Německo, Švédsko, všude hrůza. Nechali nás hladovět a mrzli jsme.
Imigranti se balí a míří zpět

Migrační krize přivedla do Evropy mnoho uprchlíků, kteří vyrazili s
vidinou míru, klidu a prosperity. Stále více z nich však dospívá k tomu,
že život v evropských uprchlických zařízeních a nejistota práce a
bydlení není nic pro ně a tak se vrací zpět do vlasti. Informuje Fox News.

Surkaw Omar a Rebien Abdulláh jsou dva iráčtí žadatelé o azyl, kteří
prodali svoje živobytí, aby se dostali do Evropy. Celkem je cesta vyšla na 16
000 dolarů a výsledek bylo ubytování v uprchlickém centru, zima a hlad. Už
jsou zpátky doma v Iráku.

„Bylo to opravdu špatné,“ řekl o německém uprchlickém táboře
pětadvacetiletý Omar. „Na rovinu, hladověli jsme tam. Utekli jsme kvůli
hladu. Dostávali jsme jen sýr a čaj a týdenní kapesné činilo 30 euro.“

Vydali se tedy do Švédska, kde však situace nebyla o mnoho lepší. „Když
jsme dorazili, byla zima. Mrzlo. Dali mě na pokoj se třemi Syřany. Já
nemluvím arabsky, oni kurdsky. Dorozumívali jsme se rukama nohama,“ řekl
Omar. Po dalším pokusu o cestu do Německa svoje snažení vzdali a vydali se
zpět do Iráku.

Omar a Abdulláh jsou tak další ze skupiny migrantů, jež se rozhodla v
Evropě zkusit své štěstí a když to nevyšlo, vydala se zpět. Oba dva jsou
původem ze severního Iráku, který nebyl tolik vystaven působení
Islámského státu.

„Zhruba 70000 Iráčanů se loni přidalo k vlně uprchlíků hledajících v
Evropě lepší život, uvádí Mezinárodní organizace pro migraci (IOM).“
Podle Irácké uprchlické organizace jich může být i dvakrát tolik. Od
loňské zimy však roste počet lidí, kteří žádají IOM o pomoc při
návratu do vlasti. V lednu jich organizace zaregistrovala již 831.

Celý text zde

„Těžko říct jaká budou finální čísla, jelikož mnozí z nich se
vracejí nezávisle a splynou tak s ostatními cestovateli,“ řekla Sandra
Blacková z IOM. „Jejich počty však zřetelně rostou.“

„Vrátili se, jelikož neměli naději na získání povolení k pobytu v
Evropě, z nedostatku pracovních příležitostí,“ uvedla Blacková a dodala,
že masivní příliv migrantů ztížil práci byrokratického aparátu a tedy
i vyřizování žádostí o azyl.

Podle profesora antropologie z univerzity v Notre Dame Maurizia Albahariho, se
nektěré země snaží odradit migranty od toho, aby se pokoušeli v nich
získat azyl. Prodlužují lhůty na sjednocování rodin, přijímací procesy
a zasahují k různým dalším opatřením.

Omar a Abdulláh jsou jedněmi z těch zklamaných Evropou. Abdulláh dokonce
prodal i svoje taxi, aby se do Evropy dostal. Oba však tvrdí, že hlavním
důvodem pro jejich cestu byl nátlak okolí. „Viděli jsme, jak všichni
odcházejí a říkají 'V Evropě je to takové a makové.' Ale když jsem tam
došel, vůbec to takové nebylo,“ řekl Omar.

„Život v Evropě je opravdu těžký,“ řekl Abdulláh. „Musíte čekat.
A my už čekat nemohli. Nemohli jsme čekat, jelikož jsme příliš spoutaní
a loajální k naší zemi, k našim rodinám, našim matkám a příbuzným. A
upřímně, Evropa a povolení k pobytu nestojí za opuštění vlastní rodiny
a riziko vlastního života.“

Soran Omar, předseda lidskoprávní komise kurdského regionálního parlamentu,
se vyjádřil, že Omarova a Adulláhova zkušenost není zdaleka ojedinělá.

„Řekli jsme zástupci německého parlamentu, který nás nedávno
navštívil, že dokonce i lidé, kteří opustili Falúdžu a Ramádí žijí v
lepších podmínkách tady v Kurdistánu, než uprchlíci v Německu,“
prohlásil. Dodal však, že proudu lidí zatím nijak neubývá na síle. „Lidé
zde nemají co ztratit. Myslíme, že letošní rok bude rokem migrace.“
