Bývalý uprchlík Libor Rouček navštívil současné uprchlíky: Pořádek je
tam větší než za mě. Podmínky mnohem lepší, vše upravenější a
čistší

EVROPAN LIBOR ROUČEK Prošel uprchlický tábor, kde byl sám před 38 lety, a
popsal aktuální situaci. Bývalý místopředseda Evropského parlamentu Libor
Rouček v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz také vysvětluje, jak postupně
může dojít ke snižování počtu uprchlíků. A poukázal na velmi
zajímavou skutečnost. Důvěryhodnost kancléřky Angely Merkelové v Německu
stoupla o osm procent. A odchod z EU? To by pro nás mělo podle Roučka
tragické následky.

Vy jste jel v úterý do uprchlického tábora Traiskirchen v Rakousku, kde jste
sám byl jako uprchlík před 38 lety. Jak byste svou první návštěvu po
tolika letech popsal?

Byl to velmi zajímavý pocit, určitý návrat do minulosti. Když jsem prošel
branou, viděl budovy, uprchlíky, vrátil jsem se do času, kdy jsem sám byl
uprchlíkem. Skladba se samozřejmě změnila. Zatímco za mě nějakých 90
procent byli lidé z jihovýchodní Evropy, dnes je to naopak. Převážně jsou
to uprchlíci ze Sýrie, Afghánistánu, Somálska a dalších zemí. Byl to
výlet do osobní minulosti, ale také jsem si chtěl situaci porovnat. Zaujalo
mě, že dnes jsou podmínky mnohem lepší. Nejmenuje se to už uprchlický
tábor, ale přijímací středisko. I v názvu vidíte posun, ke kterému ve
společnosti došlo. V porovnání s minulostí je dnes také vše
upravenější, čistší, počty byly přibližně stejné. Teď s ohledem na
aktuální vlnu je uprchlíků více, asi 1500 lidí.

Žijí tedy v dobrých podmínkách. Předpokládám, že jste mluvil
například i s lidmi, kteří se starají o bezpečnost, jaká je situace po
této stránce?

V porovnání se situací, kdy já jsem byl uprchlíkem, tenkrát vše
zajišťovala spolková policie Rakouska. Dnes zajišťuje jen některé části,
například přijímací procedury a výslechy. Zbytek, to znamená vaření,
praní, ostrahu, mají na starosti nestátní firmy. Jsou flexibilní, dokáží
se přizpůsobit aktuálním potřebám. Pokud jde o kriminalitu a trestné
činy, pořádek je tam silnější než za mě. Když jdou ven z tábora, musí
se hlásit. Tenkrát, když jsem já odešel třeba na čtyři dny, nikoho to v
podstatě nezajímalo, měl jsem akorát papírovou průkazku.

Libor Rouček v Treiskirchenu coby mladý uprchlík

Kancléřka Merkelová preferuje celoevropský postup řešení krize, V4
chystá ale i plán B, což znamená i větší zapojení jednotlivých států.
Dá se předpokládat, co se ukáže jako efektivnější řešení?

Situace vytváří řešení. Teď vidíme, že dochází k něčemu, co není
ani celoevropské řešení ani plán B, ale tzv. dominový efekt. Nefunguje
celoevropské řešení a státy dělají opatření na vlastní hranici. Také
Rakousko, kde probíhá velmi silná polemika s Německem. Nyní vidíme, že
dominový efekt dorazil do Řecka. Myslím si, že opatření vyvolají určitou
dynamiku, která způsobí, že bude přicházet méně uprchlíků. I Řekové
budou muset vynaložit energii ne k tomu, aby naložili uprchlíky a odvezli do
Německa, ale aby se starali o ochranu hranice. Myslím si, že krok za krokem
se k tomu dostáváme. Osobně bych si přál, abychom se pak dostali na
celoevropskou ochranu hranice, protože Řecko bez pomoci podmínky nezvládne.

Situace v Evropě ve věci imigrantů se začíná vyhrocovat – zatím jen v
Řecku, na řecko-makedonské hranici a částečně v Rakousku a v Bavorsku,
které hovoří o přivírání hranic. Slýcháme o humanitární katastrofě,
ale i o bezpečnostních hrozbách ze strany migrantů, mezi kterými mohou být
vycvičení vojáci či teroristé. Co byste v aktuální situaci zdůraznil vy
jako podstatné?

Zajímavá je výměna názorů mezi Rakouskem a Německem a v této debatě má
Rakousko podporu Bavorska, které je skeptické k tomu, jak si řešení
migrační krize představuje kancléřka. Rakousko jasně řeklo, že bude mít
určitý strop, to je asi 37-38 tisíc lidí za rok. Mimochodem, jen táborem,
kde jsem v úterý byl, prošlo za rok asi 50 tisíc lidí. Nastavením limitu
jsou Rakušané schopní počty bez větších problémů zvládat a dominový
efekt pak způsobí, že počet uprchlíků poklesne.

Bavorsko by také chtělo zastropovat počty uprchlíků, kteří se budou
přijímat, kancléřka ale žádné limity nechce, dokonce říká, že jsou
protiprávní.

Jak hodnotíte současnou pozici Angely Merkelové?

Zajímavé je, že v úterý byly zveřejněny v Německu průzkumy veřejného
mínění a důvěryhodnost kancléřky stoupla ze 46 procent na 54 procent.
Takže neplatí to, co si myslí mnozí u nás, že je pod tak velkou kritikou a
že jí nezbude nic jiného než odejít. Zároveň většina německé
veřejnosti nesouhlasí s její představou uprchlické krize.

Věříte v úspěch jednání s Ankarou na summitu 7. března?

