Akce naplánovaná s jasným cílem. Ombudsmanka Šabatová, její snacha,
zastrašování. Hovoří ředitelka pražské zdravotní školy, vláčená už
tři roky kvůli muslimským studentkám

ROZHOVOR Už více než tři roky trvá kauza, kterou vyvolala somálská
uchazečka o studium na Střední zdravotnické škole v Praze 10. Její
ředitelka Ivanka Kohoutová upozorňuje, jak vyčerpávající to bylo období
plné kontrol na všechno možné a sepisování nejrůznějších stanovisek a
vysvětlení. Další projednávání žaloby somálské dívky, která školu
obviňuje z diskriminace z náboženských důvodů, protože jí prý nebylo
umožněno nosit na hlavě šátek, se u Obvodního soudu pro Prahu 10
uskuteční ve středu 18. ledna.

Případ somálské uchazečky o studium, která podala žalobu na vaši školu,
poutal velkou pozornost. Co celá ta kauza znamená pro vás osobně a s jakými
reakcemi ve svém okolí se setkáváte?

Případ vzbudil velkou pozornost i mezi občany České republiky žijícími v
zahraničí a samozřejmě také v médiích. Obdržela jsem tisíce
podpůrných dopisů. Na každý, pokud vím, jsem odpověděla. Dopisy s
negativním vyjádřením jsem obdržela také. Daly by se spočítat na prstech
jedné ruky. Pisatelům jsem také poděkovala za jejich názor. Kauza trvá
přes tři roky, což je vyčerpávající. Na škole jsem zažila desítky
kontrol, úplně na všechno. Některé byly i v období, kdy jsou učitelé
nejvytíženější, například během maturitních zkoušek. V souvislosti s
těmi kontrolami mě nesmírně vyčerpávalo a vyčerpává papírování a
sepisování různých věcí. Stanovisek, odpovědí, připomínek, analýz,
připomínek k připomínkám a takto bych mohla pokračovat dále. Jsem
vděčná za práci bývalých i současného advokáta, kterou vykonávali a
vykonávají zdarma. Velice si jich vážím. Bez podpory rodiny, kolegů a
kolegyň, studentů bývalých i nynějších by se tato situace dala zvládnout
podstatně hůř.

Na jednání Obvodního soudu pro Prahu 10 vás přišli povzbudit i někteří
politici a také zástupce ombudsmanky Stanislav Křeček. Berete to i tak, že
verdikt v tomto konkrétním případu je významný z pohledu toho, jak to bude
v budoucnu na českých školách vypadat?

Určitě. Jejich podpory si proto nesmírně vážím a domnívám se, že ze
svých pozic mohou pro tuto věc ještě hodně udělat. Další projednávání
případu se uskuteční 18. ledna od devíti hodin u Obvodního soudu pro Prahu
10 v Justičním areálu Na Míčánkách, budu znovu ráda za každou podporu.

K jednání soudu dorazila v šátku i budoucí snacha ombudsmanky Anny
Šabatové, členka vedení Strany zelených Monika Horáková. Na sociálních
sítích šátek na hlavě zdůvodnila tím, že žije ve svobodné zemi, a
přidala, že to, jestli je zdravotní sestra dobrá, nebo ne, nesouvisí s tím,
co má na hlavě a jakého je náboženského vyznání. Co říci k takovému
názoru z pohledu ředitelky školy, která připravuje právě budoucí
zdravotní sestry?

Domnívám se, že stejně jako ve školách, tak i ve zdravotnických
zařízeních se vyznání u žáků ani zaměstnanců nezjišťuje a ani
nesleduje. Rozhodně nemůže posuzovat budoucí snacha ombudsmanky Anny
Šabatové kvalitu práce sester v těchto souvislostech. Její názor
absolutně nesdílím. V první řadě mám na zřeteli bezpečnost pacientů ve
zdravotnických zařízeních a kvalitu poskytované ošetřovatelské péče. V
případě, že by sestra poskytovala odbornou ošetřovatelskou péči s
něčím na hlavě, je to velké riziko pro pacienta z hlediska možné nákazy.
Možnost infekce a další komplikace by mohly mít pro pacienta smrtící
dopady. Neznám kvalifikaci budoucí snachy veřejné ochránkyně práv v
souvislosti s jejím sebejistým vyjádřením.

Předseda magistrátního výboru pro výchovu a vzdělávání Patrik Nacher
označil tento soud za absurdní a upozornil, že na některých školách už
také řešili se studenty muslimského vyznání požadavky na zřízení
speciální místnosti coby modlitebny, přestávky na modlení i v době
vyučování nebo požadavek studentek, aby je neučili muži, ale výhradně
ženy. Setkala jste se s něčím takovým nebo máte takové informace od
vedení jiných škol?

Takové informace, které obdržel předseda magistrátního výboru pro
výchovu a vzdělávání pan Patrik Nacher, nemám. Vím ale, že tato
problematika byla na tomto výboru diskutována. V minulém školním roce jsme
se s požadavkem na výuku tělesné výchovy vedené učitelkou a rovněž s
požadavkem na oddělenou výuku jazyků setkali a řešili jsme jej. Myslím,
že na další zdravotnické škole v Praze něco obdobného také řešili. Ve
věci nošení muslimských šátků na zdravotnických školách proběhlo dne
13. října předminulého roku jednání, které svolala radní pro školství
paní Štvánová. Účastnila se i zástupkyně Odborového svazu paní
Dvořáčková, pracovnice odboru školství MHMP, ředitel třetí
zdravotnické školy v Praze a doktor Choděra, který mě v té době
zastupoval. Z jednání existuje zápis a mimo jiné je v něm uvedeno, že se k
problematice nemáme vyjadřovat v médiích.

