„Střílejte. Je jedno na koho. Je potřeba to urychlit,“ nařídili nám.
Šokující výpověď o Majdanu 2014, který svrhl Janukovyče. V TV Silvia
Berlusconiho

V roce 2014 v Kyjevě na Ukrajině zemřelo 80 lidí. Obvinění fronty proti
Janukovyčovi. „Každý začal střílet, dvě nebo tři rány za sebou.
Trvalo to patnáct dvacet minut. Neměli jsme na výběr. Bylo nám nakázáno
střílet bez rozdílu jak na policisty, tak na demonstranty,“ vypověděl
jeden z ostřelovačů na italské televizi Canale 5, která patří do impéria
založeného a spoluvlastněného Silviem Berlusconim.

„Byl jsem naprosto ohromený.“ Takto Gruzínec Alexander Revazišvili
vzpomíná na tragickou střelbu ze 20. února 2014 v Kyjevě, kdy skupina
záhadných odstřelovačů spustila palbu do davu a na policisty. Více než 80
lidí bylo zmasakrováno. Tento masakr vyděsil svět a změnil osudy Ukrajiny;
prezident Viktor Janukovyč byl nucen uprchnout, protože byl obviněn z toho,
že zorganizoval tuto střelbu. Ale masakr změnil také osudy Evropy a naší
země (Itálie), vyvolal krizi, která pak vedla k sankcím proti Putinovu Rusku.
Sankce se staly pro italskou ekonomiku bumerangem. Podívejte se na video.

Verze odstřelovačů na náměstí Majdan

Výpověď Revazišviliho a dalších dvou Gruzínců odhalí jinou a
znepokojující pravdu – tyto výpovědi shromáždil autor článku a
dokumentu „Ukrajina, skryté pravdy“, který se vysílal 15.11. 2017 ve 23:30
v pořadu Matrix, Canale 5, Mediaset.

Pravda o masakru, který zosnovala a provedla ta stejná opozice, která pak
obvinila Janukovyče a jeho ruské spojence, vychází najevo, když situaci
popisuje Revazišvilli a jeho dva společníci (se kterými se setkal a udělal
rozhovor autor dokumentárního filmu), jeden z nich dokonce byl členem
bezpečnostních služeb bývalého gruzínského prezidenta Michaila
Saakašviliho a dva jsou militanti z jeho vlastní strany.

Ve Tbilisi je najal Mamuka Mamulašvili – Saakašviliho vojenský poradce.
Spolu s dalšími gruzínskými a litevskými dobrovolníky dostali pokyny, aby
podpořili probíhající demonstrace v Kyjevě; za to pak měl každý obdržet
odměnu 5 tisíc dolarů. S falešnými pasy tedy přijeli na Ukrajinu, aby
koordinovali demonstrace a provokovali ukrajinskou policii, zpočátku bez
použití zbraní.

Zbraně se dostaly na scénu 18. února, kdy se distribuovaly různým
gruzínským a litevským skupinám od Mamulašviliho a dalších vůdců tzv.
ukrajinské opozice. „V každé brašně byly tři nebo čtyři zbraně, byly
tam pistole Makarov, samopaly AKM, pušky. Pak tam byly balíčky s náboji.“
Následující den Mamulašvili a vůdci „protestu“ vysvětlili
dobrovolníkům, že budou muset čelit policejnímu zákroku z budovy
konzervatoře a z hotelu Ukrajina. V tomto případě – bylo jim řečeno –
je třeba střílet na náměstí a zasít chaos.

Ale jeden z protagonistů přiznává, že obdržel jiné instrukce, mnohem
komplexnější. „Když přišel Mamulašvili, tak jsem se ho zeptal.“ „Věci
se komplikují, musíme začít střílet,“ odpověděl, „nemůžeme jít do
předčasných prezidentských voleb.“ „Ale na koho máme střílet?“
zeptal jsem se. Odpověděl, že nezáleží na tom, na koho a kde, ale že se
musí někde střílet tak, aby se zasil chaos.“

„Nezáleželo na tom, jestli jsme vystřelili na strom, barikádu nebo na ty,
co házeli Molotovovy koktejly,“ potvrzuje další dobrovolník, „to, co
bylo důležité, bylo zasít zmatek.“ „Slyšeli jsme výkřiky,“
přiznává Alexander. Byli mrtví a zranění. „Moje první a jediná
myšlenka byla: rychle odejít, než si mě všimnou. Jinak by mě roztrhali na
kusy. Někdo už křičel, že tam byli odstřelovači.“

Čtyři roky poté Alexander a jeho dva společníci vyprávějí, že dosud
neobdrželi ani tu nejmenší odměnu, a že se proto rozhodli říci pravdu o
tom, kdo je využil a opustil. „Tehdy jsem si to neuvědomil, nebyl jsem
připraven, pak jsem pochopil. Byli jsme využiti. Zneužiti a obalamuceni.“
