Tereza Spencerová lomí rukama: Kdákání z Bruselu. Zavřít do blázince. A
jasně, za vše může Putin

OKNO DO SVĚTA TEREZY SPENCEROVÉ Za vše může Putin, přítel všech našich
nepřátel, komentuje editorka Literárních novin a analytička Tereza
Spencerová poslední výstupy z Bruselu. Zejména ji zaujal výrok Guy
Verhofstadta, že „Rusové a Američané a Turci společně víceméně
pracují na evropském území, aby zničili evropský model“. Poněkud méně
humorně hovoří o rostoucí hrozbě terorismu v Evropě a všímá si i
drobností kolem Donalda J. Trumpa.

Jak vnímat současnou vlnu informací o utrpení civilních obyvatel v Aleppu?
Rusové a Asad prý chtějí urvat vojenské vítězství pro sebe za cenu
bombardování nemocnic a v zásadě všeho, co jim přijde pod ruku. Je takový
postup, označovaný za genocidní, skutečně bezprecedentní? A jak je
vojensky efektivní, dokáže Asad „vyřešit“ Aleppo ještě za vlády
Obamy? Jaká je přesná vojenská situace a co bude pak? Jak z hlediska vývoje
války v Sýrii, tak z hlediska další uprchlické a humanitární katastrofy,
kterou „slibují“ nevládky? A vůbec, co zajímavého o vývoji v Sýrii
nám media nepřinášejí?

Nechci nikomu radit, jak vnímat situaci, ale první zprávy o „posledních
nemocnicích“ ve východním Aleppu začaly přicházet už někdy v únoru a
pak neúnavně znovu a znovu a znovu, zatím naposledy před pár dny. Nechci
tím nijak shazovat situaci civilistů ve východním Aleppu, ale když jde
něco takového zase „kolem“, tak už jen pokrčím rameny a pomyslím si
obdivně něco o neuvěřitelné vytrvalosti neziskovek, které tyto zprávy
generují, a médií, která je zarputile přebírají a nepřijde jim na tom
nic divného.

Nicméně, přece jen jsou údaje, které dokážou i překvapit, třeba když
katarská Al Džazíra před třemi dny v onom Al Káidou ovládaném
východním Aleppu, v němž i podle jejích tvrzení stále ještě žije asi
250 tisíc civilistů, zničehonic vykouzlila 100 tisíc dětí! Ale nešť,
kdybych se pídila po důkazech všech těchto tvrzení, tak by mě někdo mohl
obvinit z toho, že jsem Putinova agentka, která nevěří oficiálnímu
sdělení, tak to nechám být a radši si toho nebudu všímat. Nicméně, dál
v duchu (a to, prosím, kvůli cenzorům Ministerstva vnitra zdůrazňuji –
jen v duchu a sama pro sebe) trvám na tom, že ve východním Aleppu je
civilistů ve skutečnosti asi tak 50 tisíc a větší část. z nich tedy
logicky tvoří rodiny tamních džihádistů, kteří se odmítají vzdát a
těší se na ty černooké panny tam nahoře… Smrtelně zopakuji: podle
příkladu Libye si troufám tvrdit, že celkové počty obětí syrské války
budou výrazně nižší, než se dnes kvůli propagandisticým cílům tvrdí.
Jen musíme počkat, až válka skončí, kouř se trochu rozplyne a slovo
dostanou i místní a nejen zaručené zdroje z kanclu v prvním patře nad
secondhandem v britském Coventry.

Jestli je rozbombardování východního Aleppa bezprecedentní? Jistěže ne.
Mohli bychom začít srovnáním třeba se spojeneckým bombardováním
Drážďan na sklonku druhé světové války přes spalování Vietnamu
napalmem, zničení Grozného, bombardování irácké Fallúdži bílým
fosforem a ochuzeným uranem, od něhož před dvěma týdny uplynulo 12 let,
nebo saúdským bombardováním Jemenu. Fakt, že „mezinárodní
společenství“ - tedy Západ a jeho Saúdové a Katařané a jimi placené PR
firmy - lomí rukama výlučně nad tím Aleppem, dokládá jen to, že ve hře
je propaganda, nic víc. A taky že nevládky mají pořád ještě dost peněz.
I když, před pár dny jedna syrská opoziční mediální NGO zveřejnila
video, na kterém na zemi tiše leží zraněný, nad ním dva „záchranáři“
od Bílých přileb, a pak, asi po deseti vteřinách, zazní něco jako „Akce!“
a zraněný sebou začne zmítat a řve bolestí, zatímco mu ti dva zachránci
odhrnují suť z kolena… Fakt nevím, co se to stalo, že vypustili takovýhle
zmetek, ale třeba někomu už prostě peníze opravdu netečou jako dřív, a
tak se cítí ukřivděně.

