Potlačení hlasu lidu ve věci „Ortel“, Vášáryová... Varování, jak by
to mohlo skončit, až se lidé naštvou

„Dobře to dopadlo, protože výsledek vedl k velmi vypjatým sporům, zda se
vedle sympatií má hodnotit ještě politická korektnost, či nikoli,“
říká někdejší ministr zdravotnictví Ivan David ke sporům o výsledcích
ankety Český slavík. Podle něj se pořádající agentura dostala do situace
nejhoršího druhu dilematu, a sice nutnosti volit mezi dvěma zly. „Ty spory
jsou ale velmi užitečné. Pravidlo, podle něhož se hlasy počítají, je
totiž děsivé. Je tu někdo nad hlasujícím lidem, a když lid nehlasuje
správně, volební výsledky se upravují. Každého musí napadnout, že
hrozí přenesení této praxe do politických voleb,“ uvažuje dále David v
rozhovoru pro ParlamentníListy.cz, kde se mimo jiné zamýšlí i nad
přínosem cesty Miloše Zemana do Ruska nebo nad tím, jak se „rodí“
vláda Andreje Babiše.

Nemohu se vyhnout aféře v anketě Český slavík, kde se čachrovalo s hlasy
kapely Ortel. Pořadatelé ankety totiž tvrdí, že Ortel porušil pravidla
fair play, a proto skupině započítali hlasy z loňska. I tak Ortel obsadil
druhé místo mezi skupinami a v kategorii zpěváků se Tomáš Ortel umístil
na třetí příčce. Proti postupu pořadatelů se ale ozvala skupina Kabát a
rozhodla se vrátit své ocenění. Cenu přijme nazpět jedině v případě,
že agentura doloží skutečné počty hlasů pro Ortel a Kabát jich bude mít
více. Ozval se i Karel Gott. „Osobně se chci setkat s ředitelem
pořádající agentury Musica Bohemica, panem Jaroslavem Těšínským.
Věřím, že mi celou situaci vysvětlí. Teprve potom budu schopen posuzovat
zmíněný problém,“ sdělil serveru iRozhlas.cz Gott. Generální partner
ankety, Karlovarské minerální vody (KMV) dokonce tvrdí, že pokud agentura
Musica Bohemica situaci jednoznačně nevysvětlí, zváží firma odchod ze
soutěže. Korunou všeho je, že si lidé ze soutěže dělají srandu i na
sociálních sítích. Co tomuto humbuku říkáte?

Z mého pohledu vše dopadlo dobře, protože Musica Bohemica se dostala do
situace nejhoršího druhu dilematu, a sice nutnosti volit mezi dvěma zly. Buď
uplatnit svůj nanejvýš pochybný řád soutěže, kdy podle vlastního
uvážení rozhodují, zda se fanoušci nespikli ve prospěch některého ze
soutěžících, anebo ho neuplatnit a nechat vyhrát Ortela a Ortel, což by
znepokojilo fanoušky Karla Gotta, a co je horší, sponzory soutěže. Zvolili
tedy první variantu ze dvou nepříznivých. Přestože mám hudební hluch,
soudím, že Karel Gott je nejlepší. V této soutěži ale nehlasují
odborníci, nýbrž fanoušci, takže mít sympatie je víc než mít nadání.
Dobře to dopadlo, protože výsledek vedl k velmi vypjatým sporům, zda se
vedle sympatií má hodnotit ještě politická korektnost, či nikoli. Ty spory
jsou ale velmi užitečné. Pravidlo, podle něhož se hlasy počítají, je
totiž děsivé. Je tu někdo nad hlasujícím lidem, a když lid nehlasuje
správně, volební výsledky se upravují. Každého musí napadnout, že
hrozí přenesení této praxe do politických voleb. Lid musí zůstat
suverénem. Je drzost tvrdit, že lid volí spatně, a proto rozhodovat nesmí.
Například v referendu o účasti v EU… Přihlížení k politické
objednávce prostě udělalo ze soutěže Český slavík politickou
záležitost. To nijak nepřeháním, a přesně v tom duchu jsem o tom už
napsal článek přede dvěma dny s názvem „Co do budoucna s hlasem lidu?". (http://www.novarepublika.cz/2017/11/co-do-budoucna-s-hlasem-lidu-co-je-bude.html).

