Žlutá karta pro Angelu Merkelovou. Ale přes palubu ještě neletí, soudí po
německých volbách Cyril Svoboda

SVĚT OPTIKOU CYRILA SVOBODY Němečtí voliči v neděli během regionálních
voleb ve třech spolkových zemích řekli Angele Merkelové: přes palubu tě
nehodíme, ale je to žlutá karta – vážné varování. Pro
ParlamentníListy.cz to v pravidelné týdenní rubrice říká ředitel
Diplomatické akademie Cyril Svoboda, exministr zahraničí. Válku v Sýrii
podle jeho slov může ukončit kombinace dvou věcí, akceptace a podpora Asada
coby legitimního představitele státu a zároveň dohoda s Ruskem.

Německo má za sebou regionální volby ve třech spolkových zemích. CDU
kancléřky Merkelová ztratila ve všech, přičemž vyhrála pouze v
Sasku-Anhaltsku. Výrazně naopak získala protiimigrační a euroskeptická
Alternativa pro Německo. Je to začátek konce „merkelismu“, jak někteří
tvrdí už delší dobu, anebo pod tlakem kancléřka změní politiku a po
čase odejde ze scény se ctí a puncem velkého státníka?

Můj dojem z voleb je takový, že CDU i Angela Merkelová samozřejmě oslabila.
Nicméně, důležitý moment je jiný, že ji Němci nehodili přes palubu. To
je druhá stránka věci. Já to čtu tak, že volba strany Alternativa pro
Německo (AfD) je vlastně velké varování, protože strana AfD je strana
jednoho tématu. Ukazuje se to, co chce volič. Chce rychlé a razantní
řešení migrační krize. A ono není ani rychlé ani razantní. Musí to být
v kombinaci toho, že půjde o delší proces, ale musí mít razanci. Je to
otázka, co bude do budoucna. Podle mě jde o vážné varování, ale není to
hození politiky Angely Merkelové přes palubu.

Jinými slovy se Němci zatím kancléřky zbavit nechtějí, ale vyslali ji
důrazné upozornění?

Dávají jí žlutou kartu, vážné varování, že to chce mnohem větší
razanci v řešení problémů. Když se ale podíváte na slovenskou politickou
scénu, nebo jinam, jsou to mnohem větší zemětřesení, než co se stalo v
Německu.

Do toho přišla zpráva z amerického think-tanku Gatestone Institute, která
se věnuje pronikání tzv. Islámského státu právě do Německa. Tamní
policie poslední dobou zatkla několik příznivců IS, násobí se také
počty salafistů, kteří chtějí v SRN založit „pobočku“ IS. Co musí
Německo udělat a jaká razantní řešení přijmout, aby slovy Thilo
Sarrazina nepáchalo sebevraždu?

Toto je názor jednoho think-tanku. Já si nedělám iluze o tom, že organizace
jako je Islámský stát se snaží dostat a infiltrovat do všech zemí
Evropské unie, ne jenom do Německa, které není jen jediný cíl. Musíme
spoléhat na německé zpravodajské služby, německou policii a německý
stát, že bude situaci zvládat. Jinak je to spekulativní otázka, protože
já nevím, co ten think-tank ví a jestli to, co říká, je skutečně pravda
nebo není. Nedělám si iluzi o ambici pronikat do zemí EU, která určitě
obecně je. Ovšem jak je to silné a vážné, to já nejsem schopen posoudit a
vzít za názor jeden think-tank je málo.

A pokud bychom se ještě vrátili k summitu EU s Tureckem z minulého týdne,
co říci na závěry a dohodu s Ankarou?

Dohoda s Tureckem s musí z mého pohledu pečlivě zvážit, protože já jsem
odpůrcem politiky volení menšího zla. My jsme vděčni, že nám Turecko
bude zadržovat příliš ze Sýrie a že všichni ti, kteří do budoucna
ilegálně přijdou do Evropy ze Sýrie, budou vraceni zpátky a za to se zcela
prostřednictvím zrušení víz otevřou dveře všem tureckým občanům. My
jednu migraci nahradíme jinou migrací. Já nechci z definice říct, že
všichni Turci jsou nebezpečnější nebo méně nebezpečnější než
Syřané nebo, že všichni Syřané jsou nebezpečnější nebo méně
nebezpečnější než Turci. Zkrátka problém migrace obecně to neřeší.

