Studenti, já žasnu. Zdeněk Zbořil se vysmál protestující mládeži,
poučil ji a položil jí otázky

ROZJEZD ZDEŇKA ZBOŘILA „Ti, kteří protestují, většinou nezvítězí,
alespoň ne tak, jak si na počátku svých protestů představovali,“
přidává svůj komentář nejen ke stávkám studentů politolog Zdeněk
Zbořil. Pozastavuje se také nad tím, proč vystupující na obranu ČT se ani
slovem při žádné příležitosti dosud nezmínili o svobodě slova a
svobodném šíření myšlenek někoho jiného než zaměstnanců České
televize. A vyjednávání o vládě? Podle Zbořila už je vše dohodnuto: „Dokonce
si myslím, že za zavřenými dveřmi se už mluví i o jménech.“ Napětí
mezi státy v souvislosti s otravou dvojitého agenta Sergeje Skripala a jeho
dcery Julije komentuje Zbořil i takto:. „Pokud si ve Velké Británii myslí,
že to odnese zase jen střední a východní Evropa, je to sice možné, ale
můžeme jim připomenout, že už se jednou, v roce 1938, který právě
vzpomínáme, osudově zmýlili.“

„Obdivuji znalosti politické strategie a taktiky českých studentů,“
komentuje výstražné stávky za dodržování ústavních zvyklostí, které
se konaly uplynulý týden, doktor Zdeněk Zbořil. Studenti středních a
vysokých škol žádali, aby si prezident plnil svoji ústavní funkci a aby o
naší budoucnosti nerozhodovaly trestně stíhané osoby. „Jako kdyby to ani
nebylo z hlavy těch, kteří si při vzpomínkách na československé a
české dějiny nemohou vzpomenout ani na jména posledních tří prezidentů,
neumějí k rokům 1918, 1938, 1948 a 1968 přiřadit nějakou významnou
historickou událost, a hlavně žasnu nad tím, jak vědí, co jsou to ‚ústavní
zvyklosti‘. Třeba jen v ČR od roku 1993. Nemají na mysli třeba jen
ústavní neobvyklosti, o které se pokoušeli všichni tři dosavadní
prezidenti Havel, Klaus, Zeman, anebo snad dokonce změny ústavy, které se tak
trochu nepovedly. Jako např. přímá volba hlavy státu. To by se sice dalo
nazvat ‚novým ústavním pořádkem‘, ale nezavedli ho ani Klaus, ani Zeman,
ale Parlament ČR za všeobecného souhlasu občanů ČR,“ dodává politolog.
Také přesvědčení, že Senát PČR má sílu „důrazně vystupovat“, se
mu nezdá ničím jiným než výzvou k porušování ústavního pořádku. „Nepřál
bych jim, aby až se dostanou do spárů české justice, s nimi zacházel
nějaký soudce Berka nebo Elischer tak jako mnozí jiní, na které veřejnost
jen potichu nadává,“ doplňuje Zbořil.

A zda je vhodné srovnání s jarem 1968? „Byl jsem aktivním účastníkem
studentského hnutí šedesátých let 20. stol. a prožil jsem léta 1968–1969
v Praze s občasnými výlety do Berlína. Potom jsem to odnesl téměř
dvacetiletým vyhazovem z akademického prostředí a byl jsem zbaven i těch
nejprimitivnějších možností studia svých oborů. Dokonce jsem byl v
listopadu 1989 velmi blízko událostem té doby jako učitel na pražské DAMU.
Nechci nikoho poučovat a ani přesvědčovat o své pravdě, ale dovoluji si
poznamenat, že v roce 1968 v Praze, Varšavě, Berlíně a Paříži, ať už
byly tamější události jakkoli bouřlivé a vycházely z velmi odlišných
politických přesvědčení, šlo o věci vážnější. A také trochu o
život,“ říká Zbořil. „Protože vím, kdo tehdy v roce 1968 zásadně
odmítal hodnoty ‚staré doby‘ a dnes patří k těm, kteří se domnívají,
že doba nová žádné nové nepřinesla, platím a platíme za to svou ‚osamělostí‘.
Ale za to větší svobodu, jakkoli se to přirozeně mladší generaci nezdá.
Jen jednu zkušenost bych si ale přece jen dovolil zmínit. Ti, kteří
protestují, většinou nezvítězí, alespoň ne tak, jak si na počátku
svých protestů představovali…,“ dodává.

