Daniel Landa: Když skončí volby, respektujte je. A nechoďte na náměstí,
nezvedejte karty. Naše kotlina je velká zahrada

O vlastenectví si v Debatním klubu povídali bývalý ministr a velvyslanec
Jaroslav Bašta a zpěvák a hudebník Daniel Landa. „Vlastenectví je pro mě
láska. Tedy pozitivní pocit. Znamená něco tvořit, ne bořit,“ uvedl Landa
s tím, že je toto pojetí jiným druhem uvažování, než je dnešním
trendem. „Když dnes někdo řekne, že je vlastenec, hned ho šoupnou do
kouta s nacisty,“ podivil se.

Sešli se symbolicky 11. 11., v den, kdy si připomínáme válečné veterány.
„Díky nim žijeme, jak žijeme, můžeme mluvit, jak mluvíme, relativně
otevřeně ještě o všem,“ připomněl Daniel Landa. „Pro mě je
vlastenectví láska. Tedy pozitivní pocit,“ prozradil. Je ale podle něj
dobře, že se připomínají padlí. „Protože když bude jednou potřeba –
doufám, že Evropa ten smyk vybere a nebude to potřeba – tak je snadnější
běžet někam s puškou s vědomím, že si toho někdo bude vážit, že to
pro někoho dělá, a jednou si na něj vzpomenou. Než ležet někde v blátě
a vědět, že je to zbytečnost,“ vysvětlil. Podle Jaroslava Bašty je
důležité, abychom si uvědomili, že svět nezačal naším narozením, že
jsme článek, který spojuje minulé s budoucím. „Je jenom na nás, abychom
z té minulosti navázali na věci, kvůli kterým stojí za to žít a pomohou
našim potomkům, aby nezahynuli a mluvili naším jazykem,“ sdělil Bašta.

Landa: „Když dnes někdo řekne, že je vlastenec, tak ho rovnou šoupnou do
kouta s nacisty.“

Co nás jako národ spojuje? Nejočividnější spojnicí je jazyk. „V něm je
pro mě začarovaný celý národ. Záleží na tom, jak ho používáme. Je
nás deset milionů jednotlivců. Zdá se mi, že málo vycházíme ze svých
domečků,“ vypozoroval Landa. Dříve byly ohromné živé spolky jako
baráčníci či sokoli. „Dnes jako by se to nadšení něco vytvářet
vytrácelo. Vlastenectví je pro mě něco tvořit, spíš než bořit. Něco
dělat pro tu zemi, krajinu. Naplnit ten jazyk, toho ducha nějakým činem,“
objasnil. Což je trochu jiný druh uvažování, než je dnešním trendem. „Když
dnes někdo řekne, že je vlastenec, tak ho rovnou šoupnou do kouta s nacisty,“
upozornil. Jazyk určitým způsobem určuje naše chování, a to nejen jako
jednotlivců, ale i pospolitosti. „Jednotlivé národy se liší tím, v
jakém jazyce myslí. Není to jen o komunikaci, ale i způsobu myšlení,“
sdělil Bašta, podle kterého mají Češi jednu věc, která je odlišuje od
jiných národů. „Pro naše předky byl jazyk vždy tím momentem, který
odlišoval lidi žijící na tomto území od ostatních už od 13. století.
Což je pro nás obrovský závazek. Navíc je čeština jazyk kultivovaný a
velmi hutný,“ konstatoval. Uvědomil si to, když viděl přepisy z jednání
Evropské unie do jednotlivých jazyků. „Český přepis byl vždy
nejkratší. Čeština se od ostatních jazyků liší i tím, že je
příjemná na poslech. Nejenom nám,“ domníval se.

Všechny naše indoevropské jazyky vycházejí z jedné kolébky. „Je
zřejmé, že pranárod Indoevropanů mluvil védským jazykem, ze kterého se
vyvinul sanskrt. Z tohoto se všechny naše jazyky vyvinuly, jsou v nich silně
zastoupeny stopy védství,“ ozřejmil Daniel Landa. Čeština je podle něj
védstvím hodně ovlivněná. „Jazykově nás to vrací k prapůvodnímu
kořeni,“ konstatoval. Vlastenectví je pro Landu hlavně vztah ke krajině.
„Velice silně vnímám samozřejmě slovanský vliv. Ale i germánský. A
velmi silně vnímám vliv keltský. Vede to ještě dál, protože ve
slovanství, germánství i keltství nacházíme prvky védství. Jazyk nás
tedy propojuje s tím původním, že jsme Indoevropani a že v národě Čechů
je duch Slovanů, Germánů i Keltů. Takto to vnímám já,“ prozradil.

