Rituály k oslavě „svaté Angely“, boj se přiostří… Odborník o tom,
jak to dopadne v Německu a co bude dál s Merkelovou

ROZHOVOR „Po ztroskotání trojkoalice se začínají v SPD ozývat hlasy, že
odmítnutí velké koalice CDU/CSU/SPD by ze strany sociální demokracie přece
jen nemuselo být definitivní. Předseda SPD Schulz, který byl hlavním
zastáncem přechodu SPD do opozice, se dostane pod velký tlak, aby ustoupil;
Němci by strašně neradi přišli o svou pověst superstabilní země, kde se
po volbách vždy vláda sestaví,“ říká historik a analytik Institutu
Václava Klause Aleš Valenta, který je znalcem Německa. Pozice Angely
Merkelové je dle něj pevná.

Zdá se, že jednání o koalici CDU/CSU, FDP a Zelených ztroskotala. Proč?
Kde je hlavní důvod?

Hlavní důvod tkví ve sporu FDP a Zelených o příchod rodinných
příslušníků stávajících azylantů do Německa, což FDP zásadně
odmítala. Svou roli patrně sehrála i neshoda obou stran ohledně přechodu
aut na elektrický pohon – Zelení chtěli prosadit zákaz benzínových
motorů již od roku 2030, což bylo pro liberály jako zastánce aspoň dílem
tržního hospodářství nepřijatelné. : Angela Merkelová hovoří o
předčasných volbách. Ty by ale prý pomohly AfD a FDP… Takže co se bude
dít dál?

Po ztroskotání trojkoalice se začínají v SPD ozývat hlasy, že odmítnutí
velké koalice CDU/CSU/SPD by ze strany sociální demokracie přece jen
nemuselo být definitivní. Předseda SPD Schulz, který byl hlavním zastáncem
přechodu SPD do opozice, se dostane pod velký tlak, aby ustoupil; Němci by
strašně neradi přišli o svou pověst superstabilní země, kde se po
volbách vždy vláda sestaví. Mimoto průzkumy ukazují, že v případných
nových volbách by CDU, CSU i SPD hrozily další ztráty. V celém politickém
systému se formuje obrovský tlak, aby se předčasnými volbami nepřihrály
další hlasy pro AfD. Tomu budou chtít nakonec všichni (možná s dílčí
výjimkou FDP) za každou cenu zabránit. Co to celé znamená pro Angelu
Merkelovou? Nebude již dále kandidovat? Udrží se?

Merkelová sedí pevně ve své pozici; v uplynulých letech s pomocí svých
spojenců odstranila veškeré konkurenty v CDU, její pozice je v tuto chvíli
stále ještě neotřesitelná. Pomáhá jí ovšem její absolutní neschopnost
sebereflexe, neúspěch klidně označí za úspěch a může se spolehnout, že
až na pár zanedbatelných hlasů (Mladá CDU) bude v CDU klid. CDU je strana,
jež se za Merkelové proměnila v monolit, který horlivě markýruje
vnitrostranické postupy, ale v realitě panují uvnitř poměry, které se
nepříliš liší od „vnitrostranické demokracie“ v KSČ. Sjezdy CDU
neslouží k výměně kritických názorů, ale – jak napsal dobrý znalec
vnitřních poměrů v této straně – k rituálu oslavy „svaté Angely“.
Jaký dopad může mít jistá nestabilita v Německu na Evropskou unii?
Neoslabí se motor Macron–Merkelová, když ani Macron nemá úplně dobrou
pozici?

Europolitici v celé Evropě se pochopitelně obávají německé nestability,
protože polototalitní spolek jménem EU drží pohromadě jedině osa Paříž–Berlín.
Ale obávat se nemusejí, Německu zdaleka nestabilita nehrozí, i když se o
tom píše a ještě nějakou dobu psát bude.

Frauke Petry byla příliš ambiciózní. Její názory se navíc měnily podle
situace ve straně. Kdysi byla napadána za extremní nacionalismus, poté se
obrátila proti národoveckému křídlu a nakonec začala koketovat s
estasblishmentem. Ale především přecenila svoje síly. Nyní je celkem
zřejmé, že až jí vyprší čtyřletý mandát, v politice skončí – nebo
skončí v CDU... Její „Modrá strana“ je směšný, naprosto beznadějný
projekt. : Nová šéfka AfD Alice Weidelová přiznala, že je lesba. Také
pracovala pro Goldman Sachs. Tak jak to tedy je? AfD se posunula více k „ultrapravici“,
nebo k neomarxismu?

Weidelová je v současnosti spolupředsedkyní parlamentní frakce AfD,
předtím byla zvolena do dvoučlenného týmu pro vedení volební kampaně.
Její volba vzhledem k homosexualitě a především k výchově dítěze s
jinou ženou je pro stranu, hlásící se k tradičním rodinným hodnotám,
naprosto nepochopitelná.

