Zoufalý, opuštěný, zmatený Sobotka. Všichni ho odmítají, ČSSD prý
tajně hledá nového premiéra. Informovaný Bohumil Pečinka zmiňuje dvě
jména, která vás hodně překvapí

ROZHOVOR Premiér Bohuslav Sobotka hledá usilovně nějaké nové ministry do
své vlády, ale sociální demokracie hledá stejně usilovně nového
premiéra nebo předsedu strany, říká publicista a komentátor Bohumil
Pečinka na základě svých informací ze zákulisí sociální demokracie. „Musí
prostě přijít hlubší změna, jinak je to cesta k porážce ČSSD ve
volbách. Byla by tam alespoň naděje, takhle není naděje žádná,“
prohlásil v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz. Hlavními kandidáty za Sobotku
jsou podle něj Lubomír Zaorálek nebo šéf odborů Josef Středula.

Jak se díváte na snahy premiéra Bohuslava Sobotky zvrátit pád voličských
preferencí ČSSD tím, že vymění unavené ministry ve své vládě? Zatím
se to nesetkalo s velkou podporou, neoslabí se tím naopak jeho pozice?

Podle mých informací ze zákulisí sociální demokracie neměl ještě nikdy
premiér Sobotka tak slabou pozici jak ve vládě, tak v sociální demokracii.
Vychází to ze způsobu, jakým reagoval na výsledek krajských voleb, který
sice byl špatný, byl za volebním očekáváním, ale současně se straně
povolebním vyjednáváním podařilo získat pět hejtmanů, i když
zvítězili jen ve dvou krajích, a ve většině krajů jsou v krajských
radách. To, co bylo pro většinu členů sociální demokracie nepřijatelné,
byla interpretace výsledků voleb. Volební neúspěch předseda ČSSD
víceméně svedl na krajské lídry a současně řekl, že ČSSD by se měla
orientovat na voliče Pirátů a Zelených, což bylo v té chvíli trochu
sebevražedné, protože povolební průzkum ukázal, že Babišovo hnutí se
posunulo zprava doleva a vyluxovalo část voličů sociální demokracie.

A vyjádření v této chvíli, že nechceme tradiční voliče, že chceme
ještě jiné, vyvolalo velkou nevoli. Potom vyvolal v ČSSD velkou nevoli
způsob, jakým premiér reagoval na věci kolem Číny, jedno křídlo mu
vytýkalo, že nešel do ofenzívy, druhé křídlo mu vytýkalo, že podepsal
dopis čtyř ústavních činitelů. V tom se tedy nezavděčil ani jednomu
křídlu, a když viděl, že je v hluboké defenzivě, že se od něj
odklánějí nejbližší spolupracovníci, rozhodl se přejít do útoku a
veřejně vyhlásil obměnu vlády. Což je věc, která má smysl jedině tehdy,
když se dopředu nějak předjedná a je tam ten moment překvapení.

Předjednáno to zřejmě nebylo ani s koaličními partnery, protože šéf
hnutí ANO Andrej Babiš i předseda KDU-ČSL Pavel Bělobrádek výměnu svých
ministrů v Sobotkově vládě odmítli. Černý Petr tedy zůstal na sociální
demokracii.

Dva koaliční předsedové se tomu nejdřív vzepřeli a dali najevo, že
Sobotku neuznávají jako jedinou vládní autoritu a že vlastně existují
tři premiéři a každý si odvolává své ministry. Pak se premiér rozhodl
začít odvolávat některé ministry, ale paradoxně musel začít měnit
jména, a to z toho důvodu, že třeba za ministra Mládka nenašel žádnou
náhradu. Nikdo tam nechtěl jít, takže ho v úřadu musel nechat. Proto si
překvapivě vybral ministra zdravotnictví Němečka. Jenže resort
zdravotnictví nabídl postupně čtyřem lidem, šéfům fakultních nemocnic v
Plzni a Motole, a oba to odmítli. Odmítl to i senátor, vynikající lékař a
známý vědec Žaloudík. A takhle to bylo i s dalšími posty. Ukazovalo se,
že do jeho vlády nikdo nechce a tím se znovu oslabila jeho pozice. V této
situaci nastalo v sociální demokracii hledání jeho nástupce, který by mohl
být předsedou sociální demokracie, nebo naopak premiérem a Sobotka by
zůstal předsedou. Prostě někdo, kdo by sociální demokracii zviditelnil a
řekl něco podobného, co řekl Jiří Paroubek v roce 2005, 2006: Jdeme jiným
směrem, má nás smysl znovu volit. Hledá se v kuloárech takový muž nebo
žena. Ale není to jednoduché, protože sociální demokracie je v
personální krizi.

Jaká je tedy v takové situaci šance někoho vhodného najít a nahradit jím
v jedné z těch pozic Bohuslava Sobotku?