Co se týče vojenské efektivnosti, tak to nevím. Bylo by samozřejmě lepší,
kdyby se džihád v čele s Al Káidou – sorry, podle našich médií stále
ještě „umírněnými povstalci“ – tváří v tvář přesile vzdal a
pustil ven alespoň civilisty, ale to po měsících pokusů podle všeho už
„nehrozí“, a tak zbývá jen ono vojenské řešení. Tedy, omlouvám se,
OSN přišla ještě s jinou variantou, a ta počítala s tím, že by Al Káida
dostala ve východním Aleppu autonomii. Tý bláho! Usáma bin Ládin se musí
v hrobě za své hubené břicho popadat! Kajdistický pidistáteček. Co nikdy
nedokázal on sám, zařídila by za něj OSN!

Tento geniální nápad byl ale podle očekávání v Damašku smeten se stolu a
syrská armáda se svými spojenci postupuje dál do hloubi východního Aleppa.
Nevím, jestli to stihnou do Trumpova nástupu, ale v praxi bude beztak
důležitější, aby se vše nějak vyřešilo, než v oblasti napadne sníh,
protože kdyby ho bylo víc, tak se boje prakticky zastaví, vše se
zakonzervuje do jara a namísto humanitární katastrofy vojenské bude spoustě
lidem hrozit umrznutí. Prašť jako uhoď, nás ale může hřát jistota, že
za to budou moci jen Rusové a Asad.

Česká diplomacie si právě dává cvičení z předmětu „Dobrodružný
krajan udělal průšvih v cizině a my ho musíme vyprostit“. Jde o Markétu
Všelichovou a Miroslava Farkase, kteří uvízli v Turecku. Zaslouží obdiv za
snahu pomoci Kurdům, nebo spíše profackovat? Jsou marxistické milice YPG
vlastně „hodní hoši“, ať už pro nás nebo pro Asada? Bylo opravdu
nutné jezdit za nimi přes Turecko? Co s námi, malým státečkem, teď Turci
budou chtít hrát, aby nám ty dva vrátili? A mimochodem, v severosyrské
kurdské Rojavě je dle jejich obdivovatelů fungující, v zásadě
socialisticky stát... Lze to tak říci?

Osobně tak nějak umím pochopit i jejich motivy pomáhat Kurdům, i když
netuším, jakou roli v tom všem sehrála určitá frustrace z „nudy v Brně“,
tedy v ČR. Neznám ty mladé nadšence, ale podle toho, co o nich čtu, mám
dojem, že prostě propadli jakési romantické vidině „boje za dobro proti
zlu“, aniž by si plně uvědomovali, že jsou ve skutečné válce. A že
Turecko Kurdy opravdu považuje za teroristy, ať si o tom kdokoli myslí cokoli,
a že není v pozici vazala, na kterého by si Evropa mohla dupnout. Současně
si ani nemyslím, že by nám Turecko chtělo něco „vracet“. Pár
podrážděných komentářů v tamních provládních médiích za čas rychle
vyšumí...

Obávám se ale, že nemáme moc co nabídnout na jejich výměnu, a kdyby Turci
udělali ve svém drakonickém protiteroristickém zákonu výjimku, tak by se
jim mohl začít sypat. Vychází mi z toho pro oba vězení v Turecku, dlouhé
a tvrdé. Nejspíš bude možné vyjednat přesun obou do vězení tady u nás,
až si v Turecku odsedí nějaké roky, ale to fakt jen spekuluji.