Příčina je jednoduchá. Normálně vychovaný jedinec potřebuje kromě
jídla, pití, střechy nad hlavou a dalších materiálních věcí také „věci“
nemateriální, jako je pocit bezpečí, pocit uplatnění atd., mezi nimi také
pocit spravedlnosti. Nespravedlnost nejen lidé, ale i primáti špatně
snášejí, a to i když je v jejich prospěch, když jsou nezaslouženě
odměněni. Buď takovou odměnu odmítnou, nebou musejí nespravedlnost tzv.
racionalizovat, tedy dodatečné vymýšlet důvody, proč si ji zaslouží, aby
ji mohli „přijmout“. To platí pro normální slušné lidi. Například
skupinu Kabát a Karla Gotta.

No a Musica Bohemica svým rozhodnutím vyvolala značnou nevoli. To je přesně
to, co mám na mysli, když říkám, že „z mého pohledu vše dopadlo dobře“.
Předpokládal jsem, že část veřejnosti, a doufal jsem, že i někteří
ocenění budou mít pocit „nespravedlnosti“.

Takových a podobných nespravedlností je ale v této společnosti a za tohoto
režimu mnoho. Nespravedlnosti se budou nevyhnutelně stupňovat, dokud tomu
lidé vedení charismatickým vůdcem neučiní přítrž. Ti, kteří nám
organizují věci veřejné, se totiž chovají jako Musica Bohemica v této
soutěži. Lidé to cítí, jsou znechuceni, znepokojeni a zatím bezradní.
Podle bývalé diplomatky Magdy Vášáryové mají čeští voliči v hlavách
zmatek, protože si pustili do Sněmovny fašisty, xenofoby, hulváty, rasisty
atd. Češi prý volili jinak, než bylo zvykem, ale „naše společnost si
musí poradit i s extrémními názory“, uvedla Vašáryová pro časopis
Finmag. Jedno z řešení tohoto stavu vidí bývalý poslanec Ivan Gabal v
prezidentské volbě. Můžeme jí prý korigovat, že „jsme si pustili
neonacisty do Sněmovny“, zmínil Gabal pro DVTV. Poučení bychom si měli
prý vzít ze Slovenka, kde klima k porozumění nasměroval Andrej Kiska. Do
jaké míry je Česká republika skutečně ohrožena xenofobními tendencemi?
Magda Vášáryová je úžasně arogantní. Jsme zpět u předchozí otázky.
Lidé mají ze zákona právo volit, koho chtějí. Už dnes je to právo velmi
omezené. Kdepak je to napsáno, že „všechna moc pochází z lidu“? Lid
má právo se i mýlit a toto právo stále uplatňuje. Nedostává se mu totiž
dostatku informací, aby se mohl správně rozhodnout.

