Schwarzenberg, Kolář, Šiklová a Pehe na jednom pódiu: K netolerantním
nesmíme být tolerantní. Ruská propaganda

Na pozvání Institutu pro politiku a společnost se v úterý večer v Praze
sešli bývalí ministři Karel Schwarzenberg a Helena Válková, politolog
Jiří Pehe, socioložka Jiřina Šiklová a bývalý velvyslanec v USA Petr
Kolář, aby spolu diskutovali o tom, co jsou podle nich evropské hodnoty. A
jestli se jimi řídí i současná situace v sousedním Polsku.

Úvodního slova se chopil předseda institutu Jan Macháček a vyzval všechny
přítomné k uctění památky obětí teroristických útoků v Bruselu
minutou ticha, a po následném krátkém představení diskutujících stanovil
první témata debaty, jimiž byly migrační krize a hodnoty, které v Evropě
vyznáváme. Mezi evropské hodnoty zahrnul mimo jiné i „dodržování smluv“
a „bezpečnost“.

Co jsou hodnoty?

První z diskutujících promluvila socioložka Jiřina Šiklová, která se
rozhodla najít na migrační krizi „něco dobrého“. Tím je skutečnost,
že naše společnost vlastně s příchodem migrační krize zapomněla na to,
že máme v zemi Romy, a přestala si na ně stěžovat. Zároveň podotkla, že
pozitivní je i skutečnost, že si tváří v tvář jiné kultuře začínáme
uvědomovat vlastní identitu a hodnoty.

Jiří Pehe uvedl, že ano, máme společné evropské hodnoty, jednotlivé
země však různým hodnotám přikládají rozdílnou důležitost.
Bezpečnost je více ceněná na Východě, solidarita naopak na Západě. „Ale
jsou to všechno evropské hodnoty a možná že ta uprchlická krize přispěla
k tomu, že na jakýsi společný jmenovatel všech těchto hodnot musíme
teprve přijít,“ podotkl a připomněl, že přišlo ke vzestupu tzv.
evropanství.

„Můžeme říci, máme tady právo na život, na bezpečnost, na soukromí,
na rodinný život, na rovnoprávnost žen, svobodu pohybu, svobodu
sdružování, máme tady samozřejmě politickou svobodu, ne se sdružovat, ale
volit, být volen, ale současně i svobodu náboženského vyznání,“ uvedla
bývalá ministryně spravedlnosti Válková s tím, že se o tyto evropské
hodnoty můžeme opřít. Nyní je však nutné se ptát, „které z těchto
hodnot jsme schopni obětovat ve prospěch jiných hodnot“.

„Přiznávám, že s tím výrazem evropské hodnoty mám své potíže,“
řekl bývalý ministr zahraničí Karel Schwarzenberg a dodal, že vlastně jde
o dost vágní terminologii. Je tedy nutné si podle něj uvědomit, co vlastně
míníme slovem hodnoty. Následně mluvil o vlastní zkušenosti s uprchlíky,
které potkal na svých cestách po rakouských vesnicích, kde s nimi není
vůbec žádný problém. Na závěr svého proslovu se zamyslel nad tím, že
by bylo dobré „nemít plná kaťata“ z uprchlíků a uvědomit si, o
kterých hodnotách to vlastně mluvíme, když o nich všude kážeme.

„Evropské hodnoty vnímám jako něco, co jsme si museli hodně zasloužit a
vybojovat,“ řekl bývalý velvyslanec v USA Petr Kolář a dodal, že naše
solidarita a tolerance vůči menšinám a odlišnostem jsou právě to, co z
nás činí silnější. společnost. „Evropou protekly potoky krve, než jsme
se dopracovali do stavu, kdy respektujeme jeden druhého, kdy pokládáme svou
osobní svobodu za něco, co je základním kamenem, základní hodnotou naší
společnosti,“ řekl a dodal, že solidarita je spjatá s tolerancí.
Veřejná diskuse se tváří, jako že je rozdělena na dva nesmiřitelné
tábory „sluníčkářů“ a „xenofobů“ a nedává prostor střednímu
proudu, který hlásá solidaritu s potřebnými a vlastní životaschopnost,
jež s ní jde ruku v ruce. Je však nutné nebýt tolerantní k těm, kteří
sami tolerantní nejsou.

