Zemanovými výroky už se nebudu zabývat. Spíš mě děsí, že se objevil
Sládek. Strach z migrace je jen v hlavách lidí. To říká senátor Papoušek

ROZHOVOR Lidem, kteří žijí v pohodlí a svobodě, chybí nějaký skutečný
boj za ideály. Hledají ho pak v extremismu. Senátor Zdeněk Papoušek si
také nemyslí, že by odchod Británie z Evropské unie musel nutně vyvolat
dominový efekt. To, že se Evropa otřásá v základech, je ale podle něj
pravda, nicméně je přesvědčen, že je to v zásadě dobrý spolek. Děsí
ho spíš příznivci populistů u nás i ve světě.

Senát přijal usnesení, že by se měl prezident Zeman mírnit ve svých
projevech. Má něco takového smysl?

Na tomto jednání jsem nebyl. Kdybych se ho účastnil, sice bych jistě
hlasoval pro, ale hlavně jsem si umínil, že už se výroky prezidenta nijak
nebudu zabývat a kritizovat je. Podle mě je spíš důležité přemýšlet o
tom, kdo by Miloše Zemana mohl nahradit. Permanentní naladění na kritickou
negativní vlnu člověku škodí.

Mě docela děsí jiné věci, například to, že se na „prozemanovské“
demonstraci objevil Miroslav Sládek. To jsou lidé, kteří zavětří, že se
objevily nálady, které by jim mohly pomoci nahoru, a využívají toho. Sami o
sobě takoví lidé asi nejsou nebezpeční, spíš vidím nebezpečí v těch,
kteří jim naslouchají. Něco podobného je Trump v Americe, naladění těch
lidí, kteří slyší na jeho prohlášení, je nebezpečné.

Evropa je pod vlivem migrační krize, čímž se dá odůvodnit polarizace
společnosti včetně extrémních jevů. V USA ale žádná migrační krize
není, a přesto má úspěch Trump s podobnou rétorikou, jakou uplatňují
evropští populisté. Je to příznak krize demokracie ve světě?

Děsí mě, že na různých místech jsou v naladění lidí podobné tendence.
Lidé si snadno zvyknou na svobodu a snadno pak začnou pošilhávat po něčem
jiném. Myslím, že lidem, kteří žijí v pohodlí a svobodě, chybí
nějaký skutečný boj za ideály. Je v nich touha jít za svými vizemi nebo
pravdami a to v pohodlné demokracii nemají. Takový rozměr současné
demokracii chybí a možností, jak se realizovat, příliš není, je to třeba
umění, sport, ale to není pro každého. Hledají pak dobrodružství i v
extrémních názorech.

Nejextrémnější dobrodružství současnosti může být velká válka a o
té se také v černých předpovědích mluví. Je možné, že svět čeká
nějaký globální konflikt?

To jistě možné je, ale myslím, že takové věci nejsou nijak osudově dány.
Sledujeme takové tendence, ale to vyústění nemusí být nezvratné. Člověk
je vržen do světa s potenciálem svobody a možnosti věci ovlivnit, a to jak
pozitivním, tak negativním směrem. Jsem spíš optimista a myslím, že sice
dnes není mnoho vlivných státníků, kteří by dokázali v krizi zabránit
nejhoršímu, ale že se ve vážné situaci najdou. Ať je systém nastaven
jakkoli, je proti spontaneitě života slabý. Je to vidět i na příkladu
uprchlické krize – dnes s jistotou nevíme, jestli systém vydrží, víme
jen, že se objevilo něco, co nemusíme ustát, ale s čím se musíme
vyrovnávat.

Jakou má v takovém světě budoucnost Evropská unie? I tady sílí „odstředivé“
tendence, Britové si rozmýšlejí další členství v EU, někdo mluví o
možném dominovém efektu a zhroucení EU…

Může se to samozřejmě začít sypat, Britové jsou ale odlišní a řeší
své specifické věci. Nemyslím si tedy, že by jejich odchod v Evropě musel
nutně vyvolat dominový efekt. To, že se Evropa otřásá v základech, je ale
pravda, nicméně jsem přesvědčen, že je to v zásadě dobrý spolek,
společenství států, které spolu neválčí, a že jako takový bude
zachován. Kdyby se Evropská unie rozpadla, znamenalo by to jednak nové
rozdělení sfér vlivu mezi mocnostmi, jednak by najednou zanikly dosavadní
dobré vztahy mezi stávajícími státy a začalo by mezi nimi docházet k
velkým konfliktům.

