Kněz s duhovou šálou myje běžencům nohy, ministr je ubytuje v luxusním
pavilonu. A papež s eurokomisařkou to dorazí. Vítejte v dnešní Itálii

ROZHOVOR Čecho-Italka Monika Pilloni pro ParlamentníListy.cz prozrazuje, jak
to dnes vypadá v Itálii. Země sledovaná nejen kvůli migrační vlně, ale v
období Velikonoc i díky tradičním akcím v Římě, se podle ní zásadně
mění. Dříve by prý asi bylo těžko představitelné například chování
současného papeže, nebo kněze, který s duhovou šálou kolem krku omývá
nohy imigrantům a homosexuálům.

Jaký je současný stav běženecké krize v Itálii? Změnil se nějak poté,
co začala EU krizi „intenzivně řešit“?

Já jsem tedy nejaké řešení běženecké krize Evropskou unií nebo vládou
v Itálii nezaznamenala. V Itálii žije 6 milionů obyvatel v absolutní bídě.
Tato italská (připomínám, lidem nevolená) vláda utratila v roce 2015 na
imigrační byznys 3,3 miliardy eur a přitom v tomto roce bylo pouze 5 % z
celkového počtu imigrantů těch, kteří měli nárok na status uprchlíka
anebo žadatele o azyl. V lednu tohoto roku z celkového počtu imigrantů měli
nárok na azyl pouze 3 %. Počet imigrantů v lednu 2016 byl vyšší než
jejich počet ve stejném období minulého roku, takže nějaké řešení
běženecké krize zde opravdu není vidět. Jen v tomto měsíci sem přijelo
na tisíce imigrantů, což jen namátkou dokumentují zprávy ze Sicílie, nebo
ze Sardinie.

Změnil se nějak postoj italské veřejnosti k běžencům v souvislosti s
útoky v Bruselu? Existují třeba větší obavy o bezpečnost? Nebo už lidé
otupěli? A jak srovnat jejich reakci na útoky v Bruselu s reakcí na útoky v
Paříži?

Italští občané mají obavy o svoji bezpečnost již delší dobu. Dalo by se
říci, že se o tom začalo mezi lidmi více diskutovat již po prvním
atentátu v Paříži, na Charlie Hebdo. V té době totiž přišly zprávy od
marocké tajné služby, že tamní atentátníci měli vytipované také
dalšì tři cíle v Itálii – jedno metro a dvě baziliky. Po dalším
atentátu v Paříži se obavy samozřejmě zvětšily. Už proto, že při
tomto útoku zemřela také jedna italská studentka Sorbonny z Benátek.

Co se týče útoků v Bruselu, tak tam je jasné, že byla velmi podceněna
bezpečnostními složkami reálná hrozba ze stran islamských teroristických
buněk. Píše se o tom i v novinách poměrně otevřeně. Lidé mají opravdu
obavy o svůj život. Sama jsem si uvědomila, že jsem automaticky ve střehu,
a jakmile se v mé blízkosti pohybují imigranti, raději se vzdálím.

Rozdíl v reakci veřejnosti po tomto posledním útoku je v tom, že mnoho
lidí, včetně velké části těch otupělých, si dnes uvědomuje, že dialog
nebo happeningy, jako malování barevnými křídami na důkaz solidarity, v
islámských teroristech svědomí neprobudí .

Jak se v souvislosti s uprchlickou krizí mění postoj Italů k EU a jejím
institucím?

Postoj Italů k EU a jejím institucím by mohl být definován jako velká
lásku z minulosti, která je ale dnes téměř zcela vyčerpána. Ovšem ne
jenom v souvislosti s uprchlickou krizí, ale i v souvislosti s ekonomickou
krizí. Zdá se, že velká část občanů by chtěla, aby Itálie mohla pryč
z EU a vrátila se k vlastnímu platidlu. Stát, který totiž ztratil měnovou
suverenitu, již nemá skoro žádné pravomoce a Itálie navíc díky euru
ztratila i konkurenceschopnost v oblasti obchodu a průmyslu. Neustále se
zvyšující nezaměstnanost a daně občany již značně vysílily a k tomu se
nyní přidai ještě problém s nelegálními imigranty. Situace se stala
nezvladatelnou. Jako pomoc EU minulý rok poslala lodě do Středozemního moře,
jenže ty místo aby střežily evropské území, tak se podílejí na
transportu imigrantů z Afriky do Itálie a nabírají je mnohdy již několik
málo mil od libyjských břehů. Pak tu máme tu naprosto dementní akci
přijímání imigrantů v Německu a dále jednání s Tureckem. Madam Merkel a
její přátelé jsou v Itálii viděni jako nepřátelé číslo jedna, kteří
podporují tento „biblický exodus “, neboli řízenou invazi do Evropy.

