Babiš se zalekl demonstrací a uhnul. To podpoří nespokojené lidi a chuť
demonstrantů se k demonstracím vrátit, předvídá Libor Rouček

EVROPAN LIBOR ROUČEK „Kdyby měli šanci a dostali se k moci, tak se budou
chovat úplně stejně, jako v období mezi roky 1948 a 1949,“ říká na
adresu komunistů bývalý místopředseda Evropského parlamentu Libor Rouček,
který jedním dechem ale dodává, že si je jistý, že takovou šanci nikdy
už KSČM nedostane. Že se vůbec nezměnili, podle něj dokazuje i to, že
vůbec navrhli Zdeňka Ondráčka na pozici předsedy sněmovní komise pro
kontrolu činnosti GIBS. Zároveň říká, že začínáme mít velmi špatnou
pověst.

V souvislosti s nadcházejícím sjezdem ČSSD jste s odkazem na Mezinárodní
den žen kritizoval plán zrušení kvót pro ženy. „Bude-li tento návrh
přijat, ČSSD se vrátí do politické doby kamenné a popře zásady, které
hájí sociálnědemokratické a progresivní strany po celém světě.“
Kvóty pro ženy jsou obecně často kritizované, protože prý nefungují a
samotné ženy o ně nestojí. Proč si myslíte, že se ženy nedokáží
prosadit bez jakýchkoli kvót?

Jde o princip, zrovnoprávnění postavení těch skupin, které z
nejrůznějších důvodů v historickém vývoji byly znevýhodněny. Jednou z
těchto skupin jsou ženy, a to uznávají po světě naprosto všichni, nejde
jen o sociální demokraty nebo levici, podívejte se do britského
konzervativního deníku Daily Telegraph… Všude je zdůrazňována myšlenka
rovnoprávnosti. Jde o princip. Jestli někdo chce jít do byznysu nebo do
politiky, to je na každém jedinci. Jde o to podporovat myšlenku. Když se
podíváte do Skandinávie na složení vlád, máte to padesát na padesát.
Obecně, v něčem ženy mají rovnoprávné postavení, v něčem ne. Snažme
se něco dělat, abychom šance vyrovnali.

A co se týká konkrétně ČSSD? Proč nedělá dobře, když chce kvóty
zrušit?

Pokud jde o sociální demokracii, zrovnoprávnění žen byla jedna ze
základních myšlenek od samých počátků. Proto také nejpokrokovější a
nejprogresivnější lidé tehdejší doby, jako byl u nás T. G. Masaryk nebo
jeho žena Charlotta, tuto myšlenku podporovali. V sociální demokracii jsou
na postavení žen a na kvóty žen nejrůznější názory. Snažím se
zdůraznit to, že sociální demokracie po celém světě se snaží ženy
zrovnoprávnit, a jedním způsobem jsou kvóty. Nejde jen o
sociálnědemokratické strany, ale v Německu také křesťanskodemokratické
strany jako CDU/CSU mají ve svých stanovách nějaké kvóty a když to
nefunguje jiným způsobem, dávají ženám možnost se do politiky dostat. Pro
ženy je mnohem složitější, když vychovávají děti, získat nějaké
postavení, ať už je to v politice nebo v byznysu. Přál bych si, aby se
ženám sociální demokraté snažili tímto pomoct a aby tento názor
převážil i v ČSSD. Zrušení kvót by vrátilo ČSSD o desetiletí zpátky.

V uplynulých dnech jste byl v zahraničí, ale předpokládám, že jste jistě
sledoval demonstrace proti panu Ondráčkovi. Zdeněk Ondráček byl zvolen
předsedou sněmovní komise a pak rezignoval. Poctil jisté sněmovní frakce
slovem „žumpa“. Andrej Babiš se k němu teď nezná. Jak celou věc vidět?
Co tohle všechno znamená?

Celou záležitost vidím v několika rovinách. První je pan Ondráček a
komunisté. Kdyby pan Ondráček a KSČM měli určitou soudnost a pokoru, nikdy
nemohli na tuto funkci nominovat člověka, který mlátil demonstranty v
listopadu 1989. Jde o určitou symboliku, a nejen symboliku. Celé vedení KSČM
znovu prokázalo, že nejsou schopní sebemenší reflexe, že nejsou schopní
se zamyslet nad svou minulostí, omluvit se a poučit se, změnit si jméno a
chovat se jinak. Komunisté ukázali, že se ani za 28 let nezměnili. Jsem
přesvědčen, že šanci už nikdy nedostanou, ale kdyby měli šanci a dostali
by se k moci, tak se budou chovat úplně stejně jako se chovali v období mezi
roky 1948 a 1949.

Druhá rovina je hnutí ANO a pan Babiš. Několikrát ve Sněmovně pana
Ondráčka podpořili a podrželi. Když Andrej Babiš viděl na ulicích
tisíce demonstrantů, kteří demonstrovali nejen proti Ondráčkovi a
komunistům, ale i proti němu, tak se zalekl a změnil svůj názor. Ukazuje to,
že se Andrej Babiš ve svých úvahách o složení a podpoře vlády neustále
opírá a spoléhá na komunisty. Nebýt demonstrací, byl by pan Ondráček
dodnes předsedou komise pro kontrolu GIBS.

