Disident: 17. listopadu jsem dostal přes hubu až k bezvědomí. Havel byl
figurka, Putin dal Rusko dohromady

OD LISTOPADU ´89 Disident Stanislav Novotný, který je zakladatelem Úřadu
pro dokumentaci a vyšetřování zločinů StB (nyní Ústav pro studium
totalitních režimů) a který působil jako ředitel Úřadu vyšetřování
ČR, prezident Policie ČR a ředitel České křesťanské akademie říká,
že je mu nevolno z toho, jak dnes někteří bývalí komunisté pokrytecky
povyšují. Například Jaromír Štětina dle něho podepsal spolupráci StB. V
Rusku podle něho není komunismus návrat SSSR nehrozí.

Jak hodnotíte 17. listopad s odstupem 25 let?

Jako symbolický den pro odstartování státního převratu. Něco jako
teatrální útok na Zimní palác . Nic víc.

Máte nějaké osobní vzpomínky, o které byste se podělil?

Ano. Byl jsem na Albertově za Hnutí za občanskou svobodu, šel jsem na
Vyšehrad, pak na Národní třídu, dostal jsem na hubu tak, že jsem na pár
minut ztratil vědomí (zhruba v těch místech, kde jsou dnes na zdi patetické
bronzové prstíky), přátelé mě pak dotáhli do domu v Mikulandské ulici,
vzpamatoval jsem se a když bylo jasné, že je venku relativní klid, odešel
jsem s jednou botou domů. Policisté již uvolnili řady a nečinili žádné
problémy.

Hlavně mě však na celém pochodu zaujala nebývalá radikalizace. Předchozí
demonstrace byly vždy zacíleny na boj za základní lidské svobody, ale při
pochodu z Albertova na Vyšehrad se ozvala hesla nová, hesla, která totálně
odmítala minulost. Musím říci, že jsem byl rád, ale zároveň jsem
nedůvěřoval oné radikálnosti. Lidé se tak rychle nemění.

Otevřel možnosti, kterých jsme se mohli a měli chopit. Restartovat
Československo, popřípadě novou Českou republiku. Otevřené hranice,
možnost cestování a poznávání, to byl pouze bonus. Mohli jsme začít
uvážlivě budovat náš stát. Pochopit, že musí fungovat ve změněných
podmínkách tak, aby sloužil vlastním občanům a ne cizí moci. Nezavrhovat
vše co bylo a neglorifikovat pouze cizí vzory.

A jaká přinesl listopad negativa?

Neschopnost splnit tento úkol. Neexistovali lidé, kteří by chtěli
nezávisle a s nadhledem řešit toto komplexní zadání. Bylo tu příliš
mnoho vlastníků informací, kteří byli schopni zobchodovat cokoli a
republika byla ta poslední, která by jim ležela na srdci. Stát nebyl schopen
tento proces kontrolovat. Rozhodující politici totiž přes naše naléhání
nepřipravili dostatečný právní rámec pro ekonomické změny a nebyli
schopni vytvořit žádnou autentickou představu o fungování země v
konkrétní geopolitice. Jakoby nadnárodní zájmy určovaly vše. Rezignovali
jsme tak na svoji svébytnost, historii, odkaz předků...

Proč podle vás padl „komunistický“ systém, přesněji řečeno reálný
socialismus?

Představitelé systému se generačně zakonzervovali, protože se báli
jakékoli konkurence. Mladší z věrchušky, kteří chtěli uvolnit ventily a
připustit více osobní iniciativy talentovaných, nebyli včas připuštěni k
veslu. Dravé a mladé, odchované materialistickým viděním světa,
přitahoval luxus Západu. Chtěli si jej také užít. Především jejich tlak
vynesl na výsluní Gorbačova a ten vyjednal podmínky pádu železné opony.
Poté se především tito lidé domohli privatizace majetku státu a bylo po
systému.

Jak vnímáte roli Václava Havla?

Jeho role je všeobecně přeceňována. Stal se maskotem změn a na reálné
procesy měl vliv minimální. Stal se jednou z figurek, které realizovaly
závěry maltské konference.

Mají se dnes lidé lépe než před listopadem?

Mají svobodu. Mohou jezdit do zahraničí. Mohou protestovat, revoltovat. Na
druhou stranu lidé zpravidla nemohou do vlivných médií, proto intenzivně
používají sociální sítě. Touto cestou mohou opět svolávat demonstrace v
Praze i Bruselu.

Vy se mne však zřejmě ptáte spíše na sociální rovinu. Pádem komunismu
jsme zároveň vyřešili spotřebitelskou krizi Západu. Západ nás zaplavil
zbožím, které už doma nebyl schopen prodat. Lacině získal české podniky
na zlatém tácu. V řadě případů byly jeho investice rozhodně nutné, ale
nekontrolovali jsme dostatečně privatizaci českého národního stříbra,
ztratili jsme obrovské trhy – tam se Havel hodně „přimluvil“. A to vše
výrazně ovlivňuje tvorbu základních zdrojů, zaměstnanost a sociální
jistoty. Někdo se tedy má hůře, někdo lépe. Dobrý hospodář ovšem má
myslet na všechny a hlavně vidět daleko dopředu.
