Snad si to přečte i Dan... Mluvili jsme velmi otevřeně s bývalým
spolužákem Daniela Hermana a ten mu poslal tento velmi, velmi osobní vzkaz...

ROZHOVOR Katolický kněz Jan Evermod Sládek studoval v kněžském semináři
se současným ministrem kultury Danielem Hermanem. Otec Sládek se vyjádřil k
Halíkově kritice kardinála Duky, kauze Brady a dalajláma, sdělil pár
vzpomínek na Daniela Hermana a nynějšímu ministrovi poslal velmi osobní
vzkaz.

Co říkáte tomu, jak Tomáš Halík napadl kardinála Duku kvůli tomu, že
šel na Hrad a převzal tam od prezidenta Zemana vyznamenání? „Při
předávání medaile za podporu Miloše Zemana Milošem Zemanem Dominiku Dukovi
jsem si vzpomněl na slova, jimiž jeden papež komentoval úmrtí kardinála
Richelieua: Jestliže existuje Bůh, bude mu asi muset pan kardinál hodně
vysvětlovat; pokud neexistuje, dělal to. výborně,“ napsal Halík Právu na
dotaz, co říká na udělení Řádu bílého lva Dukovi. „Myslím, že
kardinál Beran i kardinál Tomášek, který se dovedl na konci života
statečně postavit nemravné moci, se obracejí v hrobě. Jsem velmi vděčný
těm představitelům církve, kteří dali neúčastí na hradních oslavách
statečně a jasně najevo, co si myslí o Miloši Zemanovi,“ uvedl Halík a
podotkl: „Já bych se styděl převzít od něj vyznamenání. Kardinál Duka
však už zřejmě nasedl do vlaku, z něhož už nebude mít odvahu a sílu
vystoupit. Je mi to líto.“

Mons. Halík vyslovuje lítost nad skutkem pana kardinála Duky. To je sic
pěkné a ušlechtilé, nebo to alespoň má tak vypadat, ale dovolte mi otázku.
Nepřipomíná vám to, pane redaktore, kyselé hrozny z Ezopových bajek?

Já osobně mám z toho radost. Možná jsem příliš velký optimista, ale
spatřuji v tom signál, že pan prezident přes všechnu svou často
proklamovanou odměřenost vůči církvi přeci jen spatřuje určitou její
spjatost s našimi dějinami a kulturou. A jestliže je ochoten předat
vyznamenání primasovi české katolické církve, naznačuje tím, že se s
církví počítá a že i když je vůči ní osobně vyhraněn, je přesto
nějakým způsobem ochoten uznat její užitečnost a význam pro některé
obyvatele státu, ve kterém je prezidentem. Jako katolický kněz mám z
ocenění někoho, kdo představuje a reprezentuje duchovní směr, do kterého
patřím i já, upřímnou radost.

Pater Halík se již v médiích vůči Mons. Dukovi vymezil několikrát a pan
kardinál to přešel vždy elegantním mlčením, i když má páky na to
Halíka usměrnit – je přeci jeho nadřízeným. Co tím sleduje, se můžeme
jen dohadovat, ale já osobně se domnívám, že mu dopřává čas k tomu, aby
se vzpamatoval. Jak s tímto časem pater Halík naloží, už je jen jeho
problém. Ale – opět můj osobní názor – Halík asi tuto příležitost
nevidí, nebo zatím si jí nevšiml. I když jinak je to pán velice všímavý
a, jak ve svém komentáři i uvádí, je schopen takových ušlechtilých citů,
jako je lítost a stud. I když stud podmiňuje navržením patera Halíka na
prezidentské vyznamenání, takže se asi stydět nebude muset alespoň do té
doby, dokud bude Miloš Zeman prezidentem ČR.

Ale naznačovat jakousi podobnost mezi kardinály Dukou a Richelieuem
nepovažuji za známku velkolepých citů, ale za drzost. Neboť, kdyby byl Mons.
Duka podoben onomu kardinálovi z Francie, Halíkovi by bylo tuze ouvej.

A co říkáte aféře Brady a jak se v ní angažuje Daniel Herman?

