Profesor Pirk přinesl svědectví o podvodech „uprchlíků“

Uznávaný profesor, kardiochirurg Jan Pirk se v časopise Týden rozhovořil
nejen o zdravotnictví, ale i o migrační krizi či české politice. Prozradil
také to, proč by nechtěl být prezidentem.

„Za cenu jednoho piva se u nás dají vyhrát volby. Přitom regulační
poplatek neznamenal diskriminaci chudých lidí. Diskriminační je naopak
současný trend, který lidem komplikuje možnost zaplatit si nadstandardní,
kvalitnější péči. Lidem, kteří mají zájem pečovat o svoje zdraví. Je
to stejné, jako kdybychom nařídili, že bude možné dávat si v hospodě jen
dvě piva, protože někteří lidé na pět piv nemají,“ zkritizoval Pirk
zrušení poplatku za návštěvu u lékaře. Dodal také, že české
zdravotnictví sužuje nedostatek praktických lékařů, sester i nesmyslné
předpisy.

„Trápí mě nedostatek sestřiček. Musíme kvůli němu dokonce odkládat
operace. Umím se vcítit do pocitů pacienta, který přijde na plánovanou
srdeční operaci, a my mu musíme říct, že se zákrok odkládá,“ zmínil
s tím, že obdobný problém byl před deseti lety v Rakousku, tamější
vláda ale dokázala vytvořit dobré podmínky.

„Někdo by měl zatřást politiky a říct jim, že když sestry musejí mít
vysokoškolské vzdělání – k čemuž mám mimochodem také výhrady – je
třeba je odpovídajícím způsobem ohodnotit. Sestřička v Praze má
nástupní plat osmnáct tisíc. Jak potom máme chtít, aby někdo za tak
směšné peníze šel dělat tak zodpovědnou práci, jakou je například
péče o pacienty po srdečních operacích?“ zeptal se.

„Máme nadbytek odborníků, ale přitom nám schází asi jedenáct procent
praktických lékařů. Praktiky nechce nikdo dělat už kvůli nesmyslným
předpisům. Pokud například odborník doporučí nějakou speciální
medikaci, praktik ji nesmí předepsat a pacient musí dokolečka chodit pro
recept k odborníkovi,“ zmínil také Pirk.

A co migrační krize? Pirk je rád, že sem zatím žádný uprchlík nedorazil.
„Tedy nedorazili ti bezejmenní uprchlíci a o to jde. Spoustu emigrantů tady
přece máme – Vietnamců, Ukrajinců… To jsou lidé, kteří sem přišli
tak, jako sem míří tihle uprchlíci, logicky za lepšími životními
podmínkami. Ale oni se o ty lepší podmínky k životu chtěli přičinit
prací a přijali naši životní filosofii. Takoví jsou tady vždy vítáni,
to je něco jiného. I když i mezi nimi jsou uličníci, ti jsou samozřejmě
všude. Ale nemocnice by bez nich dnes nebyly tak dobře uklizené,“ řekl k
ukrajinským pracovnicím v nemocnicích.

„Ale jak může někdo dopustit, že sem přijde někdo, o němž vůbec nic
nevíte? Jedna má příbuzná pracuje v záchytné stanici pro migranty.
Přicházejí tam pětatřicetiletí muži, nemají doklady a tvrdí, že jim je
sedmnáct. Z čeho kdo předpokládá, že se přizpůsobí naší životní
zkušenosti a životnímu stylu? Tím spíše, že jsou příklady z Francie a
Velké Británie, kde tihle lidé žijí oficiálně už tři generace a nemají
ani nejmenší tendenci se asimilovat. Naopak. Vytvářejí ghetta a chtějí,
abychom se přizpůsobili my jim. To je pro mě naprosto nepřípustná věc,“
nechal se slyšet Pirk a poukázal na historii starého Říma.

„Takzvaní barbaři stáli před branami a Římané seděli v senátu a
řešili nesmysly. Čili pracovití a přizpůsobiví jsou srdečně vítáni.
Kdysi, když jsem se učil v New Orleans, abych mohl dělat to, co tady teď
dělám, se u nás nosily krepsilonové kostkované ponožky. To se psal rok
1983. Když jsem tam v těch ponožkách přijel, mohli se zbláznit smíchy.
Tam všichni doktoři nosili černé ponožky. Takže já šel a koupil si
černé ponožky. Ne že bych je přesvědčoval, ať taky nosí kostkované,“
tvrdí Pirk.

Ostré rozdělení společnosti se podle něj mimo jiné odráží i v
agresivitě na silnici. „Agresivita v denním životě, to je, co nás teď
sužuje,“ dodal. Kritikou však nešetřil ani k současné hlavě státu, k
Miloši Zemanovi.

„Třeba s panem redaktorem Peroutkou si to trošku spletl. Kdyby řekl, ano,
spletl jsem se, já se omlouvám, strašně by získal. Tím, že se soudí a
neomlouvá, dává příklad, že se nemáte omlouvat, máte vždycky svou
pravdu, i když je to lež. To je strašná chyba,“ řekl.

On sám být prezidentem nechce. Před třemi lety v prezidentské kampani
podporoval Jana Fischera. „Svět politiků tak jako svět novinářů nebo
medicíny má svá pravidla a zákony. Tak jako pan Fischer nebyl politik, ani
já nejsem. On byl vysoký státní úředník, neprošel školu stranických
sekretariátů, koalic, protikoalic a nevím čeho všeho dalšího. A já taky
ne. V tom se totiž člověk naprosto ztratí a zlikviduje ho to. Stejně jako
se nemůže někdo stát přednostou kliniky po promoci, nemůže se člověk
stát prezidentem, aniž chápe politiku,“ zmínil mimo jiné důvod, proč by
nemohl být hlavou státu.
