Kdo že to vlastně vyhrál aneb jak číst volební výsledky od sousedů

Všemi hlavními medii cloumá, a po pár týdnů ještě asi cloumat bude,
nejnovější politický megaskandál. Slovenské volby.

Elitní komentátoři se s očima na vrch hlavy probírají jejich výsledky (a
důsledky), politikové „vyjadřují znepokojení“ a „varují“. Na
počátku každé jejich úvahy zaznívá (povinné) zděšení: slovenští
fašisti dobyli parlament….! Hrůza. V dalším zamyšlení pak následuje
úvaha, kdo s kým a proti komu, zakončená u všech politiků i medií, bez
ohledu na jejich druh, a politické zaměření velice podobně. Takhle to
přece nejde! Chtělo by to nové, předčasné volby!

Ano, situace vítěze slovenských voleb není jednoduchá. Do parlamentu se
dostalo 8 stran, z nichž většina se vyznačuje mimořádně silnou animozitou,
vůči všem ostatním. Již v předvolebním boji se jejich lídři urputně
vymezovali, s kým nikdy a s kým už vůbec ne. A teď z toho uplácejte
alespoň trochu stabilní většinu…

Nicméně to už bude problém Roberta Fica, předsedy vítězného Smeru,
jehož slovenský president pověřil sestavením vlády. My se spíš
podívejme na celkové vyznění voleb. A tím také na důvody rozhořčení a
zděšení po Evropě. Vezměme si jednotlivé strany pěkně popořádku a
proberme je z hlediska jejich tzv. „proevropskosti“.

Tak nejdříve tu máme vítěze voleb. Ficův Smer obdržel skoro 29% hlasů.
Řeči o prohře a ztrátě, nesoucí se od našich politiků, jsou tady více
než falešné. Protože, řečeno s politickým nebožtíkem Paroubkem, „kdo
z nich to má?“ Ale k meritu věci, k zaměření strany: ač levicový,
profiloval se Smer v poslední době poměrně výrazně protievropsky a
protiimigrantsky, což je dnes vlastně totéž.

Pak tu máme s 11,5% SaS, tedy Svobodu a solidaritu Richarda Sulíka. Ač
pravicově a liberálně orientovaná, je strana a hlavně její šéf
nesmiřitelným kritikem fungování EU. To fungování ostatně poznal R.
Sulík jako europoslanec zevnitř a velice zevrubně. Své poznatky o něm si
nenechává pro sebe, ale šíří je slovem i písmem kde může. Takže
další protievropská volba.

Následuje OLaNO, Igora Matoviče s 10,5%. Vymezuje se proti Smeru a bojuje
proti byrokracii. Ale nějaký extra nadšený vlezdobruselismus zde taky
nehledejme.

Další je SNS, Slovenská národná strana na 9%. Podle svých programových
tezí „akcentuje vlastenectví, sociální cítění a tradiční hodnoty“.
Proti migrantům se staví ostře a Brusel, jak již z názvu vyplývá, nemusí
vůbec. 8,6% získal v pořadí další subjekt, LSNS Mariana Kotleby. Její
zaměření je jasné. Zajímavé je snad jen to, že byla nejčastější
volbou prvovoličů. Následují strany okolo 6%., jako Jsme rodina, Borise
Kolára. Ta se vymezuje vůči politikům, tak jak to i u nás jedem milionář
činil.

Podobně „uspěl“ i Most-Híd, strana Maďarské menšiny. Tuhle partaj je
možné, alespoň v tomhle výčtu, (už konečně) pokládat za první
sluníčkářskou, vítačskou a prouprchlickopu vlaštovku. A za ní..? Ano, s
cejchem černého Petra, který se tak tak přehoupl přes magickou pětku
procent, se potácí favorizovaná Sieť. Ta Sieť, na kterou tolik sázela
Bratislavská kavárna a spřízněná media, včetně našich.

Takže si to shrňme: protiimigrační a pronárodní uskupení mají celkem
57,5%, nevyhranění, sólisti, nováčci a podivíni 17, 5% a pak následují
tvrdí sluníčkáři, kteří se ocitli na pěkném posledním místě se
solidními 12%. A je to.

Lubomír Vylíčil

Komentáře:
