Peníze z ČEZu pro straníky. Umělec naložil všem nepřátelům Andreje
Babiše

POLITIKA Z NADHLEDU JIŘÍHO SVOBODY Režisér, vysokoškolský pedagog a
někdejší předseda KSČM Jiří Svoboda se po volbách vrací s pravidelným
širokým záběrem z nadhledu na aktuální politické pachtění. První
povolební rozhovor nemohl být o ničem jiném než o zásadních změnách,
které říjnové hlasování přineslo.

Pane profesore, hovoříme spolu poprvé po sněmovních volbách. Co podle vás
ukázaly o náladách české veřejnosti?

Zřejmá je touha většiny občanů po změně dosavadního způsobu vládnutí
politických reprezentací, které se střídaly u moci a spolupracovaly čtvrt
století. Za tu dobu dosáhly velkých úspěchů – vygenerovaly Viktora
Koženého, Zdeňka Bakalu a desítky jim podobných. Provedli privatizaci OKD s
mnohamiliardovou ztrátou pro české občany, pro některé pak ztrátu
dostupného bydlení. Je snad někdo vinen? Ani nápad. I když to věděli
Sobotka, Špidla i Gross, že prodávají veřejný majetek s miliardovými
ztrátami.

No, z cizího krev neteče, hlavně že jsou to strany demokratické. Přes
polostátní firmu ČEZ se filtrovaly do soukromých rukou miliardy a strany,
které vládly ve střídavé koalici a v nejbližší době se chystaly
privatizovat nejlukrativnější části této firmy jsou momentálně smutné.
Úspěchů dosáhli i přední politici obou velkých stran – senátor
Alexandr Novák (ODS) odsouzený za úplatek 45 milionů a do dvou let
propuštěný na záruku motocyklového klubu (dnes znovu ve vazbě); blízký
spolupracovník a přítel expremiéra M. Topolánka,. Dalík, za požadavek
úplatku se prý chystá nastoupit výkon trestu; hejtman a poslanec Rath s
miliony v krabici od vína a poslanec Petr Wolf, skrývající se před
nástupem trestu v zahraničí (oba ČSSD); „výhodná“. koupě letadel CASA
se zprostředkování Kalouskova přítele Hávy z Omnipolu s marží 800
milionů a více než jedné miliardy za zprostředkování údržby letadel (TOP
09 – Kalousek, Parkanová) atd. Třímiliardová, o několik set milionů
předražená investice se proslavila transportem koně Převalského do Asie.
Soud s paní ministryní Parkanovou nikdy neskončí. Stejně jako soud s
vrchním státním zástupcem Grygárkem, sousedem pana Janouška, řečeno s
primátorem Prahy Bémem „mazánka“, který mu oplácel přezdívkou „kolibřík“.
Janoušek musel opilý přejet ženu protestující, že ji naboural, aby se
dostal před soud. Jinak je čistý jako lilie.

Bylo by možné napsat černou knihu malverzací tohoto spolku, měla by stovky
stran a na konci účet stovek miliard, které mohly směřovat do
zdravotnictví, školství, kultury, penzijního fondu…

Údiv představitelů uvedených stran nad volebním výsledkem svědčí o
naprostém nedostatku sebereflexe. Podle mého názoru se v programu těchto
stran měla objevit především omluva za ztráty a defraudace miliard,
způsobených České republice a jejím občanům. Místo toho bohorovně
pokračoval ministr za ČSSD pár dní před volbami s podpisem kontraktu na
těžbu lithia v Čechách společnosti s nejasnou majetkovou strukturou.

Značnou roli hrála opotřebovanost předvolebních slibů, které strany do
značné míry po předcházejících volbách nikdy neplnily. Lidé, kteří
neztratili paměť, jistě vidí před sebou televizní obrazovku ČT s Mirkem
Topolánkem a Vlastimilem Tlustým s půlstránkovým daňovým přiznáním,
které se v době jejich vlády rozrostlo o další listy. Někteří jistě
slyší předvolební dušování představitelů ČSSD o vyjednávání o
restitučních zákonech s církvemi – restituční zákony, které schválila
sněmovna vedená panem Kalouskem hlasem odsouzeného poslance ODS, který po
skončení mandátu nastoupil za braní úplatků rovnou do vězení.

Kompromitaci politických stran ještě zesílilo zběsilé úsilí nedopustit,
aby se do vládních pozic dostalo hnutí ANO. Lidé si uvědomili, že v „tradičních“
stranách panuje úzkost z toho, že by někdo odkryl miliardové malverzace,
které způsobily tyto strany českým občanům.

