Filozof: Kavárenští povaleči otevřeně inzerují, že účastník
demonstrace proti řádně zvolenému prezidentovi dostane peníze. NATO je
řízeno globální plutokracií, musíme ho zrušit

ROZHOVOR Kontrarevoluční reakční filozof Jiří Hejlek říká, že masivní
imigrace nebo homosexualita jsou příklady fatálního ohrožení člověka.
Doufá, že „pokořované národy se snad opravdu vzchopí k odporu“. V
současné situaci je heslo svobodného obchodu jen zástěrkou pro
vybičovávání globalizace a globální monopolizace. V celém takzvaném
západním světě chudnou nejen zaměstnanci, ale též živnostníci a
střední podnikatelé. Uprchlíci jsou podle něj agresoři.

Lze předpokládat, že svět se po vítězství Donalda Trumpa v amerických
prezidentských volbách určitým způsobem změní. Radujete se vy osobně z
výsledku hlasování? V čem ve vás vzbuzuje rozhodnutí amerických voličů
naději a v čem naopak strach?

Vidíte, hned na začátku mi musíte dovolit malou odbočku od aktuálních
témat, ale uvidíte, že nebude zbytečná. Dnes se s výrazem „svět“
zachází velmi neopatrně. Lidé chtějí svět měnit a napravovat. Klasik
moderního humanismu Karel Marx ve své jedenácté tezi o Feuerbachovi řekl,
že filozofové svět dosud jen vykládali, ale že je třeba jej změnit. Tento
mylný názor se zažil do té míry, že přešel do běžného úzu. Svět
jako horizont lidského života, všeho, co člověka obklopuje a co je
předmětem lidských aktivit, je opravdu v neustálém pohybu, nikoliv však
podle lidských choutek a na základě manipulací lidí, a to i těch
nejmocnějších.

Takže bych řekl, že spíše naopak nejnovější změny probíhající ve
světě způsobily zvolení pana Trumpa americkým prezidentem. Právě jakožto
z důkazu těch probíhajících změn jsem měl z výsledku voleb v USA velikou
radost. Pevně doufám, že pan prezident Trump splní to, k čemu se během
volební kampaně zavazoval. První jmenování vysokých úředníků jeho
administrativy jsou v tomto směru povzbudivá. A strach? Ten by tu také byl.
Mám strach, aby se dříve nebo později nestal obětí atentátu…

Po celém světě se šíří názory, které u nás například reprezentuje
Tomáš Halík. Tvrdí, že vítězství Donalda Trumpa pro něj byl šok a že
k němu došlo proto, že nevzdělaní lidé jsou manipulovatelní.

Jsme zase u mé úvodní myšlenky. Pro ty, kdo jsou přesvědčeni o naprosté
manipulovatelnosti světem a lidmi, musela být porážka paní Clintonové šok.
Pro její vítězství bylo zdánlivě učiněno vše. Osobně jsem nevěřil,
že prohraje. To, že se tak nestalo, je stejně radostné jako to, že byl
zvolen pan Trump. Z jeho strany o žádnou manipulaci nešlo, vždyť musel
naopak čelit mediální masáži nevídaných rozměrů. Nesmíme s manipulací
zaměňovat politickou demagogii, jíž se oba dopouštěli a jež už dva a
půl tisíciletí k volbám, demokracii a politice vůbec patří.

Závažné je tvrzení o vztahu mezi manipulací a vzdělaností. Chtělo by to
důkladnější rozbor toho, co se nazývá vzděláním či vzdělaností. K
tomu zde není prostor, a proto jsem nucen zjednodušovat. Zaprvé, pokud jde o
jedince opravdu vzdělané, nikoliv jen povrchně intelektuálsky sečtělé
nebo pouze špičkově vyškolené ve svém oboru, je to jednoduché. Ti
především vědí, že podlehnout manipulaci může kdokoliv, ba i oni, a
navíc je jich tak maličko, že nemohou nijak ovlivnit výsledek voleb.
Zadruhé můžeme mluvit o běžném vzdělání poskytovaném širším
vrstvám. Tedy o tom, které je v současnosti tak devastováno. Kdo zná práce
rakouského profesora Liessmana, ví přesně, o čem mluvím. Tato devastace
má za následek, že způsobilost takto „vzdělaných“ lidí podléhat
manipulaci je daleko vyšší než těch „nevzdělaných“. Když z
nějakého rozboru hlasování vyplývá, že „vzdělanější“ lidé volili
tak, jak tomu bylo v amerických volbách nebo u Brexitu, tak si pište, že jde
o tento fenomén.

