Idiot Juncker, škůdkyně Merkelová a několikrát ukradená revoluce.
Večerníček od Okamury na plné pecky o tom, co bychom měli vědět, ale
báli jsme se na to zeptat

ROZHOVOR Předseda Evropské komise Jean-Claude Juncker se ani po Brexitu ani po
jakýchkoliv volbách nezmění. Bude to stejný idiot a bude plácat ty stejné
žvásty. Ale jsme na dobré cestě. Tak hovoří bývalý místopředseda
hnutí Úsvit přímé demokracie Tomia Okamury a dnešní šedá eminence
hnutí Svoboda a přímá demokracie Jaroslav Novák Večerníček. V rozhovoru
pro ParlamentníListy.cz rozebírá to, co bychom měli vědět o demokracii a
historii, ale báli jsme se na to zeptat.

Jste autorem osmnácti billboardů výstavy Ukradená revoluce, která byla
včera k vidění na dolním konci Václavského náměstí, ale měla by se
celý příští rok objevovat na náměstích českých měst. Jak byla podle
vás Sametová revoluce ukradena?

Snažil jsme se srovnat, co lidi v listopadu 1989 křičeli na ulicích, s
dnešní realitou. U každého výročí bychom přeci měli bilancovat a říci
si, jestli se stále k těm ideálům hlásíme. Oficiálně se k nim totiž
hlásí všichni, dokonce i komunisti. Ve skutečnosti jsme v hnutí Svoboda a
přímá demokracie jediní, kdo se tyto ideály snaží naplnit v praxi.

To je hodně odvážné tvrzení...

Doložím to na faktech. Objevil jsem krásnou historickou publikaci od
amerického historika Jamese Krapfla – Revoluce s lidskou tváří –, který
se několik let zabýval Sametovou revolucí. Zčásti mě inspiroval, protože
v úvodu píše o tom, že všichni historici popisují historii převratu a
následného dění skrz jednání jednotlivých postav, takže Havla, Klause,
Komárka a tak dále. Ale nikdo se nevěnuje samotným lidem. Revolucionářům
na ulici, kteří vynesli ty osobnosti na vrchol. Co ti lidé chtěli, proč
byli v ulicích a za co demonstrovali a stávkovali.

Když si to člověk porovná, tak zjistí, že revoluce byla ukradená
minimálně několikrát. Stal se pravý opak toho, co lidé chtěli a dokonce i
pravý opak toho, co elity lidem slibovaly. To je ještě tristnější.
Výjimkou je Václav Klaus, který se nikdy netajil tím, že bude razit tržní
ekonomiku bez přívlastků. Od Havla přes Komárka až po nejrůznější
ministry všichni hlásali sociální stát a tak dále. Pokud jde o ekonomiku,
tak v programu Občanského fóra byly vyjmenované oblasti, které nesmí být
privatizovány. Tedy energetika, přírodní bohatství včetně vody a
dalších věcí, které jsme si přesto nechali ukrást. Havel v inauguračním
projevu, a nebyl sám, prohlásil, že nechce kapitalismus a divokou privatizaci.

V počátcích byl Václav Havel dokonce zastáncem rozpuštění
Severoatlantického paktu (NATO)...

Ano, tomu je věnován jeden panel. Váže se k tomu zajímavá historka. Před
první návštěvou ve Washingtonu za ním přijel americký velvyslanec na Hrad
a Havel tenkrát naznačil, že v projevu před Kongresem Spojených států
amerických bude prosazovat rozpuštění NATO. Velvyslanec se zhrozil,
pokoušel se mu to vymluvit a napsal oficiální nótu na Hrad, že to důrazně
nedoporučuje, protože by to mohlo nenávratně poškodit vztahy mezi USA a
Československem. Havel pak svůj názor otočil o sto osmdesát stupňů a v
Kongresu naopak řekl gigantickou lež, že mýty o tom, že by chtěl rozpustit
NATO, jsou absolutní nesmysl, který šíří pomýlení novináři. Nicméně
před tím už napsalo několik deníků, protože to v nich prezentoval, že by
chtěl rozpustit NATO. Všichni to brali za bernou minci.

