Televize buď nevysílala vše, nebo zase lhala. Hovoří poslanec Ondráček,
kterého si tento týden média "oblíbila" mimořádně

ROZHOVOR „Demokracie není cochcárna, která nemá hranic,“ říká
poslanec za KSČM Zdeněk Ondráček, který navrhuje vrátit do trestního
zákoníku hanobení prezidenta. ParlamentnímListům.cz vysvětlil, proč
právě toto navrhuje i co říká na to, že někteří politici tento návrh
nejdříve podepsali a později svůj názor změnili. Vyjádřil se i k
setkání ministra Hermana s dalajlámou. „Pan ministr Herman jasně dokázal,
že mu nejde o blaho České republiky, ale pouze a jen o své ego,“ říká
Ondráček.

Oslavy 17. listopadu byly nejen v Praze, ale vlastně i v menších městech
poměrně bouřlivé. Co podle vás lidi hlavně vyhnalo do ulic?

Bouřlivé? Tak to buď televize nevysílala vše, nebo zase lhali. Já slyšel,
že oproti loňskému roku to bylo klidnější a zúčastnilo se i méně lidí.

Hodně lidí mluví o tom, že musíme chránit demokracii, prý se bojí,
abychom o ni nepřišli. Mají podle vás důvod a čeho se podle vás vlastně
konkrétně bojí?

Nemůžeme přijít o něco, co nemáme. Pokud pod tím pojmem myslíte tu
pseudodemokracii, která slouží určité skupině obyvatel k prosazování
svých zájmů a udržení si vlivu a moci, tak to potom ano. A čeho se bojí?
Aby o tu moc a vliv manipulovat davem nepřišli a aby se náhodou ten dav
neprobral a nezatoužil po změně. Takové změně, kterou už vidíme v
některých jiných zemích na světě.

Prezident Zeman se tentokrát oslav nezúčastnil, na žádné shromáždění
nepřišel. Udělal podle vás dobře? A proč myslíte, že se takto rozhodl?

Nemusí jít vždy o fyzickou účast někde a u něčeho, ale vyjádřit se
jako prezident určitě měl. Možná však, že mu křivdím a jen já jsem to
v tom návalu informací přehlédl.

O tom, že se bojí ztráty demokracie, hovoří i mnozí studenti. Většina z
nich nebyla v roce 1989 ještě ani na světě. Vědí podle vás skutečně, o
čem mluví, nebo jde spíše o zjitřené emoce posledních týdnů?

Studenti a mladí lidé obecně jsou poměrně snadnou skupinou, kterou lze
zneužít, kterou lze emotivně manipulovat. O to hůře, pokud tak činí
jejich univerzitní pedagogové. Své v tom jistě sehrál i vývoj posledních
týdnů a měsíců.

Jak s odstupem doby hodnotíte kauzu ohledně setkání ministra kultury s
dalajlámou a udělení či neudělení vyznamenání panu Bradymu?

Pan ministr Herman jasně dokázal, že mu nejde o blaho České republiky, ale
pouze a jen o své ego. Upřednostnil zájem jedince před zájmem kolektivu. Ve
sportu by byl z týmu dávno vyloučen a vyloučil by ho nejen kapitán
družstva, ale celý kolektiv. Nikoli však z této vlády. Premiér je slaboch,
kterému jde o to, dohrát tuto komedii až do konce, a to i přesto, že vláda,
která už není kolektivním orgánem, ale partou jedinců s osobními zájmy,
již dávno nejedná v zájmu ČR.

O přežití či konci vlády už zase rozhodují lidovci jako v každé vládě
předešlé a je jedno, kdo ji sestavoval. Lidovci v první polovině vládnutí
podkuřují vládnoucí straně a poté se pomalu přitulují k té straně,
která má v příštích volbách největší pravděpodobnost vládnutí.5

Čína se proti tomuto setkání ohradila. Má na to podle vás právo?

