Grebeníček veřejně: Putine, ty dobytku, ty lžeš, jako když tiskne!

REPORTÁŽ „Nebudu do nikoho z vedení strany kopat!“ To jasně prohlásil
poslanec Miroslav Grebeníček na setkání při příležitosti stého
výročí VŘSR. Odmítl, že by chtěl někoho „mistrovat“ z Ostravy, ale
nekompromisně pálil kritikou do řad KČSM po volebním neúspěchu. Jisté
lidi „odstřelil“ i takto: „To jsou grázlové bezcharakterní, kteří
namísto aby se zapojili do práce, spekulují o tom, jak tomu nebo onomu
podtrhnout židli!“ Hlavní část samozřejmě patřila přednášce o VŘSR,
v průběhu setkání se Grebeníček bez slitování pustil kvůli V. I.
Leninovi do ruského prezidenta Vladimira Putina a věnoval se také „pohnutkám
a zmítání“, kterým podlehl Václav Havel.

„Souhlasím s tím, že porážka byla docela krutá a bude mít ještě
následky,“ reagoval poslanec Miroslav Grebeníček na setkání při
příležitosti stého výročí VŘSR v Ostravě na dotaz o výsledcích voleb
a o tom, zda by měli čelní představitelé KSČM odstoupit. Druhá část
akce totiž patřila právě odpovědím na otázky, které lidé psali na
lístky. Grebeníček v souvislosti s propadem zájmu voličů o KSČM uvedl:
„Přiznám se, že, a teď zamachruju... Víte, kolik měl Klement Gottwald
poslanců v meziválečném období, největší číslo? 41 a my máme 15.
Když jsem odcházel z funkce předsedy, tak jsme měli kolik? 41. Prostě já a
Gottwald jsme měli 41…“ A v sále pochvalně zašumělo. „Říkám to z
toho důvodu, že když jsem odešel z funkce, spadlo to na 26,“ doplnil
Grebeníček s tím, že bylo obrovské úsilí zvýšit počet poslanců. „Měl
jsem pocit, že byla větší sounáležitost. Byli jsme zahnaní do kouta a
drželi jsme při sobě.“ Zmínil i to, že je jen řadový člen
komunistické strany. „Myslím si, že je přirozená výměna kádrová.
Něco jsem pustil do Haló novin k těmto záležitostem. Říkám to z toho
prostého důvodu, že určující je sjezd,“ doplnil s tím, že pokud
nebudou někteří lidé kandidovat, „musíme hledat jiné kandidáty“.

Grebeníček odmítl, že by někoho chtěl „mistrovat z Ostravy“. O pozici
současného vedení uvažoval: „Nebudu do nikoho ve vedení strany kopat, ale
kdybych byl v situaci jako kluci teď, kteří tam zasedají, asi bych dal
funkci k dispozici,“ přemýšlel, zároveň ale pochválil práci Vojtěcha
Filipa i Jiřího Dolejše a v průběhu setkání pak položil také
řečnickou otázku o tom, zda byl vůbec v kampani někdo lepší než Filip a
Dolejš? Kritizoval ale to, že okruh lidí, kteří KSČM prezentovali v
médiích, byl velmi úzký. „Jestli jsem teď zklamal tazatale, že jsem
neříkal: zakroutit krkem tomu, nechat klečet na hrachu onomu… To mohou
udělat jen členové ústředního výboru strany nebo delegáti mimořádného
sjezdu,“ konstatoval jednoznačně. Vysvětlil, že nejdůležitější je
vytvoření fungující struktury strany. „Možná si vzpomenete na nějakého
Ortmana. On měl pocit, že to nejhodnotnější, co má strana, je on. Já jsem
mu říkal: ty tele Machovo. Nezapomeň na jednu podstatnou věc, to
nejdůležitější, co mám, je organizační struktura strany, to jsou naši
členové a sympatizanti, a konečně si uvědom, že nikomu z nás nerostou
stromy do nebe!“ popsal s tím, že členskou základnu nelze naštvat.