Itálie má v Evropské komisi zastoupení na jednom z nejvyšších postů –
komisařku pro zahraniční styky. Jak se Italové dívají na její působení
v čele diplomacie EU?

Federica Mogherini navrhuje, aby islámský terorismus byl řešen
prostřednictvím dialogu a spolupráce. Dále paní Mogherini popírá
existenci náboženské války a tvrdí, že pouze soužití může tyto
problémy může vyřešit . Jen z tohoto je již naprosto jasné, že rozumně
myslící člověk nemůže v žádném případě považovat tuto dámu za
kompetentní osobu.

S další perličkou se paní Mogherini nechala slyšet 24. 3., tedy tento
čtvrtek, již po útocích na Brusel. Cituji doslova: „Nepřipadá v úvahu
říkat my a oni, muslimové jsou občané EU.“

Komisařka Mogherini asi nikdy nepřipustí, že útoky jsou plody neúspěšné
ba dokonce nemožné integrace a politického lidumilného přijímání
imigrantů bez řádných pravidel a kontroly. Teroristé v Bruselu, tak jako v
Paříži, jsou skutečně evropští občané, ale jen v tom, že mají
evropské pasy. Oni jsou především muslimové připravenízemřít ve jménu
Alláha a jejich úkolem je zničit Evropu a západní kulturu.

Jaký ohlas mezi Italy vzbudila její scéna po útocích na Brusel, kdy se v
přímém přenosu na tiskové konferenci rozbrečela a zástupce Jordánska jí
musel utěšovat?

Pro většinu občanů je Federica Mogherini symbolem slabosti a zoufalství
evropských institucí. Kandidátka na starostku Říma Giorgia Meloni
prohlásila, že se za Mogherini stydí a doufá, že po tomto hloupém výstupu
bude chtít komisařka sama odstoupit.

Italové si navíc velmi dobře pamatují na jinou plačtivou scénu. Naposledy
plakala paní ministryně Fornerová, a to poté, co představila důchodovou
reformu, podle které se prakticky jde na odpočinek až skoro v sedmdesátiti
letech. Nezaměstnanost mladých se tím pádem zvedla na 43 % a mnoho lidí
zůstalo bez práce a bez důchodu. Takže na nějaké ty slzy si v Itálii
opravdu nikdo nepotrpí.

Nastávají největší křesťanské svátky Velikonoc. Občas se, se
stoupajícím počtem a vlivem muslimů v Evropě, objevují tendence k
potlačování projevů křesťanské víry, aby se muslimové necítili
dotčeni. Děje se v Itálii něco takového v souvislosti s Velikonocemi?

Ano, děje se to. Jako příklad mohu uvést jednu školu ve městě Bologna v
kraji Emilia Romagna, ve střední části Itálie. Nestačilo o Vánocích
zakázat „betlémek“ a spoustu dalších katolických tradic, což proběhlo
nejen na této škole, ale i na mnoha dalších. Nyní zde někteří učitelé
spolu s některými rodiči podali žádost i na zrušení velikonočního
požehnání školy. Stalo se něco neuvěřitelného – komise této žádosti
vyhověla. Nyní je tedy zakázáno velikonoční požehnání svěcenou vodu v
prostorách školy, a to i mimo vyučovací dobu .

Pro mě je to další nepochopitelné rozhodnutí, které jde proti zdravému
rozumu a především je v rozporu s našemi hodnotami, kulturou, která nás
charakterizuje a naší identitou. Velikonoční požehnání, stejně jako
vánoční oslava přitahuje kladné hodnoty, jako znovuzrození, naději,
lásku. Proč naše děti nemohou slavit Velikonoce, dokonce na požehnáním
místě, kde tráví většinu svého času? Jak to může urazit nebo
obtěžovat ty, kteří jsou nevěřící anebo vyznávající jiná
náboženství, to je pro mě nevysvětlitelné.

Jaká je vůbec nálada mezi italskými katolíky směrem k muslimům? V ČR se
občas objevují názory, že správný křesťan musí projevovat muslimům
křesťanskou lásku a obracet je na dobro. Existují v Itálii takové projevy
křesťanské lásky k bližnímu? Nebo převažují spíše obavy?

Musím říct, že je zde jistý počet lidí, kteří si možná ještě
neuvědomují hrozící nebezpečí v plném rozsahu. Nechápou, že projevy
ústupků a pomoci jsou viděny jako slabost a ne jako pomocné gesto. Jsou to
většinou jisté osoby ze sociálních center, skupinky okolo
pseudo-neziskových organizací a samozřejmě charit a dalších církevních
organizací. Takoví, kterým se v Česku říká „sluníčkáři“. Tyto
osoby si asi neuvědomují, jak svým jednáním napomáhají ilegalitě a
ohrožují tak naši budoucnost.

