Všichni se musíme starat sami o sebe. To platí i o Ukrajině, bez ohledu na
Trumpa. Promluvil "politicky nekorektní" poslanec Chalupa

ROZHOVOR „Nepovažuji se za pacifistu, neřídím se heslem, kdo do mě
kamenem, já do něj chlebem. Nahlas říkám, že kdo k nám se zlou přijde,
musí dostat, a to velmi důrazně, za vyučenou,“ prohlašuje poslanec a
místopředseda výboru pro obranu Parlamentu ČR Bohuslav Chalupa (ANO). K
otázce řešení problematiky masové migrace má pak svoji specifickou teorii:
„Z Afriky budou přicházet miliony dalších migrantů, ale to jen do té
míry, jak jim to umožníme. A tím nemyslím jen bezpečnostní opatření k
tomu přijatá. Mnohem zásadnější bude vůle vyspělého, neskutečně
bohatého světa omezit významným způsobem svou spotřebu a zisky,“
konstatuje.

Je pro vás vítězství Donalda Trumpa velkým překvapením, anebo se to dalo
v rámci současného vývoje světové politiky celkem očekávat? Je to
pokračováním Brexitu a úspěchů i dalších populistických politiků v
Evropě? Jedná se tedy o masivní nástup nového politického směru, kterému
frustrovaní voliči dali přednost před tím tradičním, protože chtějí
zásadní společenskou změnu?

Překvapením? Nejsem znalec amerického prostředí a myšlení amerického
občana a voliče. Ohledně sympatií k budoucímu americkému prezidentovi bych
pak mohl říct, že v podstatě od počátku jsem se počítal k příznivcům
Donalda Trumpa. Ale musím k tomu i podotknout, že pokud by se jednalo o moje
skutečné přání, nebylo popravdě z čeho vybírat. V každém případě je
pro mne překvapením to, co tato demokracie, která je považována za
nejvyspělejší na naší modré planetě, vyprodukovala za kandidáty na samou
špici svého systému… Nicméně skutečnost, jestli se mi to líbí, či ne,
nehraje opravdu žádnou roli, rozhodl americký občan, což plně respektuji,
a jeho volba je pro mne lepší zprávou, než kdyby se prezidentkou stala paní
Clintonová.

Výsledek voleb není pokračujícím trendem Brexitu, je to jeden z aspektů
probíhajících obecných změn ve vnímání politiky, mocenských vlivů a
médií. Jsme přímými svědky přerodu průmyslové civilizace v informační
civilizaci. Definitivně přichází jedenadvacáté století, které bude
úplně jiné než to předchozí. A průvodními, zahajovacími událostmi to
současný dějinný vývoj dává patřičně najevo.

Z vítězství Trumpa mají radost zvláště ti lidé, kteří odmítají
přijímání imigrantů ve velkém měřítku. Lze říci, že tímto je
definitivně jasné, že v Česku si už žádný politik, který to myslí se
svou další kariérou vážně, nedovolí přijímat "ve velkém" imigranty?
Jenže další informace svědčí o tom, že z Afriky stejně budou přicházet
miliony migrantů a že se to bude muset nějakým způsobem vyřešit… Jaký
můžeme očekávat v tomto ohledu další vývoj?

Masy uprchlíků přicházejí nejen z Afriky… Ale rozhodně nechci svůj
politický osud a pracovní perspektivu stavět na tom, jak razantně a hlasitě
budu vykřikovat to, co ta či ona část veřejnosti chce slyšet. Jak říkal
pan Werich – nechci říkat něco, co nechci slyšet. Ano, samozřejmě budu
respektovat očekávání voličů. Na druhé straně jsem právě jim
odpovědný za to, že budu na základě informací a znalostí (protože oni
mně dali k tomu mandát, abych se v těchto otázkách orientoval i za ně)
přistupovat k řešení věcí nikoliv politicky korektně, ale především
pravdivě.

