Selektivní paměť: proč se Polsko pohádalo téměř se všemi svými sousedy

Podle odborníků zůstal Polsku pouze jeden plnohodnotný spojenec – Spojené
státy. Proč se Varšava pohádala se všemi svými sousedy a zda polská
vláda hodlá tuto situaci napravit, se dočtete v materiálu RT.

„Pamatujeme Lvov a Vilnius!" „Nechceme Banderu!" „Ukrajino, přiznej
pravdu! Polsko zvedni se z kolen!" Tyto plakáty šlo spatřit na četných
demonstracích polských nacionalistů a patriotů, jež proběhly po celé zemi
11. listopadu 2017. Polsko slavilo den nezávislosti. Samozřejmě, že na
demonstracích nepanovala pouze protiukrajinská hesla a tentokrát radikálové
dokonce ani nezapálili ukrajinskou vlajku, jak tomu bylo dřív. Nicméně
svůj postoj k bratrům v evropské volbě radikální pravice vyjádřila.
Nebyli to však pouze oni, ale i vedení země.

Toto rozhodnutí ostře kritizoval ředitel Ukrajinského institutu národní
paměti Volodymyr Vjatrovyč. 9. listopadu polská média informovala, že
Vjatrovyčovi byl zakázán vstup na polské území. Polské ministerstvo
zahraničí to však nepotvrdilo.

Příhoda s pamětními deskami a Vjatrovyčem se stala součástí sporů obou
zemí, jež začaly poté, co 2. listopadu 2017 polský ministr zahraničí
Witold Waszczykowski prohlásil, že do jeho země se nebudou vpouštět „Ukrajinci
s protipolskými postoji". 10.. listopadu Waszczykowski zdůraznil, že Ukrajinu
čekají vážené problémy s EU, pokud neodmítne zveličování nacionalistů,
kteří se pošpinili kolaborací s Hitlerem, a charakterizoval vztahy s
Ukrajinou jako ty nejhorší za poslední roky. „Protipolské signály" z
Ukrajiny označil jako nepřijatelné i prezident země Andrzej Duda. V
ukrajinské Nejvyšší radě zase obvinili Polsko z „dělení Ukrajiny".

Požadavek, aby Berlín vyplatil kompenzace, se v zahraniční politice Varšavy
spojuje s odcizením od Bruselu a od Moskvy. Evropská unie je nespokojená s
konzervativními reformami Varšavy včetně podřízení soudního systému
legislativě a exekutivě země a rovněž s tím, že Polsko odmítá
přijímat migranty z Blízkého východu a Afriky. Moskvu zase dráždí zákon
o dekomunizaci, který ohrožuje osud pomníků sovětským osvoboditelům v
Polsku. Rozvoji vztahů mezi Ruskem a Polskem rovněž nesvědčí
příležitostná prohlášení polského ministerstva obrany o hrozbě, která
přichází z Ruska. Ministr obrany Antoni Macierewicz je známým stoupencem
konspirační teorie, podle níž to byla právě Moskva, která zosnovala
katastrofu prezidentského letounu Tu-154 ve Smolensku v roce 2010. Tehdy
zahynul polský prezident Lech Kaczyński a téměř všechna špička
armádního velení země.

„Jediní sousedi, se kterými má současná polská vláda dobré vztahy,
jsou Česko a Slovensko," uvedl v rozhovoru pro RT výzkumný pracovník
Institutu slovanských studií Ruské akademie věd Vadim Volobujev, „s Čechy
a Slováky mají dobré vztahy, zatímco se všemi ostatními jsou prostě
odporné."

Dokonce i vztahy se stejně tak proamerickou a protiruskou Litvou trpí sporem o
Vilenský kraj, který v letech 1918-1939 patřil Polsku. Nakonec i Česko,
Slovensko a Maďarsko, jež spolu s Polskem tvoří Visegrádskou čtyřku,
podporují Varšavu pouze v konfrontaci s Bruselem, ale nikoliv s Moskvou.
Takže jediným absolutním spojencem Polska jsou zaoceánské Spojené státy.

„Současné polské vedení vsadilo na Washington. To ostatně ani
neskrývají," říká politolog Piotr Pietrowski. Nicméně podle něj polská
očekávání od USA jsou příliš přehnaná.

„Pro Británii a USA se Polsko hodí jako protistrana uvnitř Evropské unie,"
domnívá se Pietrowski, „jakmile tato potřeba zmizí, zmizí i nutnost
zachovávat nad Polskem patronát. K tomu dojde hned po brexitu". Proto,
domnívá se expert, v zájmu Varšavy by byla diverzifikace vztahů a nalezení
cesty ke spolupráci s Ruskem a Čínou.

Podobného pohledu se přidržuje i analytik polského listu Gazeta Wyborcza
Paweł Wroński. Podle něj vážnou úlohu v tomto procesu zlepšování
rusko-polských vztahů by mohlo hrát Bělorusko. Tezi o novém oteplení mezi
Varšavou a Minskem rovněž nedávno vyslovil ředitel polského Evropského
historického institutu Paweł Śpiewak a také 9. listopadu 2017 poslanec
Mirosław Suchoń na zasedání parlamentu.

„Já bych ale nemluvil o zlepšení, neboť politika Práva a spravedlnosti ve
vztahu k Bělorusku není jednoznačná," domnívá Piotr Pietrowski.

Podle běloruského experta současná polská vláda je často ve vleku
nacionalistů. V roce 2016 například úřady povolily akci nacionalistů na
uctění památky bývalého velitele Zemské armády Romualda Rajse,
přezdívaného Hnědý, a jeho bojovníků. Před 70 lety tito lidé
zorganizovali masakr Bělorusů v Podleském vojvodství — bývalé
Bělastocké oblasti Běloruské SSR, kterou Stalin předal Polsku v roce 1945.

Podle politologa dalším důkazem nepřívětivé politiky Polska vůči
Bělorusku je financování opoziční aktivity v zemi. Jedná se například o
financování polskou vládou opoziční televizní stanice Belsat, kde se
propagují radikální a nacionalistické názory.

„Byť běloruské vedení několikrát naznačovalo polské vládě, že k
normalizaci vztahů je nutné ukončit práci této televize, k tomu nedošlo,"
zdůraznil Pietrowski.