Ať chceme či nechceme, je Čína světová ekonomická velmoc a jako velmoc se
podle toho chová. Čína pro rozvoj své ekonomiky Českou republiku
nepotřebuje, ČR však ano a čínské investice nám mohou vrátit ztracený
lesk našeho hospodářství. Historicky máme na co navazovat a byla by škoda
to promarnit.

A může to skutečně nějakým způsobem ovlivnit naše vztahy s Čínou?

Čína je jiná země než západní kapitalismus, a proto se domnívám, že to
vztahy ovlivnit může. Jim je v podstatě jedno, zda své miliardy investují
do země, která je lidnatá jako několik jejich měst, nebo zda svůj zájem
posunou o několik stovek kilometrů jinam. Pro ně je zajímavá naše
středoevropská poloha, a proto nám nabízejí spolupráci a investice. Je jen
na nás, jak se k tomu postavíme.

Útoky na prezidenta přitvrzují, ať už jde o jeho znázornění coby
exkrementu, nebo báseň Jiřího Dědečka Sedí prase na Hradě. Co na to
říkáte?

Odsuzuji to. Jasně se ukazuje malost těch, kteří chtějí prezidenta
kritizovat, ale nemají argumenty. A tam, kde v diskusi scházejí argumenty,
nastupuje vulgarismus a agrese. Zřejmě právě tyto věci vedly k návrhu na
to, aby veřejné hanobení hlavy státu bylo opět trestné. Právě vy jste
jedním z těch, kteří to navrhují. Domníváte se, že situace vygradovala
natolik, že je toto řešení nutné?

Ano, kdybych si to nemyslel, tak s takovým návrhem nepřicházím.

Někteří politici se proti tomuto návrhu ohradili, například A. Babiš
řekl, že je to potírání svobody slova a demokracie. Co si o těchto jeho
slovech myslíte? A vrátilo by to skutečně Českou republiku o 27 let zpět,
jak mnozí tvrdí?

I pan Babiš a další řečníci omílající tuto větu by si měli uvědomit,
že demokracie není cochcárna, která nemá hranic, a že svoboda slova
končí tam, kde začíná osobnostní právo na ochranu cti každého jedince,
prezidenta republiky nevyjímaje. A pokud můžeme před hrubou vulgaritou
chránit soudy a soudce a za několik měsíců také úřední osoby, tak proč
ne nejvyššího ústavního činitele.

Mohl bych dále pokračovat ve výkladu, koho nebo co chráníme trestním
právem, ale nebudu zde dávat školení z práva. Myslím, že by nebylo od
věci, kdyby si tito mudrcové nechali sdělit, jaká je právní ochrana
čelných představitelů států v jiných zemích, a pak mluvit.

Někteří poslanci návrh podepsali, pak se ale zase rozhodli, že by chtěli
svůj podpis stáhnout. Jak si toto vysvětlujete?

Osobně jsem hovořil pouze s jedním takovým poslancem, který mi to sdělil a
řekl i důvody. A to ještě předtím, než tak učinil. Tohoto kolegu chápu,
a bylo-li mu vyhrožováno i fyzickou újmou, tak by se tím měly zabývat
orgány činné v trestním řízení. O případných důvodech dalších
kolegů jsem jen slyšel. Některé jsou velmi úsměvné a viditelně
zástupné, protože to, co uvádějí, by se dalo snadno pořešit v rámci
legislativního procesu.

Jiní kolegové na nátlak svých klubů dali před spravedlností přednost
volitelnému místu na budoucí kandidátce. Každý takový nechť si to
vyřídí sám se svým svědomím. Já nikoho nesoudím, ani neodsuzuji. Na
druhou stranu jsem velmi potěšen, že se osobně ozvali i ti, kteří řekli,
že oni ani pod neskutečným mediálním tlakem neuhnou. Jako bývalý
policista si takových lidí osobně velmi vážím a je mi jedno, z jakého
politického subjektu jsou.