Kde se berou v zemi, kde byla dvacet let sovětská okupační vojska, silné
proruské postoje?

To je dáno českou povahou, Čech v důsledku nějaké malosti vždy začne
bojovat se stávajícím systémem, ať je jakýkoli. Nebo spíš na něj bude
jenom nadávat a poohlížet se po něčem jiném. Když jsme byli sovětským
satelitem, vzhlíželi jsme k Západu a Amerika byla vzor, dnes jsme součástí
těch západních struktur, a zase se nám to nelíbí. Souvisí to asi i s
instinktivní vzpourou proti autoritě, tendence vzhlížet zjednodušeně k
jiným vzorům je pořád nějak v nás. Nejsem si jistý, že platí
masarykovské, že potřebujeme padesát let klidného vývoje, abychom se
dopracovali skutečné demokracie, možná by naše povaha zůstala pořád
stejná.

Jak vzpomínáte na setkání s českým extremismem a kam podle vás míří?
Loni na prvního máje jste v Brně blokoval akci Dělnické strany…

Vlna migrace extremisty určitě povzbudila a uvidíme, co to udělá v
krajských volbách, i když migrace s krajskou politikou nemá moc společného.
Něco jako Kotleba na Slovensku nám ale asi nehrozí. Extremisté jsou podle
mne schopni vládnout jenom totalitně a k moci se mohou dostat jenom s opravdu
velkou podporou. V normální politice nejsou schopni konsensu a nikdy ani
nebudou, takže dokud se s nimi nebude nikdo bavit, nebudou ani tak nebezpeční.
Můžou získat pár křesel v Parlamentu, ale to je tak všechno, neumím si
představit, že by někdo zasedl se skinheady a jednal s nimi. U nás se
extremisté dostali k vládě jenom jednou v roce 1948, ale to mohli udělat
jenom s podporou jiné velmocenské totality – se Stalinem v zádech. To dnes
nehrozí.

Strach z migrace je nicméně silný…

To je jen v hlavách lidí, Hutka zpívá, že „jen představy jsou bolestivé“.
Teprve když se člověk setká s realitou, zjistí, že problém není tak
strašný, jak si ho představoval. Jsou svědci, že se lidé báli, a když se
setkali s konkrétními lidmi, změnili svůj postoj. Strach je pochopitelný,
ale zatím je jen v představách lidí. Spousta lidí je proti uprchlíkům a
je u nás neochota k jakékoli pomoci. Proto je podle mne důležitým signálem
nastavení mysli – jestli pomoci, anebo ne. A zatvrzelost vůči pomoci mi
připadá strašně špatná.

Jaká je vaše prognóza v uprchlické otázce?

Myslím, že spíš než katastrofa by to mohlo být obohacení. Přece by
nebylo normální, aby status quo ve společnosti beze změn trval, vývoj
dějin má svou dynamiku. Pokud jde o potenciál soucitu a schopnosti pomoci a
toho, jak se vyrovnáme s migrací, jsem optimista. Vždycky si vzpomenu na to,
co říkal Václav Havel, že společnost navenek nastavuje jinou tvář, než
jaká ve skutečnosti je. Když se dělaly prognózy, kdy u nás padne
komunismus, odhadovaly se roky 2012 – a nakonec se režim zhroutil za týden.
Dnes je vidět hlavně náš nevstřícný postoj a strach, ale co bude, až
nastane setkání tváří v tvář s tím jevem? Nastane něco jiného – a
může to dopadnout nečekaně dobře.

Jak se do budoucna díváte na politický vývoj u nás? Je zde nové hnutí ANO,
sociální demokracie oslabuje…

Uvidíme, jak Babiš vysvětlí své hnízdo a co to udělá s jeho voliči. ANO
podle mne nebude nikdy standardní středovou stranou. Pokud bude stranou
jednoho muže jako dnes, nemůže se přetvořit v konstruktivní stranu. Snad
Babiš voličům přestane imponovat, důvody, že tomu tak zatím je, příliš
nechápu. Má sice za sebou nějaké dílo v byznysu, je úspěšný, má jistý
image, což hraje pro popularitu mezi lidmi roli. Lidová představa, že Babiš
nekrade, protože už má majetku dost, je ale směšná. Myslím, že jeho
velká voličská podpora nebude dlouhodobá, vypadá to na více let než v
případě Věcí veřejných, tam vyšuměla rychle, ale Babišova politická
dráha už nemusí být moc dlouhá.