Za své životy jsme mnohem více zodpovědní, než si myslíme

Překvapující je podle Bašty, jak se vzpomínky na události staré tisíce
let zachovaly i přes výměnu obyvatelstva a všeho dalšího. Příklad
uvádí v jedné ze svých knížek o vrchu Vladař u Žlutic. Ve své době (od
1 600 let před naším letopočtem až dvě století před naším letopočtem)
to byla dominanta západní poloviny Čech. „V průběhu tisíciletí přišli
a odešli Keltové, Germáni, přišli Slované. Po třicetileté válce tento
kraj přestal být český, přišli tam Němci,“ vyjmenoval Jaroslav Bašta.
„Když se však podíváte na místní názvy kolem Vladaře, tak ten základ
těch prvních, kteří si kraj vzali za svůj, tam zůstal,“ upozornil. Podle
jejich vnímání vše, co bylo na východě, patřilo tomu dobrému, bohům
vegetace a lásky. „Takže když vyjdete na Vladař a podíváte se tím
směrem, vidíte ves jménem Radotín, vedle je Bohuslav,“ upozornil. Pokud se
však podíváte na západ, kde podle etruského modelu sídlí bohové
podsvětí, spatříte vrch Krkavec, vedle něj Protivec. „Slunce vychází
nad Bohuslaví, zapadá nad Krkavcem. Vidíme tím, že jsme jen článkem v
řetězci těch lidí a vnímáme krajinu jako dílo, na kterém pracovalo
několik stovek generací. Naší povinností je toto předat ve stejném či
ještě lepším stavu těm, kteří přijdou po nás,“ zdůraznil Bašta. „Naše
kotlina je jedna velká zahrada. Z toho plyne jedno – snažit se, aby ta
zahrada byla krásná a vzkvétala. Aby byla ještě krásnější. Tvořit ji,
povznášet,“ doplnil ho Landa.

Je tu problém s duší a pak jsou z toho politické průšvihy

Zpěvák vyprávěl historku, na které chtěl dokumentovat, že bychom se měli
spojovat, nikoli rozdělovat. „Přijel za mnou chlapík na kole, podle
vizáže z anarchistických kruhů. Čtvrt hodiny mi říkal nějakou kritiku.
Nepochopil jsem, o čem mluví. Jsem básník, používám určitou symboliku,
on mluvil o nějakých korporátních ismech. Vůbec jsem mu nerozuměl.“
Landa tedy navrhl, aby spolu začali jezdit na kole a poznávat se jako lidské
bytosti přes něco, co oba mají rádi. „Teprve pak můžeme řešit naše
světonázory ve snaze pokusit si porozumět,“ navrhoval. Pak jmenoval další
aspekt, který by měl být základem zdravé demokracie. „Že když se
odvolí, budeme volby respektovat. A ne tak, že jsme sice demokrati, ale tahle
volba se nám nelíbí a budeme proti ní protestovat, chodit na náměstí,
zvedat karty,“ uvedl Landa, který ale nechtěl mluvit o politice, protože v
ní vidí černo. „Raději se soustředím na duši. To celé je proto, že
duše je nemocná. Je tu problém s duší a pak jsou z toho politické
průšvihy. Místo toho, aby lidé hledali, co je spojuje, snažili se tlumit
exploze,“ sdělil. Stav společnosti si podle něj zadělává na obrovský
průšvih. „Nerozumíme si, nechceme se slyšet a chápat. Když neříkáš
to, co říkám já, jsi špatný a je potřeba s tebou zatočit,“ vypozoroval.
Jaroslav Bašta hledal ve svých historických románech, co je pro náš národ
charakteristické. „Nemusí to být spojené jen s tím jazykem. I lidé,
kteří mluví německy, mohou mít podobné záliby. Když budeme hledat to, co
nás spojuje s našimi předky, a to už od pravěku, zjistíme, že tu vždy
žili lidé, kteří měli rádi pivo, jedli vepřové a nikdy nebyli agresivní.
Když se jim ale někdo snažil plést do života, tak špatně dopadl,“
objasnil. Podle Landy máme k některým národům blízko, i když máme jinou
řeč. „Týká se to Bavorska, kusu Rakouska či Maďarska. Bylo to bójské
území. Je to ten keltský duch. Čech či Bavorák ho mají v sobě mnohem
víc než někdo z Frankfurtu,“ myslel si. „Je to právě ta záliba v pivě,
písničkách, druhu komunikace,“ doplnil Bašta, který přidal na závěr
nosnou myšlenku, kterou oba diskutující označili za krásnou tečku celé
debaty. „Za své životy jsme mnohem více zodpovědní, než si myslíme.“