Dohodu s Turky značně skepticky vidí prezident Miloš Zeman, který řekl,
že se EU nechává Tureckem vydírat a nevěří, že by Ankara byla schopna
dohodu plnit a jen bude na dalších summitech stupňovat své finanční
požadavky…

V tom samozřejmě prezident republiky Miloš Zeman neříká nic nového. To,
že Turecko bude zřejmě zvyšovat požadavky, se dá očekávat, ale podle mě
je potřeba obecně dohody s Tureckem. Opakuji ovšem znovu, velmi pečlivě
bych zvažoval dopady takové dohody, protože za zavřené dveře jedněm, se
otevírají dveře druhým. Teď je potřeba zastavit proud ze Sýrie a tedy
zastavit válku v Sýrii, o čemž jsme už několikrát mluvili. Podle mě
Evropská unie musí chránit své hranice přímo na moři, to znamená na
pobřeží Turecka, na pobřeží Libye, na pobřeží Alžírska, Egypta a
chránit vlastními silami. Nemusí to být nutně v dohodě s těmi státy, ale
možná i proti jejich vůli. To je ovšem úkolem Evropy. Ochranu hranic za
nás nikdo neudělá. Hranice za nás nebude chránit ani Turecko, ani Libye,
ani jiná země. Hranice Evropy si musí chránit Evropa sama.

Edinburská univerzita provedla obsáhlý průzkum v zemích z EU, z něhož
vyplývá, že občané čtyř států chtějí hlasovat v referendu o
setrvání své země v unii, jde o Francii, Německo, Švédsko a Španělsko.
Neznamená to samozřejmě, že by chtěli Evropskou unii opustit, nicméně
může i „pouhé“ volání po referendu spustit silnou lavinu po
případném brexitu?

Za prvé doufám, že Britové řeknou ano Evropské unii a vycházím z tohoto
plánu A, nepřemýšlím nad plánem B. Druhá věc, takto citlivá otázka se
nemá řešit referendem. Referendem nemůžu řešit takto zásadní věc, kdy
se celý problém zjednoduší na pouhé ano či ne. Je tam mnoho riskantních
prvků a referendum jako takové má nevratný účinek, nemůžete zvrátit
rozhodnutí učiněné v referendu. Budiž nám poučením Margaret Thatcher a
Winston Churchill, když mluvíme o Britech, Charles de Gaulle a další,
kteří v osudových situacích, kdy rozhodovali o osudu země, vzali
odpovědnost na sebe a rozhodli sami. To charakterizuje státníky, že
rozhodnou a vezmou odpovědnost před dějinami a před národem na sebe. Po tom
já volbám, po této odvaze a ne po referendu.

Ve věci Sýrie pomalu utichají hlasy volající po odchodu Bašára Asada a
začíná to vypadat, že dosavadní prezident se u moci udrží. K tomu
německý prestižní týdeník Focus citoval tajný dokument ústředí NATO,
který hodnotí ruské útoky v Sýrii za přesné a efektivní, přitom
nasazuje pouze 40 letadel oproti 180 západním. Oficiálně ale západní
lídři Rusko vstup do Sýrie kritizují. Jak to celé hodnotit?

Nemám tady co hodnotit, protože závěr, totiž, že se má přehodnotit
postoj k Sýrii a podpořit stávající stát reprezentovaný prezidentem
Asadem a že Rusko předvádí politiku akce, nikoli politiku diskuse, o tom
jsem už já několikrát psal a jsem dlouhodobým zastáncem toho, že se má
vztah ke státu Sýrii přehodnotit a musí se v této situaci najít cesta k
dohodě s Ruskem. Bez těchto dvou věcí se neukončí válka v Sýrii v
politickém smyslu. Napětí tam pochopitelně bude ještě léta letoucí a asi
tam zůstane i hodně nevraživosti a nebude tam úplný klid, ale válku je
potřeba skončit a to jinak než bez podpory Asada jakožto prezidenta státu
není možné.

Zaznívají názory některých analytiků, že by bylo dobré Sýrii
federalizovat, což by mohlo přispět k většímu klidu po skončení války s
tím, že Sýrie je stejně de facto umělý stát. Mohlo by to fungovat?

Každý, kdo se trochu zabýval islámem, ví, že státy jako Sýrie, Libye,
Irák a další, vznikly jako výsledek velmocenského zápasu koloniálních
mocností. To znamená, chápu, že řada lidí, kteří tam žijí, se
neidentifikují se svými státy, protože tyto státy byly vytvořeny
evropskými mocnostmi, a proto se může hledat nová forma řešení státního
uspořádání a určitě jistá míra flexibility je zapotřebí.