Předvedl nám Trump skutečně, že cestou k politickému úspěchu může být
systematické posilování toho, co je v lidech nejhorší? Lidé prý nejsou
schopni vnímat fakta, propadají se do nenávisti v důsledku nechuti k
uprchlíkům, homosexuálům a komukoli odlišnému. S tím souvisejí i názory,
že Západ čeká pravicová nacionalistická kontrarevoluce… Jenže další
názorový proud říká, že politici tak dlouho vnucovali lidem něco, co
lidé nechtěli, ať už jde o práva menšin nebo toleranci k imigrantům, že
už těchto názorů mají dost. Lze říci, kdo má pravdu?

Už jsem řekl, že i pan Trump používal běžnou demagogii. Pokud vím,
žádný apel na morálně zavrženíhodné cítění v tom ale nebyl. Vy ale
máte na mysli i jiné situace a politiky. Lidé samozřejmě vždy jednají
nejen na základě racionální úvahy, ale i na základě vášní a instinktů.
Tento „vášnivý“ charakter ovšem neznamená hned nenávist. Stačí si
všimnout vášnivého zaujetí mnoha představitelů havlistického humanismu.
Co myslíte, jde o nenávist? Navíc tu máme některé instinkty –
kolektivní i individuální – jejichž fungování je nezbytnou podmínkou
zachování lidských jedinců a kolektivů. Masivní imigrace nebo
homosexualita jsou příklady fatálního ohrožení člověka, takže nechuť k
nim, o níž mluvíte, je oprávněná.

Ano, lidem se vnucovalo mnohé, co odporuje jak přirozeným instinktům, tak
starým kulturním tradicím. Nejsou to ale primárně politici, kdo to lidem
vnucuje. Oni sami jsou většinou jen nástroji tvůrců a „apoštolů“
nové humanistické kvazireligiozity, která je zase nástrojem vlády
globální plutokracie. Její příslušníci dávají stranou část svých
absurdně vysokých zisků, aby mohli korumpovat politiku, média a
intelektuály. Tyto tři složky toho, co se také někdy nazývá Nový
světový řád, pomocí různých prostředků a metod systematicky
zpracovávají obyvatelstvo pokořených zemí.

Například jak?

Jako nejmarkantnější příklad těchto metod bych uvedl showbusiness a
zábavu ve všech možných podobách. Intelektuálové jsou zase kupováni
přidělováním akademických pozic a ti, kteří se osvědčili jako dobré
převodové páky, jsou korumpováni udílením titulů a „mezinárodních“
cen – včetně Nobelových cen za mír a literaturu. Pokořované národy se
snad opravdu vzchopí k odporu. Tentokrát však nikoliv jeden proti druhému,
ale společně proti společnému nepříteli. Humanisté pošetile bouří
proti nacionalismu. Tento nově vznikající nacionalismus je zcela novým jevem
a bylo by lepší toto hnutí nazývat evropským multinacionalismem, který je
protikladem multikulturalismu.

Z vítězství Trumpa se radují všichni, kdo odmítají imigranty. Lze říci,
že tímto je definitivně jasné, že v Čechách si už žádný politik,
který to myslí vážně, nedovolí přijímat muslimy?