Postavení Kurdů v nynější válce v Sýrii je hodně komplikované. Na
jedné straně jsou nejúdernější „prodlouženou rukou“ Spojených
států v boji proti Daeši, na druhé straně bojují společně se syrskou
vládní armádou tam, kde je to pro ně výhodné, na třetí straně válčí
proti Turecku, které – spolu se Sýrií i Íránem – odmítá jakýkoli
náznak budoucího syrského Kurdistánu, na čtvrté straně jim nadbíhají i
Rusové, kteří jako první otevřeli v Moskvě jejich ambasádu…

Máte pravdu, že v tomto chaosu, kdy se jim hodně vnějších hráčů kvůli
svým krátkodobým zájmům snaží nějak pomáhat, mohou přežívat ideály
socialismu, možná spíš ale jakéhosi válečného komunismu, ale jakmile
válka jednou skončí, ideály budou vystřídány všudypřítomnými penězi,
obávám se. Kurdové nejsou nejpočetnější národ na světě bez vlastního
státu, jak se všeobecně opakuje, protože v Africe jsou mnohem početnější
národy se stejným postkoloniálním osudem, ale rozhodně mají mé sympatie.
Proto teď s podivným pocitem sleduji, jak USA vyslaly právě kurdské YPG
osvobozovat Rakká, „hlavní město“ daešáckého chalífátu, a to bez
ohledu na tvrdý nesouhlas Turecka. Jako by je tím vlastně předhodily do
otevřené války s Tureckem a jeho pravidelnou armádou a letectvem.

Nicméně to možná až tak divné není: Pokud se budou muset USA rozhodnout
mezi svým spojencem z NATO Tureckem a svými spojenci z YPG, koho si asi tak
vyberou? Tím spíš, že nový Trumpův poradce pro národní bezpečnost
Michael Flynn tureckého prezidenta Erdogana v zásadě opěvuje a tvrdí, že
by USA měly do Turecka vydat exilového duchovního a údajného strůjce
letního pokusu o převrat Fethulláha Gülena. A navíc se mezitím ukázalo,
že Flynn měl lobbistickou firmu, která pro Turecko v USA i pracovala. Jak
říkám, divný pocit, že se sice bavíme o syrských Kurdech, ale měli
bychom si začít připouštět, že se bavíme o obětních beráncích
geopolitiky… Budu hodně ráda, když to dopadne jinak.

A vůbec, Turecko začíná být čím dál zajímavější. Tento týden se
objevily zvěsti, že Erdogan na nás opět chce přitlačit pouštěním
migrantů. Co jsme mu zase udělali? Jak chápat postup Bruselu ve věci
přístupových rozhovorů s Tureckem, kde po Erdoganovi pořád něco chtějí,
on se jim směje a zároveň se uráží, že se do něj navážejí? Co jste si
pomyslela při jeho výrocích, že se Turecko má rozkládat až po Aleppo a
Mosul? Že by se inspiroval Trumpem a vyvinul heslo „Make Turkey great again“?

Upřímně řečeno, nevšimla jsem si, že by Ankara prst z migrační
spouště v posledním půlroce aspoň na chvíli sundala, a tak je jasné, že
už ji musejí chytat křeče. A z nich plynou stále podrážděnější
turecké reakce na kritiku zaznívající z Bruselu nebo evropských metropolí.
Musí být opravdu děsivé sledovat to zlobné „kdákání“ z Evropy –
omlouvám za ten výraz, ale příhodnější mě nenapadá –, po němž
ovšem nenásleduje žádný konkrétní krok v otázce migrační dohody. Není
divu, migrace je jedním z tektonických zlomů, který Unii tříští, a tak
nic konkrétního kromě toho poplašeného a vzteklého kdákání ani čekat
nelze. Nicméně, musíme mít na paměti, kdo na nás onou migrací míří, a
když už jsme naprosto v outu, tak bychom neměli situaci zkoušet ještě
zhoršovat podle toho starého vtipu „Boxuješ? Ne? Tak pojď ven!“

Tím spíš, jak jsem říkala minule, čas pracuje pro Turecko a naše pozice
se bude jen a jen zhoršovat. Nevím třeba, jak někdy příští rok dopadne
nedávné Erdoganovo povzdechnutí, že i ty řecké ostrovy, na kterých dnes
koncentrujeme migranty, byly kdysi turecké. Donutíme Řeky, aby je předali
Turecku výměnou za odpis nějakého toho bublinózního dluhu?