Třetí rovina jsou demonstrace. Tím, jak Andrej Babiš uhnul, jak se zalekl,
to samozřejmě podpoří lidi nespokojené s dnešním vývojem, kdy ve vedení
důležitých výborů jsou komunisté, kdy předsedou vlády v demisi je
člověk spojený s minulým režimem a navíc trestně stíhaný. Samozřejmě
to podporuje chuť demonstrantů se k demonstracím vrátit. Budou namířeny
nejen vůči komunistům, ale nyní hlavně proti Andreji Babišovi a jeho
účasti ve vládě.

Může jít o zlomový okamžik? KSČM se zlobí, že Babiš „cuknul“, ale
vnitrostranické referendum ANO s KSČM počítá jako s preferovaným
podporovatelem budoucí vlády. Vojtěch Filip se kvůli Ondráčkovi urazil.
Ukormidluje to Babiš, nebo bude nucen spolupracovat s jinými stranami, či
dokonce budeme spět k předčasným volbám?

Je předčasné mluvit o zlomovém okamžiku, ale znovu situace ukázala, že
jsou tu lidé, kteří nejsou spokojení s vývojem v České republice, a
nebudou spokojeni. Nejrozumnější varianta by byla, aby vládu tvořilo hnutí
ANO, aby to byla vláda koaliční buď na půdorysu minulé, nebo jak ji
navrhoval sám Andrej Babiš – hnutí ANO a ODS. Ale bez Andreje Babiše.

Do doby, než Andrej Babiš bude schopen potlačit své ambice a své ego, bude
v české společnosti konflikt, který se bude projevovat demonstracemi. To
není dobré jak pro vývoj v naší zemi, tak pro image České republiky v
zahraničí. Byl jsem ve Štrasburku a v Německu, píší o tom německé a
další noviny... Každý dnes zná Babišovu minulost v komunistickém režimu.
Každý ví, že je Babiš stíhán a vyšetřován a že je tu zpráva OLAF.
Škodí to pověsti České republiky. I když se Andrej Babiš například na
summitech EU rád fotí se západními státníky, neberou ho. Nemá žádná
pozvání do zemí Evropské unie. Postavení jak jeho, tak vlády, tak České
republiky, toto velmi oslabuje. Andrej Babiš by nejlépe udělal, kdyby pomohl
vytvořit novou vládu, ale aby v té vládě nebyl. To by bylo nejlepší
řešení pro celou Českou republiku.

Teď jsme se dostali do stejné kategorie jako Maďarsko a Polsko, a to je pro
nás špatné jak politicky, tak ekonomicky. V Itálii zvítězily strany,
které neskrývají odpor proti Evropské unii a proti migraci do Evropy. Jde o
předěl ve vývoji EU? Otřese se „Brusel“? Bude nutné zcela přehodnotit
nejen politiku migrace, nebo bude EU dále stabilní? Třeba i proto, že
Merkelová bude v Německu dále pokračovat.

Evropská unie se samozřejmě neotřese. Stojí na mnohem pevnějších,
solidnějších základech než jsou volby třeba i v jedné velké zemi jako je
Itálie. Itálie má dlouhodobě spoustu problémů. Za posledních dvacet let
tato země stagnuje. Když se podíváme na ekonomickou výkonnost, je dnes
ještě asi o šest nebo sedm procent nižší než byla před deseti lety. To
se s výjimkou Řecka neděje v žádné jiné zemi. Italové jsou samozřejmě
frustrováni. Vidí, že politické strany, které od poloviny devadesátých
let v Itálii vládly, s tím moc neudělaly.

Italové chtějí změny, i proto vzniklo Hnutí pěti hvězd, které se nyní
stalo nejsilnější politickou stranou. Hnutí je populistické, částečně
proti EU. Jeho dnešní předseda, jedenatřicetiletý Di Maio, nemluví o
vystoupení z EU a dokonce ani o odmítnutí eura.

Ano, posílila antiimigrační Liga severu. Posílila z toho důvodu, že
Itálie byla v posledních dvou letech vystavena silné migrační vlně. Je
jasné, že mnoha lidem se toto nelíbí a dali na vědomí svůj názor ve
volbách. Co z toho ale plyne? Ani přes všechna vyjádření v předvolební
kampani, ani Liga severu nechce opustit EU a euro.

Formování vlády v Itálii bude trvat dlouhé měsíce. Na to jsou Italové
zvyklí. Od konce druhé světové války měli koneckonců už 64 vlád. I to
je jeden z důvodů, proč se této zemi nevede tak dobře a proč je na tom
například Česká republika ekonomicky lépe než mnohé oblasti v Itálii.

Pokud jde o Evropskou unii, myslím si, že to podpoří názor těch lidí, a
já mezi ně patřím – ne od doby uprchlické krize, ale dávno před tím
–, že pokud chce Evropská unie fungovat v dnešní podobě, mít
schengenský prostor, volný trh, pohyb osob a vše, co k tomu patří – tak
si společně musí ochránit vnější hranice. Italské volby budou mít ten
vliv, že si mnoho lidí v EU uvědomí, že se musíme společně věnovat
ochraně hranic. Evropská unie bude tomuto věnovat větší pozornost a bude
to mít na evropskou integraci z dlouhodobějšího hlediska pozitivní vliv.