Aféra Brady je, alespoň tak to vidím já, příležitost pro mnohé
namasírovat si vlastní ego a připadá mi to jako kost, kterou hodíme smečce
psů, abychom se bavili, jak se o ni rvou. Možná by bylo zajímavé zjistit si,
co se dělo během té vydařené taškařice, které se média věnovala na 110
procent, v informačním stínu. To bych viděl jako zajímavý domácí úkol
pro nějakého schopného novináře. Přece byste, pane redaktore, nechtěl,
abychom si to hledali sami? I když často musíme, protože žurnalisté musí
neustále přepočítávat medaile, čestná občanství, klíče od bran a já
nevím, co ještě kdo a proč dal strýcovi nestrýcovi pana ministra.

Mám dva spolužáky, o kterých lze říci, že se „profesionálně namočili“
do politiky. Jeden z gymnázia, Jiří Papež, který byl, tuším tři volební
období, poslancem a chvíli i stínovým ministrem zemědělství. Možná si
kdejaký čtenář řekne, „toho neznám“, což může znamenat, že nic
zajímavého nevykonal. Ale vzhledem k tomu, že média se většinou zajímají
o senzace a skandály, to znamená, že nevyrobil žádnou ostudu. Zatímco onen
druhý spolužák, z kněžského semináře, současný ministr kultury, na
nás kouká ze všech médií a myslím, že ještě dlouho bude.

A jakou máte na Daniela Hermana osobní vzpomínku?

Těch osobních vzpomínek je spousta, a nečekejte žádnou senzaci, všechny
jsou totiž dobré.

Ta první je z vlaku z Českých Budějovic do Litoměřic, když jsme jeli
společně na přijímačky. Cesta, neskutečně dlouhá, uběhla poměrně
rychle. I když jsme se viděli prvně, věděli jsme o sobě díky kněžím,
kteří znali nás oba, a celou jsme ji proklábosili. O sobě, o společných
známých, o politice, o náboženských poměrech, vyměnili jsme si poznatky z
pohovorů s estébáky a církevními tajemníky – což bylo vlastně to samé...
Byl to sympaťák a takovým byl pro mě po celou dobu prvních dvou let studia.
Byli jsme jediní dva studenti v ročníku za českobudějovickou diecézi,
kteří byli přijati ke studiu v roce 1984.

V roce 1986 jsem musel na vojnu, Dan ne, měl modrou knížku. Ale věděl jsem,
že i když se možná celé dva roky neuvidíme, tak to vadit nebude. Měl
totiž jeden krásný zvyk. Denně se modlil loretánské litanie za bohoslovce
na vojně, aby se nenechali ukecat, aby nepřišli o kněžské povolání,
prostě, aby se ve zdraví vrátili z vojny a mohli dokončit svá studia a
stát se kněžími. Byl to prostě člověk, kterého jsem měl a pořád mám
rád a považoval jsem ho za přirozenou autoritu a vzor, protože dělal
všechno lépe než já. Líp se učil, víc se modlil, prostě perfektní
bohoslovec. Pro mne, tak trochu průseráře, nedostižný vzor.

Takže asi pochopíte, že když jsem poprvé slyšel jeho zdůvodnění, které
opakoval v šoufl šou Jana Krause (nebudu citovat, protože si to může
každý dohledat sám), proč se rozloučil s kněžstvím, spadla mi čelist
hodně nízko. A první otázka, která mi prolétla mozkovnou – „To si snad
dělá srandu?!“ – mi v kebuli rotuje od té chvíle stále.

A otázek je čím dál tím více. Daly by se však shrnout do dvou:

Zaprvé, myslel to tehdy vážně (jako adept na kněžství), nebo to na nás,
spolužáky, hrál? Zadruhé, myslí to nyní vážně (jako ministr), nebo to
na nás, občany, hraje?

Odpověď jsem, přiznám se, ještě nenašel, ale k závěru jsem došel:
upřímný asi tento pán zrovna nebude.

Daniel Herman na Staroměstském náměstí řekl, že pozval dalajlámu do
barokní kaple v Nosticově paláci a „tam jsem ho poprosil o požehnání pro
naši zemi a pro náš národ a věřím, že tím momentem on tady otevřel
jakési průduchy ducha a duch zavanul“. Řekl, že je hrdý, že dalajlámu
přivítal a že se tím přihlásil k odkazu Václava Havla. Je to, co říkal
slučitelné s katolictvím?