Teoretická prázdnota čelních funkcionářů komunistické strany

Na otázky reagoval i předseda MěV KSČM Oldřich Jakubek, který zdůraznil,
že se často ve straně řeší osobní rozmíšky, ale je potřeba vlivem
pokrýt městské obvody. „Po těchto volbách jsem se setkal s řadou
názorů, že komunistická strana Čech a Moravy v podstatě nemá témata.
Jsem přesvědčen o tom, že tato témata jsou zejména důsledkem teoretické
prázdnoty čelních funkcionářů komunistické strany. Pokud si nebudeme
uvědomovat, proč tady jsme… Říkal jsem už nejedenkrát, že se honíme za
kandidátními listinami, abychom je měli co nejplnější, ale už málo se
zabýváme tím, kteří jsou ti kandidáti, které navrhujeme. Důsledkem toho
možná je, že se zmítáme v celé řadě žabomyších válek a neřešíme
to hlavní, co je, zachování komunistické strany, komunistických myšlenek a
myšlenek revolučního dělnického mezinárodního hnutí. A v tom si myslím,
že je hlavní problém,“ uvedl také Jakubek. „Svět a celá Evropa se
řítí do nebezpečného konfliktu proti Rusku,“ obává se také Jakubek,
který zatím pochybuje o jednoznačnosti vystupování některých
představitelů KSČM v této otázce.

Grebeníček zareagoval i na dotaz, jaký je odkaz VŘSR pro nás. „Lenin
svého času napsal větu, že válka je nejlepším režisérem pro revoluci.
Něco na tom je,“ uvažoval… „Bál bych se jakékoli války. Ale v
žádném případě netvrdím, že se nerozhoduje i za našimi hranicemi.
Jestli trošičku nad něčím přemýšlím, je to trojúhelník Čína, Indie
a Rusko. Přece jenom jsou tam jakési všelidské hodnoty, a ne takový
bezcitný humbuk, jako známe ze Západu, nebo to, co rozsévá Amerika,“
podotkl. Zmínil, že byl uzbrojen Sovětský svaz. „Pokud Putin teď, jak
jsem se tady o tom zmiňoval, tvrdí, že vlastně Lenin připravil rozpad
Sovětského svazu, to by neměl vypouštět z úst, protože v Ostravě by mu
nějaký Grebeníček vzkázal: ty dobytku, ty lžeš, jako když tiskne. Přece
Sovětský svaz rozbil Gorbačov a po něm nastoupil kdo? Mužik věčně
páchnoucí vodkou, který se stal nedopatřením „ruským carem“… Vy
víte, kdo to byl! Jistě, jistě… Jak může někoho napadnout, že Lenin
může za to, co se stalo v době, kdy už dávno o ničem nerozhodoval? To
považuji za úskočnost neuvěřitelnou,“ zhodnotil Grebeníček. Pak
kritizoval sdělovací prostředky, které manipulují.

„To jsou grázlové bezcharakterní“… Podtrhnou židli…

Na situaci měla KSČM podle Grebeníčka zareagovat už po krajských volbách.
„Víte, po krajských volbách byla jistá aktivita. Dokonce i jistí
aktivisté mě chtěli získat na svoji stranu. Já prostě už jiný nebudu a
nebudu intrikovat. Víte, co mi řekli? Že na sjezdu neuspěli se svými
představami a kádrovými otázkami, ale že když to nevyšlo po krajských
volbách, tak to vyjde po parlamentních volbách. Co takovým lidem mám říct?
To jsou grázlové bezcharakterní, kteří namísto aby se zapojili do práce,
spekulují o tom, jak tomu nebo onomu podtrhnout židli. To by se mělo
principiálně řešit. Přitom jsou to slibotechny, kteří, já nevím,
nemají vůbec na to, aby vedli základní organizaci. A bohužel, někteří z
nich vedou stranickou strukturu třeba v třistatisícovém městu. Neumějí to.
Oni odpuzují dokonce vlastní členy, natož širší veřejnost,“ tepal do
vlastních řad poslanec. Zhodnotil, že jde o plošnou prohru a odpovědnost
nemá jen vedení strany, ale problémy jsou ve všech strukturách.

