Inkluze mentálně postižených dětí? Z toho aby se učitelé zbláznili.
Dětem to uškodí a pomůže jen neziskovkám. Marta Semelová udeřila. Paní
ministryně Valachová, raději nečtěte

ROZHOVOR Poslankyně KSČM Marta Semelová, která je členkou výboru pro vědu,
vzdělání, kulturu, mládež a tělovýchovu a původní profesí učitelkou,
říká, že propagátoři bezbřehé inkluze se zaštiťují údajným zájmem
dítěte, ale často je to zástěrka k prosazení zájmů různých
lobbistických skupin. „Myslím si, že bychom neměli připouštět, aby nám
diktovaly všelijaké neziskové organizace či Brusel. V naší zemi je
vybudovaný kvalitní fungující systém speciálního školství, opřený o
odbornost, zkušenosti a léta praxe, který pomáhá dětem a mládeži
vzdělávat se podle jejich potřeb a možností, a integrovat se tak do
společnosti,“ řekla například.

Pokud jde o takzvanou inkluzi, zaznívají kritické hlasy, že poškodí
úplně všechny: běžné žáky, žáky s lehkým mentálním postižením i
učitele. Méně inteligentní žáci nebudou stíhat výuku, budou zdržovat ty
normální a učitelé nebudou zvládat se věnovat těm méně inteligentním...
Co o tom soudíte?

Souhlasím s těmito názory. Abych to upřesnila – já neodmítám integraci
zdravotně postižených dětí jako takovou. Také na mnoha školách už
dávno úspěšně probíhá. Ale ne inkluzi za každou cenu. Musejí pro to
být podmínky, a to jak na straně školy, tak na straně daného žáka. V
opačném případě to přinese více škody než užitku a poškodí to
skutečně všechny. Záleží pochopitelně také na druhu a stupni postižení.
Něco jiného je tělesné zdravotní postižení, něco jiného pak postižení
mentální či kombinované.

Propagátoři bezbřehé inkluze se zaštiťují údajným zájmem dítěte. Ale
často je to zástěrka k prosazení úplně jiných zájmů různých
lobbistických skupin, kterým jde o něco zcela jiného. Myslím se, že bychom
neměli připouštět, aby nám diktovaly všelijaké neziskové organizace či
Brusel. V naší zemi je vybudovaný kvalitní fungující systém speciálního
školství, opřený o odbornost, zkušenosti a léta praxe, který pomáhá
dětem a mládeži vzdělávat se podle jejich potřeb a možností, a
integrovat se tak do společnosti. Záviděly nám ho ostatní země, které se
od nás učily. Destabilizovat či rušit tento systém by bylo velkou chybou.

Pokud bude ve třídě skupinka žáků s lehkým mentálním postižením a
asistenty, nebude rušit ostatní žáky z koncentrace?

Zkušenosti jsou různé, některé školy hodnotí přítomnost asistenta
pozitivně, jiné naopak. Jsou třídy, kde je práce asistenta velkým
přínosem, jsou jiné, kde jsou problémy. Vliv má spousta věcí, složení
kolektivu a klima ve třídě, přístup asistenta, způsob, jakým je učitel
zvyklý se žáky pracovat, ale i to, jak si prostě vzájemně padnou do oka.
Je ovšem pravda, že se zvyšuje počet žáků s poruchou koncentrace a
cokoliv rušivého rozptyluje jejich pozornost. Ale nejde jen o tyto žáky. I
ostatní to může rušit, nemohou se patřičně soustředit, no a to se pak
odráží na jejich výsledcích i chování. Pokud jde o asistenty, jsou tu ale
další problémy.

Ano? Jaké?

Zaprvé nemá asistent vzdělání, které by mu umožňovalo kvalifikovaně
působit a pomáhat se znalostí speciálních potřeb těchto žáků. Učitel
se tak kolikrát musí zabývat nejen dětmi, což je samozřejmé, ale i
asistentem, což komplikuje proces výuky. Zadruhé mají asistenti velice
nízký plat, navíc často působí jen na část úvazku, ve třídě bývají
jen na určité hodiny. Výjimkou není ani to, že práci vykonává
vychovatelka školní družiny, která dopoledne dělá asistentku a odpoledne
„družinářku“. A zatřetí je v krajích asistentů nedostatek, řada
škol asistenta dlouhodobě shání, ale prostě nejsou. Takže slova o tom, že
najednou budou plné školy asistentů, školních psychologů, preventistů či
speciálních pedagogů, jsou zcela mimo realitu.