Ale jsme v Německu. AfD je stranou rozumných lidí, ale přece jen Němců,
kteří si za několik posledních desítek let zvykli na to, že kulturní
revoluce se stala samozřejmou součástí německé reality. To mimo jiné
znamená, že homosexuální partnerství (od června letošního roku též dle
zákona i manželství) je tam něčím docela normálním, a to zřejmě i pro
mnoho lidí v AfD. Alespoň jsem nezaznamenal žádný výraznější odpor
proti volbě Weidelové v jejích řadách.

Pak tu může u některých politiků AfD hrát roli ještě další důvod: AfD
je často napadána jako homofobní a protiženská strana, jakkoli je to
absurdní (ale absurdita je už dávno součástí německé politické reality),
takže volbou homosexuální ženy do čela strany se aspoň některým těmto
kritikům mohou „zavřít ústa“. Petra Bystroně z AfD sledovala bavorská
kontrarozvědka zhruba pět měsíců. Důvodem byla podle německých médií
opakovaně vyjadřovaná sympatie vůči organizaci Identitární hnutí
Bavorsko (IBB), které „vykazuje silnou příbuznost s nacionalistickou
ideologií krajní pravice“. Čtyřiačtyřicetiletý politik, který
sledování považoval za předvolební podraz bavorské CSU, pod níž spadá
tamní ministerstvo vnitra, se kvůli tomu obrátil na soud. Nyní bylo
sledování ukončeno. Co vypovídá celá věc o Německu?

Bystroňovo sledování rozvědkou kvůli jeho sympatiím k identitárnímu
hnutí má dvě stránky. Zaprvé prozrazuje, že v onom domněle vzorném
demokratickém Německu je vnitřní rozvědka zneužívána k politickým
cílům ve prospěch kartelových stran. Není to zdaleka první případ;
kdykoli v minulosti „hrozilo“, že by se do Bundestagu mohla dostat nová
pravicová strana, nasadil establishment tuto rozvědku, tedy Úřad pro ochranu
ústavy, jak se to přesně jmenuje, a ta svým sledováním vypálila dotyčné
straně cejch pravicového extremismu, který ji nakonec zahubil. U AfD to
kartelovým stranám a celému systému poprvé nevyšlo. Bystroň přestal být
sledován patrně proto, že se dostal do parlamentu. Toho se Úřad zřejmě
zalekl.

Druhý aspekt se týká oněch identitářů. Skupina mladých lidí, kteří
formou různých recesistických akcí, jako například spuštěním
transparentu ze střechy Braniborské brány, protestuje proti výprodeji
národní identity evropských národů, ale je považována v Německu div ne
za ohrožení bezpečnosti státu. Máloco může lépe ilustrovat hloubku
odvratu Němců od všeho, co jakkoli souvisí s národem, s jeho minulostí,
tradicemi a tak dále. Hovoří se o tom, že u nás je ohrožena západní „liberální
demokracie“. Může být ale pro nás Západ vzorem? Například Marine Le
Penová je stíhána za to, že na Twitteru zveřejnila fotografie popraveného
amerického novináře Jamese Foleyho Islámským státem, včetně uříznuté
hlavy. Ve Spojeném království byl pokutován muž, který veřejně četl
vyjádření Winstona Churchilla o islámu. V Německu byl žurnalista Michael
Stürzenberger odsouzen k šestiměsíčnímu podmínečnému vězení za
zveřejnění (jinak z veřejných zdrojů dostupné) fotografie, na níž si
jeruzalémský muftí Hadž Amin al-Hussejní podává ruku s Adolfem Hitlerem.
Od 1. října platí v Německu zákon, podle nějž jsou sociální sítě jako
Facebook, YouTube nebo Twitter povinny do 24 hodin odstranit ze svých stránek
„kriminální obsah“, například „pomluvy“, a to bez ohledu na to, zda
jsou zveřejněná fakta pravdivá či nikoli. Pokuta může dosáhnout až
padesát milionů eur…

Západ už dávno vyměnil svobodu za rovnost a takzvanou sociální
spravedlnost. Svoboda je pro západní politiky a filozofy už jen trapnou
vzpomínkou na doby, kdy stát nebral lidem polovinu jejich výdělku,
nepřerozděloval polovinu národního důchodu a nemíchal se lidem do jejich
soukromých životů.

Německý zákon, který zmiňujete (se strašným názvem
Netzwerkdurchsetzungsgesetz), není nic jiného než začátek cenzury internetu.
A to si myslí zdaleka nejen vyhranění kritici vládnoucího systému. V
Německu nepanovala plná svoboda slova ani předtím, protože plná svoboda
mínění je jen tam, kde není člověk za vyslovení svého názoru nijak
postižen – tedy nejen tím, že ho nezavřou do vězení, ale ani tím, že
není společensky ostrakizován, vyhozen ze zaměstnání, předvolán k
nadřízenému, aby se „ospravedlnil“. Kromě toho vězení (ale už i to
možná úplně neplatí – viz příklad, který jste uvedl) nic z toho v
Německu neplatilo a neplatí. Naprostá většina soukromých i
veřejnoprávních médií v Německu zastává vyhraněně levicově
liberální názor a napadá každého, kdo je „napravo“. Obávám se, že
po vstupu AfD do Bundestagu by se tato mrazivá atmosféra „boje proti pravici“
mohla ještě přiostřit.