ČSSD nepochybně ublížil zkompromitovaný Sobotka, který byl stažen do
pozadí příliš pozdě. Neméně pak programová vyprázdněnost, která byla
nahrazena chaotickou změtí slibů, jejichž nekompetentnost a nesourodost byla
zřejmá. ČSSD navíc veřejnosti ukázala, že pravomocné rozsudky soudů
musejí plnit pouze „obyčejní lidé“, na jejichž preference se strana
spoléhala. ČSSD rozsudky soudu plnit nemusí.

Divoké parlamentní i mediální výstupy M. Kalouska, které TOP 09 posouvaly
do pozice fašizoidní pravice, stranu vcelku logicky odsunuly na okraj
politické scény.

Hnutí ANO se podařilo rozkročit do podoby catch-all party a sebralo hlasy
pravici a zejména tzv. levici (ČSSD, KSČM), která prokazovala letitou
bezzubost a bezprogramovost. KSČM se nedokázala prosadit jako představitel
radikální, či alespoň protestní politiky. Téma vystoupení z NATO nemělo
žádnou nosnost, protože voliči s členstvím v NATO z části souhlasí a z
části jsou si vědomi, že je to předsevzetí zcela nesplnitelné.
Veřejnosti se muselo zdát, že hlas pro KSČM je z hlediska programu ztracený
a strana se v podstatě chová jako součást mainstreamové politické scény a
není schopna v kritických okamžicích zásadně setřást břemeno minulosti.
Vznikal dojem, že vedoucím politikům strany šlo především o to, získat
dobře placený mandát a reprezentativní funkci v grémiu kooperujících
stran sněmovny. To pochopila i značná část tzv. tvrdého jádra
tradičních voličů této strany. Pokračování tohoto trendu povede v
příštích volbách v pozici mimo parlament. Přestože se KSČM chovala (až
na exces poslankyně Semelové) velmi ochočeně, nedokázala vhodným
chováním získat ani reálnou a veřejně známou toleranci ČSSD, která si
raději skočila s pravicí.

POLITIKA Z NADHLEDU JIŘÍHO SVOBODY

Možná ještě zajímavějším momentem výsledků parlamentních voleb je
roztříštěnost spektra stran. Piráti a SPD vyjadřují značně rozporné
názory na reprezentované zájmy voličů. V případě Pirátů rozhodovala
zřejmě nekonformnost předsedy v mediálních debatách a naděje, že budou
blokovat sklony ostatních stran k omezování práv a svobod občanů, které
zcela zřejmě signalizovalo ideologické oddělení „jedině správného
myšlení“, které zřídila ČSSD na ministerstvu vnitra jako zřejmou
reminiscenci na cenzorní tělesa předlistopadového režimu (ČUTI, FUTI).
Doufám, že tyto naděje spojené s Piráty budou v nově formované politické
scéně splněny. Piráti zároveň představují sílu, která by mohla
blokovat tradiční parlamentní pletichy a nemravné zákulisní dohody
politiků, kteří na televizních obrazovkách demonstrují vzájemnou
nevraživost (svého času Kalousek versus Filip), aby si za kulisami sněmovny
popili družně dobrého alkoholu.

Česká veřejnost se zdá být rozpolcená, a to polymorfně. Nemalou zásluhu
na tom mají mainstreamová média, která ztratila schopnost i vůli plnit své
poslání moderovat různobarevné názory, posilovat společenskou soudržnost
(jak se píše v učebnicích) a stala se na jedné straně nástrojem
šíření patologického strachu, na straně druhé patologické nenávisti.
Šíří strach z Ruska, z laviny muslimských přistěhovalců, z „xenofobů“,
kterým se nelíbí cílené mísení ras a zcela neslučitelných kulturních a
civilizačních základů, z epidemií, zjevně vyvíjených s tímto cílem
firmami spřízněnými s farmaceutickým a vojenským průmyslem. Jaké
množství zázračného Tamiflu bylo vylito do kanalizace, protože strašení
na chvíli ustalo. A kdopak byl spolumajitelem farmaceutické továrny
vyrábějící tento zázračný lék?

Veřejná diskuse v mainstreamových médiích zcela ztratila zábrany a
vytratil se rozdíl mezi tzv. seriózními médii a bulvárem bez omezení.
Presumpce neviny se stala pro média hloupou větou v ústavě, kterou se není
třeba omezovat.