A tím se dostáváme plavně k Aleppu a Mosulu. Mám za to, že zatímco
řecké ostrovy jsou jaksi v „unijní dikci“ (byť si Řekové budou myslet,
že v jejich), ale Sýrie a Irák jsou v „dikci“ regionálních mocností,
ať už bude kromě obou dotčených zemí řeč třeba i o Íránu nebo Izraeli,
nad nimiž ještě ční Rusko s Čínou a pomalu „odcházejícím“ Západem.
Jasně, že v rámci svých snů o obnově osmanské říše může Erdogan
mluvit o jakémkoli místě na světě, ale vsadím se, že je pro něj dnes
reálnější získat řecké ostrovy než Aleppo nebo Mosul. A on to musí
vědět. Nevsadím se ale o to, zda to vše opravdu nechce. Podle mého je to
jen součást jakéhosi myšlenkového „rozšiřování bitevního pole“ a
čekání na reakce.

Minule jste přirovnala odhadování kroků Donalda J. Trumpa ke „kremlinologii“.
Ono to možná nabývá trochu senzibilních rozměrů: Jedni svými analýzami
zarputile přesvědčují, že Trump bude drsný na zlého Putina a že Romney,
Giuliani, nový šéf CIA Pompeo a další „jestřábi“ to pěkně vezmou do
rukou... Druzí zase přesvědčují svět, že Trump je izolacionista, s
Putinem se domluví a Michael Flynn to jistí. Vnímá vlastně Trump tato
zbožná přání, kterými se ho ti i ti snaží hypnotizovat? A kdo se
přiblížil za poslední týden větší spokojenosti? Sam veliký DJT zarytě
mlčí a novináře odhání – co tím sleduje? A mimochodem, utichá podle
vás v USA i v Evropě zděšený ryk nad jeho zvolením, nebo nastala fáze
smíření se s osudem?

Vy po mně zase chcete trumpologii! Jak mám, prosím vás, vědět, jestli
Trump ta všemožná zbožná přání vnímá? Tedy, je jasné, že spoustu z
nich prostřednictvím různých svodek asi vnímá, důležitější bude
otázka, jestli si z nich něco bere. Třeba generál Mattis, který by mohl (ale
také nemusel) být ministrem obrany, prý nyní Trumpovi vysvětlil, že
mučení nepřináší lepší výsledky „než krabička cigaret a pár piv“.
Trump v předvolební kampani mučení oslavoval, málem vymýšlel své
vlastní „triky“, a teď tohle. Znamená to ale, že waterboarding a další
mučící praktiky, které naši demokracii činí větší a skvělejší,
opravdu zavrhne? Při pohledu na nového šéfa CIA nejistě řeknu: Čert ví.
Chápu ale, že odhání novináře – v první řadě na ně má po celé té
mediální proclintonovské kampani pifku, a za druhé, co jim má stokrát
denně a den za dnem asi tak říkat, když sám nejspíš neví, co přesně
má dělat, nebo přesněji, jaké jsou jeho mantinely?

Vy ani já naštěstí nestojíme v čele Bruselu, Berlína, Pekingu, Moskvy,
Tokia a dalších důležitých míst – včetně Prahy, samozřejmě – a tak
si můžeme dovolit ten luxus netrojčit a v klidu počkat pár týdnů nebo až
na ten konec ledna, až Trump usedne v Bílém domě. To už taky budeme najisto
znát jména, která si vybere do různých funkcí, nebo lépe, jména, která
mu budou „systémem“ dovolena do funkcí uvést. Mnohé pak bude jasnější.

Guy Verhofstadt, předseda liberální frakce Evropského parlamentu a hlavní
vyjednavač EU ve věci Brexitu začal panikařit, že Evropu ovinuly zlé mraky:
Trump a Putin prý mají tu moc, aby se svými obdivovateli v Evropě zničili
ty skvělé Evropské hodnoty. Jsme prý „obklíčeni diktátory“. Opravdu?
A je to jen hystericky výkřik, nebo se bruselští pánové fakt děsí, že
by je Trump nejen nechal „ve štychu“, ale ještě by je sám potopil?
Probůh, dávat do jedné řady Trumpa a Putina, není to z bruselského
hlediska na obklad? A k tomu zprava z Francie: Proti Le Penové, která se má
ráda s Putinem, se postaví asi Fillon, který se má taky rád s Putinem. Je
to tak zlé?

