost jsme primárně odpovědní my, Evropané, Češi, Moravané, a ne
nějací kluci z Nebrasky či Ohia. Jeho drsný způsob může na nás působit
jako budíček či studená sprcha. Trump má v tom pravdu. Když jsme vstoupili
do NATO, slíbili jsme, že budeme vydávat na obranu dvě procenta našeho HDP.
Což bychom měli dodržovat. Pro srovnání, v době studené války – kdy
hrozba globálního konfliktu byla reálná – Amerika vydávala na NATO
padesát procent a západoevropští spojenci taky padesát procent. Po
skončení studené války se NATO rozšířilo o další země. Dnes USA
vydávají na NATO dvě třetiny, ostatní jen třetinu. To je neudržitelné.
