Západní politici už dvacet let považují svá přání za realitu, a pak se
jen diví. Generál Šedivý rozebral aktuální omyly, které povedou ke
katastrofě

ROZHOVOR I když si myslí, že česká armáda nemá dostatek prostředků a
sil k ochraně našich hranic, doporučuje bývalý náčelník generálního
štábu Armády ČR Jiří Šedivý, aby vláda už začala k tomu připravovat
alespoň nějaké plány. Dále konstatuje, že je nutné najít politickou
shodu se sousedními státy, jak postupovat v případě, až se běženci
začnou valit Evropou. Nekompromisně také prohlašuje, že se migranti musí
přizpůsobit našim evropským zvyklostem a nemůže tomu být naopak. Za
vrchol servility pak označuje chování italské vlády, která nechala při
návštěvě iránského prezidenta dokonce zahalit i známou sochu Venuše.

Poslední summit EU, kde se měly řešit zásadní otázky k zastavení
nelegální uprchlické vlny nepřinesl ke zklamání veřejnosti i řady
politiků nic konkrétního. Evropa se má dále jen opírat o plané sliby z
Turecka a Řecka. Podle názorů některých médií nás tak může za pár
měsíců čekat ještě větší příval běženců než vloni. Myslíte si,
že by za podobné situace mohlo zasáhnout na schengenské hranici NATO, když
to agentura Frontex nebude zvládat? Je reálný tento scénář?

Je nutné uvést, že po několika vlnách rozšíření je většina
evropských států zároveň členy NATO. Pokud by tedy „zasahovalo NATO“,
znamenalo by to, že vlastně zasahují členské státy EU. Je také nutné
říct, že lze velmi obtížně použít armády proti davům lidí, což
výrazně omezuje možnosti k nasazení kapacit NATO. I s ohledem na to, co jsem
uvedl, ale může Severoatlantická aliance dát k dispozici své štáby,
které naplánují a zajistí vedení operací, do nichž jednotlivé státy
vyšlou svá vojska. I tak je ovšem nutné, aby hlavní roli sehrály struktury
k tomuto určené, tedy pohraniční, pobřežní a policejní síly
jednotlivých států. Řecko samotné, velmi pravděpodobně, není za
současné situace schopné tento úkol plnit. V tomto okamžiku je více než
zřejmé, že vedení Evropské unie od počátku neplnilo svoji roli. I v
současné době je větším zájmem Evropské komise i Evropského parlamentu
řešit řadu nepodstatných problémů, namísto toho, aby se se vší
vehemencí věnovalo narůstající krizi, jejíž rozsah Evropa v moderní
době nepamatuje. Synergie rozvíjející se humanitární krize, radikalizace
nespojených imigrantů a radikalizace evropských pravicových i levicových
extremistů bude zvýrazněna pronikáním islamistů do Evropy, jejichž
následné aktivity přinesou mnoho utrpení a to včetně teroristických
útoků na nejcitlivější místa evropských společností. Zasahovat armádou
na schengenských hranicích EU v těchto podmínkách, kdy se valí tisíce
migrantů, bude velmi obtížné. Fatální chyby učiněné již v počátku
krize budou jen velmi těžko napravitelné. Dnes je téměř jedno, zda je na
vině vlastní vedení EU, nebo státy jako jsou Německo, Švédsko, Rakousko
Itálie, Francie a další země, které v počátku vítaly běžence na svých
hranicích.

A neměla by se tedy česká vláda po zmíněném summitu EU, který vlastně
nic nevyřešil, začít zabývat projekty na ochranu našich hranic? Rakouská
vláda už omezuje přijímání běženců, bavorská zemská policie se prý
už pomalu připravuje na uzavření přechodů s Rakouskem, byť kancléřka
Merkelová je zatím proti. A Německo vůbec už nemá pro další emigranty
potřebné kapacity. Není už na čase začít připravovat různá technická
opatření pro zabezpečení našich hranic? Neměly by se proto vyčlenit i
speciální jednotky armády a policie, jež by měly na případné zásahy už
intenzivně cvičit?

