Miloš pořád vítězí nade všemi. Topol má především hodně co
vysvětlovat, obává se Ondřej Hejma. A velmi nečekaně promluvil k prvnímu
výročí zvolení Trumpa

ROZHOVOR „Dobře si pamatuji na vážné operace Václava Havla, i to jak
trávil v Innsbrucku dlouhé dny v umělém spánku, doslova na hranici života
a smrti, a nikdo nezpochybňoval oficiální lékařské informace o jeho
zdravotním stavu,“ kroutí hlavou nad útoky vůči Miloši Zemanovi kvůli
jeho zdraví hudebník a novinář Ondřej Hejma. To, že tehdejší ředitel
Havlova politického odboru dnes nepřímo obviňuje Zemana a jeho lékaře ze
lži, když radí, aby prezidenta vyšetřilo „nezávislé konzilium“, je
už podle něj hodně za čarou. „Ta kampaň prostě bude hnusná, musíme se
na to psychicky připravit!“ varuje Hejma, který se ale pro ParlamentníListy.cz
zamyslel i nad „prezidentováním“ Donalda Trumpa v USA.

O prezidentský post se utká devět lidí. Prezident Miloš Zeman a bývalý
předseda Akademie věd Jiří Drahoš jsou podle modelu Fakulty sociálních
věd Univerzity Karlovy, který kombinuje výsledky průzkumů a kurzy
sázkových kanceláří, nyní rovnocennými favority prezidentské volby –
jejich volební zisk se pohybuje na úrovni 39 procent. Následuje expremiér a
někdejší předseda ODS Mirek Topolánek (12,5 procenta) a podnikatel Michal
Horáček (šest procent). Šance ostatních kandidátů se prý nyní jeví
mizivá. Jaký by byl váš žebříček favoritů?

Žádný žebříček nemám, mě zajímá jen vítěz, a toho hledám tak, že
poměřuju vždy dva kandidáty proti sobě, jako kdyby se střetli ve druhém
kole. A když si ty souboje o můj hlas momentálně představím, tak nad
všemi pořád ještě vítězí Miloš, ať se mi to líbí, nebo ne. Což
možná vypovídá spíš o jeho soupeřích, než o něm samotném. Čímž
nechci snižovat dosavadní výkon pana prezidenta jako takového, jeho
minulých pět let mě neodrazuje, spíš naopak. Přiznám se, že když na
začátku nechal na Hradě vztyčit tu eurovlajku, měl jsem obavy, ale dopadlo
to líp, než jsem čekal.

Stále častěji se hovoří o tom, jak je prezident Miloš Zeman nemocný,
dokonce smrtelně. Brněnský radní za Žít Brno Svatopluk Bartík zveřejnil,
že Zeman podle jeho „nejmenovaného zdroje“ trpí rakovinou a zbývá mu
jen několik měsíců života. Pražský hrad to ale odmítl. Dá se říci,
že čím více se bude blížit prezidentská volba, tak tím více se budou
objevovat takovéto „zaručené zprávy“ o nemocném Zemanovi?

To je samozřejmě prvotřídní prasárna, nepoctivá hra s „nejmenovaným
zdrojem“. Takhle to vypadá, když se obskurní politik zviditelňuje, a
zjevně se neštítí ničeho, ale tím to bohužel nekončí. Dobře si
pamatuji na vážné operace Václava Havla, i to jak trávil v Innsbrucku
dlouhé dny v umělém spánku, doslova na hranici života a smrti, a nikdo
nezpochybňoval oficiální lékařské informace o jeho zdravotním stavu. To,
že tehdejší ředitel Havlova politického odboru dnes nepřímo obviňuje
Zemana a jeho lékaře ze lži, když radí, aby prezidenta vyšetřilo „nezávislé
konzilium“, je už hodně za čárou. Ta kampaň prostě bude hnusná, musíme
se na to psychicky připravit. Jinak samozřejmě otázka, zda je prezident fit
a schopen vykonávat svůj úřad, je vždycky legitimní, ale zatím nevidím
nic, co by dokazovalo, že v případě Miloše Zemana tomu tak není.