Nezůstalo jen u středoškoláků a vysokoškoláků, jak bylo vidět na
videozáznamech z náměstí Václava Havla, do stávky se zapojily i
dvanáctileté děti, které se obávají toho, že nás zpět Babiš se Zemanem
„vrhnou do komunismu“. „Dovolil bych si říci, že jde o mravně
narušenou mládež a že by za to měli nést odpovědnost rodiče, škola a
veřejnost. Umím pochopit, že jsou produktem smartphonové kultury nemyšlení,
že jsou instantními surovinami ‚horkých zážitků‘. Dokonce věřím,
že umějí reflektovat masově sdílené pravdy a lži, ale představa, jak v
jedné zemi, která je součástí EU a NATO, vítězí komunismus, se mi zdá
více než dobrodružná,“ uvedl Zbořil. „Snad jedině tehdy, až EU
ovládne kalábrijská mafie nebo komunistickou ideologii bude propagovat
britská královna, k něčemu podobnému může dojít. Ale bude to komunismus,
nebo nějaká jiná utopie, které se bude třeba říkat liberální demokracie?
Říkám to s ironií, ale vážně upozorňuji, že ani prezident Zeman, ani
premiér Babiš nejsou biologicky a zejména politicky nesmrtelní, a proto se
ptám, kteří jejich nástupci nás za nějakou dobu budou vrhat a hlavně kam?“
dodal.

Proč nebyla stávka o víkendu?

Zapojilo se asi dvě stě škol. „Snad by se ministr nebo ministryně
školství mohli zeptat učitelů, proč se ‚výstražná stávka‘
odehrávala v době vyučování, a nikoli v sobotu nebo neděli,“ uvedl také
Zbořil s tím, že když si něco podobného dovolili lékaři a zdravotní
sestry, byla veřejnost pobouřena a opoziční politici té doby se obávali o
zdraví českého národa. Také řidiči autobusů prý mají stávkovat „jen
tak trochu při zdi“. „Nejsem politik a nemám jejich invenci, ale myslím
si, že by obě strany, kritizovaní i kritizující, měly spolu mluvit jinak
než prostřednictvím ČT a alespoň si vysvětlit, oč jim vlastně jde. Nové
volby, odstoupení vlády, odstoupení prezidenta nebo euthanasie půl milionu
občanů, o které mluví Jiří Pehe? A o kom si děti a studenti myslí, že
by mohl prezidenta a vládu nahradit? A jakým způsobem? Plebiscitem, který
panu Okamurovi a jeho straně vyčítají jako fašistický zlozvyk, nebo
opakovanými volbami, dokud nezvítězí ti, o kterých si myslí, že by měli
zvítězit?“ ptá se politolog. „Protože předmětem politiky je mj.
dosahování konsenzu, snad by jedna nebo druhá strana pro začátek mohly
říct, co si přejí. A kdo za ně bude mluvit, když už výběr svých
reprezentantů prostřednictvím voleb neuznávají,“ dodal. Ve středu
tisíce lidí demonstrovaly také za Českou televizi. Prezident tento protest
komentoval v TV Barrandov: „Víte, za co ti chudáčci demonstrovali? Za
svobodu televize ne, ale za Kalouskovu televizi,“ řekl prezident, který to
prý dokáže jednoduše tím, že v inauguračním projevu věnoval ČT pouze
jednu větu, protože za víc nestojí a protože má zpravodajství a
publicistiku vychýlenou ve prospěch TOP 09. „Lidé demonstrovali na
základě pouze této jedné věty,“ uvedl. Zmínil, že nikdo ČT neohrožuje
a nikdy neútočil na svobodu slova. „Zvláštní bylo, že vystupující na
obranu ČT se ani slovem při žádné příležitosti dosud nezmínili o
svobodě slova a svobodném šíření myšlenek někoho jiného než
zaměstnanců ČT. Dokonce i mezi zvolenými politiky to byli jedině Piráti,
kteří pochopili, že cenzurní šroub se pomalu, ale jistě stále víc a víc
utahuje a má tomu posloužit jakákoli záminka. Stačí někoho označit za
‚proruský web‘, nebo jak kdysi svobodomyslný Jiří Hanák říká ‚putinovský
srač..met‘ a je dovoleno vše,“ podotýká Zbořil.

Když to shrneme. Uskutečnily se demonstrace proti Ondráčkovi, za ČT, za
ústavní hodnoty, sbírají se podpisy na petici serveru MilionChvilek.cz,
jenže co bude dál? Budou protesty pokračovat? „Akce ukrajinsko-slovenského
typu již byla zahájena a nevím, zda si toho jsou naši nejvyšší
představitelé státní moci vědomi. Předpokládám, že protesty budou
pokračovat, třeba i do doby předčasných voleb, během nich a po nich,
protože politický program ‚milion chvilek‘ je perpetuum mobile, které
čerpá energii samo ze sebe,“ říká Zbořil. „Lidově se tomu také
říká ‚stokrát nic umořilo osla‘! Když jde o ‚evropské hodnoty‘ a
jejich dovoz třeba ze Sicílie do střední Evropy, lze tomu něco obětovat!
Konečně sobotní televizní program věnovaný Ulrice Meinhof (a Rote Armee
Fraktion) by mohl posloužit jako ‚poučení z Evropy‘. Když jde o velké
ideje, na nějaké oběti se nehledí,“ dodal.