Migrace je klíčový problém současnosti. Zatímco globalisté by rádi
vládli jakési etnické kaši, se kterou se dobře zachází, protože nemá
žádné kořeny, vědomí přirozených vazeb ani živý vztah k tradicím (vzpomeňme
na zrůdné plány Coudenhove-Kalergiho), skuteční Evropané se musejí
masové migraci bránit. Dokud to jde, tak nenásilně, ale jestliže
nenásilné prostředky nepomohou… Je třeba si uvědomit, že nejde o nic
nového pod sluncem.

Když si vzpomeneme na to, jak bylo veřejné mínění směrováno ještě
před dvěma lety, nebylo vůbec přijatelné přistupovat ke složitému
problému migrace způsobem, jaký teď zcela otevřeně prosazuje Trump. Bude
politický mainstream přinucen otočit kormidlo? Jakou odezvu můžeme
očekávat v Evropě a v ČR?

Pan Trump se ujal jednoho z pokořovaných národů. Prostí Američané (ano,
hlavně ti „nevzdělaní“!) jsou stejnými oběťmi migračních a jiných
podlých hrátek globalistů jako my, Evropané. Situace (nikdy bych neřekl „svět“)
se opravdu výrazně změnila. Potěšily mě povzdechy českých hlasatelů
globalismu (pánové Schwarzenberg a Michael Žantovský, jestli si dobře
vzpomínám), že svět už nebude takový, jak ho nyní známe. Kéž by tomu
tak bylo! Mainstream asi kormidlo neotočí, ale doufejme, že bude nahrazen.

Hned v době sčítání výsledků hlasování při volbě amerického
prezidenta se řada lidí smála České televizi už proto, že bylo zřejmé,
jak moc je výsledek překvapil. Část veřejnosti podezírá média z toho,
že nejsou objektivní, že ubližují prezidentu Zemanovi, že straní
určitým zájmům. Jak zvládají informovat o volbě lídra světové velmoci
média, ať už veřejnoprávní, nebo soukromá? Myslíte si, že postupně
zkusí hledat jiný přístup, že nebudou tolik proimigrační a podobně?
Začnou být shovívavější i vůči názorům, které hlásají například
nulovou toleranci vůči menšinám nebo imigrantům?

Přístup malých českých globalizátorků je opravdu zábavný. Nesleduji
česká média soustavně, a tak se k nim nemohu vyjadřovat v nějaké
souhrnné kritice. Do budoucna doufám, že ke změnám dojde. Ty se mohou
projevit na dvou různých úrovních. Na úrovni vlastníků to znamená, že
soukromí vlastníci médií by mohli prokázat komerční ohebnost a
přizpůsobit se novým trendům. U veřejnoprávních médií, kde je
nedostatek objektivity asi největší, musí dojít k výměně vedení, což
předpokládá změny ve složení mediálních rad a ty zase změny ve
složení Poslanecké sněmovny. A to bude běh na dlouhou trať. Na úrovni
klíčových výkonných pracovníků to znamená, že se bude muset vyměnit
jejich velká část za nové. To je podstatně menší problém.
Potlačovaných nebo upozaďovaných nadaných publicistů máme dost.

Globalizace často bere lidem dobře placená pracovní místa a nemá je kdo
vytvořit. Menší podniky zanikají, a tak pracovní místa nemohou vytvořit.
A zatímco ti majetnější mají víc, část veřejnosti chudne, o čemž se
samozřejmě raději nemluví. Bude vůbec někdo skutečně vážně hledat
řešení i pro lidi, kteří jaksi nepatří mezi těch pár vyvolených? Je
řešením, že se omezí mezinárodní obchod? Do jaké míry lidé
přestávají věřit finančnímu systému kapitalismu?

Nerad používám výrazu „pracovní místa“. Sám jsem pracoval jako
personalista a vím, že nejde o pouhá „místa“. Jde o lidi, o lidi,
kteří něco tvoří, něco vyrábějí. Vždy jsem si jich vážil a choval k
nim větší respekt než vůči těm, kteří se živí obracením peněz v
takzvaném finančním průmyslu. A to nemluvím o profesionálních
poživatelích dávek. Říkáte to správně, ale upřesněme si to. V celém
takzvaném západním světě chudnou nejen zaměstnanci, ale též
živnostníci a střední podnikatelé. Koncentrace majetku a monopolizace v
oblasti podnikání se stupňují. Systém založený na investování
virtuálního kapitálu ve spojení se znehodnocením měn je nadále možné
udržovat jen násilnými prostředky.

