Západ dělal vojenské intervence v dobré víře. Rusko a Čína jich teď
zneužívají ke kořistění. Bruselský expert radí, jak tomu čelit

Podle ředitele Evropské rady pro zahraniční vztahy Marka Leonarda nastala
nová doba intervencionismu. Západ již postupně přestává bavit vojensky
řešit problémy cizích zemí a na jeho místo nastupuje Rusko, Čína a
Blízký východ, kteří se vměšují do záležitostí svých sousedů. A to
z dosud nevídaných důvodů.

Ruská intervence v Sýrii je podle Marka Leonarda začátkem nové éry
geopolitiky. Vojenské intervence již nebudou na pořadu dne západních koalic,
ale „zemí jednajících ve jménu svých úzkých zájmů, mnohdy v rozporu s
mezinárodním právem“.

Po studené válce nastala doba silného Západu, který stál tváří v tvář
slabším zemím, jako byly Rusko a Čína, „pro jejichž vůdce byla
národní svrchovanost svatá a neporušitelná“. Nyní se však karta obrací.
„Zatímco Západ už přestává mít chuť intervenovat – obzvlášť co se
pozemních sil týká – země jako Rusko, Čína, Írán a Saúdská Arábie
stále více zasahují do záležitostí svých sousedů.“

Leonard vysvětluje, že v devadesátých letech po genocidě ve Rwandě a na
Balkánu vytvořil Západ tzv. „odpovědnost chránit“, doktrínu, která mu
umožňovala provádět humanitární intervence. „‚Odpovědnost chránit‘
drží země zodpovědné za blaho svého. lidu a zavazuje mezinárodní
komunitu k intervenci, když vláda selže v ochraně svých občanů před
masovými zvěrstvy – či je sama občanům hrozbou,“ píše Leonard a
dodává, že tuto doktrínu země jako Čína a Rusko viděly jen jako
zástěrku Západem sponzorovaných změn režimů.

Celý text zde

„Lze tvrdit, že je ironií, že Rusko používá podobný koncept ‚odpovědnosti
chránit‘ k ospravedlnění vlastní intervence, akorát v jejich případě
spíš brání vládu před občany než naopak,“ tvrdí Leonard. Rusko podle
něj dává jasně najevo, že je na čase se vrátit do dob, kdy každá
jednotlivá země měla kontrolu nad vlastním územím. Zároveň také tak
ukazuje, že je pro ně důležitější stabilita než spravedlnost.

Rusko samotné však k národní suverenitě žádný respekt nechová, jak samo
ukázalo v případě Krymu. Svoje akce totiž obhajovalo tím, že je činilo v
zájmu a na obranu etnických Rusů. „To ukazuje na návrat
předvestfálského světa jazykové, náboženské a sektářské solidarity,
takového, který žilo někdejší carské Rusko, když se považovalo za
obránce všech Slovanů.“

Podobně však nyní jednají i další země. Saúdská Arábie v podpoře
sunnitů útočí na sousední Jemen a Sýrii, Írán naopak podporuje
spřátelené šíity, dokonce i Čína se zapojuje do obrany svých občanů v
zahraničí. A Západ mezitím přichází o svoje vojenské výhody.

„Po studené válce si Západ vynutil mezinárodní řád, který definoval
světovou geopolitiku. Když byl tento řád ohrožen, západní lídři cítili,
že mají oprávnění zasáhnout do záležitostí narušitele pořádku. Dnes
je tento řád v ohrožení na několika frontách – světově ze strany Ruska
a Číny, regionálně pak stále asertivnějšími hráči na Blízkém
východě, v Jižní Americe, a dokonce i v Evropě.“ Čekají nás velké
změny a Západ se zřejmě navrátí k podpoře národní suverenity a
ostřejších slov.