Vláda? „Myslím si, že vše je již dohodnuto.“

Až do desátého dubna chce Andrej Babiš vyjednávat pouze se sociální
demokracií o menšinové vládě s podporou komunistů, čeká tak na výsledek
druhé části sjezdu ČSSD. Sociální demokraté, zdá se, chtějí do vlády
a brali by celkem pět ministerstev, Babiš jim nabídl čtyři. Ministerstvo
financí pustit nechce. „Myslím si, že vše je již dohodnuto a čeká se
jen na nějaký ornamentální ozdobný prvek nové koalice. Jedinou neznámou
je, tak jako mnohokrát v minulosti, nepřesvědčivost chování ČSSD,
nedostatek loajality a známá schopnost jejích poslanců přebíhat odnikud
nikam. Ale vždy, alespoň na čas, za lepším. Zda jich bude ve vládě pět,
čtyři nebo tři, není důležité. Dokonce si myslím, že za zavřenými
dveřmi se už mluví i o jménech,“ komentuje Zbořil.

Premiér Andrej Babiš dočasně zprostí ředitele Generální inspekce
bezpečnostních sborů Michala Murína výkonu služby. Poslancům z
bezpečnostního výboru ministerský předseda oznámil, že v něho ztratil
důvěru zejména s ohledem na dokumenty státních zástupců. Bývalý
premiér Bohuslav Sobotka řekl, že Babišova vláda se snaží získat
kontrolu nad bezpečnostními sbory včetně inspekce. Babiš podle něho začal
vést vůči Murínovi diskreditační kampaň, jak o tom informovala inspekce.
„Teď jsme v té fázi ostudy. Tohle je vrtěti psem,“ uvedl Sobotka. Babiš
naopak Sobotku nařkl z toho, že Murína kryl. „Policejní, ale zřejmě i
politické, pro občany ČR převážně utajené problematice vůbec nerozumím.
Jsme denně bombardováni podivným zpravodajstvím, jehož zdroje je téměř
nemožné zjistit a kriticky posuzovat. Domnívám se, že ve stejné situaci
jsou i členové Poslanecké sněmovny a Senátu, ačkoli se někteří
prezentují jako zasvěcení a osvícení,“ komentuje politolog. „Od
podivné ‚proměny‘ policejních struktur, odchodu plk. Šlachty a jeho
spolupracovníků se věc policie stala věcí politickou i poloveřejnou. Proto
můžeme usuzovat jen z toho, že se pana ředitele Murína zastal Bohuslav
Sobotka, že poměry v Policii ČR nedospěly prostřednictvím reorganizace k
‚vyšší efektivitě‘, jak Milan Chovanec předpokládal, ale snad k
ještě větší nepřehlednosti, než existovala před ní. Konečně, asi už
i na MV ČR dávno zapomněli na železné pravidlo byrokracie, že ‚každá
změna je změnou k horšímu‘,“ doplnil.