Jak tedy dopadla vaše bilance ideálů listopadu 1989 v Československu?

Základní ideály revoluce byly spravedlnost, lidskost, humanita, demokracie. V
jejich rámci lidé požadovali naprosto přímou demokracii všude, kde je to
možné. Od prezidenta, vlády, parlamentu až po zástupce šéfů národních
podniků. Ostatně v socialistické ústavě byla zakotvena odvolatelnost
poslanců, ale v praxi se nerealizovala. A lidé v ulicích žádali, aby se
realizovala. Opak se stal pravdou. Tento požadavek byl naopak z ústavy
vyškrtnut. Chtěli přímou volbu prezidenta. To se nestalo. Havla při první
volbě prezidenta volili i komunističtí poslanci. V té době přeci všichni
skandovali: „Dubček na Hrad!“ Havel měl podporu pár desítek chartistů a
kamarádů v Praze, ale třeba v Brně, natož na Slovensku, by ho nikdo nevolil.
V přímé volbě by neměl šanci. Havla nikdo neznal. Vydíráním donutili
Dubčeka, aby se stal předsedou Federálního shromáždění. Ten se při
jednání rozplakal. Navíc Havel deklaroval, že se prezidentství vzdá a v
roce 1990 proběhnou nové prezidenstké volby, které budou přímé. A víme,
jak to s přímou volbou prezidenta pokračovalo. První proběhla až v roce
2013.

Je třeba si uvědomit, že ideální a spravedlivé společnosti, dokonalé
demokracie, nikdy nedosáhneme. Ale cesta je cíl. Lidé v listopadu 1989
chtěli nastavit parametry k tomu, aby společnost byla lepší. Ostatně ani v
Poslanecké sněmovně dnes neplatí rozdělení moci. V této zemi fakticky
vládne vládní koalice. Opoziční strany jsou válcované, jejich návrhy
zákonů se ani neprojednávají. Na rozdíl od minulých volebních období se
koalice dohodla na tom, že nebude ani v případě, že je ten zákon
potřebný, projednávat jakýkoliv opoziční návrh. Vláda si prostě dohodla,
že nepustí k moci ani parlament. Sněmovnou tedy může projít jen to, co
navrhne vláda. Jinými slovy tam čtyři roky všichni sedí a buď mají
šanci pro něco zvednout ruku, anebo můžou hrát karty. Úplně to popírá
jakoukoliv demokracii. Poslední slovo má pouze vládní většina. Málokdo si
to uvědomuje. Takže je zcela jasné, že jde dnes o parafrázi jakékoliv
demokracie.

Myslíte třeba prosazování uprchlických kvót oproti oficiálním
vyjádřením vlády a tak dále?

No, jasně. Málokdo ví, proč máme kvóty. Ostatně poslanci z frakce
sociální demokracie je v Evropském parlamentu navrhli a odhlasovali. Naše
komisařka Věra Jourová pak ty kvóty vypracovala. A naše vláda se tváří,
že jim to Brusel nadiktoval. To je nesmysl, tak to fakt není. To byli naši
poslanci, co to tam prohlasovali. Mimochodem, jedním z požadavků revoluce byl
dialog, kdy by všichni měli mít právo o čemkoliv diskutovat. Takže když
dnes vláda připravuje zákon o referendu a říká, že nechce, aby se
referendem řešily zahraniční smlouvy či otázka daní a nepřipouští
diskusi, tak jsme u toho, co absolutně na hlavu obrací to, co lidé v roce
1989 chtěli. Chtěli svobodný dialog na jakékoliv téma. Ostatně, kdo jiný
by měl mluvit o daních, než ten, kdo je platí.

V USA vyhrál prezidentské volby Donald Trump. Opravdu s ním byl Tomio Okamura
srovnáván?

