Profesor Drulák, pobočník Zaorálka: Trump je naděje. Je namístě, že
Clintonová prohrála. V Číně bohatne masa, v Evropě už jen špička

Západ dnes čelí vzpouře proti establishmentu, která je důsledkem
nezvládnuté globalizace, myslí si politický tajemník Ministerstva
zahraničních věcí Petr Drulák. Dělat, že je vlastně všechno v pořádku,
dle něho lidi akorát ještě více naštve, jak poznala na vlastní kůži
Hillary Clintonová, která si prý za to zasloužila prohrát. Oproti tomu v
Donaldu Trumpovi vidí Drulák naději do budoucna.

Drulák upozorňuje, že vzpoura proti establishmentu není nový jev. Dobře
viditelná byla před několika lety, kdy se v Evropě dávala dohromady
evropská ústavní smlouva. Ta musela projít schvalovacím procesem v
jednotlivých členských zemích Evropské unie. Zařízli ji ale Francouzi a
Nizozemci, kteří ji v referendu odmítli. Nizozemsko a Francie jsou přitom
zakládající země evropského společenství, a tak by se dalo čekat, že
zrovna tam proběhne hlasování hladce.

Neproběhlo, stejně jako letos, kdy Nizozemci v referendu odmítli ratifikaci
asociační smlouvy mezi EU a Ukrajinou. Drulák z toho usuzuje, že občané
již pár let mají zkrátka tendenci říkat v referendech „ne“, ať zní
otázka jakkoliv, takže rozhodnutí Britů vystoupit z Evropské unie by
nemělo být chápáno jako něco extra převratného.

Za novinku v současné situaci vydává Drulák skutečnost, že odpor proti
establishmentu probíhá současně v klíčových velkých zemích evropského
Západu. Před několika měsíci proběhl Brexit, před několika dny
zvítězil v amerických prezidentských volbách Donald Trump. Příští rok
na jaře se budou bedlivě očekávat výsledky voleb ve Francii a v Německu.

Lid ztratil naději a je frustrovaný

Proč se lidé ve velkém bouří proti establishmentu? Drulák se přiklání k
názoru francouzského ekonoma Thomase Pikettyho, který odpor proti
establishmentu přičítá nezvládnuté globalizaci. Jinými slovy, západní
země nezvládly zajistit, aby plody globalizace (především hospodářský
růst) byly rovnoměrně rozděleny ve společnosti. Místo toho došlo k tomu,
že výnosy z hospodářského růstu schlamstli ti nejbohatší a zbytek
společnosti se na to jenom díval. Není potom divu, že v lidech rostla
frustrace.

V této souvislosti Drulák podotýká, že zkušenost Západu je jiná než
zkušenost Číny. Zatímco čínský hospodářský růst se týká velké
části společnosti, Západ s vysokým životním standardem došel do bodu,
kdy další bohatnutí není vůbec demokratické – týká se jenom špičky
společnosti. Většině společnosti, která bohatnutí jenom přihlíží, se
to nelíbí. Jejich frustrace pramení dle Druláka zejména z představy, že
oni to sice ještě nějak zvládnou, ale jejich děti už ne.

„Když se podíváte na sociologické průzkumy v amerických volbách, ti,
kdo volili Trumpa, nebyli jenom nevzdělaní, frustrovaní, jak se to občas
říká. To byli často vzdělaní lidé, často lidé patřící do střední
třídy, kteří ztratili víru v to, že jim systém zaručuje to, co
zaručoval jejich rodičům – že jejich děti budou mít slušné životní
šance,“ uvedl Drulák na debatě pořádané Masarykovou demokratickou
akademií.

Vedle ztráty naděje v budoucnost žene lidi (zvláště Evropany) k
protestním hlasům také strach z následků rozvratu na Blízkém východě.
„Protože Blízký východ se nám skutečně rozvrátil a většina států
bojuje o přežití nebo se propadá do naprosté nefunkčnosti. Když je naše
sousedství ohroženo takovým chaosem, jsme ohroženi i my,“ varuje Drulák.
„Migrační krize ukázala, že důsledky mohou být bezprostřední.
Výsledkem je, že stávající politické instituce ztrácejí důvěru, a to
jak ty mezinárodní, tak i ty národní,“ myslí si.

Clintonová si prohru zasloužila

Při hledání řešení současné situace bychom se měli vyhnout třem
extrémům. Za jednoznačnou chybu Drulák považuje pokračování ve vyjetých
kolejích. „Že si řekneme, že budeme pokračovat jako dosud. Že je to
otázka komunikace – že to voliči nepochopili a my jim to musíme lépe
vysvětlit. Že globalizace je výhodná a že pokud něco v Evropské unii
nefunguje, je to tím, že jsme ji dostatečně neintegrovali a je potřeba ji
integrovat dál,“ rozvedl Drulák svoji myšlenku.

Pokud bychom se vydali touto cestou, zvýšíme tím akorát počet
frustrovaných. „Tohle byla cesta Hillary Clintonové. Vsadila na to, co je to
intelektuálně pohodlné… Je zcela namístě, že prohrála,“ má za to
Drulák.

Druhým extrémem označuje Drulák jakýsi revoluční romantismus, jehož
podstatou je myšlenka na založení nové společnosti. Jak to dopadá, nám
názorně předvedl Alexis Tsipras a jeho Syriza. Sice velmi radikálním
programem oslovili voliče, dostali spoustu hlasů, dokonce tolik, aby
vytvořili vládu. Jenže narazili na realitu, museli jednat pragmaticky a
jejich výsledky neodpovídají nabízenému programu. „Povedlo se jim
vyjednat ještě méně, než co měli na stole řečtí socialisté a
předchozí vláda,“ upozorňuje Drulák.

Třetím extrémem je dle něho populismus, tedy kopírování a prohlubování
obav občanů. „Myslím si, že české obavy z migrace nabývaly této podoby,
zejména s ohledem na to, že jsme tu žádné migranty ani neměli. Kdybychom
porovnali počet lidí, kteří se fyzicky setkali s migranty, s těmi, kteří
se bojí migrantů, je to obrovský nepoměr. Těch, kteří se setkali s
migrantem, jsou stovky či tisíce. Obava z nich ale zasáhla statisíce,
možná miliony,“ všiml si Drulák.

Pokud chtějí politici dělat rozumnou politiku, měli by se těmto třem
úskalím vyhnout. „Kladu si otázku, zda Trump bude něčeho takového
schopen,“ přiznal Drulák s tím, že nový americký prezident je v tomto
nadějí zejména proto, že příliš nevíme o jeho politice.

Do eurozóny nevstupovat

Na závěr svého vystoupení se Drulák vyjádřil k případnému členství
České republiky v eurozóně. On sám by se do eurozóny nehrnul, protože v
ní prozatím vidí řadu fatálních nedostatků. „Rozumím obavám, že se
Česká republika, pokud se nepřipojí k eurozóně, může dostat na okraj
evropského integračního pohybu. Na druhou stranu, otázky nad eurozónou jsou
v současné chvíli takové, že možná je namístě dát si trochu načas a
nehrnout se tam,“ radí Drulák.