Myslím si, že dojde k pozitivnímu posunu. Nedělám si samozřejmě iluze,
že summit vyřeší všechny problémy. Posun ale bude takový, že Turecko
bude více spolupracovat, a to více s EU i s jednotlivými zeměmi. V první
řadě s Řeckem. Na co se často zapomíná, je tvrdý boj proti
organizovanému zločinu, který je v zájmu všech. Z pašování statisíců
lidí má organizovaný zločin obrovské peníze. Zisk je mnohem větší, než
měli na drogách nebo zbraních.

Hradní zahraničněpolitický expert Hynek Kmoníček tvrdí, že v migrační
krizi jde Evropě o existenci. A není sám: I Donald Tusk hovořil o možnosti
rozpadu EU coby pravděpodobnějším, než kdy jindy. Dal byste mu za pravdu?

Ve světě máme spoustu krizí. Byla tu finanční krize, stále existuje
konflikt mezi Ruskem a Ukrajinou, je tu uprchlická krize, která je zcela
bezprecedentní od druhé světové války. Nejen EU, ale i jednotlivé státy
jsou pod tlakem. EU ale není federální superstát. Často chceme od Unie
řešení, které ale nemůže nabídnout, protože nemá pravomoci. I to je
velká část problému. Proto pak sahají státy po individuálním řešení.
I v minulosti ale EU prošla spoustou krizí. Myslím si ale, že vůle ke
spolupráci a společnému řešení je silnější. Nikdo nechce, aby se Unie
rozpadla, jen jsou různé názory na řešení evropské krize. I když o
rozpadu někteří lidé mluví, jiní by si to přáli, podle mého názoru k
tomu nedojde.

Pro některé by rozpad EU byl katastrofou, pro některé požehnáním. Jak by
naše země dokázala hospodářsky obstát bez EU? Stala by se ,,kořistí
Ruska", jak slyšíme v podstatě pokaždé, když se o rozpadu EU mluví?

Přál bych si, abychom napnuli veškerou pozitivní energii ke spolupráci v
tom společenství, ve kterém jsme, protože celé generace si přály, abychom
byli součástí Západu. Jeho instituce jsou EU a NATO. Ty zaručily Evropě a
později i nám, že máme mír, stabilitu a v porovnání se všemi ostatními
ve světě se nám stále dobře daří ekonomicky i sociálně. Když
někteří lidé chtějí, abychom vystoupili z Evropské unie, tak si
zákonitě musí položit otázku, co bude pak? Jakou budeme mít naši
civilizační a kulturní orientaci, kdo nám bude zajišťovat bezpečnost? To
je velmi důležité, protože ve 20. století jsme zažili dvě okupace a před
100 lety jsme neměli ani svůj vlastní stát. Naše země je součástí
společného trhu, který má 500 milionů spotřebitelů. Naše automobilky
mohou vyrobit milion a čtvrt automobilů a mají odbyt. 80 procent exportu jde
do EU. Kam bychom vyváželi? S tím se pojí otázky zaměstnanosti a
sociální. Pokud by se EU měla rozpadnout nebo bychom se rozhodli, že chceme
odejít, mělo by to pro nás tragické následky.

Schengenský prostor, euro a EU jako taková. Čemu z toho hrozí rozpad,
rozklad, významné okleštění?

Pro nás je důležité vše. Unie jako celek, aby fungovala. Navíc
potřebujeme prostor bez hranic, protože jsme téměř nejvíc otevřenou
ekonomikou. Ekonomika by šla záporných čísel, spousta firem by odešla,
protože by ztratili komparativnost obchodu. Samozřejmě i lidé si zvykli na
cestování bez pasu a kontrol. V eurozóně zatím sice nejsme a funguje to,
ale z dlouhodobějšího hlediska si myslím, že by bylo vhodné, abychom byli
součástí eurozóny, ale to není na pořadu dne.

Francie, Británie, Dánsko, Nizozemí, Maďarsko, Polsko... Ve všech těchto
zemích existují výrazné politické síly, které se odklánějí od
hlavního proudu evropského myšlení. Chtějí výstup svých zemí z EU,
případně navázání větší spolupráce s Ruskem. Měl by se Brusel
některých z nich obávat?

Je jasné, že každá krize nebo situace, kdy je atmosféra rozjitřená, je
voda na mlýn nejrůznějším populistickým stranám, které hledají
alternativu a důvodem toho je, aby se prosadily. Využívají krize k propagaci
svého názoru, to je normální a přirozené. Samozřejmě najdeme je téměř
v každé zemi. Populistické strany, kolikrát xenofobní, využívají strachu
lidí, ale nenabízejí žádné řešení. Musíme si uvědomit, že nejsme ve
vzduchoprázdnu, nevyřešíme například problémy bídy a chudoby v Africe
nebo migrační krize tím, že vystoupíme z EU.

Kde je nejvíc takových hnutí, stran nebo organizací?

Strana Jobbik v Maďarsku je relativně silná, také protievropské strany v
Belgii nebo v Holandsku. Třeba ve Velké Británii a v dalších zemích taky,
ale tyto strany mají trochu jinou podobu než například v Holandsku a
vysvětlují důvody pro odchod z EU jiným způsobem. Například ve
Španělsku nebo Portugalsku před deseti lety měli hodně přistěhovalců a
do finanční krize se například ve Španělsku zvýšil počet obyvatel z 38
milionů na 46, přišlo 900 tisíc Rumunů, Poláci, lidé z muslimského
světa, lidé z jižní Ameriky a žádné proticizinecké hnutí nebo strany
tam nevidíme.
