Když jsem šel večer z Evropského parlamentu, rozhlížel jsem se, jestli mě
někdo nepraští a neokrade. Bruselské svědectví Libora Roučka

„Naprosté podcenění učení a šíření radikálního islámu,“
vyčítá Evropě bývalý europoslanec Libor Rouček. „Mešity, kde
promlouvali radikální imámové, kde se šířil wahhábismus a salafismus,
existovaly už před třiceti lety,“ připomíná. Rouček se obává
dalších teroristických útoků a upozorňuje, že střet s radikály je běh
na dlouhou trať: „Jako v každé válce si nemůžeme myslet, že boj bude
vyhraný za měsíc nebo za rok.“

Deset let, do roku 2014 jste byl poslancem Evropského parlamentu. V červenci
2009 jste byl zvolen jedním z jeho místopředsedů. Vládlo v té době mezi
veřejností povědomí, že je Brusel bezpečné město? A jak jste se tam
cítil vy?

Cítil jsem se bezpečně, i když jsou tam čtvrti, které tak bezpečné
nebyly. Ne z důvodu terorismu, ale spíš z důvodů krádeží a podobně.
Začínaly několik set metrů od Evropského parlamentu. Když jsem šel pozdě
večer domů, rozhlížel jsem se, jestli mě někdo nepraští a neokrade.
Horší to měly ženy. Řešili jsme tyto problémy i v Evropském parlamentu.
Šlo ale o krádeže, ne o teroristické útoky. Na krádežích se podíleli
příslušníci všech komunit.

Procestoval jste spoustu zemí. Minule, když jsme spolu hovořili, jste byl ve
Španělsku. Jak jsou na tom další velkoměsta po stránce kriminality a
ochrany před terorismem?

Často si představujeme, že můžeme bezpečnost zajistit stoprocentně, a to
nelze. Snad pouze na malé vesnici, kde se všichni znají a když přijede
cizí auto nebo autobus, všichni si ho všimnou. Ve městě, které má 5 nebo
10 milionů lidí, metro, veřejnou dopravu, nemůžete při
sebepřísnějších opatřeních a sebedokonalejších kamerových systémech
zajistit, že do autobusu nebo metra nevejde někdo s pásem plným výbušnin.
Ano, je potřeba si každý útok zanalyzovat, poučit se ze slabin, zlepšit
opatření, ale obávám se, že nikdy nebudeme mít stoprocentní bezpečnost.

Ve vysílání České televize řekl Radko Hokovský, ředitel think-tanku
Evropské hodnoty: „Je třeba si uvědomit, že v Belgii nefunguje jen jedna
skupina kolem dopadeného teroristy Abdeslama. V samotném Bruselu se nachází
množství teroristických buněk, které se odkazují k aktivitě Islámského
státu.“ Jak k tomu mohlo vůbec dojít? Co kdo, mírně řečeno, zanedbal?

Co se podle mého názoru zanedbalo, a já na to upozorňuji už od doby, co
jsem žil před více než 28 lety v Londýně, bylo naprosté podcenění
učení a šíření radikálního islámu. Mešity, kde promlouvali radikální
imámové, kde se šířil wahhábismus a salafismus, existovaly už před
třiceti lety. To se naprosto podcenilo. Skutečnost uznali v Londýně po
atentátu v londýnském metru. Ve Francii minulý rok vyšla velmi dobrá kniha
Kořeny francouzského terorismu, myslím, že teď pochopí situaci i v Belgii.
Stále jde o malé procento muslimů, ale jsou náchylní k radikálnímu
islámu. Jako v každé společnosti najdete lidi, kteří nejsou spokojení a
hledají alternativu, bohužel ji nacházejí v radikálním učení, které
přechází do násilí a terorismu. S tím Belgie, Francie, země, kde jsou
silné islámské komunity, musí něco dělat. Začínají, ale bude chvíli
trvat, než se kořeny radikálního islámu a terorismu vymýtí. Úterní
útok, jakkoli je tragický a vyjadřuji soustrast pozůstalým, nebude
poslední.

