Nevím, kdo Topolánka vyslal do boje o Hrad. Chtěl bych věřit, že se
katapultoval sám. Nicméně pro Zemana je to skutečný soupeř, říká
profesor Jiří Hanuš

ROZHOVOR Přes veškeré své karamboly z minulosti má Mirek Topolánek velkou
šanci dostat se do druhého kola přímé prezidentské volby. Je o tom
přesvědčen profesor Jiří Hanuš, podle něhož vstupem bývalého předsedy
vlády do hry vznikla jiná situace, z níž možná i sebevědomý Miloš Zeman
znervózní. Nynější hlava státu se dle jeho soudu zapíše do dějin jako
obnovitel dobrých vztahů s Ruskem a Čínou, ale sám je toho mínění, že
tuto zemi s Putinem v čele je nutné si držet od těla, ačkoli se mu zdají
některé antiruské stereotypy přepjaté.

Jen co se do boje o Pražský hrad přihlásil Mirek Topolánek, začaly podle
sázkových kanceláří klesat šance dalších kandidátů. Bývalý předseda
vlády a ODS se zařadil na třetí místo a na čtvrté tak odsunul Michala
Horáčka. Má opravdu expremiér naději uspět? Co soudíte o něm jakožto
osobě, o jeho politické historii?

Ano, myslím, že Mirek Topolánek tuto šanci určitě má. Samozřejmě to
nebude mít lehké, Miloš Zeman je „těžká váhová kategorie“. Myslím,
že Mirek Topolánek má velkou šanci dostat se do druhého kola voleb, a to
přes všechny své karamboly z minulosti. Je to zkrátka na poslední chvíli
opravdový Zemanův soupeř.

Na druhou stranu, nemůže Topolánkova kandidatura pomoci Miloši Zemanovi tím,
že zastíní dlouhodobě se propadajícího Jiřího Drahoše, o kterém i „kavárna“
tvrdí, že je „želé 2“? Nebo je nutné se bát toho, kdo bývalého
předsedu vlády do boje o prezidentský úřad vyslal?

Z mé první odpovědi vyplývá, že považuji Topolánka za skutečného
politického kandidáta, nikoli pouze za zástěrku jiné postavy. Chce vyhrát,
to je zřejmé. Chce porazit všechny ostatní kandidáty, Zemana i Drahoše
především. Nevím, kdo ho do boje vyslal, znám pouze několik lidí, kteří
mu pomáhají v kampani. Chtěl bych prozatím věřit, že se do boje o Hrad
katapultoval především on sám. To nevylučuje, že se opírá o další
osoby, které se nebojí střetu jak se současným prezidentem, tak
především s Andrejem Babišem.

Jak hodnotíte poslední politické vystupování Miloše Zemana? Srší bonmoty,
dělá si legraci z novinářů i svého zdraví. Je v kondici vyhrát
prezidentské volby? A bylo by to dobře s ohledem na jeho způsob řešení
povolební situace?

Přes všechny nedostatky a handicapy je Miloš Zeman kandidát číslo jedna,
to se mi zdá nesporné. Ano, zdá se, že je ve svém živlu, ale dosud neměl
soupeře, kterého by bral vážně. Se vstupem Topolánka do hry vznikla jiná
situace, možná, že i sebevědomý Zeman znervózní. Volby může vyhrát,
dobře to ale není. To je ovšem můj osobní názor, nedokážu to vidět
objektivně. Není to zkrátka můj kandidát, je to populistický, chcete-li
pragmatický, socialista, v současné době podporovatel Andreje Babiše.
Myslím, že by nebylo dobré, aby byl podruhé zvolen.