To nejsou žádný kecy. V americkém deníku The Washingoton Post mimo jiné
napsali: „Tomio Okamura má stejně jako Trump nejen podnikatelský úspěch
díky účasti v televizní reality show, také byl schopen získat politickou
moc a místo v Senátu České republiky. Jednu chvíli byl třetím
nejoblíbenějším politikem v zemi. Podobnosti jdou ale dál. Stejně jako
Trump projevil Okamura protipřistěhovalecké názory. Nedávno řekl, že by
Češi měli chodit s prasaty v blízkosti mešit a navrhl posílání Romů do
Indie. Stejně jako Trump je imigrantského původu. Trumpova matka je Skotka,
Okamura se narodil v Tokiu japonsko-korejskému otci a české matce.“

Nebojíte se, že Trump sice hýří velkými slovy, ale nechá se v úřadu
ukolébat americkou realitou ovlivňování mezinárodními koncerny, jako se to
stalo Baracku Obamovi?

Slova jsou jedna věc, ale všechno dělají prachy. U Donalda je to jednoduché.
Jeho neplatili ani zbrojní lobby, ani mládenci z Wall Streetu. To znamená,
že nemá, co vracet. Nikomu nedluží. Financovali ho nějací Židé a píše
se o Deutsche Bank, což je určité napojení, ale není přímé. Podle mě s
těmi gangstery nemá nic moc společného. Nemá důvod podporovat zbrojaře,
kteří financovali jeho protikandidáty, jak v republikánské, tak i v
demokratické starně.

Po desítkách let a několika prezidentech je to první člověk, co bude žít
v Bílém domě, jehož kampaň nebyla placená zbrojní lobby. On už od
začátku razil politiku proti ní. Chce se domluvit s Putinem a to mu naopak
mohlo statisíce hlasů ubrat. Nechce dělat z Ameriky světového četníka a
to mu muselo ubrat strašně hlasů. Ale je to přesný opak populismu.
Populistická byla Hillary, která všude vykřikovala, jak zkrotí Putina a v
Sýrii Asada. Jak zlikviduje veškerou protiamerickou opozici na celé planetě.
To se přeci muselo spoustě Američanů strašně líbit. Ten národ je velmi
hrdý a moc si zakládá na tom, že je světovou velmocí.

Obama, velký mírotvůrce, bombardoval sedm, opravdu sedm, zemí za své
funkční období a pokud vím, tak bez mandátu OSN. Příchod někoho, kdo s
tím přestane, je velkou nadějí. Jako občan Evropy mám sedm dětí a nechci
válku. Kdysi to bylo za komančů prázdný heslo, tedy boj za mír. Nicméně
teď se střílí kolem nás a já viděl v Guatemale hromadné hroby, tedy
výsledek práce guerill vycvičených v USA, tak to prostě nechci. V Sýrii
nyní chcípají na ulici po tisících lidé kvůli politice Hillary
Clintonové. Není divu, že jsem nadšen, že před americkou veřejnost
přišel člověk, jenž se nebál říct – kašlu na to, nebudu dělat
světového četníka, budeme se starat sami o sebe a v míru spolupracovat se
všemi zeměmi. Pro mě je to hrozně nadějné poselství.

Slavili jste jeho vítězství v hnutí Svoboda a přímá demokracie?

Nebyl čas. Museli jsme odpovídat desítkám novinářů od České televize
až po ParlamentníListy.cz.

Příští rok máme volby ve Francii. Nemyslíte si, že Trumpem zase vaše
politické křídlo získalo na popularitě?

Jsem skeptik a nikdy nepodceňuji konkurenci. Podle mě je to pro nás horší.
U nás jsou politici mnohem gumovější. Juncker se ani po Brexitu ani po
jakýchkoliv volbách nezmění. Bude to stejný idiot a bud plácat ty stejné
žvásty. Merkelová taky ještě napáchá strašně škod. Zkorumpovaní
pitomci ve Francii budou stále stejní a pomůžou Marine Le Pen, aby vyhrála.
Něco jiného to je v České republice. Děsil jsem se, když jsme s Klárou
Samkovou a Tomiem přinesli téma migrantů a kvót do veřejného prostoru.
Tehdy ještě o kvótách nikdo netušil, ale to byla chyba české (ne)informovanosti,
protože o kvótách se v Bruselu mluvilo minimálně deset let. Všichni
říkali, že se nás to netýká a tak na to kašlem. Tehdy jsme o tom začali
mluvit. Žádné body nám to nepřineslo. Hlavní média nás ignorovala,
začala adorovat Martina Konvičku, protože si myslela, že na něm
zdehonestují celé téma. To je chytré. Média tlačila Konvičku, aby z
protiislamistů udělal idioty. Chytrá politická a píárová práce, tak to
má být.