On ten pan Verhofstadt ve skutečnosti prohlásil, že „Rusové a Američané
a Turci společně víceméně pracují na evropském území, aby zničili
evropský model“. To už není jen panika, ale rovnou paranoia. Samozřejmě,
s lidmi typu tohoto pána na nejvyšších příčkách EU by nás zvalchovala i
Papua Nová Guinea, ale ta o to – zřejmě naštěstí – nejeví větší
zájem, přinejmenším prozatím. Nicméně, logicky: pokud by ta paranoia byla
skutečností a Rusové s Američany a Turky se proti nám spikli: Co by Evropa
měla dělat? Nejspíš by měla přemýšlet, jakou politiku zvolit, aby se
dál netříštila, a přitom i jak se třeba těm třem „diktátorským
zlosynům“ ubránit, ne? Takže by se logicky měla vrátit do hry „unijní
armáda“, ale ta narazí nejen na nejednotnost Unie, ale i na fakt, že dvě
procenta HDP požadovaná v Alianci na obranu vydávají jen Řecko, Polsko,
Estonsko a Británie, která už beztak míří mimo Unii. Ostatní se dál
vezou v „náruči“ amerického státu, jehož dluh je už nesplatitelný a
podle všech běžných norem už by USA dávno neměly ani existovat. Takže co?
Je chyba na straně „Ruska, USA a Turecka“, nebo v absenci jakékoli ideje
dalšího postupu v rámci EU? Je očividné, že zavřít pana V. někam do
vypolstrované cely, aby si trochu odpočinul, nejspíš nepomůže vyřešit
úplně všechno. Chybějí nám politici, kteří by měli jasnou vizi
evropské budoucnosti a nepočítali by pořád s tím, že se dál, 70 let po
druhé světové válce, budeme schovávat za americkými zády.

A politici, které máme, se v posledních několika letech naučili opakovat
mantru „Putin může za všechno“, což je ovšem jen další problém.
Vychází z něj třeba tvrzení, že „Putin“ vlastně vyhrál letos už v
nizozemském referendu o asociaci s Ukrajinou, pak při Brexitu, pak u sebe doma
v parlamentních volbách, pak s Trumpem, pak v Moldově a v. prezidentských
volbách v Bulharsku, na spadnutí je letos ještě prezidentský úřad v
Rakousku a možný pád vlády v Itálii a příští rok se navíc plánují
volby v Nizozemsku, Německu a Francii, kde se podle všeho utkají dva jeho „přátelé“.
, tedy Fillon s Le Penovou... Já sice tuším, že je skvělé mít někoho, na
koho můžu hodit všechny hříchy světa a zbavit se jakékoli zodpovědnosti,
ale strkat všude Putina, onoho „všeobjímajícího přítele všech našich
nepřátel“., je ze všeho nejvíc neotřesitelným důkazem toho, že naše
„elity“ s konečnou platností ztratily kontakt s realitou, že netuší,
že každým svým dalším slovem, natož činem, který nevede k pojmenování
našeho stavu, vesměs vše jen zhoršují.

Pro všeobecné zklidnění zástupů znervóznělých duší navrhuju, abychom
všechny „Putiny“ ve větách nahradili třebas „hrochem“ – to je
takové vcelku sympatické, klidné zvíře, které sice umí taky nadělat
spousty rotyky, ale… Jen si zkuste představit ty věty: „Přátelé hrocha
vyhráli volby tam a tam.“ Cítíte z toho ten klid a pohodu? A dobrý pocit?
Africké safari! Ochrana divoké přírody! Environmentalismus! Vystresované
nervy vibrují radostí!

Navíc mám pocit, že to prostě udělat musíme, protože když si
představím, že „pražská kavárna“, která chce být neustále tou „součástí
Západu“, najednou zjistí, že jí v praxi z toho Západu zbývá jen
paranoidní pan V., placení protitrumpovští demonstranti v USA a k tomu
ještě europarlament, který se zrovna vydal do boje proti propagandě Ruska i
Daeše najednou, tak to s ní může dost zamávat. Prostor pro svobodné
dýchání se zmenšuje. Pokud nikdo nechce pojmenovávat realitu a hledat chyby,
tak by „hroch“ všechno alespoň zklidnil. Nebo třeba koala. Ta by možná
byla ještě lepší.