Naše společnost si s extrémními názory, jako jsou názory paní
Vášáryové, poradí, a to tak, že je bude ignorovat. Ivan Gabal je další
pomatenec, který nezaslouží větší pozornosti. Lidé nebudou volit podle
přání Gabala nebo Vášáryové. Tedy někteří ano. Ti, jejichž názory
jsou extrémní, tedy, jak víme z latiny, nejvzdálenější od nějakého
těžiště, tedy nejodlehlejší. Myslím, že právě poučení ze Slovenska
nás odradí od volby vždy konformních a ohebných tvorů. Nevím, jak „Česká
republika“, za kterou mluví kdekdo, ale lid se rozumně obává cizího,
neznámého, a to tím více, čím více má nepříznivých informací. O
tématu ještě do třetice – bývalý tajemník klubu SPD Jaroslav Staník
měl ve Sněmovně říci, že „Židi a buzeranti patří do plynu“. V Praze
byl zmlácen a ponížen černoch. A děti v Teplicích čelily nenávistným
výlevům za to, že na jejich školním fotu byly arabské a romské tváře.
Jde o projevy „nemocné společnosti“? Do jaké míry tyto tendence
posílily uplynulé volby? Má se kvůli nim přistoupit k nějaké regulaci
sociálních sítí nebo zpřísnit pravidla toho, co se smí a nesmí říkat v
této zemi? Otázka je návodná. Volby neposilují tendence, ale tendence mohou
posilovat kandidující subjekty. Někteří lidé nedokázali víc než to, že
jsou „přímo odněkud“, je to jediná jejich identita. Vše odjinud jistotu
jejich identity ohrožuje. Tak to bylo, jest a bude. Zkreslený dojem o těchto
jevech se tvoří tím, jak se tématu chápou média – tím, že ho
zdůrazňují, nebo zamlčují.

Pokud nám někdo říká, že máme mít rádi ty, kteří nemají rádi nás a
nerespektují naše pravidla, xenofobii to jen posiluje. A taková doporučení
nemají šanci být přijata. Pokud útoků přibývá, mohou za to ti, kteří
stupňují pocit ohrožení, zvláště když je odůvodněný. Je-li nějaký
Staník idiot, ať si to s ním vyřídí. Pokud někdo mlátí černocha jen
proto, že je černoch, musí být přísně potrestán. A že někdo negativně
reaguje na děti, které jsou víc než přespolní? To je ubohost! Ale obávám
se, že zdůrazňování této ubohosti má naučit veřejnost mlčet ve všem,
co se týká odlišnosti, včetně pro nás místní nepřijatelného chování
osob, které nás respektovat nechtějí. Prezident Miloš Zeman v Rusku čelil
aféře, když web ruské armádní televize Zvezda napsal, že Československo
by mělo být vděčné za sovětskou invazi v roce 1968. Zeman k tomu
prohlásil, že jde o urážku českého národa. Tvrdí se ale, že vše
Rusové zaranžovali. Šlo o provokaci, a odkud? Do jaké míry bychom se měli
chovat k Rusům s respektem a s přátelstvím? A jak vnímáte přístup
současného prezidenta k Rusku, k obchodování s Ruskem, které je ale podle
mnohých ekonomů pro naši zemi „marginální záležitostí“? Rusové to
jistě zaranžovali. Někteří Rusové – proti zájmům jiných Rusů – ve
prospěch neporozumění a nespolupráce mezi národy. Zde je mainstreamem
nenávist propagována, nikoli potlačována. Odkud? Odpovím otázkou. Komu to
slouží? Měli bychom s respektem a přátelstvím přistupovat ke každému,
kdo se tak chová k nám, dokonce i před tím, než nám začne škodit. Pak
už si respekt a přátelství nezaslouží.