Tyto námitky jsou zcela oprávněné. Učitelé běžné školy nejsou
nekvalitní. Naopak, jde v naprosté většině o kvalitní pedagogy s vysokou
odborností a znalostmi, ale jsou pedagogickými fakultami a dalšími vysokými
školami, které připravují budoucí učitele, vzděláváni pro něco jiného.
Budoucí učitelé prvního stupně základní školy mají pár hodin
speciální pedagogiky, kde získají základy v tomto oboru, učitelé druhého
stupně nemají ani to. Nějaké následné „hopkurzy“, bůhvíkým za
drahé peníze realizované, z nich odborníky na speciální pedagogiku
neudělají. Od toho tu máme učitele, kteří absolvovali pětileté studium
speciální pedagogiky, během něhož získali odborné znalosti týkající se
nejrůznějších druhů postižení, naučili se, jak s těmito dětmi pracovat,
jaké formy a metody práce používat, čeho se vyvarovat, znají psychiku
těchto jedinců.

Pokud bude učitel vysvětlovat nějakou látku, bude mít určité tempo „přednášky“,
jak to může žák s LMP stíhat? Jak mu v tom může pomoci asistent. To mu to
zopakuje? Nebo se bude muset „kolona“ řídit tempem nejpomalejšího vozu?

Pro žáka s lehkým mentálním postižením (LMP) bude muset učitel vytvořit
individuální vzdělávací plán podle doporučených podpůrných opatření.
Ten by měl vycházet z upraveného rámcového vzdělávacího plánu (RVP),
podle něhož si školy budou upravovat svůj školní vzdělávací plán.
Příloha k RVP, podle které se učili žáci s LMP, je totiž zrušena,
abychom náhodou nebyli obviňováni z diskriminace. Přitom bylo slibováno,
že se příloha, která odpovídala tomu, co takové dítě potřebuje, rušit
nebude. Bohužel k tomu došlo.

Je pravda, že individuální vzdělávací plány vytvářejí kantoři už
teď, pokud je to potřeba, ale situace od 1. září 2016 bude složitější,
protože žáků, jež budou potřebovat redukovaný, změněný obsah
vzdělávání, do běžných škol přibude. Tlak na to, aby děti, které se
dosud vzdělávají v základních školách praktických, byly zařazeny do
běžných škol, je totiž velmi silný. V posledních letech je na poradenská
zařízení vyvíjen v takové míře, že se jejich zaměstnanci bojí
doporučovat děti do základních škol praktických. Přitom k té zmiňované
diskriminaci může docházet právě na základní škole běžné.

K jaké diskriminaci?

Vy sám už jste to nastínil svou otázkou. Dítě s LMP se bude učit podle
odlišného vzdělávacího plánu, přitom bude ve třídě s ostatními žáky,
jimž bude vykládána jiná látka, které on nebude rozumět. Jak se asi bude
cítit? Bude integrovaný, ale zároveň vyloučený. Další problém: na
základních školách se vyučují povinně dva cizí jazyky, což samo o sobě
je podle mého názoru nesmysl, protože i běžný žák může být nadaný na
různé předměty, například na botaniku, biologii, fyziku, chemii, mohou ho
zajímat historie, zeměpis, výtvarná výchova, ale cizí jazyky mu zrovna
jít nemusejí. Výsledek pak je, že pořádně neumí ani jeden cizí jazyk.
Ve třídách jsou také dětí s dyslexií, dysgrafií, dysortografií, které
by měly mít místo druhého povinného jazyka posílenou hodinovou dotaci
jazyka českého. To by jim pomohlo.

Jde i o děti s poruchou chování – autismus, ADHD... Děti mohou být
nezvladatelné, vykřikovat...

To zcela určitě. A bude to problém pro ostatní děti i učitele. Jak jsem
říkala na začátku našeho rozhovoru, nakonec to nepomůže nikomu.
Představte si třídu o třiceti žácích, z toho někteří se speciálními
poruchami učení, další s poruchami chování, k tomu pár dětí s LMP či
autismem, do toho epileptik, potom někdo s jiným zdravotním postižením a
nějaké to mimořádně nadané dítě. Učitel, který musí mít
individuální přístup ke každému žáku, aby se z toho zbláznil. Úroveň
vzdělání půjde logicky dolů.

Přitom tu stále ještě máme fungující systém speciálních škol, které
mají podmínky odpovídající potřebám žáků. Kromě už zmíněné
vysoké úrovně přípravy speciálních pedagogů, kteří uplatňují
speciální metody a formy práce, odpovídá jejich potřebám i prostředí a
vybavení základních škol praktických. Je zde nízký počet žáků ve
třídách, maximálně 14, ale jsou třídy, kde jich je třeba osm, takže je
zajištěn skutečně individuální přístup. Využívány jsou speciální
pomůcky, školní dílny, které už jsem zmiňovala. To vše přispívá k
tomu, že v mnohem větší míře se daří provést děti s LMP celým
základním vzděláním, což jim dává větší šance vyučit se nějakému
oboru a uplatnit se na pracovním trhu.

