Porošenko dostane rozkazy v USA. Vše o rozkladu a krizi na Ukrajině, jinde to
asi neuvidíte

Politická rošáda „Jaceňuk z kola ven“ se v ukrajinském podání
proměnila v plnokrevnou vládní krizi. Z hledání jejího udržitelného
řešení musí mít pořádný bolehlav až ve Washingtonu. O politické
stabilitě, která je obvykle podmínkou pro úspěšné reformy, se v
případě současné Ukrajiny dá mluvit jen těžko. O tom proč vládní
krize pokračuje a zda jsou na obzoru předčasné volby, píše pro
ParlamentníListy.cz Veronika Sušová-Salminen.

Už téměř třetí měsíc probíhá na Ukrajině vládní krize a hledání
nového premiéra, aby vystřídal nepopulárního Arsenije Jaceňuka, kterého
mnozí viní nejen z neúspěchů jeho vlády v oblasti sociální a
hospodářské politiky, ale dokonce z korupčních schémat. Součástí
problému je rozpadlá vládní koalice „Evropská Ukrajina“, která vznikla
na základě voleb v říjnu roku 2014. Udržet koalici a najít nového
premiéra bez předčasných voleb se ukazuje v současné situaci jako velký
problém. I proto, že do ukrajinských záležitostí bezprecedentním
způsobem zasahuje Západ, jeho vlastní zájmy a představy.

Washington a Arsenij

Západ a především Washington sázel, jak známo, na současného agilního
premiéra Arsenije Jaceňuka, jehož strana – či lépe řečeno volební
stranický projekt – skončila v říjnových volbách 2014 druhá, aby za rok
z této podpory nezbylo víc než jedno dvě procenta. Ve Washingtonu měli
dlouho dojem, že Jaceňuk je tím pravým ořechovým pro Ukrajinu a pro
americké zájmy v zemi, a to navzdory jeho nepopularitě, absenci podpory a
neustále latentně přítomnému konfliktu mezi ním a prezidentem Porošenkem.
Tato skutečnost nejspíš omezovala manévrovací prostor ukrajinského
prezidenta při rekonstrukci vlády, ve které se v poslední době objevovaly
nové a nové koaliční rozbroje – a jejich leitmotivem (byť rozhodně ne
jedinou příčinu) se stával premiér Arsenij Jaceňuk.

Fakticky je jasné, že menší politické strany, Tymošenkové strana Vlast (Batkivščina)
a Radikální strana O. Ljaška, se snažily využít situace k mocenskému
restartu a získat pro sebe větší politický vliv a kapitál. Naopak pro
liberální Svépomoc se vleklá vládní krize stala otázkou katarze a odchodu
do opozice – a tedy nejspíš sázkou na příští volby, které s vysokou
pravděpodobností budou znova předčasné, i když to nemusí znamenat, že
budou v nejbližší době. Udržet současnou konstelaci do řádných
parlamentních voleb v roce 2019 považuji v daný moment za politické sci-fi
či spíše zázrak.

Aspoň podle posledního průzkumu veřejného mínění by si nejlépe vedla
strana Vlast a Ukrajinci by si Julii Tymošenkovou přáli vidět na postu
ministerského předsedy. Porošenkova strana Blok Petra Porošenka (BPP) si
značně pohoršila, skončila by až na třetím místě za Opozičním blokem
a velmi výmluvné jsou názory respondentů na situaci v zemi, kterou
většinově hodnotí jako špatnou či velmi špatnou.

Další systémovou součástí krize ukrajinské vlády je samotná ukrajinská
ústava. Díky platné ústavě Ukrajina není ani prezidentskou republikou, ale
ani parlamentní republikou. Tato nejasná situace, vzniklá jako důsledek
oranžové revoluce v roce 2004, se promítla v dnešních poměrech do vzniku
dvou paralelních a fakticky často vzájemně konkurenčních mocenských
vertikál – té prezidentské a té premiérské. Odtud vyplýval konflikt
mezi Porošenkem a Jaceňukem, který se periodicky projevoval přestřelkami v
médiích. Nešlo ale samozřejmě o konflikt ideologický nebo programový, ale
především mocenský – o zdroje a moc.

Únorové hlasování – parlament z kola ven

Celá kauza Jaceňuk kulminovala (v polovině února, kdy došlo v ukrajinském
parlamentu ke skandálnímu hlasování. Také díky absenci hlasů z Bloku
Petra Porošenka se povedlo udržet Jaceňuka v křesle premiéra. Tehdy se v
médiích spekulovalo , že jedním z faktorů byl požadavek amerického
viceprezidenta Bidena Jaceňuka v křesle udržet. Navzdory tvrdé kritice z
úst samotného prezidenta, který sehrál ukrajinskému národu politické
divadlo, to byla také Porošenkova strana, která umožnila fakticky
zglajchšaltovat hlasování o důvěře. Celému světu se demonstrovalo, jak
ukrajinská oligarchická demokracie funguje prakticky.