Do boje o Hrad vpadl Mirek Topolánek. Co si o jeho angažmá myslíte? On sám
tvrdí že „na to má“, ovšem šéf hnutí ANO Andrej Babiš ho označil za
nejzkorumpovanějšího premiéra v historii...

Topolánkova kandidatura zajímavá je, a ne že ne. Doufám, že to
přinejmenším posune předvolební diskusi někam dál než doposud.
Nejzajímavější je samozřejmě to načasování, skutečnost, že se rozhodl
až na poslední chvíli, se všemi technickými problémy, které z toho
vyplývají. To, že ho k tomu donutil soucit, který v sobě našel při
pohledu na chřadnoucí hlavu státu, mu nevěřím ani náhodou!

Spíš to na mě dělá dojem, že dostal zajímavý úkol, který hodlá splnit.
Topol bude zkrátka muset rozptýlit spoustu pochybností, leccos vysvětlit, a
především důvěryhodně definovat svoje motivace a postoje. Jako tradiční
volič ODS budu jeho výkon bedlivě sledovat.

Na pražské Právnické fakultě ve středu proběhla debata prezidentských
kandidátů. Mirek Topolánek tam kromě jiného připomněl, že právě on
jako premiér podepsal Lisabonskou smlouvu, ačkoli prý tušil, že tím bude
Česko poškozené. „EU vykazuje v poslední době obrovské nedostatky.
Zejména nedostatek demokracie, protože když vidíte, jak se tam rozdělují
funkce, tak ani vy nevěříte, že je to standardní nedostatek schopnosti
řešit problémy. Západní orientace neznamená nekriticky přijímat všechno,“
poznamenal k tomu sarkasticky. Věříte Topolánkovi odhodlání – v
případě, že by byl zvolen za hlavu státu – bránit (v rámci EU) zájmy
našeho státu? Jakým prezidentem by nejspíše byl?

S výjimkou stále se tenčícího množství profesionálních euronadšenců
se dneska kdekomu hodí být „konstruktivním kritikem“ Evropské Unie. Je
to módní, moderní a správné. Dobře ale víme, jak ty bruselské kuloáry
moci dovedou člověka omámit do té míry, že nakonec říká něco jiného,
než s čím tam přišel. Řekl bych, že i Mirek Topolánek si to pamatuje.

Jinak je situace celkem jasná. Lidé tuší, že EU je trochu/dost jiná než
si představovali, slibované dohánění Západu se nekoná, ale vystupovat z
Unie se taky nechce, protože život je pořád ještě celkem fajn a navíc je
tu přirozený strach z neznámé budoucnosti. Takže se u nás bude nejspíš
klasicky lavírovat, mluvit o reformách, ale to je asi tak všechno. Topol jako
Zeman, nakonec i ten Babiš na CNN říkal totéž. Pragmatismus až na půdu.
My Češi si prostě to rozuzlení „vyčekáme“, protože dobře víme, že
o ničem zásadním nerozhodujeme. Je ale třeba být připraven, a aspoň v tom
hlavním táhnout za jeden provaz.

„Trumpův první rok na postu prezidenta byl extrémně polarizující a
ještě více prohloubil neshody mezi republikány a demokraty. Sice se mu
skvěle podařilo uspokojit vlastní voličskou základnu, současně tím ale
přilil olej do již zapáleného ohně kulturních střetů v otázkách rasy,
imigrace či policejní brutality,“ píší česká média ke jménu Donald
Trump a k jeho vítězství v amerických prezidentských volbách, od nichž ve
středu uplynul rok. Jak se vám tato kritika poslouchá? Jen podotýkám, že
toto napsal lektor na katedře mezinárodních vztahů a diplomacie (Anglo-American
University v Praze) Alexei Anisin.

A co jiného jsme asi tak mohli čekat? Trump nejenže si se svou brutální
rétorikou dovolil zvítězit v boji o Bílý dům, ale hned na to vyhlásil
válku washingtonským močálům a bažinám, tedy té garnituře, která v
Americe vládla posledních třicet let. A to už je nějaký soupeř! Navíc
Donald plní předvolební sliby, mezi které patří i důsledné odmítání
pokrytectví, politické korektnosti a všech těch šílených nápadů jako je
strhávání soch, přepisování historie včetně národní hymny a jiných
falešných bojů, které radši nebudu rozebírat.