Zazněla také otázka: „Proč náš prezident Miloš Zeman nereagoval na
svolání festivalu světové federace demokratické mládeže v Soči, když na
prvním festivalu této organizace vystoupil nás nesporně vynikající
prezident Edvard Beneš?“

Nově nabytá svoboda vzbuzovala naděje… Pak přišla hrozba hladu

Samotné slavnostní shromáždění ale začalo přednáškou. Na začátek
připomenul historické události Oldřich Jakubek, pak následovala gratulace
Miroslavu Grebeníčkovi k obhájení postu poslance. „Je to náš skokan,“
podotkl Jakubek s odkazem na skutečnost, že se Miroslavu Grebeníčkovi
podařilo získat mandát, i když kandidoval ze šestého místa. Pak už
hovořil k VŘSR Grebeníček. „Po celé toto období jsou její dějiny
stálým předmětem zájmu světové historiografie. Nejživější činnost
vyvíjejí zejména historikové ve Spojených státech, nelze však
přehlížet ani výsledky německých, francouzských a britských historiků,“
upozornil s tím, že „americká literatura je poměrně nejvíce
ovlivňována novými sociologickými modely a přes svůj zpravidla silný
protikomunistický náboj přináší alespoň čas od času pokusy o nové
pohledy“. Poslanec popisoval situaci a historické souvislosti. Dostal se
také ke vniku Československa. „I vznik Československé republiky 28.
října 1918 byl poznamenán poněkud zmateným průběhem politického
převratu. Naděje, které vzbuzovala nově nabytá národní svoboda, byla
pouze jednou stránkou skutečnosti, druhou byla hrozba hladu. Ferdinand
Peroutka o této době napsal: Strach před hladem vyrušoval členy národního
výboru z uspokojení nad nabytou svobodou.“ Zmiňoval sociální problémy,
které se u nás objevily. „Také Československem otřásaly silné boje, v
nichž si pracující často bouřlivě vymáhali svá práva,“ doplnil.
Připomenul návštěvu Masaryka 19. září 1921 v Břeclavi.

„Pokud by Havel žil, doporučil bych mu k prostudování…“

Pak také konstatoval: „Ať chápeme revoluce jakkoli, nemůžeme popřít,
že mají předurčený rytmus vzestupu, ale také úpadku. Jsou stejně málo
ovladatelné jako zemětřesení, měřit je morálními kategoriemi dobra a zla
je stejně rozumné jako proklínat zemětřesení nebo vymítat duchy, kteří
je způsobili.“ Vysvětloval souvislosti vlivu Velké říjnové
socialistické revoluce na další vývoj ve světě. „To, co plně chápali
jak Roosevelt, tak Churchill, vůbec nechápou dnešní debolševizátoři.
Mnohé národy totiž projevují až příliš často zdánlivě paradoxní
touhu zbavit vlivu vůdce, kteří je vítězně provedli velkou válkou,“
poznamenal. Uvedl pak různá prohlášení Michaila Gorbačova. „Gorbačov se
pak ještě jednou vrátil k Leninovi, přičemž prohlásil: ‚Chybou
bolševiků bylo, že odmítli spolupráci s demokratickými silami. To snad
byla jedna z Leninových chyb, jedna z jeho tragických slabin.‘“ A pak
Grebeníček pokračoval: „Historie se jako každá věda vyvíjí a je zcela
přirozené, že pak akcentuje nejen zcela nové problémy, ale i jiný vztah
politiky a historie. S tím ovšem souvisí i hodnocení významu a jediné
úlohy konkrétních osobností. Z historického hlediska nelze ignorovat jejich
činnost. Koneckonců se vyvíjel i samotný Gorbačov, a to od ortodoxního
komunisty až do fáze bezzásadového sociálního demokrata. I v jeho
případě je pak možné zjistit, kdy jeho potenciální síla narůstala a kdy
naopak ochabovala, zda ten který čin byl správný, či nikoli. Odmítat tuto
skutečnost znamená neřídit se objektivní pravdou, nýbrž nechat se zmítat
politickou a ideologickou situací a osobními pohnutkami. Tomuto zmítání či
těmto pohnutkám podlehl i někdejší ne příliš vzdělaný prezident
České republiky Václav Havel, když 8. května 1995 prohlásil: Stalin nebyl
žádným skutečným vojevůdcem, obětoval zcela zbytečně a nesmyslně na
východní frontě miliony vojáků, kteří při důmyslnějším vedení
války vůbec padnout nemuseli. Pokud by Havel ještě žil, doporučil bych mu
k prostudování knihu autora Muchina s názvem Cesta z demokracie, v níž je
možné najít i následující myšlenku: ‚Abychom pochopili příčinu,
jíž se Stalin pravděpodobně řídil, je třeba, abychom si sami sebe
představili na jeho místě a přijali odpovědnost za výsledek budoucí
války.‘ Ano, v případě Stalina jde nepochybně o dramatickou či tragickou
postavu. Podívejme se však třeba na Francouze, kteří nepochybují o tom,
že Napoleon byl vynikajícím vojevůdcem, přitom národy Evropy snad neznaly
jiné jméno, které by nenáviděly silněji.“ Zmínil i to, že všeobecně
známé represe z něj učinily zápornou postavu, ale „jeho
vojensko-strategické úsilí bylo jednoznačně zaměřeno na upevnění
sovětského státu“.