Česká republika již v minulosti učinila některá rozhodnutí k posílení
ostrahy hranic. I když se připravila různá opatření i ve spolupráci s
armádou, pravděpodobně by připravované síly zajistily jen omezenou část
úkolů související s ochranou hranic. Kdyby došlo ke změně trasy migrantů
přes Českou republiku, bylo by nutné dříve či později chránit i
takzvanou „zelenou hranici“ a k tomu ani naše armáda nemá dostatek sil a
prostředků. Proto je už dnes nutné připravovat variantní plány k ochraně
hranic, ale nejenom to, významné je již dnes najít politickou shodu se
sousedními státy, jak spolupracovat v případě, že se migranti živelně
poženou Evropou. K tomu může dojít, až jednotlivé země, které leží na
trase migrantů, situaci nezvládnou, především z důvodů humanitární
krize a následných nepokojů a své hranice otevřou. Protože bude nutné
chránit nejenom hranice, ale i plošně vlastní území s důrazem na
významné komunikační uzly, bude rovněž potřebné, v rámci nezbytné
solidarity, vysílat své kapacity (je jedno zda policisty či vojáky) k pomoci
i jiným státům EU. Měly bychom být připraveni mnohem významněji pomoci
Řecku, které samo o sobě tuto krizi nemůže zvládnout. K tomu všemu by se
měly již dnes připravovat jednotlivé složky bezpečnostního systému. Pro
rozšíření kapacit by měla mít armáda připravený mnohem větší
kontingent aktivních záloh, než je dnes uvažováno, ale i policie by se
měla věnovat tématu rozšíření svých vlastních řad. Není neobvyklé,
že policejní sbory jiných států (i v západní Evropě) mají své pomocné
sbory, které v přesně definovaných případech posilují kapacity policie.

Předpokládáme-li, že na jaře se bude zvyšovat počet imigrantů do mnohem
většího rozsahu než v minulém roce, je skutečně na čase, aby se i v ČR
připravovala konkrétní opatření k reakci na migrační vlnu, a to v mnohem
větším rozsahu než je tomu dnes.

Stále se diskutuje o zapojení NATO do boje proti Islámskému státu, aby se
urychlila jeho porážka a teroristé se zas „nepřelili“ na jiná území,
jako se to například nyní děje v Libyi. Podle posledních informací z
některých médií se prý už začíná reálně uvažovat o významnějším
zapojení Severoatlantické aliance do boje proti IS. Proč k tomu dochází až
v těchto dnech, kdy spolek některých arabských států vedený Ruskem je v
boji proti islámským teroristům dost úspěšný? Nemělo se NATO angažovat
daleko dříve?

Názory na to, že pozemní operace bude opravdu nutná, považuji za
stoprocentně pravdivé. Jen je otázkou, kdo tuto pozemní operaci provede.
Jedná se o masívní nasazení vojsk. Naší chybou je, že existuje až
příliš mnoho zájmů, které jdou téměř proti sobě. Jedním z problémů
je režim Bašára Asada. I když se postupně názory mění, od počátku
řada evropských politiků nekompromisně trvala na tom, že Asad musí
bezpodmínečně odstoupit, jeho režim je nutné porazit a teprve pak přijde
okamžik k jednotné operaci proti Islámskému státu. To ovšem úsilí v boji
proti IS významně tříštilo. Já si myslím, že je potřeba donutit (i
přesto, že je nám to nepříjemné) válčící strany k ukončení bojů
mezi umírněnou opozicí a vládními vojsky. Budoucnost Sýrie by se neměla
za této situace řešit válkou. Veškeré úsilí se musí věnovat boji proti
Islámskému státu a ten v první řadě porazit. Je ovšem otázkou, kdo
skutečně je takzvaná umírněná opozice, a zda se nestane to samé, co v
Libyi. Jinými slovy otázka existence Bašára Asada je až druhotná.

Další, a rovněž velmi významnou otázkou, je pozice Turecka. V tomto smyslu
sehrála negativní roli Severoatlantická aliance. Všichni členové bez
rozdílu, a to i ČR, nechali bez povšimnutí evidentní podporu Turecka
Islámskému státu, a to již od samého počátku. Kdyby tomu tak nebylo,
velmi pravděpodobně by Islámský stát nedosáhl takové síly, jakou získal.
Až hraniční incident s ruským bombardérem vedl k větší pozornosti k
tomuto faktu. Bohužel, až když na něj upozornil ruský president Putin,
ačkoli určitě stejné informace měly i státy NATO, včetně USA, Velké
Británie či Francie.