Tento manévr v dané situaci jenom prodloužil Jaceňukův pobyt v křesle
premiéra a koupil jeho Lidové frontě čas na vyjednávání a manévrování.
Podle ukrajinských zákonů se totiž hlasování o důvěře vládě může
konat jenom jednou za půl roku. Odchod Jaceňuka tak přestal být otázkou
parlamentních procedur a stal se otázkou zákulisního vyjednávání a celkem
jistě také nejrůznějších kšeftů. V nich získal Jaceňuk výhodnější
pozici: milerád rezignuji, ale…

To je ale jenom jedna stránka problému. Tou další je samozřejmě už
zmiňovaný vnější vliv na vnitropolitické záležitosti Ukrajiny – tedy
skutečnost, že USA a jejich atlantický přívěšek, EU, si kladou podmínky
a do výběru budoucího premiéra nepokrytě zasahují. S očividně
nedemokratickou politickou praxí si ani jeden západní spojenec nedělá
zřejmě hlavu a nadále se všichni tváří, že Ukrajinu skutečně a
opravdově „poevropšťují“.

Odysea pokračuje

Hledání nového ukrajinského premiéra a vzkříšení stabilní vládní
koalice se stalo tedy novou politickou odyseou. Podle všeho by západní
spojenci (a fakticky sponzoři) Ukrajiny dávali přednost Natalii Jareskové,
současné ministryni financí, která by mimo jiné byla pevným garantem
ukrajinského plnění fiskálních požadavků a podmínek MMF. Jaresková je
americká občanka a diplomatka narozená v USA, takže má z hlediska loajalit
velmi dobrý profil. Jenže, jak se zdá, Jaresková navzdory přáním nemá a
nedokáže získat podporu napříč parlamentními koaličními frakcemi. V
případě kabinetu Jareskové by se jednalo podle všeho o technokratickou
vládu, což – celkem logicky – nevyhovuje na Ukrajině asi nikomu.

Blok Petra Porošenka přišel po jistém váhání s vlastním kandidátem.
Tím se stal současný předseda parlamentu Volodymyr Hrojsman, kterého pojí
s Porošenkem mnohé – mimo jiné byl starostou města Vinnycja, odkud Petro
Porošenko pochází a kde je situována část jeho byznysu. Hrojsman sám je z
místní podnikatelské rodiny a je dalším příkladem ukrajinského,
regionálně-klanového postkomunistického propojení politiky a podnikání.
Podle některých informací nový kandidát moc nenadchnul, ale v daný moment
– a bez instrukcí, které dostane Porošenko z Washingtonu – se jeví jako
kandidát nejsilnější politické strany na premiéra s tím, že v koalici
budou vedle BPP také Národní fronta, Vlast (Batkivščina) a Radikální
strana a případně ji podpoří hlasy nespecifikovaných nestranických
poslanců. Jako doplňující a dosti výmluvnou informaci doplňme, že
bývalý slovenský pravicový ministr Ivan Mikloš měl dostat nabídku do
nově rekonstruované vlády. Současná Ukrajina je evidentně novým
eldorádem bývalých transformačních politiků z celé středovýchodní
Evropy, a to navzdory už citovanému výzkumu veřejného mínění, který
ukazuje, že Ukrajinci (56,6 %) nevítají cizince na vládních postech.

Jaká koalice?

Nová koalice se – nepřekvapivě s ohledem na ukrajinské dějiny – stala
předmětem dalších politických handlů ze strany dvou menších koaličních
partnerů a její politická budoucnost je zatím dost nejistá. Ukázalo se že
bývalá premiérka Julia Tymošenková chce využít možnosti a získat post
předsedy parlamentu pro sebe. O stejný post má ale zájem také Oleh Ljaško,
což bude nejspíš představovat další problém. Existují také náznaky,
že součástí dohod o Jaceňukově odchodu bude také případná beztrestnost
či nedotknutelnost premiéra a jeho dalších lidí ve vládě.

Stručně řečeno, poměry v „proevropském“ mocenském bloku Ukrajiny,
který by měl vzkřísit ukrajinskou vládu, jsou nejenom nepřehledné, ale
vysoce kolísavé, a tím značně nestabilní. Odhadovat cokoliv kolem nové
vlády je teď prakticky nemožné. Podle zpráv ze středečního odpoledne se
objevila další možnost , kterou má být vznik koalice Bloku Petra Porošenka
a Lidové fronty s celkem 8 mimostranickými poslanci, což by na těsnou
většinu mohlo stačit.

BPP evidentně takto zřejmě tlačí na svoje partnery z Vlasti a Radikální
strany, aby svoje požadavky nestupňovali. V opačném případě by se mohli
ocitnout bez vládního angažmá. Faktický výsledek celé této nedůstojné
rošády je ale zatím jen jeden: vznik nové vlády s novým premiérem se
znovu odložil do 7. dubna. To už bude Porošenko zpátky z právě
probíhající návštěvy USA s přesnějšími instrukcemi. Otázkou ovšem je,
jestli ony instrukce budou odpovídat reálným možnostem, nebo jestli si
washingtonští kurátoři myslí, že na Ukrajině vzniknou na befel.
