Ústavní soud dostal stížnost na inkluzi. Ale expert ji pořád vychvaluje

Ústavní soud obdržel návrh na zrušení plánované inkluze, která je
zakotvená v novele školského zákona. Od 1. září tohoto roku by podle ní
měli být postupně začleňovány do běžných tříd základních škol
děti s lehkým mentálním postižením, které mají dosud při vzdělávání
zajištěné speciální podmínky k výuce. Bohumil Kartous ze vzdělávacího
think-tanku EDUin však v komentáři pro páteční Lidové noviny varoval, že
české školství má řadu jiných problémů, které nás budou pálit
ještě dlouho. Takových dvacet let.

Návrh na zrušení inkluze podal advokát Richard Novák zastupující rodiče
devíti žáků a pedagoga brněnského ústavu sociální péče na Kociánce,
jenž se postiženým věnuje. „My tvrdíme, že zavedení inkluze, tedy
sloučení dětí bez jakýchkoli zdravotních omezení do tříd s dětmi s
lehkým mentálním postižením, mezi nimiž jsou často autističtí školáci,
bude velký problém a spíše těmto postiženým uškodí, než pomůže,“
řekl ČTK Novák.

Naopak ministryně školství Kateřina Valachová (ČSSD) inkluzi hájí.
Nedávno se sešla i s rodiči postižených dětí na Kociánce a snažila se
je přesvědčit o tom, že plánované změny budou postupné a rodiče budou v
rámci nich sami rozhodnout, zda budou dají dítě do klasické třídy.

Novák zdůraznil, že v ČR není inkluze řádně otestována a neví se, zda
skutečně bude pro handicapované výhodou. Rodiče navrhující zrušení
inkluze se domnívají, že dětem s postižením nepomohou srovnat rozdíly
mezi nimi a ostatními školáky ani asistenti. „Vize, aby se děti
sbližovaly, měly se rády, respektovaly i ostatní děti s jakýmikoli
handicapy, je v pořádku. Nicméně rodiče se obávají, že u dětí s
lehkým mentálním postižením povede k opačnému efektu, tedy spíše k
jejich vyčlenění z kolektivu ostatních dětí,“ uvedl Novák.

Cílem inkluze je začlenit do kolektivů na klasických základních školách
děti s lehkým mentálním postižením

V ČR žije asi 13 000 dětí s lehkým mentálním postižením. Mnozí z nich
jsou dyslektici a dysgrafici, což může zpomalovat jejich výuku. I přes tyto
obtíže 3300 dětí je již nyní začleněno do tříd na základních
školách. Většina ostatních školáků s lehkou mentální poruchou
navštěvuje některou ze 14 základních škol praktických v ČR, kde jim
učitelé pomáhají, aby výuku zvládli i se svým omezením.

Cílem inkluze je začlenit do kolektivů na klasických základních školách
děti s lehkým mentálním postižením, mimořádně nadané děti i školáky
s dalšími omezeními. Výuka má být přizpůsobena jejich potřebám. Se
zvládnutím různých potíží, odlišností či zdravotních omezení by
měli pomoci asistenti, ale také nové školní pomůcky.

Se zavedením inkluze na školách v ČR se po deseti letech diskusí počítalo
od letošního září. Plán vyvolal bouřlivé debaty a u některých rodičů
také obavy z toho, jak jejich potomci tento přechod zvládnou. Proto se
nakonec ministerstvo školství rozhodlo, že inkluze bude zavedena postupně a
vyčlenilo si na vytvoření těchto změn dva školní roky, tedy období od
září 2016 do září 2018.

Pověstný zdravý rozum...

Bohumil Kartous se ovšem dodává, že české školství se bude potýkat i s
dalšími problémy. Nejen s inkluzí. Zmiňuje především povinné
přijímací zkoušky na střední školy a povinnou maturitu z matematiky. S
oběma prvky počítá přijatá novela školského zákona. Byl to zřejmě
zákon přijímaný na základě přihlédnutí ke „zdravému selskému rozumu“.

„Místo snahy odhadnout skutečný dopad se hodně věří na common sense,
zdravý rozum. To je poslední dobou v české společnosti vůbec oblíbený
analytický nástroj a ukazuje se, že jím vládne kdekdo. Podle zdravého
rozumu tak kupříkladu povinná maturita z matematiky a jednotné přijímací
zkoušky na střední školy zajistí zvýšení kvality vzdělávání na
českých školách. Je to přece jasné jako výchovná facka, děcka budou
mít nad sebou bič neúspěchu, budou proto muset více makat, a ne na školu
okázale kašlat, říká zdravý rozum. Jo a taky to má bonus, zlenivělá
děcka nebudou zlobit učitele, to je přece hrozné, co se dneska na těch
školách děje,“ poznamenává expert.

Povinné přijímací zkoušky na střední školy povedou jen k tomu, že se
žáci budou učit zpaměti typové příklady, aby měli šanci uspět v
přijímacím řízení. To však nemá prakticky nic společného se
skutečným vzděláváním. Žáci se budou biflovat, budou se biflovat s
odporem a po přijímacím řízení raději vše zapomenou. S maturitou z
matematiky to může být velmi podobné. Pokud opravdu chceme, aby se
matematika učila jinak, musí na školy přijít jiní učitelé, kteří budu
matematiku učit jinak. Přirozená obměna, kterou zřejmě potřebujeme,
zabere takových dvacet let.