Rusko je obrovská obchodní příležitost. Proti jsou ti, kteři by v Rusku
rádi válčili a potom kradli, jak to už ukázali jinde. A u nás jejich
nohsledi. Je lepší naše zboží nabízet na nenasyceném trhu, nebo se
otevírat dokořán obchodní expanzi, která vytlačuje naše výrobce? Že je
obchod s Ruskem marginální, je špatně, je to nevyužitá příležitost.
Miloš Zeman v Rusku opětovně zpochybnil efekt a smysl protiruských sankcí.
S tím sice mnozí nesouhlasí, oproti tomu bývalý německý kancléř Gerhard
Schröder dal Zemanovi za pravdu. „Já se s ním shoduji. Sankce jsou podle
mého názoru neúčelné a nevhodné, domnívám se, že by se měly postupně
uvolňovat a následně zrušit,“ řekl Schröder v rozhovoru pro pořad TV
Barrandov Duel Jaromíra Soukupa. Dá se k tomu něco dodat? Pokud je cílem
sankcí zabránit evropským zemím v obchodu s Ruskem, pak jsou částečně
efektivní. Pokud mají vést k „navrácení“ Krymu Ukrajině, tak jsou
samozřejmě neefektivní, protože Krym je strategicky příliš významný.
Pokud mají poškodit ruské hospodářství, pak jsou částečně efektivní,
ovšem přispívají k hledání nových příležitostí pro Rusko a rozvoji
vlastního hospodářství směrem k soběstačnosti. Schröder a Zeman mají
prostě pravdu. Prý se chystá zásadní revize dosavadních dublinských
pravidel, podle kterých musí příchozí do Evropy požádat o ochranu v
první členské zemi EU, do které vstoupil. Současný systém by byl nahrazen
trvalým a povinným přerozdělováním migrantů, bez jakékoliv horní
hranice. Někteří politici ale tvrdí, že jsme již od Bruselu dostali tolik,
že bychom měli mlčet a pro EU solidárně něco udělat… Jaký přístup k
tomu zaujmout? To nelze než odmítnout. To si vlády jednotlivých zemí
nemohou dovolit v zájmu zachování jisté vnitřní stability a současně je
to důkaz, že „Brusel“ není schopen realisticky vnímat dopad takových
pravidel a předvídat odezvu. Pozorujeme tahanice ve Sněmovně, pokud jde o
sestavování vlády a o zabírání si „lukrativních funkcí“. Zatím
činnost Andreje Babiše spočívá v tom, že tvoří menšinovou vládu a ve
Sněmovně se projevila podpora pro ANO od KSČM a SPD. Pravice tvrdí, že
koalice už v podstatě vznikla a že je ohrožena demokracie. Jak se na to
díváte nezávislým pohledem? Nemohou vládu Andreje Babiše brzy „rozklížit“
dohady o jeho policejním obvinění v případě Čapího hnízda? Takzvaný
Demokratický blok má velikášské představy o svém vlivu. ANO drží
pohromadě peníze, očekávané peníze a vlivné pozice a vyhlídky na vlivné
pozice přinášející moc a peníze. To je hodně pevné pojivo. Co by
odštěpenci mohli získat? Co je jim někdo schopen nabídnout? Velmi
důležitým činitelem je strach z předčasných voleb. Nikdo snad vážně
nevěří tomu, že bude Andrej Babiš usvědčen, obviněn a odsouzen. Nakonec
takový šlágr české politiky. Stále dokola se hovoří o škodlivé
orientaci naší země „na Východ“ a v souvislosti s tím se příznivci EU
děsí referenda, které by dle ANO nemělo postihnout otázku setrvání v EU.
Ovšem nemusí to být konečný postoj, jelikož se tomu ani SPD Tomia Okamury,
ale ani KSČM nebrání. Okamurova strana teď dokonce obsadila funkci šéfa
bezpečnostního výboru Sněmovny, což podle mnohých znamená oživení
těchto témat. Jak se na to díváte? Chápu strach těch, jejichž kariéra je
navázána na úspěch projektu EU. V době, kdy jsem byl členem vlády,
ministr zahraničí Jan Kavan používal výrazu „politika všech azimutů“.
To pokládám za správné. Bezpečnostní výbor nemá žádný vliv na
přijetí, či nepřijetí zákona o obecném referendu, a to ani v případě,
že by byl garančním výborem. Nevykleštěný zákon o obecném referendu
nemá v této Sněmovně naději na přijetí, lze však zvyšovat zájem o toto
téma. Nelze odklonit diskusi o prospěšnosti či škodlivosti Evropské unie,
ta bude nabývat na intenzitě a referendum o setrvání v EU může být
reálné už v příští Sněmovně.