Pojďme k nedávným parlamentním volbám. S přibývajícím časem se zdá,
že komunisté „vyměkli“ a začínají uvažovat o toleranci vlády Andreje
Babiše. Zásadově se tváří Tomio Okamura, nicméně hnutí ANO už na
některé jeho požadavky kývlo. V ČSSD dle informací z tisku též pomalu
zraje varianta spolupráce s Babišem. Senátor Pirátů Libor Michálek také
vybízí k podmíněné spolupráci s ANO. Petr Pithart říká, že „raději
ve vládě s Babišem než zcela mimo“. Jak to nakonec asi celé dopadne? Kdo
podlehne a za co? Bude hrát roli úvaha, že by Babiš mohl všechny ostatní
zbavit všeho vlivu na státní podniky a státní správu, tudíž oni „zmoudří“?

Pokud bych věděl, jak to celé dopadne, nebyl bych historikem, ale
prognostikem, v lepším případě prorokem. Takže pouze obecně: samozřejmě
že se situace nějak „vyvine“, existují politické subjekty, které
nakonec mohou Andreje Babiše podpořit. Uvidíme, jak vysoká bude jejich cena.
U některých stran bych to ale nepovažoval za zmoudření, ale „zblbnutí“.
Petr Pithart je jako obvykle milý, ale jako obvykle mimo. Vlastně ne, třeba
nakonec ve vládě skončí lidovci, ti to mají v genech.

Opět se hovoří o orientaci naší země „na Východ“ nebo „na Západ“.
Příznivci Evropské unie se děsí referenda, které by dle hnutí ANO nemělo
postihnout otázku setrvání v EU, ale nemusí to být konečný postoj.
Okamura či KSČM se tomu vůbec nebrání. A Okamurova SPD, jejíž většina
poslanců se pozitivně dívá na Putina, nejspíše obsadí funkci šéfa
bezpečnostního výboru Sněmovny. Jak se na obě záležitosti díváte?

Zatím se mi zdá, že volby dopadly tak, že nezískaly většinu ani silně
proevropské síly, ale ani silně antievropské – myslím samozřejmě EU,
nikoli Evropu jako politicko-kulturní fenomén. Samozřejmě další vývoj
bude hodně záležet na tom, zda si Andrej Babiš ujasní svou evropskou pozici.
Zatím je to jeho nejslabší místo, nepočítám-li jeho skandály. Osobně
jsem příznivcem setrvání v Evropské unii, ale současně zastáncem
tvrdého nátlaku na současný socialistický mainstream, nátlaku pokud možno
středoevropského. Nejsem si samozřejmě zcela jist, zda se reforma EU
podaří. V každém případě bych byl pro výjimku z přijetí eura, pokud to
jinak nepůjde, s pomocí výjimečného referenda. To ale vyžaduje rozumnou
vládu.

Právě Tomio Okamura nedávno vyzval ke změně statusu veřejnoprávních
České televize a Českého rozhlasu. Je pravdou, že zejména ČT je
kritizována za stranění některým politikům a špinění jiných. Často si
na ni stěžuje i prezidentská kancelář. Kritizován je kupříkladu i
výběr hostů do pořadů Václava Moravce. Oproti tomu zastánci ČT tvrdí,
že jakákoliv podobná změna by ohrozila naši demokracii. Jak hodnotit práci
veřejnoprávní televize a rozhlasu? Je třeba přistupovat ke změnám?

Považuji některé pořady České televize o Tomiu Okamurovi za potřebné,
jedná se přece o jednu z neproblematičtějších postav současné politické
scény. Obecně vzato, zdá se mi, že se situace médií v České republice za
poslední léta proměnila, a to špatným směrem. Ano, mohu kritizovat
některé produkty a celkovou situaci veřejnoprávních médií, na druhé
straně: co nám za chvíli zbude, pokud si všechna média koupí miliardáři,
vstoupí do politiky a začnou se odstřelovat navzájem? Abychom nakonec
ještě nebyli vděční za média typu České televize i Českého rozhlasu,
dokonce i za toho problematického Moravce! To je ovšem katastrofický
scénář, reformy by zasloužily i zmíněné instituce.

Prezident Miloš Zeman se chystá na návštěvu Ruské federace, spolu s ním
chce jet i rekordně velká delegace podnikatelů. I odpůrci Putina
přiznávají, že Rusku se ekonomicky daří, navzdory sankcím. Jak s odstupem
hodnotit to, jak naše politika, ale zejména Evropská unie jako celek
zareagovala na události na Ukrajině z roku 2014? A jak dál postupovat ve
vztazích s Ruskem, když už budeme mít novou vládu?