Grebeníček se pak v přednášce dál věnoval dějinám Sovětského svazu a
ideálu vytvoření sociální a ekonomické rovnosti lidí. „Vypadá to, že
sto let po revoluci v roce 1917 Kreml pořád ještě neví, jak všechny ty
seismické události správně vyložit a oslavit. Mnozí tvrdí, že historie
je politika promítnutá do minulosti. Vypadá to, že dnešní ruští
oficiální představitelé dělají všechno pro to, aby dokázali pravdivost
této teze,“ podotkl Grebeníček. „Samo slovo revoluce, které se s rokem
1917 mnohdy vybaví, má v očích dnešní ruské vlády negativní a
nebezpečný odstín. Řešení nenabízí ani snižování významu těchto
událostí, ani vyprazdňování jejich smyslu,“ uvedl poslanec s tím, že
vysvětlování této události rozděluje společnost a odbýt se nedá. Podle
Grebeníčka není těžké pochopit, proč se vláda snaží revoluční aspekt
revoluce ignorovat. „Pro dnešní režim jsou tyto události ideologickou
výzvou,“ dodal. Zmínil, že v Rusku začaly negativní následky revolucí
úřady zdůrazňovat a je předmětem sporu. Pozastavil se i nad označováním
názvu dne v Rusku. Co si myslí Vladimir Putin o říjnové revoluci,
zůstává podle Grebeníčka záhadou, příliš se k ní nevyjadřuje a
připomíná ji jen jako holý fakt. „Nedávno Putin obvinil Lenina z rozpadu
Sovětského svazu,“ smál se Grebeníček. „Protože Lenin přiznal, jak
víte, sovětským republikám rovné postavení a prohlásil, že mají právo
na vystoupení ze svazu. V roce 2012 Putin zase prohlásil, že bolševici se za
první světové války dopustili vlastizrady, to vedlo k zuřivému sporu s
předsedou komunistické strany Gennadiem Zjuganovem. Překvapivě tvrdá
odpověď komunistů potvrdila fakt, že ruské elity jsou stejně jako ruská
společnost rozděleny na dva nesmiřitelné tábory,“ dodal s tím, že
jediné, na čem se obě strany shodnou, je, že sázka na pomoc zahraničních
spojenců ve vnitropolitickém boji byla chybná. Téma se pak bude podle něj
dále využívat i v otázce Ukrajiny.

Kreml se pokouší ukázat revoluci jako tragédii

Závěrem také Grebeníček uvedl: „Na mezinárodní úrovni se Kreml
pokouší 100. výročí revoluce využít k tomu, aby ukázal revoluci jako
tragédii a zdroj nestability a současně dal najevo, že na mysli má v první
řadě situaci na Ukrajině. Současně by Kreml byl rád, aby byl rok 1917
výstrahou pro každého Rusa, který by snad na nějakou revoluci pomýšlel.“
Poslanec konstatoval, že revoluce byla právem označována za jednu z
nejvýznamnějších událostí 20. století. K diskutovanému průběhu
konstatoval: „Nikoli násilí použité dělnictvem, ale kontrarevoluce
svržené buržoazie vyvolala tyto strašné následky. A tak dala VŘSR nejen
poučení o tom, že dělnictvo musí o své místo na slunci bojovat, ale též
o tom, že svržená vládnoucí buržoazie bude vždy a za každých okolností
klást nejtvrdší odpor a že za podpory zahraničních imperialistů nebude
váhat rozpoutat proti vítěznému dělnictvu širokou škálu odporu od
úskočné propagandy, sabotáží až po diverzní činnost a krvavou
občanskou válku. Na tom také ztroskotaly první dělnické revoluce v Evropě
po první světové válce.“ Slavnostní shromáždění ke 100. výročí
VŘSR v pondělí 6. 11. v hotelu Mercure Ostrava pořádala KSČM Moravská
Ostrava a Přívoz.