Jsou dvě cesty. Buď se stáhnou lidé zvnějšku, ne přímo na předsedu
strany, ale tak, aby se ukázalo, že sociální demokracie má širší kádr
lidí, v úvahu připadají třeba i nestraníci, padají jména jako šéf
odborů Josef Středula, ten by mohl být premiérem ze dne na den, právník
Miroslav Jansta nebo Jiří Paroubek, který má zájem se do strany vrátit.
Druhou cestou je najít nástupce uvnitř strany. A vylučovací metodou
člověk přichází na to, že jediným dynamicky působícím ministrem byl v
posledních měsících ministr zahraničí Lubomír Zaorálek, který má tu
výhodu, že v posledku by mohl sjednotit ta dvě křídla, která v sociální
demokracii stále jsou. Haškovci a Sobotkovci uvnitř strany stále působí a
jdou proti sobě. Takže hlavním kandidátem na Sobotkova nástupce zvnějšku
je Josef Středula, a číslem jedna uvnitř strany Lubomír Zaorálek. V
těchto dnech rozhodně probíhá hledání nástupce, ale je možné, že k
němu nakonec nedojde. Ale podle mne pak sociální demokracie směřuje k
viditelné porážce.

Skutečně si myslíte, že by přepřahání v čele strany necelý rok před
sněmovními volbami ČSSD pomohlo?

Sociální demokracie je v současné době v situaci, v jaké byla v roce 2005,
kdy se sešel sjezd ČSSD v Brně, a strana měla kolem deseti procent. Náskok
ODS byl obrovský a připomíná náskok, jaký má dnes ANO na sociální
demokracii. Pokud chtějí být sociální demokraté důstojným konkurentem
pana Babiše, nezbyde jim nic jiného, než dát do čela někoho nového. Je
jedno, jestli do čela vlády nebo sociální demokracie, prostě je potřeba
ukázat novou tvář, která by zaujala voliče. Jinak je to postup ke
spořádané porážce.

Takže připouštíte, že by mohlo znovu zafungovat, kdyby v čele ČSSD a
vlády byli dva různí lidé?

Třeba to, co dělali Gross a Paroubek, že jeden byl premiér a druhý
předseda ČSSD. Možných variant je víc, ale musí prostě přijít hlubší
změna, jinak je to cesta k porážce. Voličské chování je takové, že
nemá rádo strany, které jsou už dopředu poražené. Proč dopředu
poraženým dávat hlasy? Tedy nemá to rád většinový volič. Jsou zase
voliči, kteří dávají hlas jenom outsiderům. Ale těch je menšina.

Myslíte si, že by třeba Lubomír Zaorálek byl lepším předsedou strany
nebo premiérem než Bohuslav Sobotka?

V politice se vždycky hraje s kartami, které jsou v ruce. Jestliže máte
nějaký tým místopředsedů a první místopředseda je vyloučený kvůli
nálepce zrádce „lánských pučistů“, pak jsou ve hře další
místopředsedové. A z toho vychází jako jediný Zaorálek. Pokud sociální
demokraté nechtějí někoho úplně mimo stranu, jako je Středula.

A může vést výměna v čele vlády či strany podle vás skutečně k
lepšímu výsledku sociální demokracie ve sněmovních volbách?

To jsou ty karty v ruce. Byla by tam alespoň naděje, takhle není naděje
žádná. S Bohuslavem Sobotkou je naděje na spořádanou porážku a za
určitých okolností by jí Andrej Babiš mohl dát nějakou juniorní pozici
ve své vládě. Dvě, tři ministerstva. To je perspektiva s Bohuslavem
Sobotkou. A ta perspektiva nemůže už být horší. Tam by byla aspoň naděje.
Třeba se ukáže jako marná.

Není oslabená pozice Bohuslava Sobotky oslabena i proto, že z těch důvodů,
o nichž jste mluvil, sáhl při výměně členů vlády do řad těch, kteří
ho po tzv. lánském puči výrazně podpořili, jako Jiří Dienstbier nebo
Michaela Marksová-Tominová?

Ne, já myslím, že jde o to, že chtěl vyměnit jiné ministry, ale nikdo mu
nechce do vlády. Dříve byl zástup lidí, kteří chtěli být ministry, a
dnes to tak není. I v tom je jeho defenzíva, protože si musí vybírat
ministerstva, na která někoho má. Takže to je úplně naopak. Smyslem je
vyměnit nejslabší ministry, ale tady se vyměňují vlastně ministři typu
ministra zdravotnictví, který si to, upřímně řečeno, ve vládě vůbec
nezaslouží, ale má být vyměněn jen proto, že sociální demokracie měla
několik kandidátů na místo ministra zdravotnictví. Ovšem pak se ukázalo,
že to také nechtějí dělat. Sobotka udělal tedy z nouze ctnost, že by
předsedou Legislativní rady vlády mohl být poslanec Chvojka, tak vymění
Dienstbiera. I když kolem Dienstbiera byly větší rozpory. Takže premiér
vyměňuje ty, u nichž ví, že má náhradu.

Jak si vysvětlujete, že když neměl premiér nic konkrétního v ruce, jak se
ukázalo, proč vůbec šel kvůli obměně vlády za prezidentem na Pražský
hrad?

On chtěl vědět, jakou má podporu. Ale prezident Miloš Zeman se choval velmi
vlažně a s odstupem, ani ho nepodpořil, ani neodmítl. A jak dělá premiér
Sobotka zoufalé kroky, tak teď říká, že chce jednat ještě s ministry
ostatních stran. Což vůbec nechápu, protože když mu nechtějí do vlády
jeho vlastní lidé, kde bere přesvědčení, že by mohl odvolat ministry z
jiných stran? To je výraz jeho tápání.

Možná Bohuslav Sobotka bude přemlouvat lidoveckého ministra kultury Daniela
Hermana, aby sám odstoupil, protože by si tím vylepšil pozici u prezidenta,
aby jeho změny podpořil.

To ne. Herman neodejde nikdy.