V interních kruzích se často vtipkuje... asi jako ve všech oborech. Ale on
to není vlastně ani vtip, ona je to skutečnost ověřená zkušeností:
Zřekneš se Boha, zříkáš se i rozumu. Kdyby zůstal katolickým knězem,
nemusel by se dělat zajímavým tajtrlíkováním s dalajlámou (přezdívaným
u některých katolíků Davaj lamu, Hatláma, Dalamánek a podobně), neboť
Ježíš Kristus je daleko zajímavější než nějaký marxistický skín z
východu. A přiznejme si to, i nám, Evropanům, mentálně bližší.
Jestliže tedy Dadouš, tak jsme mu říkali v semináři, platně vysvěcený
katolický kněz, považuje za nutné žádat o požehnání orientálce
vyznávajícího hodnoty Karla Marxe o otvírání průduchů napadá mě: Ema
má mísu, Dadouš má místo... a je mimo mísu.

Co se týče duchů, tak máme Ducha svatého, třetí božskou osobu, pak duchy
dobré (anděly) a pak duchy zlé (z pohádek známé jako čerty). Komu byly
otevřeny dalajlámou průduchy, nechť si laskavý čtenář odpoví sám.

A co si myslíte o dalajlámovi? Profesor Piťha připomněl, že se dalajláma
„v pražské přednášce ztotožnil s marxismem v podobě Komunistického
manifestu. Slyšel jsem několik jeho přednášek v rozmezí třiceti let.
Nikdy mě nepřesvědčil o své duchovní opravdovosti.“

Co potom říkáte tomu, že osobnosti, které se hlásí k pravici či ke
katolictví, jako pan Kalousek, Gazdík, Herman, Halík a spol. se současně
hlásí k dalajlámovi, který propaguje marxismus?

Pokud mají někteří takzvaní křesťanští politici a veličiny potřebu se
k němu hlásit a s ním se fotit, pak to považuji za jejich vlastní vyznání:
„Prožíváme krizi křesťanské víry.“

Možná je to jejich volání o pomoc, tak bych to alespoň rád jako katolík
viděl. A tak se za ně i modlím. Ale cosi mi říká, možná něco z
průduchu, že už si svého koníka, na kterém chtějí dorajtovat k
šťastným zítřkům, vybrali... Nebe jim buď milostivo!

Ale možná je to všechno jinak, možná jen chtějí trumfnout pana prezidenta
Zemana a dostat se východněji, než je ruská metropole. Protože možná jen
o to jde, ukázat všem, že jsou lepší než Miloš – pan prezident ráčí
prominout.

Otče, mám pocit, že tento rozhovor byl pro vás dosti osobní. A když jsme
tolik osobní, neměl byste osobní vzkaz pro pana ministra?

No, měl bych, ale nevím, jestli bych si ho mohl dovolit na stránkách
Parlamentních listů. A nevím, jestli se dostane pod nos Danovi, tedy panu
ministru kultury Danielu Hermanovi. Zkuste to. Tak dobrá, jak chcete. A doufám,
že si to přečte i Dan.

Myslím, že by mohl...

Dane, prosím tě, přestaň blbnout s politikou. Vzpomeň si, jak jsi toužil
být knězem. Vzpomeň na všechny, kteří tě podporovali, kteří se za tebe
modlili, kteří ti ze srdce přáli v den tvého kněžského svěcení.

Vzpomeň si na chvíle u oltáře, kdy jsi měl moc větší než má jakýkoli
ministr, prezident, nebo i král. Moc ze svátosti, kterou jsi vyměnil za jedno
volební období, kdy musíš dělat kašpárka, který visí na politických
nitkách.

Držíval jsi v rukách Spasitele, Božího syna, a rozdávals ho; nyní
držíš průkazku ministra a rozdáváš dotace.

Vybral sis Boha, kterému jsi chtěl sloužit, a vyměnils ho za světskou
kariéru.

Stálo ti to za to?

Přeji ti, abys byl šťastný, i když ty sám, alespoň doufám, víš, že
štěstí najdeš v tom, cos tak lehce opustil.

Takže ti přeji odvahu k návratu k pravdě a lásce, kterou je pro nás
křesťany Ježíš Kristus, kterému ses v den svého kněžského svěcení
zavázal sloužit, a po několika letech jsi ho s lehkostí opustil a vydal ses
za bludičkou světské slávy.

Zkrátka, pochlap se, přestaň blbnout a vrať se.