Co otázka šikany? Víme, že děti, které nějak vybočují z kolektivu, ať
už chováním, zjevem, sociální situací a podobně, bývají šikanovány...
Nehrozí, že se budou děti vysmívat postiženým jedincům?

To je samozřejmě také riziko.

Na speciálních školách jsou děti více zaměřovány na praktické
činnosti, „dílny“, manuální zručnost, která může kompenzovat jejich
nižší IQ. Na běžné škole o tuto kompenzaci přijdou...

Přesně tak. Na většině základních škol byly školní dílny a pozemky
naprosto nesmyslně zničeny. Přitom se právě zde mnozí žáci, kterým
teorie zrovna moc nejde, mohli blýsknout svojí šikovností. Na praktických
základních školách školní dílny různě zaměřené jsou. A mají pro
děti s LMP velký význam. Rozvíjejí se u nich manuální zručnost a
praktické činnosti, které jsou na těchto školách posíleny. Žáci s
nižším intelektem při nich mohou zažívat pocity úspěchu, získávají
vztah k řemeslu, mají větší šanci se následně v těchto oborech vyučit
a uplatnit.

Nebylo by třeba lepším řešením, že by děti se speciálními potřebami
měly své vlastní třídy, ale byly s ostatními žáky v jedné škole –
budově a zúčastňovaly by se s nimi třeba tělocviku a dalších školních
akcí mimo přímou výuku?

Je to jedna z možností, které zákon umožňuje. Je však třeba si uvědomit
limity, o nichž jsme diskutovali v rámci předcházejících otázek.

To je samozřejmě další problém. To, jaká částka bude reálně potřeba,
je otázka, protože výpočty se liší, dál kolik peněz do toho nakonec
skutečně půjde a odkud. Jinak si myslím, že by tato finanční injekce
mohla směřovat jinam v rámci kapitoly školství, například na platy
učitelů a nepedagogických pracovníků.

Také se objevuje výhrada, že se ve školství dělá revoluční změna,
aniž se tato věc někde předtím zkouší aspoň několik let v pilotních
projektech... Čili se takto experimentuje s dětmi a českým školstvím, s
něčím, co relativně dobře funguje a je zaběhlé... Podle vyhlášky má
platit inkluze od září, ale nic není připraveno a prakticky nikdo nic neví,
jak to bude vypadat...

Právě proto navrhuji, aby se ta takzvaná inkluze o dva roky odložila. Jednak
je nutné učinit pilotní ověřování a dále připravit terén. Ani jedno
ani druhé se neuskutečnilo. Nikdo tak neví, jestli je tento krok vůbec
reálný, nikdo neví ani to, nakolik jsou žáci integrovaní za současných
podmínek úspěšní, kolik jich uspělo a kolik se jich naopak propadlo dolů.
Nevíme také, do jaké míry současná integrace poznamenala ostatní žáky
běžných tříd. To vše je třeba pilotně ověřit a vyhodnotit, abychom
předešli závažných chybám. Je možné, a já bych řekla spíše
pravděpodobné, že dojdeme k závěru, že je třeba názory o inkluzi
přehodnotit a příslušné paragrafy školského zákona novelizovat.

Mimochodem, ono nejde jen o školy, ale také o poradenská zařízení. Ta
mají už dnes tolik práce, že objektivně nestíhají, a potřebovala by
získat nové síly. Čekací doby na vyšetření jsou už dnes velmi dlouhé,
a pokud jim přidáme ještě další povinnosti vyplývající z plánované
inkluze, hrozí, že vyšetření a následná doporučení budou ryze
formální. Nedivím se, že mnozí ze současných pracovníků plánují
odchod. Zajímalo by mě, kdy a kde paní ministryně získá nové síly,
které jsou bezpodmínečné nutné.

Rovněž existují varování, že inkluze povede k tomu, že bohatí rodiče
dají své děti na soukromé školy...

Ano, tyto názory jsem také slyšela. Ono opravdu může dojít k tomu, že
rodiče, kteří chtějí dát svému dítěti co nejkvalitnější vzdělání,
budou k němu hledat cestu v soukromém školství. Záměr takzvaného
společného vzdělávání, jímž se ministerstvo školství tak zaštiťuje,
tak paradoxně povede k přesnému opaku, tedy k vyloučení „normálních“
žáků z hlavního proudu vzdělávání. Chystaný krok posílí soukromé
školství, víceletá gymnázia, individuální vzdělávání. A to je,
myslím, to poslední, co bychom si mohli přát.