Anebo to vědí, ale jde jim o peníze a je jim jedno jak se k nim dostanou. No
a pak jsou tu další sociálně slabí jedinci, kteří se nudí a jsou rádi,
že někde mohou dělat humbuk a je jim jedno, kde a proč. Občané
uvažující reálně a logicky samozřejmě obavy mají. Vždyť za Atlantikem
se snaží o integraci multikulturní společnosti již více než 200 let a
vůbec se jim to nedaří.

Ptám se i proto, že vůči muslimům velmi vstřícně vystupuje současný
papež František. Jak je tento postoj, a celkově jeho značně převratný
pontifikát, hodnocen řadovými italskými katolíky?

Třeba minulou neděli při mši „palmová neděle“ ve Vatikánu papež
František kritizoval, že „mnozí nechtějí převzít odpovědnost za osud
tolika uprchlíků a imigrantů“. Já sama ale vím, že mnoho lidí, ačkoliv
navštěvují pravidelně kostel, nesouhlasí s touto jeho propagandou za
příjem imigrantů.

Dost se o tom v Itálii hovořilo, a panoval vesměs jednoznačný názor, že
to papež František přehnal. Zaznívaly i názory, že se sklonil před
nepřítelem. V úterý to bylo ještě umocněno útoky v Bruselu.

Jenže na Zelený čtvrtek 24. 3. papež František umyl a políbil nohy
nelegálním imigrantům ze zařízení v Castelnuovo v Římě. V tuctu
imigrantů, kterým papež posloužil stejně jako Ježíš, byly i ženy,
přestože mezi Ježíšovými dvanácti apoštoly žena nebyla. Mytí nohou na
Zelený čtvrtek odkazuje na Ježíšovo gesto pokory vůči apoštolům krátce
před ukřižováním. Františkovi předchůdci v čele katolické církve
rituál prováděli v římské bazilice svatého Jana Lateránského a nohy
myli kněžím, kteří reprezentovali jejich následníky. Tento rituál
věřící oceňovali. Ale jakmile papež František začal praktikovat tento
rituál v nápravném zařízení pro mladistvé, ve vězení delikventům a
dnes také imigrantům všech vyznání, tedy i muslimům a to bezprostředně
po dalším atentátu z řad následovníků chalifátu, tak toto gesto velká
většina lidí neschvaluje.

V Itálii je i v řadách církve více lidí, kteří propagují a podporují
nelegální imigraci a multikulturalismus. Například ve Florencii v Toskánsku
kněz Alessandro Santoro, který je známý pozitivním postojem vůči dnešní
levicové vládě a také ke komunitě LGBT. Duhové barvy na jeho šále nejsou
vůbec náhodné. On umyl na Zelený čtvrtek nohy gayům, muslimským romům a
také mimo jiné nelegálnímu imigrantovi. Přitom v Itálii, když je někdo
Evropan a žije tradičním způsobem života, tak nemá nárok v případě
nouze téměř na nic z toho co dostávají právě imigranti, z velké části
muslimové a jiné menšiny.

Bavili jsme se o italské veřejnosti. Ale jak se k běženecké krizi
aktuálně stavějí oficiální představitelé italského státu?

Prezident Mattarella, premiér Renzi, ministr vnitra Alfano a předsedkyně
poslanecké sněmovny Laura Boldrini, to je vesměs proimigrační spolek.
Premiér Renzi i po tomto dalším útoku odmítá uzavřít hranice.

A například ministr vnitra Angelino Alfano doted’ nechtěl připustit, že
by vůbec nějaká imigrační krize existovala. Tuto středu pak ohromil
všechny, když poslal nelegální imigranty do základního tábora EXPO v
Miláně. Jistě si každý vybaví loňskou celosvětovou výstavu a umí si
představit, jaké tam byly vynaloženy investice. Dá se mluvit o skandálu na
mezinárodní úrovni. Je to podle mě snad nejneschopnější ministr vnitra v
historii.

Proti imigraci bojuje nejintenzivněji opoziční strana Lega Nord (Liga severu)
a její lídr Matteo Salvini. Lega Nord chce zastavit invazi, chránit statní
hranice, je pro okamžité zamítnutí vstupu nelegálnich imigrantů, pro
okamžité deportace stávajících nelegálních imigrantů, konkrétní
podporu policejních jednotek, tvrdší tresty pro převaděče a pomoc a
služby v první řadě vlastním občanům.