Z Afriky budou přicházet miliony dalších migrantů, ale to jen do té míry,
jak jim to umožníme. A tím nemyslím jen bezpečnostní opatření k tomu
přijatá. Mnohem zásadnější bude vůle a ochota vyspělého, neskutečně
bohatého světa omezit významným způsobem svou spotřebu a zisky. Dále
budeme muset velmi rychle pomoci změnit Afriku a další státy takzvaného
třetího světa na kontinenty a země, kde se bude lidem slušně žít. A tyto
změny se nemohou začít provádět vojenskou či politickou intervencí a
poučováním, ale konkrétní a účelnou pomocí. Ta se nemůže omezit jen na
dary, musí to pro ně být ekonomicky dostupná, všestranná „franšíza“
pro budování moderní společnosti (tedy ne systém „co“, ale „jak“).
Musí se jim umožnit přístup za rovných podmínek na světové trhy a
podobně. V opačném případě se bude na jedné straně glóbu objevovat
stále více dýmu z požárů založených miliony frustrovaných lidských
jedinců a také totalitních i nesvobodných společností. Nastane tam konec
evoluce a možná začátek konce všeho…

Globalizace a v jejím rámci transfery výrobních procesů především do
Asie často berou lidem dobře placená pracovní místa a ta nová nemá kdo
vytvořit. A zatímco ti majetnější mají stále víc, značná část
veřejnosti chudne, o čemž se samozřejmě raději nemluví. Bude vůbec
někdo skutečně vážně hledat řešení i pro lidi, kteří nepatří mezi
úspěšné podnikatele či zaměstnance státní správy? Do jaké míry lidé
přestávají věřit finančnímu systému kapitalismu? A není právě toto
důvodem vzestupu populistických stran či různých podobných lídrů, jako
je Trump?

Navážu na své předchozí vyjádření. Jestliže se budeme rozčilovat nad
porušováním lidských práv, dětskou prací, a na druhé straně si budeme s
nadšením a pocitem zadostiučinění nakupovat často zbytné zboží, které
je hlavně levné, pak jsme v začarovaném kruhu. Zvláště, pokud je to
zboží levné právě proto, že ti, kdo ho vyrábějí, mají měsíční mzdy
takové, že by za ně průměrný Čech nevyžil ani týden. Pak řeči o „hodnotách“
jsou jalové a pokrytecké. Pokud někteří s nadšením hovoří o
přijímání statisíců uprchlíků a pak doslova tyjí z jejich otrocké
práce, protože dnes nepracovat je „in“, tak je to hodně nefér. Nesmíme
podporovat systém, kde se nepracovat vyplácí a kde například fotbalisté
pobírají nesmyslné astronomické částky a ve kterém doslova lijeme
miliardy do neužitečných projektů místo toho, abychom podporovali rodiny s
dětmi a úspěšné vzdělávací systémy. Potom moc šancí na dlouhodobou
existenci naše civilizace nemá. A ti bohatí chudé přežijí jen o chvilku
déle.

Ano, důvodem vzestupu extremistických politických subjektů je i současná
podoba kapitalismu, rozevírání nůžek, nekompetentnost politických a
státně-ekonomických elit. Úmyslně neříkám populistických – být
populistou je být politikem, i volby jsou o tom být do jisté míry populistou.
Tedy vnímat a vyjít vstříc lidským potřebám a tužbám. Přece se říká:
vůle lidu, vůle Boží. Pokud se tedy chceme pohybovat v rovině obecných
parametrů demokracie. Sílící hlasy, „už toho máme dost“, nepřišly
také jako blesk z čistého nebe, je to důsledek škodlivých a nebezpečných
aktivit konkrétních osob a jejich skupin.

Trump vysílal poměrně pozitivní signály vůči Kremlu, vyjádřil se i k
dění v Sýrii. Řada republikánů má ale odlišné názory než nový
prezident. Jaký postoj v USA i v Evropě teď převáží při zapojení do
válečných konfliktů a jaký byste si přál vy sám, aby převážil?