Vážné návrhy zákonů a systémových opatření, které jsme navrhovali,
nikdo nebral v potaz. Ostatně posléze to začala navrhovat vláda. Říkali
jsme, že je potřeba uzavřít hranice Schengenu a dodržovat Dublinské dohody,
což znamená, že v první bezpečné zemi, kam uprchlík přijde, žádá o
azyl. Jednoduché. A samozřejmě jsme chtěli zastavení konfliktu v místech,
odkud ti lidé prchají. Sýrie, Irák, Afghánistán, Pákistán. Podle toho se
zařídil Milan Chovanec. Chtěl jsem pak, abychom šli dál, protože nikdo už
nedovolil, abychom byli lídři tématu. Byla jen otázka času, kdy se všichni
budou stavět proti migrantům a kvótám. Na rozdíl od nás ale jsou v
televizi.

Ostatně i Angela Merkelová postupně upravuje svou „vítací“ politiku...

Je to tak. Sobotka a další dělají to samé. My nemáme média, takže se do
nich těžce dostáváme. To je třeba velký rozdíl mezi námi a Norbertem
Hoferem či Marine Le Penovou. Oni jsou sice také obětí dehonestací
mainstreamu, ale mají větší šance dostat své názory ven. Tak mohou
získávat voliče. O nás se ví jen to, co se dozvědí diváci Novy. Tedy,
že je Okamura gangster a podvodník, což je špatně. Nedozvědí se, kolik a
jaké zákony jsme podali v Poslanecké sněmovně. Což jsme se snažili
řešit. Že nejsme takoví nacisti a fašisti, jak se říká, že chceme
naopak obětem války pomoci, ale v jejich domovině. Vždyť Evropa nemá na to,
aby zachránila svět a uživila celou planetu. Řešení je, že se v oblastech
krize začnou problémy řešit. A z velké části je tato krize chybou
západní civilizace.

Konstruktivní řešení, co jdou od nás, se nikdy nedostanou na veřejnost.
Mimochodem, v citaci z The Washington Postu je napsáno, že chtěl Tomio
Okamura vystěhovat Romy do Indie, ale tak to nebylo. Nikdy to neřekl. Jen
zmínil, že jedna studie o legální podpoře vystěhovalectví Romů do Indie
není nic rasistického. Vzápětí Barbora Tachecí řekla, že chce Okamura
vystěhovat Romy do Indie. Chytil se toho kupodivu tehdejší ministr
zahraničí Schwarzenberg a řekl, že jde o dobrou, ale nereálnou myšlenku. O
něco podobného se totiž, jak řekl, pokoušeli Američané, když uměle
vytvořili stát Libérii a pak tam chtěli poslat své černochy. Skončilo to
diktaturou, válkami a nefunkčním státem.

Jak to vůbec vypadá s projektem zachránění koncentračního tábora v
Brněnci jako památky pro příští generace?

Prý jsme nacisti, xenofobové a rasisti. Nicméně na tomhle dlouhodobě
pracujeme. Jsem předsedou správní rady Nadačního fondu Památník Šoa a
Oskara Schindlera a Tomio mi s tím pomáhá. Zhruba dvacet let se snažíme o
rekonstrukci a záchranu památky jediného koncentračního tábora v Česku.
Tomio byl mimo jiné kdysi napaden za to, že řekl, že Lety nebyly
koncentrační tábor. Znalci nám dali za pravdu. Pak to po něm opakoval
Babiš, který se pak omluvil, ale zbytečně. Nikdy to koncentrační tábor
nebyl.

V Brněnci vše pořád chátrá a nikdo z politiků, co se ohánějí
demokracií, humanismem a antirasismem, s tím není ochoten cokoliv udělat.
Už před dvaceti lety jsem žádal zástupce státu, od ministrů až po
zástupce obcí, aby s tím něco udělali. Chtěl bych tam vybudovat památník.
Vždy to narazilo na jednu věc. Řeknu to škaredě, ale pravdivě. Problém
byl, že Schindler byl Němec a pomáhal Židům. Kdo z českých politiků si
dovolí podporovat Němce a Židy dohromady? Nikdo. Je to nepopulární.

