Zkušený Miroslav Polreich: Sobotka? Ten pán je hloupej. Merkelová obstála

ROZHOVOR Řešení války v Sýrii bylo možné prostřednictvím dohod a
vyjednávání hledat díky vstupu Ruska do konfliktu. ParlamentnímListům.cz
to řekl zkušený bývalý zpravodajský důstojník a exdiplomat Miroslav
Polreich. Angela Merkelová podle něho svoji úlohu zvládá dobře vzhledem k
těžké situaci, v jaké se ocitla. Oproti tomu následně doktor Polreich
pohovořil o „prostoduchosti“ premiéra Sobotky.

Pokud jde o dění v Sýrii, platí příměří a ruská média už před tím
halasně tvrdila, že Asad v bojích rozhodl ve svůj prospěch a současně
obviňují tureckého prezidenta Erdogana, že pomáhá IS tím, že jeho rodina
od radikálů kupuje ropu, a tím pádem Erdoganův vztek na vývoj v Sýrii
souvisí s tímhle. Jak situaci střízlivě a nepropagandisticky posoudit?

Je třeba si zopakovat předně základní fakta. Opozice proti Damašku má
dlouhodobou historii za podpory Francie a Turecka, ale teprve při politické
vojenské aktivizaci v oblasti (Afghánistán, Irák) a jejich celkovým
vnitropolitickým rozkladem byla vojensky vyzbrojena a aktivizována opozice v
Sýrii a došlo tak v podstatě k bezvýchodné občanské válce podporované
západními zeměmi a později dokonce přímým zapojením USA leteckým
bombardováním. Toto prostředí umožnilo vznik IS a získat pro ně
příznivce nejenom v Iráku, ale i v okolním světě na základě
náboženské doktríny. Za této situace, kdy na straně Asáda bylo Rusko,
Irán a Čína, oficiální vláda v Damašku byla k neporažení, což si
západní analytici a politici dost dobře neuvědomovali. Tento válečný stav
trvá již nyní přes 5 let a jeho přirozeným důsledkem byly ztráty na
životech, ničení země a zcela přirozený vynucený útěk obyvatelstva.
Jiný důvod, než válečné strádání, pro migraci obyvatelstva nebyl. Kdyby
příčinou byl režimní systém Damašku, tak by exodus nezačal až v době
občanské války a bombardování. Proto také většina uprchlíků zůstává
v sousedních státech a čeká na uklidnění a návrat.

Teprve vstupem Ruské federace na straně legální vlády dochází ke změně
vojensko-politické situace, která cíleně vyústila k hledání cesty
jednáním a zastavením válečných operací. Politický význam ruské
přítomnosti je zcela zřejmý a je třeba dát RF jednoznačný kredit.
Nejedná se jenom o Sýrii a její stabilizaci pod Damaškem, ale i o evropský
migrační problém, který vlastními silami EU, jak se ukazuje, je
nezvladatelný. Nemluvme tedy o propagandě, držme se faktů.

Je pravda, že přístup USA a RF byl protikladný, ale díky otevřenému a
účinnému vstupu RF do konfliktu bylo možno hledat řešení cestou
vyjednávání a dohodou právě těchto velmocí. Neopomeňme, že jednání se
připravovalo již delší dobu spoluprací zpravodajských služeb i v rámci
nedávno podepsané nové dohodě těchto služeb mezi oběma státy. Věc není
zas tak jednoduchá jak jsem naznačil. Jsou tu ještě další závažné
faktory, jako je Kurdská otázka zvláště ve vztahu k Turecku, a nakonec i
ovládané teritorium IS, které má prostor i v Iráku a jak je nyní známo i
v jiných zemích (Libye), tedy situace, která bez souhlasného společného
postupu obou velmocí se zdá neřešitelná. Takže čeští neocons a pan
předseda Sobotka mají ve své jednoduchosti dobrý důvod proč útočit na
tuto možnou spolupráci a raději se dále potýkat s problematikou migrantů.

V Evropě začala smršť zostřování ochrany hranic. Rakousko na hranice
vysílá další vojáky, omezuje počet běženců, kterým udělí azyl a
Německo se zlobí, že tímto krokem Rakušané uprchlíky v podstatě
přeposílají do Německa. Na makedonské hranici nepouštějí Afghánce a
plán Angely Merkelové na dohodu s Tureckem zjevně zatím v EU podporu nemá.
Co k jednotlivým položkám v migrační krizi říci a v co lze doufat?

Ochrana hranic a budování „pevnosti EU“ je sice dobrý
politicko-propagační trik, ale pokud vnímáte, co jsem uvedl v předchozím
odstavci, tak zde není vazba na řešení podstaty věci. Jsou to jen silácká
prohlášení, která mohou oslovit jen jednoduše myslícího občana. Je
přece známo dle statistik sestavených ještě v době před tou
příslovečnou vlnou, že Německo opravdu potřebuje každoročně víc než
půl milionu (530 000) nových migrantů k zajištění chodu svého
hospodářství. Takže paní Merkel není tak daleko od pravdy a její problém
dosud byl spíše opačný, kde ty lidi sehnat. Není to tak nesnadné pochopit,
když si uvědomíme, že i naše skromné prostředí za poslední dobu v
podstatě přijalo 200 000 Ukrajinců, 60 000 Rusů, ještě větší počet
Vietnamců a o Slovácích nemluvě, ty jaksi za cizince nepočítáme.
Vstřebali jsme je bez problémů, což bohužel nelze říci o Romech, kteří
zabydleli místa po odsunutých Němcích již krátce po válce. Vzpomeňme na
naše srdnaté podnikatele, kteří se nechali slyšet, že potřebují každý
rok 5 tisíc dalších migrantů a doufám, že vědí, že budou pracovat za
stejných platových a sociálních podmínek jako místní lidé.