Američané varovali Evropu, že během adventu jí hrozí zvýšené
nebezpečí teroristických útoků. Je nám tato rada k něčemu? A Hynek
Kmoníček dal najevo, že Evropa nemá kapacity sledovat všechna pochybná
džihádistická individua. Můžeme tedy o adventu jedině ucucávat grog a
čekat, co bude? Jinak, jak rozumět těm častým zprávám, že čím víc je
Daeš „v háji“ v Sýrii a Iráku, tím víc se „vyřádí“ v Evropě?

Ano, a nejen během adventu, jak ukázaly poslední dva tři roky. A belgická
vláda tvrdí, že se do Evropy chystá pět tisíc teroristů Daeše, kteří
už absolvují specializované kurzy „jak projít do Evropy a získat tam azyl“.
Podle všeho to nebude nic až tak složitého. Ale na druhou stranu, nebuďme
tak sebestřední, 98 procent všech obětí teroristických útoků
islámských radikálů jsou muslimové, a je velmi pravděpodobné, že hlavní
vlna „migrace“ Daeše z Iráku a Sýrie zamíří třeba do Pákistánu,
Afghánistánu, zkrátka na východ.

Je jasné, že i kdyby do Evropy přišlo opravdu jen těch zmíněných pět
tisíc „nových“, kteří by se přidali ke stovkám těch, kteří už tu v
rámci více či méně spících buněk jsou, máme problém. Jeho řešení
bude pomalé a bolestné, ale jednou bude logicky dokonáno – současně
bychom si ale měli uvědomit, kdo stál u zrodu Daeše nebo Al Káidy, kdo jim
pomáhal sílit, kdo je opečovával, když se mu to zdálo strategicky
výhodné… Když budete mít doma vzteklého psa, který někoho někde zabije,
jste za něj právně odpovědní. Vím, že naše „elity“ nikdy žádnou
zodpovědnost za nic nenesou, ale možná – tak nějak pro příště (protože
při jejich psychopatii nějaké „příště“ určitě znovu nastane) bychom
se měli poučit a onu zodpovědnost bychom po nich měli vyžadovat.

Co na tom, že pateticky oplakáváme oběti teroristických útoků kdekoli v
Evropě, když lidé, kteří vlastně kdysi dali teroristům do rukou zbraně,
výbušniny a peníze, kráčejí v čele všech těch smutečních průvodů?

Slovensko předsedá Evropské unii. Všimla jste si toho?

Nevšimla. Připomíná mi to jen zvýšená koncentrace bezzubých unijních
akcí, které se konají v Bratislavě. Ale na druhou stranu, všiml vy jste si
třeba holandského předsednictví? Nebo jakéhokoli jiného? Jistě, to naše
jsme tady probírali ze všech stran – Saša Vondra a ukradený skoro milion,
Černého urážlivá Entropa, Topolánkův vysněný plynovod Nabucco bez plynu,
Evropa, které jsme to chtěli „osladit“… To byly časy „akce“, že?

Závěrem tradiční otázka. Co dalšího bychom měli během příštího
týdne sledovat?

p.p1 {margin: 0.0px 0.0px 12.0px 0.0px; font: 16.0px 'Trebuchet MS'; color: #0000.
00; -webkit-text-stroke: #000000} p.p2 {margin: 0.0px 0.0px 0.0px 0.0px;
text-align:. center; font: 16.0px 'Trebuchet MS'; color: #000000;
-webkit-text-stroke: #00000. 0; min-height: 19.0px} p.p3 {margin: 0.0px 0.0px
12.0px 0.0px; font: 12.0px 'Trebuchet MS'; color.: #000000; -webkit-text-stroke:
#000000; min-height: 14.0px} p.p4 {. margin: 0.0px 0.0px 12.0px 0.0px; font:
12.0px 'Trebuchet MS'; color: #000000; -webkit-text-stroke: #000000} span.s1 {font-kerning:
none}

Nic konkrétního mě nenapadá, ale je jisté, že současný chaos něco
zajímavého jistě vygeneruje.