Je jednodušší vyvěsit tibetskou vlajku…

Spojenecké oddíly turecké armády vstoupily do severosyrského města Afrín,
o něž bojuje turecká armáda proti syrským Kurdům. Markéta Kutilová o
situaci poměrně podrobně píše na Facebooku a zmiňuje i toto: „Turecko je
člen NATO a nikdo nepípne, EU tam posílá Turecku další miliardy na
uprchlíky, Rusko jim to posvětilo, protože uzavřeli s Turky obchod na prodej
zbraní, a mlčí i čeští politici včetně Zemana, který vykládal, jak
budeme pomáhat tam, odkud uprchlíci jdou.“ Jde o dvojí metr? „Co víc!
ČR, a dokonce i její socialističtí předchůdci přece ‚pomáhali‘
Kurdům. Jen dodnes nevíme, zda to byli ti správní, naši Kurdové, nebo ti
nesprávní, které jako členové NATO vlastně nepřímo bráníme i
bombardujeme. Břetislav Tureček o tom napsal v poslední době několik
reportáží z místa konfliktů a bojů stejně jako Tereza Spencerová, ale
ani ti mlčení českých politiků neprolomili. Možná nemohou mluvit prostě
jen proto, že nevědí, anebo nemluví, protože nesmějí,“ reagoval Zbořil.
„Je zdánlivě jednodušší vyvěsit na radnici tibetskou vlajku a
demonstrovat příchylnost k Tibetu a o události v Sýrii, Iráku a také v
Turecku se nezajímat, přestože se nás už začaly dotýkat díky migrantům
skoro bezprostředně,“ dodal. Otravu dvojitého agenta Sergeje Skripala a
jeho dcery Julije připisuje Západ Rusku, které čelí odsouzení za první
nasazení nervového jedu v Evropě. Bývalý britský velvyslanec v
Uzbekistánu Craig Murray píše o tom, že novičok syntetizoval poprvé Írán.
Nejpravděpodobnějším zdrojem smrtící látky typu novičok jsou podle
ruské diplomacie Česká republika, Slovensko, Británie nebo Švédsko. Státy
to odmítly. „Byl ten pan Skripal větší ruský, nebo britský agent? Zdá
se, že po své výměně za zatčené skutečné ruské agenty ve Velké
Británii na něm britské vládě záleželo víc než na ostatních. Pokud jde
o novičok, o tom víme, že jej nejen syntetizoval Írán, ale že se po
rozpadu SSSR nalézal i v Uzbekistánu a Kirgizstánu. Česká reprezentace MNO
se nás snaží přesvědčit, že jsme v tom nevinně, ale jak jí máme
věřit? Její argumenty jsou stejně ‚neprůstřelné‘ jako vyjádření
britské ministerské předsedkyně, vysokých autorit NATO nebo Ruské federace.
Pokud bychom na to šli metodou ‚cui bono‘, pak bych si spíše dovolil
ukázat na vlast Jamese Bonda. Paní Mayové tak trochu vypadlo z rukou
jednání o Brexitu, její ‚umělecký dojem‘ není oslnivý, a tak zřejmě
došlo na použití metod ze slavného TV seriálu ‚Jistě, pane premiére!‘,“
uvedl politolog.

„Někdy to vypadá jako dupot nad propadlištěm.“

Někteří publicisté říkají, že válka s Ruskem může vzniknout i na
základě nějaké vyhrocené situace, z emocionálního popudu. A tak se
nabízí otázka, zda není způsob vedení komunikace v této věci tak trochu
hazardování? „Na jednoduchou otázku jednoduchá odpověď: Ano, je to
hazard. Někdy to vypadá jako dupot nad propadlištěm. Pokud si ve Velké
Británii myslí, že to odnese zase jen střední a východní Evropa, je to
sice možné, ale můžeme jim připomenout, že už se jednou, v roce 1938,
který právě vzpomínáme, osudově zmýlili,“ říká Zbořil. O ruském
prezidentovi píše v Lidových novinách Petra Procházková, která se
zamýšlí nad tím, proč ho Rusové volí. Zřejmě i proto, že teď jde z
impéria strach: „‚Když si nás neváží, ať se nás alespoň bojí‘,
je oblíbené heslo Rusů. I Putin se ho drží.“ Z jejího textu vyplývá,
že Putina Rusové chtějí, protože i když teď situace není ideální, bylo
mnohem hůř. „Vidím to jako náhlé prozření Petry Procházkové. To, o
čem se mluví a píše jinde než v Lidových novinách několik let, zjistila
až nyní. Omluvou jí může být, že do Ruské federace nesmí, pokud se
nemýlím, už skoro víc než patnáct let a možná že dostala i varování
před sledováním Russia Today. S alternativními médii si snad vystačí
autor politických komentářů, ale pro zpravodaje to je nevýhodné,“
reagoval Zbořil. „I když předpokládám, že udržuje kontakty nejen s
lidmi na Ukrajině a že má zprávy i od znalců sedících v Evropském
parlamentu, přece jen jsou interview na místě, i kdyby to měla být ta
prokletá Moskva nebo Petěrburg, nenahraditelná. Jsou přece jen
komplexnějším sdělením (včetně těch audiovizuálních) než zdroje ‚alternativních
ruských zpravodajů‘ píšících za dolary nebo eura. O tom, že Putin
vydrží, se nemusíme, domnívám se, přesvědčovat. Snad by stálo už
konečně za to, shánět informace o tom, co bude po jeho odchodu z politiky a
zda Rusko půjde dále ‚po puti Putina‘ nebo se naplní očekávání
alespoň části evropských válečníků. A také zda nejen události okolo
pana Skripala, ale zejména původně taxikáře, později multimiliardáře
Borise Berezovského nejsou znakem už probíhající války. Zatím jen na
tajné britsko-ruské frontě, kde ale poslední velké evropské konflikty
vždycky začínaly,“ uzavírá dnešní Rozjezd.