„Chceme-li pomáhat, chceme-li býti pomoci schopni, musíme být sami
životaschopní,“ připomněl Kolář a dodal, že je nutné nebýt
tolerantní vůči těm, kteří chtějí zničit naši kulturu, a je nutné
nepodceňovat obavy veřejnosti. Na druhé straně varoval před tím, abychom
se nechali vést různými zvěstovateli zkázy, kteří hlásají konec Evropy,
příchod třetí světové války a další katastrofy. „Jsou zde jistá
omezení, která budeme muset přijmout. Budeme se muset naučit žít
konfrontováni se zbraní militantních islamistů, kterou je terorismus. Budeme
muset být připraveni na to, že jsme ve stavu válečném a permanentního
ohrožení, ale neměli bychom lacino obětovat svobody, na kterých naše
civilizace po staletí byla budována.“

Hodnoty z pohledu migrační krize

Macháček následně nadnesl téma hodnot, migrační krize a integrace,
kterého se chopil Karel Schwarzenberg. Ten se jal vysvětlovat, že pokud
samozřejmě bude snaha o integraci fungovat tak, že migranti jedné
národnosti budou shromažďováni v jedné městské čtvrti, a izolováni tak
od zbytku veřejnosti, k žádné integraci to samozřejmě nepovede, naopak
spíše k jejich ještě většímu vykořenění.

K tématu se vyjádřil i Pehe, který zmínil rozdíly mezi Evropou a USA,
jenž spočívá především v tom, že v USA funguje takzvané občanské
náboženství, tedy že je rámcově jedno, ke které menšině člověk
náleží, jelikož nadto je vždy. občanem Spojených států, a proto tamní
integrace funguje lépe než v Evropě, kde tato občanská sounáležitost
chybí. „Ti migranti nepřicházejí s tím, že by měli přijmout nějaké
evropské občanské náboženství, ale oni jdou do Německa, do Francie, do
Velké Británie, do Švédska, přičemž integrační modely těchto zemí se
liší,“ řekl a dodal, že po nich vlastně nikdo ani nechce, aby se stali
občany národních společností.

Podle Válkové je v rámci integrace nutné umět rozlišovat mezi uprchlíky,
žadateli o azyl a ekonomickými migranty, kteří podle různých
mezinárodních smluv mají rozdílné nároky a práva. Vyjádřila také
smutek nad současnou politickou situací v Česku, kde strany nenabízejí
řešení, ale spíše jen sbírají politické body skrze řeči o strachu a
bezpečnosti. Vyjádřila také nutnost toho, aby se diskuse rozšířila na
celé téma imigrace, nikoli jen na to, jak se proti ní bránit.

„Vytvořila se averze vůči těm uprchlíkům, aniž zde jsou,“ řekla
Šiklová a dodala, že přece není možné, abychom byli jako národ tak
naivní a že jsme přišli o „identitotvorný prvek“ a nyní se
nedokážeme postavit za vlastní hodnoty, o kterých stále mluvíme. Zmínila
také, že v dobách, kdy do České republiky přišlo mnoho Albánců a
Kosovanů, jejichž počty zdaleka převyšovaly počty současných migrantů,
nikdo si nestěžoval, možná také proto, že nebyl tak rozšířený internet.

Navázal na ni Petr Kolář se slovy, že v dobách někdejší velké migrace
byla Evropa ještě před ekonomickou krizí a nebyla v ní tak rozšířená a
funkční ruská propaganda. Zároveň nad námi také nevisela hrozba
militantního islamismu. „My jsme si strašně moc zvykli na to, že máme
pořád žít v blahobytu,“ podotkl, že jsme si přivykli na období míru a
klidu, přičemž najednou přišlo mnoho negativ najednou a my se tak bojíme,
že „sami máme málo“ a o to málo se musíme dělit s někým, kdo má
teoreticky ještě méně. Situaci rozhodně nijak nepřidávají politici,
kteří se „vezou na vlně strachu a hysterie“ namísto toho, aby veřejnost
uklidňovali a ujišťovali, že to zvládneme.

O Polsku

Následně se diskuse přesunula k Polsku, které nyní čelí vyšetřování
ze strany Evropské unie, jelikož údajně došlo k ohrožení demokracie.
Diskutující se překvapivě shodli na tom, že situace v Polsku není zdaleka
tak tristní, jak si Evropa představuje, a že je nutné si uvědomit, že
porušování ústavních zásad a základů právního státu mají na
svědomí více či méně prakticky všichni evropští politici. Podle Heleny
Válkové mají „máslo na hlavě“ i ti, kteří si na Polsko nyní
stěžují, a Schwarzenberg dodal, že to, co dělá nynější polská vláda,
dělala vlastně i ta předchozí, akorát trochu šikovněji. Evropská unie
má samozřejmě právo mít obavy, nejsou však vyloženě namístě. Šiklová
jen připomněla, že změna probíhá neustále, a jen za jejího vlastního
života došlo k několika celkem plynulým změnám režimů. Kolář dodal,
že by kontroloři EU mohli nejdříve „napočítat do deseti“ a nadechnout
se, než budou tvrdit, že někde hrozí konec demokracie.

Proč pomáháme, jak pomáháme?