Lidsky odpuzující články, fotografie a televizní reportáže ztratily
jakékoli zábrany v úctě vůči lidské integritě, což lze demonstrovat na
programovém zaměření na zdravotní stav prezidenta Zemana. Snímky, pořady
a články, které by v nedávné minulosti byly odsuzovány všemi slušnými
lidmi. Vzpomínám si, jak veřejnost reagovala na bulvárního fotografa,
který ze střechy pořídil snímky prezidenta Havla v nemocničním pokoji po
operaci plicního rakovinného nádoru. Bylo zřejmé, že prezident bude muset
po řadu týdnů a měsíců podstupovat náročnou rekonvalescenci, což jistě
omezovalo jeho schopnost vykonávat úřad. Slušný člověk a slušný
novinář však toto téma nikdy nezvedl. Je snad představitelné, že by se
masová média (s výjimkou nacistických) zaměřovala na fyzickou indispozici
prezidenta USA F. D. Roosevelta? Novinář demokratického světa, který by to
učinil, by se vyřadil ze společnosti slušných lidí.

Slušnost se dnes ovšem nenosí. Příkladem jsou verbální projevy
některých poslanců, jaké by se v lepších časech hodily k opilcům hospody
IV. kategorie. Hrubost politiků a části mediální scény vnáší zhrubnutí
do společnosti a legalizuje je. Úžas novinářů, politiků a politologů nad
volbou stran s extremistickým programem je pak jen pokrytectvím. Kopírují
jazyk, vztahy a podněcovanou nenávist vlastní politikům a médiím a pouze o
nějaký stupínek přidávají na důrazu.

Andrej Babiš dokázal suverénně vyhrát s ještě větším ziskem, než
odhadovaly průzkumy. Čím se mu letos povedlo oslovit voliče?

Z důvodů, které jsem z části popsal, jsem naopak očekával volební zisk
ANO o 4–5% vyšší. Že předseda ANO A. Babiš v roli ministra financí
dosáhl nepopiratelného úspěchu a předčil své předchůdce, mistry
jalových řečí, kteří se tvářili jako odborníci na slovo vzatí, a
přitom jako pan Kalousek nedokázali predikovat hloubku ekonomické krize v
letech 2008 a dalších, když se o tom mohl každý dočíst z kterýchkoli
zahraničních seriozních novin, bylo veřejnosti zřejmé. Snaha minimalizovat
programové daňové úniky, před kterými minulé vlády velkoryse zavíraly
oči v temných zákoutích pod střechou pojmu laissez-faire, jistě získala u
části veřejnosti sympatie.

Obdobně pak komplot politických stran, které ve sněmovně přestaly plnit
funkci a přeměnily se v moc vyšetřovací, prokurátorskou i soudní,
ukazoval jasně, že „kalvínští kazatelé“ nehájí ani pravdu, ani
spravedlnost, nýbrž jsou sužováni strachem z odkrytí vlastních
kriminálních ekonomických komplotů. Hon na Babiše se ukázal
kontraproduktivní. Nakonec pak nasazení policisty Pavla Nevtípila ke
kriminalizaci dvou čelných představitelů hnutí ANO zprůhlednilo i těm
voličům, kteří byli dosud rezervovaní, že se politická reprezentace
vrací k metodám, které byly odsouzeny, a veřejnost věřila, že se nemohou
vrátit. Hodnověrnost obvinění podlamovala sama postava policisty Pavla
Nevtípila, kompromitovaného spolu s odstavenou státní zástupkyní
podjatostí v kause Rittig – Sitta ve prospěch osoby velmi temných vazeb do
politického i policejního prostředí Ivo Rittiga.

Andrej Babiš dokázal velmi úspěšně vést kontaktní kampaň s občany,
zatímco jiné strany se spoléhaly výhradně na sociální sítě a
marketingové agentury. Domnívám se, že hnutí ANO výrazně napomáhaly
neskrupulózní „novináři“ typu Václava Moravce, který soustavně
porušoval Etický kodex, který v souladu se zákonem 483/1991 Sb. stanoví:
„Moderátoři diskusních pořadů jsou povinni zachovávat nestrannost.
Divák by neměl z jejich vystupování v pořadu poznat, jaký k diskutovanému
problému nebo diskutujícím zaujímají postoj…“ Propagandistická
cvičení s neskrývaným postojem k jednotlivým tématům a diskutujícím
navíc nemají na veřejnost kýžený účinek a je, myslím, legitimním
požadavkem, aby novináři v souladu se zákonem diskusi „moderovali“ a
nestylizovali se do role jednoho z diskutujících, a to bez jakékoli
legitimity k takovému vystupování.

Panický strach v řadách „tradičních“ politických stran samozřejmě
neustává a budou se v následujících týdnech a měsících vší mocí
snažit změnit demokraticky dané poměry parlamentními volbami a proměnit
demokracii v demokraturu.

Tradičně definovaná demokracie ztrácí své základní principy, umožňuje-li
kupř. kandidátům na úřad prezidenta přijímat milionové dary ze
zahraničí (byť zákaz takové praxe zákonodárce do Ústavy nevtělil).
Nabízí se však otázka, zda takto zahraničními prostředky podporovaný
kandidát není kandidátem v cizích službách mimo rámec české občanské
společnosti.