Loďstvo Severoatlantické aliance začalo konečně hlídkovat na moři mezi
Řeckem a Tureckem. Vracet uprchlíky a razantně zasahovat proti pirátům ale
nesmí, nelíbí se to především Turecku. Má pouze monitorovat pohyb
převaděčů a dodávat informace. Co si o tom myslíte? Není účast Aliance
na takové akci poněkud podivná?

Tento postup jen potvrzuje to, co jsem uvedl v předešlé otázce.
Severoatlantická aliance je uskupením suverénních států a misím
prováděným NATO je dán jen takový mandát, se kterým souhlasí všichni
členové NATO. Je to tedy kompromis možného. I tak tento monitoring omezuje
aktivity nezákonného převádění migrantů v této části Evropy. Pravdou
je, že nejenom Evropská unie, ale i Severoatlantická aliance nenašly dosud
jednotnou řeč s Tureckem ve věci migrační krize. Pokud máme výhrady
vůči Turecku a jeho vztahu k Islámskému státu, či ke kurdské menšině, v
tomto případě chápu, že Turecko nemůže jako jediné nést zátěž
migrace z oblastí, kde probíhá válka. V tomto případě bychom měli
přistoupit ke společnému řešení s Tureckem a mělo by být konstruktivní.
Na druhou stranu by Turecko mělo být nekompromisní vůči ekonomickým
migrantům a zajistit ochranu vlastních hranic. Za tuto část migrace plně
Turecko odpovídá a mělo by být zavázáno tyto migranty převzít zpět a
dále je odesílat do jejich mateřských států. Ač tomu tak dnes není,
žádný z migrantů by se neměl pohybovat po Evropě (ale i po Turecku) bez
vlastních dokladů, a to ať svých originálních nebo vydaných náhradních
dokladů, které by měly vydávat orgány OSN v záchytných utečeneckých
táborech, zpravidla na hranicích válčících států. K tomu by se Evropa i
Turecko mohly bez problémů spojit a už v počátku toku migrantů kontrolovat,
kdo je kdo a kam se vlastně přesunuje.

Dalším problémem je migrace ekonomických utečenců z některých států
bývalé Jugoslávie. Jakmile by ale začal platit striktní požadavek na
prokazování se platnými doklady (je mi jasné, že budou tendence k jejich
falšování), tak už na hranicích schengenského prostoru by se významná
část neoprávněných migrantů vracela zpět. Evidence osob na území
států uvnitř Evropy přichází až příliš pozdě a nedovoluje přijímat
efektivní řešení. Že je anonymita běženců významnou součástí migrace,
je zřejmé z tisíců zahozených osobních dokladů v místech před vstupem
na kontrolovaná území.

Spojené státy se přece jen v poslední době začaly více angažovat v
Sýrii i po stránce pozemních operací. Navíc vojáci z proslulé 101.
výsadkové divize armády USA mají v plánu vycvičit irácké jednotky a
milice Pešmergů, aby byly schopné vyhnat džihádisty Islámského státu z
území, které zabrali. Na Blízkém východě už více měsíců nasazují
síly Rusové. Jak se dá vůbec hodnotit postup obou velmocí a lze říci,
která je úspěšnější?

Je obtížné hodnotit, kdo je v tomto konfliktu úspěšnější. Přímé
zapojení se do rozsáhlých pozemních operací bych považoval za chybu. Ale
cílené omezené operace asi budou nezbytné. Hlavní válku musí vybojovat
národy, jimž patří území nyní obsazené radikálními islamisty. Také
ale platí, že si musí uspořádat své vlastní vnitřní vztahy, jak jim to
vyhovuje, i když se nám to někdy nelíbí. Ale implementovat naši filosofii
do prostředí, které ji ani akceptovat nechce, vždy skončí fiaskem. Stejně
však musíme chránit naši vlastní kulturu a nemůžeme se podřizovat
přistěhovalcům jenom kvůli přehnané korektnosti, která deformuje
prostředí uvnitř Evropy a vyúsťuje v posilování radikálních
politických stran. Dnes se tak začínají vyjadřovat i političtí
představitelé států, kteří ještě před loňskou silvestrovskou nocí
tvrdili naprosto něco jiného. Mělo by platit, že se migranti přizpůsobí
našim evropským zvyklostem a ne naopak. Je mimo realitu, když i poměrně
vysocí političtí představitelé či špičky nestátních humanitárních
organizací doporučují, aby ženy evropských cílových států neprovokovaly
utečence islámského vyznání a více se zahalovaly. Korunu všemu dali pak
Italové, když při oficiální návštěvě iránského presidenta Hasana
Rúháního letos v lednu nechali zahalit části soch, případně celé „nahé“
sochy, včetně známé sochy Venuše.