Jak tedy můžete požadavky studentek jiného vyznání řešit, aniž budete
riskovat soudy nebo přivoláte hněv ombudsmanky Šabatové, a co by naopak
jejich případné prosazení pro školu znamenalo?

Je to velice obtížné. Je třeba mít na zřeteli, že jsme zdravotnickou
školou, která má svá specifika. Hněv veřejné ochránkyně práv nelze
odhadnout. Má však jiné kompetence a možnosti než ředitelka školy.
Prosazení požadavků veřejné ochránkyně práv i mantinelů například
Metodické pomůcky MŠMT ke tvorbě školního řádu jsou velice obtížné,
nebezpečné pro zajištění výchovně-vzdělávacího procesu na odborné
škole zdravotnického zaměření. Položme si otázku, jak by mohlo probíhat
praktické vyučování ve zdravotnických zařízeních v souladu s požadavky
na bezpečnost výuky žáků a pacientů. Ošetřování mužů a podobně i v
návaznosti na vykonání praktické maturitní zkoušky.

Druhá věc je ta, že máme sekulární školství. Do škol nepatří žádné
náboženství. Je přece jasné, že podle Listiny základních práv a svobod
je Česká republika státem založeným na demokratických hodnotách, který
se nesmí vázat na náboženské vyznání. Tím je dán sekulární charakter
našeho státu. Vyjadřování náboženského vyznání v prostorách školy
musí být souladu s ohledem na pluralismus a svobodu ostatních a zejména
nesmí narušovat vzdělávací aktivity. Tyto vzdělávací aktivity mají být
neutrální, což vyžaduje, aby celá školská komunita byla chráněna před
ideologickou nebo náboženskou propagandou, která vyvolává tenzi.

Není tohle celé jen vrcholek ledovce, že se nejrůznější aktivisté a
zastánci multikulturalismu snaží změnit podobu společnosti a i ta
somálská dívka slouží jen jako jejich nástroj, jak toho postupnými kroky
dosáhnout?

Myslím si, že by to tak mohlo být. Od prvopočátku tvrdím, že akce byla
předem naplánovaná a zorganizovaná s jasným cílem. Škola byla vybrána na
základě zveřejněného školního řádu, který byl volně přístupný na
webových stránkách školy. Tam skutečně byl deklarován požadavek „bez
pokrývek hlavy“. Sledovali jsme požadavek bezpečnosti žáků při výuce a
dodržování pravidel společenského chování. Pak jsem začala řešit
legitimní a nelegitimní cíle v souladu s antidiskriminačním zákonem,
náboženské symboly, další souvislosti se vším možným i nemožným a
skutečnostmi, přímou a nepřímou diskriminaci a záležitosti, které by mě
ani ve snu nenapadly. Mohu se domnívat, že toto bylo plánováno jako
zastrašení mé osoby, a kdybych povolila, v klidu by tato záležitost byla
vyřešena ve smyslu požadavků paní veřejné ochránkyně práv jako
precedens. Na tuto hru jsem nepřistoupila.

Příchodem migrantů z islámského prostředí do Evropy se původní
obyvatelstvo vzdává nebo je přinuceno se vzdát některých svých zvyků.
Zakazují se oslavy vánočních svátků na veřejnosti, ale i ve školách, z
německých školních jídelen mizí vepřové maso, protože ho zapovídá
islám, a tak by se dalo pokračovat. Vnímáte to jako reálnou hrozbu, že
jsou zpochybněny naše tradice? Přijdeme o ně?

Ano, v některých zemích Evropské unie to je tak, jak říkáte. Lze
předpokládat, že jako země EU se tomu asi nevyhneme, pokud se nepodniknou
reálná a účinná opatření. Mám pocit, že se stále o něčem hovoří,
ale skutky jsou pro mě nehmatatelné. Ale nejsem politolog ani religionista.

I když výrazná většina české populace byla v době vrcholící migrační
krize proti přijímání migrantů, v médiích byli zastánci takových
postojů často nálepkováni jako xenofobové či rasisté. Co si myslíte o
tom, že i tlak veřejného mínění nedopustil naplnění slov politiků typu
Karla Schwarzenberga či Jiřího Dienstbiera o tom, že můžeme bez problémů
přijmout padesát tisíc či sto tisíc migrantů a že se o ně naše země
dokáže bez problému postarat?

Každý má nárok na vyjádření svého názoru. Ale já se v tomto
přikláním k názoru většiny české populace.

Jak řešit dilema, zda pomáhat lidem z jiných kultur a vzdálených zemí,
když se naše společnost nedokáže někdy postarat ani o vlastní občany,
kteří by tu pomoc také potřebovali?

Myslím, že by se potřebným lidem mělo pomáhat, ale do výše možnosti
našich peněženek. Prioritou by měla být péče o naše občany,
jednoznačně. Není přece normální, aby lidé z jiných kultur čerpali
finanční prostředky ze státního rozpočtu tak, že mají na všech
příspěvcích více než lidé, kteří zde jsou celý život a pracují nebo
pracovali. Bylo by vhodnější pomáhat v zemích, odkud k nám migranti
přicházejí.