Musíme si tedy zvykat? Situaci ostře kritizují někteří evropští poslanci:
„Jsem velmi rozrušený dnešními událostmi v Bruselu. Ještě více se
obávám toho, co přijde v budoucnosti,“ napsal šéf euroskeptické UKIP
Nigel Farage, který je poslancem Evropského parlamentu a jedním z
nejhlasitějších kritiků řešení migrační krize. Sílí hlasy, které by
přivítaly uzavření hranic a vyhoštění uprchlíků. Zvedne se ještě
více protiimigrační vlna?

Nigela Farage znám nejméně deset let a celou dobu populisticky brojí proti
cizincům a imigrantům. Jako Středoevropané bychom si měli uvědomit, že
nebrojil proti Indům, Pákistáncům, Bangladéšanům, vyznavačům islámu v
Británii, ale proti Středoevropanům, Rumunům, Polákům, Litevcům a
dalším. Když se stane teroristický útok, populisticky toho využije, aby
dosáhl cíle, brexitu. Problém domácího islamistického terorismu v
Británii tím nevyřeší. Ten nepřichází s Rumuny a Poláky, protože
kořeny jsou v islámských komunitách.

Na sociálních sítích lze zaznamenat spoustu názorů k situaci. Část lidí
říká, že musíme něco udělat, jinak si teroristé budou myslet, že
vyhrávají. Další říkají, že nesmíme šířit paniku. Obecně mají
možná lidé pocit, že se proti terorismu nic nedělá. Jak situaci vnímáte
vy? Co bychom měli nebo neměli dělat?

Terorismus je dnes jednou z nejvážnějších hrozeb a někteří mluví o
válce s terorismem. Jako v každé válce si nemůžeme myslet, že boj bude
vyhraný za měsíc nebo za rok. Jedná se o dlouhodobou záležitost. Musíme v
klidu bez hysterie analyzovat příčiny, krok za krokem je odstraňovat a
zaujmout opatření k poražení terorismu. Jak uvnitř evropských zemí, tak v
zemích, jako je Irák, Sýrie a stále více a více Libye. V zemích, kde je
Islámský stát přítomen, je nutné proti teroristům všemi prostředky
zasáhnout.

Objevuje se kritika výsledků jednání s Tureckem a ohrožení někteří
vidí v bezvízovém styku. Jak situaci vnímáte vy?

Je potřeba zesílit spolupráci například zpravodajských služeb evropských
a tureckých. Terorismem není ohrožena jen EU, ale i Turecko. Je potřeba
intenzivně spolupracovat. Pokud jde o uprchlíky, to je trochu odlišná
tematika. Chceme, aby byl příliv uprchlíků maximálně zmírněn, a tady se
nevyhneme dohodám s Tureckem. Začínáme, uvidíme, jaké budou výsledky.
Doufám, že alespoň částečně dohoda fungovat bude.

Pokud jde o bezvízový styk, jsem kritický. Turci budou muset splnit asi 80
podmínek a nejsem si jist, zda to dokážou.

V Česku je po útocích v Belgii vyhlášen první stupeň ohrožení
terorismem. Jsou opatření u nás přijatá dostatečná?

Postup jak politické reprezentace, tak složek bezpečnostního systému vidím
jako pozitivní, reagujeme adekvátně. Žádné bezprostřední ohrožení u
nás nehrozí, zvýší se stupeň ostražitosti, což je potřeba. Pokud by
byly konkrétní hrozby, jsem přesvědčen, že reakce bude odpovídající.
Trošku nesouhlasím s věčnými kritiky, kteří mají stále připomínky bez
zřetelného vysvětlení.

V celkové debatě je ale nutné také hledět na rovnováhu mezi bezpečností
a svobodou. Žijeme v demokracii, kdy chceme obojí. Musíme hlídat, aby se
misky vah nenaklonily na stranu z hlediska bezpečnosti nepotřebného
policejního státu.