Ministr obrany Martin Stropnický před několika dny prohlásil, že česká
armáda posílí sto vojáky síly NATO rozmístěné ve východoevropských a
pobaltských zemích. Domníváte se, že je to nutné? Skutečně si nyní
Rusko brousí zuby na některého z našich východních spojenců v Alianci? A
když ano, nebylo by tedy nutné začít budovat českou armádu poněkud
jiného typu, než takovou, jakou dosud máme? Tedy vytvořit i jiné kvalitní
jednotky než jen protichemickou, zdravotní a rychlého nasazení, které pouze
doplňují síly NATO?

Osobně jsem přesvědčen, že Rusko nemá v úmyslu vojensky napadnout
některý ze států NATO, ani žádného našeho spojence na východě Aliance.
My (NATO i EU) svá politická přání přetransformováváme do reality,
ačkoli ona realita je odlišná. Je to zřejmé již od poloviny 90. let. Proto
se často spleteme, nebo jsme „překvapeni“ neočekávaným vývojem.
Úspěšná strategie vždy hodnotí realitu objektivně a nepodceňuje
protivníka jenom proto, že si to přejeme. Stejně tak by neměl být
protivník přeceňován. V tomto smyslu si myslím, že Rusové mají mnohem
racionálnější přístup k realizaci svých záměrů než my. Jednoduché
kalkulace potenciálu Aliance a Ruska jim ukazují, že by přímá konfrontace
byla pro Rusko zničující. Jiný problém je, že se může Rusko pokusit o
radikalizaci ruských menšin či sympatizantů ve státech, ve kterých k tomu
budou podmínky. To jsou zcela určitě i pobaltské státy.

Naše přítomnost na jejich území by měla jak symbolický význam, tak
praktický, a to právě z toho důvodu, že může i náš kontingent posílit
vnitřní bezpečnost za předpokladu pozitivního rozhodnutí místních
autorit

S tím ovšem souvisí i druhá část odpovědi. Ano – minulý vývoj nejenom
naší armády byl deformován představou, že už nebude potřeba používat
armádu v konfliktech vyžadujících komplexní nasazení všech druhů vojsk a
služeb. To bude vyžadovat potřebu vrátit se zpět k některým zásadám
výstavby armády, které jsme znali z minulosti. Nejvýznamnější zásadou je
budovat vyváženou armádu, nad kterou mohou být pak rozvinuty některé
další specializace, jako je například protichemické vojsko. Buďme si ale
vědomi toho, že každá kvalitní specializace je hodně drahá.

Jak už zveřejnila některá média, americké tajné služby dostaly za úkol
zahájit rozsáhlé vyšetřování kvůli podezření, že se Kremlu daří
infiltrovat politické strany v několika evropských zemích a ovlivňovat tam
dění a veřejné mínění. Vedle Francie, Nizozemska, Maďarska nebo Rakouska
figuruje údajně na seznamu také Česká republika. Také se objevují
informace o tom, že si některá média platí Rusové. Domníváte se, že je
to pravda? A může takto Moskva štěpit Evropu?

To je obecně známá záležitost. Mluvíte-li o hybridní válce, mějme na
paměti, že významnou součástí je ovlivňování veřejného mínění
států protivníka a samozřejmě těch politických subjektů, které jsou k
takovému ovlivnění náchylné nebo prorusky orientované. Je jen otázka, jak
hluboko se podaří takovýmto aktivitám proniknout do naší společnosti.
Stačí se vrátit do let 2007 až 2009. Ruská propaganda, ale i hrubý
politický nátlak v případě možné výstavby amerického radaru v Brdech,
změnily postoje české veřejnosti do té míry, že nebylo možné v projektu
pokračovat. Z „dříve“ amerických spojenců se najednou stala „cizí
vojska“. Ostatně i zprávy BIS na tento fakt upozorňují, tedy nic nového.
Musíme si toho být vědomi a umět se tomuto tlaku bránit.