Nepovažuji se za pacifistu, neřídím se a nemíním se řídit heslem, „kdo
do mě kamenem, já do něj chlebem“. Celkem nahlas říkám, že kdo k nám
se zlou přijde, musí dostat, a to velmi důrazně, za vyučenou, ať
přichází z jakékoliv strany. Zároveň odmítám jakoukoliv agresi a
jednoznačně nechci v Evropě byť jen hrozbu válečného konfliktu. Pokud
nový americký prezident přijde s reálnou ambicí, jak ukončit existující
válečné konflikty, a učiní takové kroky (samozřejmě ne jednostranné) k
dosažení nové vyvážené mocenské rovnováhy ve světě, aby jí bylo
dosaženo diplomatickými prostředky, pak to bude jedině správné. Jsem
přesvědčen, že právě v této chvíli má Česká republika možnost vyslat
významný signál o naší nepochybné příslušnosti k Severoatlantické
alianci, a to se vším, co k tomu patří. Tedy i s navýšením prostředků
na obranu a bezpečnost v celé šíři této problematiky včetně
zefektivnění procesů, jak čelit hrozbám ve fyzickém i kybernetickém
prostředí. Například posílením vědy i výzkumu a podobně.

Jak by se mohl, podle vás, stavět Donald Trump k válečným konfliktům,
které „zdědil“ po svém předchůdci Obamovi? Co na základě jeho
dosavadních výroků lze například očekávat ve vztahu k Sýrii,
Islámskému státu či boji proti terorismu v Afghánistánu?

Nevím, nechám se příjemně překvapit světovými elitami, ale to nic
nemění na mém názoru, že se musíme postarat sami o sebe. A na to nemá
vliv ani fakt, jak bude Donald Trump řešit problémy, které zdědil po svém
předchůdci.

V Moldavsku a v Bulharsku teď vyhráli ve volbách proruští kandidáti a
spousta lidí na Ukrajině se bojí toho, že směr politiky USA bude spíš
orientovaný na vnitrostátní problémy a je pak nebude mít kdo chránit před
dominantním Ruskem… Může to tak dopadnout a jsou jejich obavy oprávněné?
A mají se bát i lidé v pobaltských republikách, že nový americký
prezident nebude mít o posilování NATO ve východní Evropě už zájem?
Nejen my se musíme starat. To stejné platí i o Ukrajině. V jakém je, nebo
bude stavu, za to nesou odpovědnost především sami Ukrajinci. Jinak to není
ani jinde ve světě – u Řeků, Turků, Moldavanů nebo Bulharů, jejich
volba, jejich odpovědnost. Do budoucna je určitě neúnosné chtít veškeré
výhody, svobody a demokracii, ale jen potud, pokud se nebude chtít nic ode mne.

Ohledně postoje USA k NATO v blízké budoucnosti si nemyslím, že to bude tak,
jak to nyní média prezentují. Jde přece o kolektivní obranu, a jestli se
nepletu, Ukrajina i pobaltské státy leží na území Evropy, a nikoliv v
Americe. Spojené státy jsou pouze jedním z 28členné Severoatlantické
aliance. Uvidíme, jak je NATO, tedy její evropská část, konzistentní a
odpovědná. Možný soupeř na východní hranici se rozhoduje v řádu hodin,
nikoliv měsíců!

Blíží se volby v řadě evropských zemí. Do jaké míry může, v kontextu
Brexitu i dalších událostí, nastat situace, že kandidáty typu Trumpa budou
volit i lidé na starém kontinentu? Mimochodem, v USA se objevily násilné
nepokoje v ulicích, protože spousta lidí nedokáže přijmout nového
prezidenta. Můžeme něco podobného očekávat i u nás, když nemalá část
populace nenávidí Miloše Zemana?

Promiňte, ale jakým kritériem definujete „kandidáta typu Trumpa“? Nevím,
jaké lídry vyprodukují a zvolí demokratické mechanismy národních států
Evropské unie. Budu jen doufat, že to budou energičtí, kompetentní a
vzdělaní lidé s jasně definovanými cíli.