Podle předvolebních projevů pana prezidenta Trumpa je zřejmé, že si toho
nejen je vědom, ale že i chystá opatření, jak zažehnat to nejhorší.
Daňové změny ve prospěch pracujících lidí a střední třídy, podpora
růstu ekonomiky v reálných, nikoliv virtuálních oborech, zastavení
nesmyslných investic do „klimatických“ projektů, naopak podpora
energetiky a také revize zahraničněobchodní politiky. K tomu připočtěme
zákony namířené proti korupci a proti srůstání politiky s globální
ekonomikou. S mezinárodním obchodem se opravdu něco musí stát, protože v
současné situaci je heslo svobodného obchodu jen zástěrkou pro
vybičovávání globalizace a globální monopolizace.

Blíží se volby v Německu, ve Francii, v Rakousku. V kontextu Brexitu, v
jaké míře může dojít k tomu, že kandidáty typu Trump budou volit lidé v
Evropě?

Ty volby budou velmi důležité. Volba pana Trumpa je velkým povzbuzením pro
voliče v celé Evropě. Lidé mají určité zábrany volit kandidáty, kteří
mají v médiích punc „extremistů“ a „populistů“, což jsou
bezobsažné, ale psychologicky účinné nálepky. Jakmile se takoví lidé
začnou ujímat pozic, do nichž je vynesly volby u sousedů, bude i v další
zemi více odvahy je volit. Pozorujeme, jak se toho mainstream strašně (doslova!)
bojí. Zatímco jsem optimista v případě Rakouska, protože jsem se s
Rakušany pracovně stýkal a vím, že jsou velmi rozumní, v případě
Francie se obávám dalšího pokusu využít dvoukolový systém k tomu, aby
paní Le Penová byla ve druhém kole vyšachována. Německo je případ sám
pro sebe. Teď už víme, že paní Merkelová bude opět kandidovat. Víme ale
také, že na rozdíl od svého francouzského kolegy volbu pana Trumpa celkem
uvítala. Důvodem by mohlo být to, že se cítí vázána takzvaným
kancléřským aktem, který každého německého kancléře ještě před jeho
nástupem do funkce zavazuje podřídit se politice americké administrativy.

V USA se vyskytly bitky, protože spousta lidí nedokáže přijmout osobnost
nového prezidenta. A nemusíme chodit daleko, i u nás vrstva společnosti
prezidenta Miloše Zemana snad až nenávidí. Může skončit situace násilím
v ulicích i v České republice?

To si netroufnu odhadnout. Fakt je, že vrstva, o níž mluvíte, jsou
kavárenští povaleči, kteří si o sobě myslí, že jsou intelektuálové.
Takoví lidé se obvykle neperou, pokud se ovšem předtím pořádně neopijí.
Mohou si ale najmout „bijce“ za peníze, jak to dělají Trumpovi odpůrci v
USA. Otevřeně inzerují, že za účast na demonstraci proti řádně
zvolenému prezidentovi dostane její účastník peníze a proplatí se mu
dokonce benzín!

Je Zeman svým způsobem „český Trump“?

Už jsem toto přirovnání také použil. Možná by se tak chtěli cítit
jiní, ale náš pan prezident u nás opravdu plní funkci mainstreamem
pomlouvaného, ale stálého a neohroženého kritika establishmentu. Není divu,
že panu Trumpovi tak rychle a srdečně blahopřál. Škoda že nemá větší
pravomoce.

Kdo ze současných českých politiků je podle vás schopen provést „národní
kontrarevoluci“ jako například Orbán v Maďarsku a získat masovou podporu
voličů?