Ano, Miloš Zeman se zapíše do dějin jako obnovitel dobrých vztahů s Ruskem
a Čínou. Sám ani nezastírá, že je to i jeho osobní šálek kávy a že je
přítel obou prezidentů těchto zemí. Nebezpečná přitom je především
skutečnost, že má jakousi „vlastní“ zahraniční politiku, vedle
politiky vládní. Samozřejmě, obchodní vztahy s těmito zeměmi by se měly
rozvíjet, o tom není sporu, je ale přitom jasné, že se zde nedá úplně
oddělovat hospodářství a politika. Jakkoli se mi zdají přepjaté některé
„antiruské stereotypy“, domnívám se, že tuto zemi s Putinem v čele je
nutné si držet od těla, nikoli naopak. Ukrajinský případ je složitý,
existuje zde ruské využití a zneužití slabosti Západu, na druhé straně
západní chybné sebevědomí při současné slabosti, zkrátka chybné kroky.
Zapeklitá kauza! A co se týče nové vlády. Jednak nemůže být jiná
zahraničně-politická koncepce vlády a prezidenta; jednak naše zahraničně
politická orientace musí být prozápadní. A to říkám i u vědomí spousty
chyb západních zemí v posledních letech. Jiná varianta prostě zatím
neexistuje.

Pokud jde o odchod z Evropské unie, dle ekonomů bychom hned ztratili 400
tisíc pracovních míst, jiné odhady mluví o tom, že bychom zchudli o
třetinu. Exposlanec KDU-ČSL Ivan Gabal navíc tvrdí, že bychom museli vracet
miliardy evropských dotací, které jsme již využili. Zastánci „czexitu“
nicméně tvrdí, že bychom mohli zůstat na evropském trhu v rámci EFTA,
tedy Evropského sdružení volného obchodu, a to zcela automaticky. Jak se na
to celé dívat?

Už jsem víceméně odpověděl. Czexit považuji – prozatím – za oblast
vědeckofantastické žurnalistiky. Nejsme Velká Británie, ale Malé Česko.
Britský případ je ale zásadní i pro naše uvažování a pro naše úsilí
o reformu EU. Pokud se ale ve strukturách Evropské unie nic nezmění ani po
odchodu Velké Británie, pokud bude EU dále tlačit na pilu centralizace a
likvidace národních států, tak se dají očekávat společenské turbulence,
jejichž projevů se obávám. Patřím k lidem, kteří si myslí, že
současná politika Evropské unie zvyšuje riziko extremismu v jednotlivých
evropských zemích.

Západní svět je ohromen vlnou nařčení ze sexuálního obtěžování. Jde
zejména o umělecké a sportovní kruhy. Bylo odhaleno bolavé místo naší
civilizace, nebo jde o nafouklou věc?

Ne, je to spíše docela typické pro naši současnost. Je to módní vlna,
související s hledáním „obětí“ v minulosti, jakási deviace západní
společnosti, touha po sebedestrukci. Jednou jsou hlavními viníky katoličtí
kněží, jednou celá západní civilizace ve vztahu ke své koloniální
minulosti, jednou politici, jednou herci. Ta poslední kategorie nepostrádá i
komické rysy, tam bych skutečně tu reálnou situaci viděl tak padesát na
padesát… Obětí jsou tzv. menšiny a „slabší pohlaví“, někdy
etnické a národní skupiny. Je to veliké intelektuální téma, které si
přímo říká o zpracování. Toho by se musel ovšem ujmout nějaký dobrý
– konzervativní – autor! Škoda, že už nežije takový Raymond Aron, ten
by to dokázal.

Profesor Jiří Hanuš (1963) je historik, který působí v Historickém
ústavu FF MU a v brněnském CDK. Pravidelně přispívá do časopisu Kontexty
a je členem think-tanku Pravý břeh.