Poté přišel prostor pro dotazy publika a hned první slečna se tázala, kam
až sahá naše pomoc uprchlíkům a zda není naše hysterie dána i současnou
politickou garniturou, která situaci nijak neuklidňuje. Odpovědi se chopil
Kolář a zopakoval, že je třeba nebýt tolerantní k netolerantním, a
připomněl, že podle průzkumů veřejného mínění nejsme ryze xenofobní
společností. „My opravdu nemáme problémy s tolerancí,“ až na
marginální deviace. Lidé mají akorát oprávněné obavy a chtěli by si
klást podmínky, za jakých je možné uprchlíky přijímat, neznamená to
však, že by byli všichni úplně proti. „Pokud mluvíme o počtu
například deseti tisíc, tak to ani nikdo nepozná,“ podotkl. Zároveň
zmínil, že je pravda, že současná politická reprezentace moc situaci
neuklidňuje. Přál by si, aby politici v lidech podporovali spíše
civilizovanost. Na závěr podotkl: „Ale máme stále demokracii, i když
zanedbala trochu osobní hygienu a páchne jí z úst.“

Šiklová zmínila, že většina muslimů, kteří jdou do Evropy, je zhruba
stejně praktikujícími muslimy jako většina lidí, kteří o sobě tvrdí,
že jsou křesťané, avšak v kostele byli naposledy s rodiči na půlnoční
mši. Celé to označila za „nesmyslnou generalizaci“. „Ale jako zase,
uvědomme si, že my vůbec nevíme, že islám není náboženství, které by
bylo militantní. Za 150 korun v Levných knihách si to můžete koupit (Korán,
pozn. red.), nikdo to nekupuje. Opravdu to stojí 150 korun, přeloženo 1972,“
řekla Šiklová s tím, že muslimové patří ke druhému největšímu
monoteistickému náboženství světa a že skrze jejich mediální obraz je
zbavujeme jejich identity.

Ve chvíli, kdy se chopil slova Jiří Pehe, aby vysvětlil, že to není jen o
tom, kdo je zrovna v tuhle chvíli ve vedení státu, vedle něj sedící Petr
Kolář spadl z pódia i se židlí a vzal politologa s sebou. Následně se
oprášil a pronesl, že Pehe spadl „solidárně“ s ním. Poté se politolog
vrátil ke svému výkladu a vyjádřil, že nenávist a strach z uprchlíků
opravdu nejsou způsobeny jen špatnou politickou garniturou.

Další dotaz přišel od studentky FF UK, kterou zajímalo, proč se rozhoduje
o tom, komu pomáhat a komu nikoliv, a proč tedy nepomáhat ekonomickým
migrantům. „Samozřejmě tohle je to nejcitlivější téma,“ řekla
Válková s tím., že pokud by byla v Sýrii na bezpečnějším místě,
zřejmě by se také, „pokud mě pozve samotná paní kancléřka“, přidala
k migrantům jdoucím do Evropy. „Proč se jim vlastně nepomůže a ta
odpověď pravdivá je, že na to buď nemáme, nebo nechceme a částečně
nemůžeme, kapacity jsou vyčerpány,“ řekla Válková a studentka přidala
další dotaz, čím vlastně migranti ohrožují naše hodnoty. Válková se
rozpovídala o tradičním muslimském šatu.

„Víte, já mám velké problémy, když jsem v Německu a vidím tam občas,
natož třeba v Londýně, ty ženy nejenom zahalené, ale ony jsou zcela
zakryté, mají tam vidět jenom oči,“ řekla Válková a začala mluvit o
tom, že by raději ubrala občanské svobody a bránila i právo na
rovnoprávnost ve prospěch toho, abychom se „v evropské zemi mohli chovat
evropsky“ a mohli se i „evropsky oblékat“. V rámci žádosti o azyl by
měla být i přísaha na ústavu, skrze kterou se člověk zaváže k
dodržování zákonů evropské země. Na to zareagoval Schwarzenberg. „Po
pravdě řečeno, když se procházím Prahou v létě,“ začal a dodal, že
nechápe, proč se na to všechno musí koukat a že více zahalené ženy by
vlastně nijak nevadily.

Kolář následně odhalování a zahalování dal do spojení s oddělením
církve od státu, což je další hodnota, kterou jsme si podle něj vybojovali.
Ekonomičtí migranti podle něj nemají právo si zde cokoliv diktovat a
žádat nás o pomoc. „Na druhou stranu, my máme teď možnost si mezi nimi
vybrat, koho budeme chtít,“ podotkl.

Závěrečný dotaz diskuse se týkal rozdílů mezi východní a západní
Evropou v jejích náhledech na migrační krizi. To je způsobeno v mnohém
rozdílnou zkušeností, kterou si východní a západní země Evropy odnesly z
událostí dvacátého století. Pehe zároveň připomněl, že vytvořit
funkční demokracii je projekt na dlouhou dobu, a máme ještě dlouhou cestu
před sebou, obzvlášť tváří v tvář současným krizím.