Jediný, kdo formátem odpovídá, je právě pan prezident. Nechci se ho
dotknout, ale myslím, že nemá kýžený věk. Jinak nikoho nevidím. Ale
situace tvoří nové vůdce, takže uvidíme. Obávám se jiné věci. My
Češi v posledních dobách buď přicházíme s novými trendy příliš brzy,
anebo se dýchavičně připojujeme na poslední chvíli. Do EU jsme nadšeně
vstoupili ve chvíli, kdy to s ní začalo jít z kopce. Vůbec bych se nedivil,
kdybychom přijali euro dva roky před jeho zhroucením. Bojím se ani ne tak
nedostatku odvážných politiků, kdyby jich bylo třeba, ale spíše odvahy
voličů. Češi musejí přestat s opatrnictvím. Nemohou si nadále myslet,
že například ANO je ten „správnej vodvaz“, že ODS je ta správná „pravice“,
že lidovci představují křesťanské hodnoty, že ČSSD je strana
pracujících lidí, že KSČM jsou „opravdoví“, protisystémoví
radikálové a tak dále...

Trump vysílal poměrně pozitivní signály vůči Rusku, teď se vyjádřil i
k dění v Sýrii. Řada republikánů má ale postoj odmítavý. Jaký postoj
převáží a jaký byste si přál, aby převážil? Mimochodem v Moldavsku a v
Bulharsku teď vyhráli proruští kandidáti. Spousta lidí na Ukrajině se
bojí toho, že směr politiky USA bude spíš orientovaný na vnitrostátní
problémy USA…

Vezmu to od konce. Jestliže je pravda, že už nyní se americké tajné
služby začaly potichu stahovat z Ukrajiny, musí mít současná vláda
nahnáno. Vše opravdu nasvědčuje tomu, že nové vedení USA se soustředí
na domácí situaci, jak to odpovídá starému dobrému americkému
konzervatismu. Znamenalo by to návrat k tradici, kterou USA na dlouhá
desetiletí opustily. V době studené války to bylo pochopitelné. Po ní se
USA ocitly pod nadvládou globalistů, pro něž byl americký vojenský
potenciál užitečnou zbraní při dobývání světa pro nadnárodní monopoly.
S touto katastrofální politikou, která je samozřejmě v rozporu se zájmy
Američanů, se mnoha politikům včetně předních republikánů nechce
rozloučit. To je snad nejchoulostivější bod Trumpova programu. Je jasné,
že si nemůže dovolit jít proti tajným službám a armádě. Doufám, že
jmenování generála Flynna je znamením toho, že i v těchto silových
složkách má své spojence.

Výsledky voleb v Moldavsku a Bulharsku jsou zajímavé, nikoliv však
překvapivé. Zejména vzhledem k historickému kontextu. U Bulharska je to o to
významnější, že jde o člena EU. Pro tyto dvě země, ale také pro mnoho
dalších by bylo dobré, kdyby došlo k dorozumění mezi USA a Ruskem. Je
jasné, že tentokrát musí jít o vyvážený vztah. Těžko se bude opakovat
situace z Jelcinovy éry, kdy se Rusko mělo stát kořistí nadnárodních
společností. Pro USA to nebude znamenat žádnou újmu a třetí státy snad
budou konečně moci žít v míru a větším bezpečí. Nemám tím na mysli
jen Sýrii, ale třeba také Izrael.

U nás v České republice se stále debatuje o otáčení na Východ – má
tahle debata vůbec nějaký smysl, když jsme jednoznačně součástí
určitých struktur? Mají tu problém lidé s oficiální linií NATO? A pokud
ano, je chyba na straně Severoatlantické aliance, nebo jde o vliv ruské
propagandy?

Opět si to rozeberme po částech. Vyjdu z toho, co jsem řekl o používání
vojenského potenciálu USA pro cíle globální plutokracie. Totéž platí o
NATO. V obou víceméně propojených případech se vojenská síla používá
ke dvěma účelům. Prvním cílem je rozšíření území určeného k „investicím“,
tedy k podřízení tamější ekonomiky nadnárodním monopolům. Malým
místním podnikatelům je pak dovoleno napojit se na tyto giganty
prostřednictvím dodávek a služeb. Tato pacifikace (doslova) sice znamená
nesvobodu, zároveň však záruku klidu a relativního blahobytu místního
obyvatelstva. To vše legitimizují „svobodné“ volby, často uskutečněné
v zemích, kde převažuje tradiční kmenově-rodová společenská struktura.
Jako kdyby k nám přijeli ufouni z vesmíru a vnutili nám jejich sociální
uspořádání.

