Slavný undergroundový zpěvák: Lidi se chtějí mít jako za komunistů, aby
skoro nic nedělali, brali za to prachy a stát je vodil za ručičku. Proto
skáčí na lep Babišovi

ROZHOVOR „V undergroundu se utvořilo zvláštní společenství nezávislé
na oficiální kultuře, které komunistům vadilo,“ říká v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz frontman legendání undergroundové kapely Umělá hmota
Milan Dino Vopálka. Polistopadový vývoj hodnotí zpěvák, který s kapelou
vystupoval na jednom pódiu společně s Plastic People of the Universe, vcelku
pozitivně. „V demokracii se musí člověk snažit a bojovat,“ říká
Vopálka. Jenže někteří lidé to tak podle něj nechtějí. Chtějí se mít
stejně jako za komunismu, a proto ve volbách skočili na líbivou politiku
Andreje Babiše. „Špatně, moc špatně si to ti lidé myslí,“ říká
dvaašedesátiletý muzikant.

Včera jsme měli výročí 17. listopadu. Máte jako undergroundový muzikant
na listopad 1989 nějakou vzpomínku?

Vzpomínám si úplně přesně. Zrovna jsem u jednoho kamaráda na Žižkově
ozvučoval jednu skladbu, kterou jsme nahráli, Vítání Jara, a o tom, co se
stalo na Národní třídě, jsem se dozvěděl až zpětně.

Kapela Umělá hmota, kterou jste spoluzakládal, bývá označována za
sesterskou kapelu Plastic People of the Universe.

Původní Hmotu jsme zakládali s Janem Kučerou, to bylo na jaře 1973.
Natočili jsme takový demosnímek. Chtěl bych podotknout, že naše těleso
vzniklo jako nehudební. Ani jeden z nás neuměl hrát na žádný hudební
nástroj, a tak jsme to také pojali.

Co se týče spojitosti s Plastic People, tak my s nimi hudebně nemáme nic moc
společného. Ale samozřejmě jsme s nimi společně koncertovali během 70.
let. Bylo to různě po stodolách, na Hrádečku a podobně.

Plastic People se dostávali do konfliktu s režimem. Jak jste to měli vy?

No tak byli jsme na tom velmi špatně. Nebylo kde hrát, tak řekněme, jestli
se uskutečnili dva tři koncerty za rok, tak to bylo maximum. Hrát se nedalo,
vyžadovaly se přehrávky a ty bychom nikdy nedostali. Těleso typu Umělé
hmoty nebylo v socialistickém režimu žádoucí.

V čem ten underground režimu vlastně vadil? Tedy kromě toho, že se
undergroundové kapely hlásily k západnímu rokenrolu…

Důvod byl ten, že se v podání undergroundu vlastně utvořilo takové
zvláštní společenství, které ve své podstatě nebylo závislé na
oficiální socialistické kultuře. Ve své podstatě se tak dělalo, co šlo
tak trochu mimo kontrolu režimu, přičemž oni vlastně ztráceli přehled.
Komunistům vadilo i to, že se nosily dlouhé vlasy. Druhá věc pak souvisela
s tím, co režim vnímal jako disent, a tam určitá souvislost s undergroundem
byla. Například já osobně i jiní jsme se pohybovali v okruhu intelektuálů,
kteří nebyli během sedmdesátých a osmdesátých let v očích režimu
zrovna žádoucí. No ale samozřejmě šlo i o to, že jsme poslouchali
západní muziku a rokenrolové umění. Nicméně ten kulturní zájem se
nesoustřeďoval jenom na hudbu, bylo v tom například i moderní umění. A
samozřejmě to vše se komunistům na undergroundu nelíbilo, protože oni si
vychovávali svoje vlastní kapely a umělce.

Básník Josef Vondruška, který s vámi v Umělé hmotě hrál, v knize
Chlastej a modli se, popisuje, jak komunisté pronásledovali vlasáče. Měl
jste s tím osobní zkušenost? Ostříhali vás někdy?

To ne, ale často se stalo, že mě třeba zatkli a hrozili tím, že mě
ostříhají. Šmikali mi i nůžkami před obličejem, ale na samotné
ostříhání nakonec nikdy nedošlo.

Jak byste zhodnotil vývoj od revoluce 1989? Kam jsme se posunuli?