Takže veškerou tu kritiku je třeba vidět ve světle toho, že Trump není
úplně běžným prezidentem, vzhledem k tomu, že místo klidu na práci
stále ještě bojuje na několika domácích frontách najednou, a navíc proti
obrovské mediální přesile.

Takto Trumpa paroduje herec Alec Baldwin:

Dokonce jsem se dočetla, že Trump, navzdory své populistické rétorice, je
mimořádně slabým prezidentem. Má prý velmi nízkou prestiž u veřejnosti
a zároveň jen malou vyjednávací sílu v Kongresu. „Jak naznačují
hodnocení veřejnosti, není Trump mezi Američany příliš oblíben a lidé
jsou s federální vládou v tuto chvíli ještě nespokojenější než před
jeho nástupem do funkce,“ uvedl dále Alexei Anisin. Mně takové hodnocení
přijde trošku přehnané. Jaký názor na to máte vy?

Pokud jde o Kongres, tak do zmíněných močálů, které je třeba vysušit,
zahrnuje Donald také mnoho svých republikánských spolustraníků, kteří mu
nominaci na prezidenta dali se skřípěním zubů, jen proto, že zvítězil v
primárkách rozdílem třídy. Takže teď, když vyhrál, jsou formálně na
jeho straně, ale přitom mu házejí klacky pod nohy, což vede k tomu, že
zákonů se schvaluje málo. Na druhou stranu se to může ve finále obrátit
proti nim, protože voliči nikde na světě nemají zradu, obstrukce a
sabotáže rádi.

Pokud jde o tzv. oblíbenost, ta se jak známo měří velice nespolehlivými
průzkumy veřejného mínění, což mimochodem neznamená, že nemohou mít
částečně pravdu, ale rozhodující budou jako vždy až volby, v tomto
případě doplňovací volby do Kongresu na podzim příštího roku. Teprve
tehdy, pokud je Trump úspěšně zvládne a zmíněné močály vyčistí, bude
mít cestu k naplnění své mimořádně ambiciózní vize skutečně
otevřenou.

Co se dá o Trumpovi běžně dočíst v americkém tisku? Dá se třeba říci,
že se ekonomika USA již oživuje? „Tempo ekonomiky USA zaostává za cíli
Donalda Trumpa,“ uvedl k tomu před nedávnem týdeník Týden. Je to pravda?
Prý se také pod Trumpovou administrativou výrazně zhoršily americko–čínské
vztahy. Ještě v létě se dokonce hovořilo o tom, že Spojené státy jsou v
ekonomické válce s Čínou, ovšem na druhou stranu jsem předevčírem
slyšela, že Trump vztahy s Čínou přehodnocuje, což se ale prý stalo jako
důsledek jeho dvoudenní návštěvy Číny...

Trump nastoupil do úřadu před necelým rokem, ale celou tu dobu akcie na Wall
Streetu letí nahoru, což znamená že velký byznys Donaldovi zatím věří.
Co to znamená pro amerického voliče, který je suverénem, to není zatím
jasné, ale zdá se, že ekonomika přece jen roste, nezaměstnanost klesá, i
příliv nelegálních migrantů se citelně zmírnil, a to Trumpovi hraje do
karet.

Pokud jde o zahraniční politiku, i tam má Donald grandiózní plány, ale
zatím se viditelně omezuje jen na zahraniční obchod, protože situace je
nestabilní. Čínský prezident má svou nedávnou domácí bitvu o moc už
úspěšně za sebou, ale Putina čekají volby teprve na jaře příštího
roku, a Trump bude bojovat o Kongres a o svou politickou budoucnost až na
podzim. Teprve pak můžeme očekávat případný začátek nějakého
velmocenského koncertu, který by něco zásadního v mezinárodních vztazích
mohl změnit.