Druhý cíl zneužití vojenské síly národních států včetně USA je
rafinovanější. „Pacifikuje“ totiž vlastní obyvatelstvo. Češi, Němci,
Američané jsou ohromováni úspěšnými akcemi svých armád a zároveň
dostávají drobty z kořisti, čímž roste jejich „životní úroveň“,
která tak není vydobyta jejich pracovitostí, nýbrž silou zbraní
zaplacených z jejich daní.

Nezapomeňme, že NATO je řízena politiky a ti zase globální plutokracií.
Chyba není tedy ani v ruské propagandě a vlastně ani v Alianci jako takové.
Zkusme si ji například představit, jak neúprosně hájí členské země
před agresory, kterým se říká uprchlíci. Problém je také v tom, že
pomáhá petrifikovat protiklad Západ – Východ, který je dědictvím
studené války. My obyvatelé studenoválečného Východu neuvěřitelně
lpíme na tom, že teď už nepatříme k Východu, ale k Západu. Jsme na to
hrdí! A nejen to, my jsme hrdí na to, že k Západu jsme vlastně patřili
vždycky, až na tu trapnou epizodu… Připadá mi to neuvěřitelně
dětinské. Zejména proto, že to po čtvrt století nejsme my, kdo nestojí o
začlenění do sféry takzvaného Západu, ale jsou to naopak lidé ze
západní Evropy, kteří nás dodnes nepřijali a v rámci EU nás berou jako
exoty. Za všechno hovoří fenomén polského instalatéra, který ale není
ostudou nás, Východoevropanů.

V souvislosti se 17. listopadem, zkusme situaci u nás shrnout. Když Václav
Havel říkal, že musí pravda a láska zvítězit nad lží a nenávistí, kdo
tady šíří pravdu a kdo tady lže? Kdo šíří společenské smíření a
kdo nenávist? A kdo politicky směřuje nahoru a kdo dolů?

V prvních měsících své vlády přicházel pan Havel s různými
konkrétními představami, jak heslo o vítězství pravdy a lásky nad lží a
nenávistí naplnit. Většinou šlo o nápady škodlivé. Mám na mysli
likvidaci zbrojního průmyslu, což mimo jiné vedlo k rozchodu se Slováky,
vypuštění „ubohých“ vrahů do ulic po jejich amnestování a tak dále.
Nicméně jedna idea byla opravdu dobrá a celosvětově prospěšná. Chtěl,
aby došlo k paralelnímu rozpuštění Varšavské smlouvy a NATO a k
následnému smíření mezi národy. Dokonce mluvil o tom, že v Tatrách
smíříme Izraelce s Palestinci.

Na tyto jeho úvahy se zapomnělo. Překrylo je Havlovo slavné „humanitární
bombardování“ Jugoslávie. A přitom šlo jen o pár let. Je to moc smutné.
A vidíte, právě paralelní rozpuštění vojenských bloků mohlo vést ke
zrušení té západo-východní opozice. Překonání této opozice a
smíření může nastat v blízké budoucnosti za tří podmínek. Předně je
třeba mocně oponovat kvazireligiózní ideologii globálního humanismu. Dále,
evropské národy opět uchopí své osudy do vlastních rukou a společně
vytvoří taková politická a ekonomická pravidla soužití, která vyřadí
nebo alespoň minimalizují působení globální plutokracie. A třetí
podmínkou je začlenění Ruska do nových struktur jako jednoho z evropských
států, podrobených týmž pravidlům. Přátelské vztahy s USA pak z toho
plynou zcela samozřejmě. S Trumpovými USA by to mohlo jít!