Já bych to hodnotil celkem dobře a myslím, že hlavně co se týče kultury,
tak ten posun je dobrý. Člověk si dnes může hrát nebo malovat, co chce a
co potřebuje, bez nějakých zásahů, bez nějaké cenzury. Takže takhle to
hodnotím z tvůrčího hlediska. Samozřejmě jsou i nějaká negativa kromě
těch pozitiv, ale tak to je u každé věci. Rozhodně ale za Umělou hmotu
jako kapelu bych to hodnotil, že je to dobře, že se nemusíme někoho
doprošovat o nějaké hraní. Když si nás někdo pozve, tak zahrajeme a
nemusíme předkládat nějaké povolení. Takže to je ta svoboda slova.

Co říkáte na to, že více než čtvrt století od sametové revoluce vyhrál
volby Andrej Babiš, který je s předchozím režimem spojován, a to i s jeho
bezpečnostními složkami? Co to značí?

Já to vidím poměrně jednoduše. Někteří lidé u nás si prostě zvykli na
určitý standard, řekněme, i za komunismu a komunistů je v Česku pořád
hodně. Já neříkám, že je Babiš komunista. V pozadí toho, jak vystupuje,
ale může být podle mě něco, co těm lidem, které jsem zmínil, nahrává.
Takže oni ho potom volí a podle mého ho volili i ti, kteří v těchto
volbách přesedlali od komunistů a sociálních demokratů. Andrej Babiš
podle mého dělá líbivou politiku. Jeho voliči prostě uvěří tomu, že
jim bude někdo pořád podávat pomocnou ruku a oni se potom budou mít líp.
Ale tak to přece není možné, to je moc špatně. Špatně si to ti lidé
myslí.

A oni se chtějí mít stejně, jako se měli za socialismu…

No, aby skoro nic nedělali, brali za to prachy a stát je vodil za ručičku,
jako tomu bylo dřív. Jenže ta demokracie je trošku o něčem jiném,
člověk se musí snažit a musí, jak se říká, bojovat. Ti lidé to ale
nechtějí a Babiš jim maže med kolem huby. A to se ani nechci vyjadřovat k
tomu, jak to tam má v Bratislavě u toho soudního sporu ohledně
příslušnosti k tehdejší státní bezpečnosti. Jako by to nestačilo,
ještě navíc k tomu je trestně stíhaný. Tak já se přiznám, že teda
opravdu nechápu, proč ho ti lidé volí. Podle mě je důvodem, že jsme jako
Češi národ, který je málo vzdělaný. Ale my s tím nic neuděláme. Tam na
těch vesnicích nebo v městečkách to jeho hnutí ANO ti lidé prostě volili,
hodili mu to tam a věří, že to ta Babišova strana tady udělá lepší.

Jak jste se dívali na komunisty tehdy, když jste se pohyboval v undergroundu?

Nejdřív mě politika vůbec nezajímala. Ale postupně, jak se režim začal
zajímat o nás, tak i my jsme se logicky museli začít zajímat o ně.
Postupně jsem vlastně začal zjišťovat, že to tady je špatně, že to tady
je vlastně takový normalizační koncentrační nebo pracovní tábor.

Měl by se hudebník politicky angažovat?

V obecné rovině bych řekl, že by se hudebníci politicky angažovat neměli,
ale teď nemluvím v souvislosti s tímto koncertem, který zmiňujete.
Nicméně můj osobní názor je ten, že by se člověk měl věnovat muzice a
zasahovat do politických věcí by neměl. Muzikant by se měl držet svého
kopyta.

Umělá hmota je jedním z nejvýraznějších jmen české undergroundové
scény 70. A 80. Let vedle kapel jako Plastic People of The Universe a DG 307.
Jednalo se o rockové kapely, které socialistický režim neměl v lásce a
zakazoval jim hrát. Kromě různých ilegálních koncertů po stodolách
skupina po boku jiných koncertovala i na Hrádečku u Václava Havla.

Přesto, že kapela vznikla již v sedmdesátých letech, s tvůrčí
přestávkou je aktivní dodnes. První studiové desky (Barbara (1991, My dva a
kněz (1993) vydala až po Sametové revoluci.

Jedním z členů kapely byl i básník a spisovatel Josef Vondruška, který
příběh Umělé hmoty a undergroundové scény za socialismu zmapoval v sérii
próz, které vyšly v antologii nazvané Chlastej a modli se.