Jak vypadá současná situace?

Vypadá to tak, že náš nadační fond získal objekty a pozemky většiny
koncentračního tábora. Ve fondu jsou lidé apolitičtí. Právě kvůli tomu,
aby to nebylo spojované s Okamurou, jsem vystoupil z hnutí Svoboda a přímá
demokracie. Bohužel, lidé soudí podle nálepek a ne podle obsahu, který
člověk přináší. Nechtěl jsem nikomu dávat záminku k dehonestaci. Tomio
nám velmi pomáhá. Snaží se najít investory, domlouvá schůzky. Naposledy
byl tlumočit, když do Brněnce přijel novinář z japonského deníku Yomiuri
Shimbun. Je to deník, který prý tiskne přes třináct milionů výtisků
denně.

Máme prostory, nemáme ani halíř a státní správa se na nás dívá skrz
prsty. Ostatně teprve na podzim jsme byli prohlášeni za kulturní památku.
Žádosti o zařazení do seznamu kulturních památek ležely na úřadech osm
let. Nejslavnější česká památka byla takhle zanedbávána.

Tohle je také dost odvážné tvrzení. Na seznamu UNESCO je dvanáct českých
lokalit, žádný Brněnec...

Neexistuje jiná česká památka, která by byla světově známější než
koncentrační tábor v Brněnci. Málokdo si to uvědomuje. Zadejte si Brněnec
do internetového vyhledavače a vyjdou vám tam o něm zprávy skoro ve všech
jazycích. Nezpochybňuju Pražský hrad, Karlštejn či Karlův most. Jsou to
úžasné památky. Nicméně podobných památek jsou po celé planetě stovky.
Když tyto památky jmenujete třeba v Brazílii, Kyrgyzstánu či Kurdistánu,
tak nikdo nebude vědět, o co jde. Když řeknete jméno Schindler, tak ho
mnoho lidí bude znát.

Myslím si, že známost filmu Schindlerův seznam přeceňujete...

Ne, ne. Vězni z koncentračního tábora se rozprchli po celé planetě.
Známosti přispěl světový bestseller Schindlerova archa, který sepsal
Thomas Michael Keneally. Ten byl později přejmenován na Schindlerův seznam.
Pak vznikly desítky publikací a knih. Schindler se dostal do učebnic na
celém světě a nakonec to doplnil Steven Spielberg se svým sedmioskarovým
filmem, který končí u nás v Brněnci. Tam celý příběh graduje. Chceme
ten příběh přivádět do reality, protože film je hodně mimo ni. Má
pravdivý základ, ale hodně věcí je v něm v rámci filmového scénáře
upraveno.

V Česku máme armádu historiků. Proč je tedy v naší historii stále tolik
bílých míst?

Tak třeba Ústav pro studium totalitních režimů vznikl s určitým zadáním.
Rozklíčovat zločiny komunismu, přestože by měl zkoumat i dějiny nacismu.
Vzhledem k obsazení, je tam řada mých kamarádů, je lehké odhadnout
priority. Třeba prioritou Františka „Čuňase“ Stárka bude vždya
dokumentace života undergroundu za komunistického režimu. Tomu rozumím.
Kdybych na ÚSTRu pracoval já, tak se budu věnovat Schindlerovi. Ústav pro
soudobé dějiny Akademie věd České republiky se zabývá jak nacismem, tak i
komunismem. Troufám si tvrdit, že komplexněji a objektivněji. Ostatně
skuteční historici jako první v meziresortní komisi vlády k Letům řekli,
že to nebyl žádný koncentrák. U každého policejního šetření to pak
donekonečna opakovali. Tuším, že v roce 2008 vymyslela vládní
meziresortní komise kokčkopsa, že to byl tábor nucené koncentrace. Politici
tlačili na to, že to byl koncentrák, a historici se bránili. Prostě, aby se
koza nažrala a vlk zůstal celý.