Několikrát jsme spolu hovořili o propadu tradiční levice. Ale upřímně
– čekal jste, že nejen ČSSD, ale i KSČM klesnou na jednociferný výsledek
začínající sedmičkou?

U obou jmenovaných stran jde o nejhorší výsledek v jejich historii. Když
vezmeme v úvahu, že v červnových volbách 1990, kdy byla logicky vlna
antikomunismu krajně vypjatá, získala KSČM 14 % hlasů, svědčí strmý
propad obou stran ztrátu důvěryhodnosti a vyčpělost. ČSSD se podílela na
několika vládách, její praktická politika se však zásadně nelišila od
politických konceptů stran opačného spektra. Nereálné sliby, co všechno
dokáže ČSSD při volebním úspěchu rozdat ze státního rozpočtu, neměly
důvěryhodnost. A jiné téma si ČSSD nenašla. Koncept ANO, že je třeba
nejprve státní rozpočet naplnit odpovědnou politikou a teprve z existující
materiální základny je možné zvyšovat platy, dávky atd., se voličům
zdál právem racionálním a splnitelnějším. Nízký stupeň volitelnosti si
navíc ČSSD vysloužila koruptivní spoluprací s pravicí, nulovou autoritou v
orgánech EU a mezinárodní politice vůbec, kde vynikala konformismem.

KSČM neobohatila ničím tradiční mantru známou voličům již desetiletí,
nereflektovala proměnu zájmů občanů a jejich preferencí. Na jedné straně
chabá distance od minulosti (justiční vražda Milady Horákové, Heliodora
Píky a dalších), na druhé straně kooperující opozice, jejíž radikalita
rozhodně není reprezentována tím, že předseda Filip umí obratně řídit
schůze sněmovny jako její místopředseda.

Letošní volby znamenaly málem konec pro jednu nepřehlédnutelnou postavu
české politiky – pro Miroslava Kalouska a jeho TOP 09. Nakonec se těsně o
několik desetin do sněmovny dostal a po volbách se i s tímto výsledkem
opět prezentuje jako hlavní osobnost „tábora liberální demokracie“. Jak
dlouho se mu podle vás bude dařit tuto roli hrát?

Pan Kalousek je jistě inteligentní člověk, občas je vtipný, hrubý a
nepříjemně agresivní, když míra alkoholu v krvi překročí určitou
hranici. Domnívám se, že je velmi sebestředný, příliš si váží sám
sebe, má ambice, které neodpovídají jeho schopnostem. To se stává mnoha
chytrým lidem. Má vnitřní touhu sáhnout si na nějakou nejvyšší horu
světa, ale jak stárne, je mu stále zřejmější, že se mu to nikdy
nepodaří. Z toho vyplývá ustavičná frustrace a komplex méněcennosti,
který se nedá potlačit. Nesnáší lidi, kteří ho intelektuálně
převyšují, proto ho v maximální míře uspokojoval premiér Sobotka, který
ztratil v posledním roce vůli a schopnost racionálního myšlení a běhal
jako myška v kleci, řízen Kalouskovou tyranií. Patří k jedincům, kteří
ve vhodných podmínkách přivedli svět do katastrofy. Ideologie je mu zcela
cizí. Jakýpak liberální demokrat? Ještě před pár lety jako předseda
KDU-ČSL chtěl založit vládní koalici s ČSSD a komunisty. Možná by to
psycholog či psychiatr diagnostikovali přesněji. Svou roli vůdce bude „hrát“,
jak jste správně napsal v otázce, než se v politice objeví člověk
stejného ražení.

Jednou ze zásadních kauz, které zasáhly do kampaně těsně před volbami,
byla kauza těžby lithia a memoranda, které podepsal ministr za ČSSD
Havlíček. Poučí se podle vás politici v tom smyslu, že nebudou příště
provádět takové akce, nebo aspoň ne takto okatě?

Nepoučí, dokud se nezmění systém hodnot. Množství peněz je neobyčejně
silné lákadlo, a kdo mu propadne, nikdy mu jeho jmění nebude připadat
dostatečné. V podnikání na tom není nic špatného, naopak – lidé mají
velké nápady jako Edison nebo Gates a umějí je kapitalizovat. V politice to
bývá bohužel jednání na hraně zákona či za jeho hranou. Politici nic
nevymyslí, ale jsou úplatní, což lze dokumentovat desítkami příkladů.

Myslím si, že parlamentní volby přestrukturují politické spektrum, že se
zmátoží policie z politického područí, že státní zástupci přestanou
být úplatní a soudy nad VIP zločinci nekonečné. Ale v tom je ve mně
zřejmě kus básnického idealismu. Svět se řítí po daleko
nebezpečnější trajektorii.