Jestli máme v něco doufat, tak v ukončení bojů, tím k normalizaci migrace
jako přirozené cesty k řešení našich problémů i problémů příchozích
lidí. Můžeme pro to také něco aktivně udělat. Nevymýšlet nepřítele
tam, kde není. Nebezpečím je naše hloupost a tím podmíněná servilita
dokonce dnes ve fiktivní mocnost, která si to navíc ani nepřeje

Už i západní média si všímají obtížného psychického rozpoložení
Angely Merkelové, mluví o únavě, vyčerpanosti a podobně. Jakým způsobem
lze nyní po zhruba tři čtvrtě roce migrační krize zhodnotit výkon
Merkelové v této věci a jak to zasadit do kontextu její celé politické
kariéry? Chovají se k ní média férově, nebo jí ubližují?

Angela Merkelová má odpovědnou funkci v obtížné době nalézt pravé
místo pro SRN ve složité situaci EU, nejenom migrace a nebezpečí terorismu.
Navíc SRN je nutně a zákonitě opět vtahována do mezinárodněpolitických
problémů a ty nejsou jen takové, jak jsou nám prezentovány našimi médii.
Zdůraznil bych jen jednu věc – obnovení tradičních vazeb na Ruskou
federaci. To nejsou jednoduché věci. Na to vše myslím, když míním, že
vše – i sebe – zvládá dobře.

Evropští lídři se na nedávném summitu dohodli s britským premiérem
Cameronem, který doporučil Britům hlasovat v referendu pro setrvání v EU.
Reakce uvnitř konzervativní strany na dohodu jsou velmi nepříznivé,
například vlivný londýnský primátor Boris Johnson bude pro vystoupení z
EU a stejně tak i někteří Cameronovi ministři. Udělal David Cameron dobře,
když se rozhodl kopat za EU?

Základem politiky Velké Británie a její specifické zvláštnosti je vazba
na Spojené státy, jejíž důležitost je závislá dosti na samotném
postavení této země, která se dosti v posledních dekádách mění; jak
svým vlivem, tak i politickým postojem, který je značně nejistý a to
překvapivě k vnitropolitické situaci, která dosud nikdy nepadala mnoho na
váhu. Na druhé straně je to vztah k EU sice za zvláštních podmínek, ale
jedná se o nutný vztah. A opět jako s USA, tak i zde není situace klidná.
Přesto si myslím, že VB si bude snažit udržet stále vazby na obě strany a
proto jakákoliv razantní změna, odchod z EU, nepřipadá v úvahu. Byla by to
nová cesta a na to již VB není připravena.

Tzv. brexit by podle mnohých znamenal katastrofu pro EU. Souhlasíte s výrokem
Bohuslava Sobotky, že pokud Británie odejde z Unie, v Evropě zažijeme
vzrůst nacionalismu a de facto rozpad EU? Jiní komentátoři tvrdí, že
brexit v souvislosti s dalšími krizemi, které EU sužují, může ohrozit
nejen další budoucnost EU, ale i její bezpečnost a transatlantické
spojenecké vazby. Co k tomu říci?

Brexit jako katastrofický scénář. Celkem relevantní otázka. Ovlivněna by
byla nejenom Británie, ale Evropa a jak napovídáte třeba i transatlantické
spojenecké vazby. Pan premiér Sobotka jde ve své prostoduchosti ještě dál:
„Česko by se vrátilo do sféry vlivu Ruska.“ Samozřejmě komunistického,
jinak by to jeho strašení nemělo význam. Ten pán je jednoduše hloupej.
Copak on neví, odkud k nám ty změny přišly? Anebo, což by bylo daleko
horší, věří své vlastní instituci, BIS, že Rusové a dnes již i
Číňané nás chtějí porobit, nebo generálu v pěkné uniformě, že
naším nepřítelem není Islámský stát, ale Rusko, jak nás pan Pavel
poučoval několikrát ve slušivé uniformě v televizi? Politiku u nás
určují jen (předlistopadoví) vojáci? Ti se opravdu Ruska musili bát. A
dobře věděli proč. Ti byli vychovávaní v nevědomosti a k nenávisti.
Bohužel jeho hlavní poradce pan Špidla mu to neporadí. Ten hlásá, že byl
na letadlové lodi, tisíce námořníků a cítil tu moc. Neuvědomil si, že
stál na hromadě šrotu. Ta loď nikdy nevystřelí. Američané válčit
nebudou, ti vědí, že jsou, zvláště s Ruskem, ve vzájemné závislosti a
odpovědnosti a věci se řeší jednáním a dohodou. Pro propagandu a prostý
lid se přijaly sankce proti Rusku, aby v ten samý týden letěli společně na
ruské raketě do vesmíru a velitelkou byla Američanka. Uzavřeli, dnes již
soukromé, společnosti pro výzkum vesmíru právě v této době, a v této
velmi sofistikované oblasti smlouvy o spolupráci právě s Ruskem. To nám ale
nesmí Sobotka ani říct. To bychom přišli na to, že přes miliardu korun
ročně pro BIS jsou vyhozené peníze.

Ve Spojených státech vrcholí volební kampaň a nutno říci, že se daří
zejména protisystémovým kandidátům, zejména Donaldu Trumpovi, který
přiostřuje rétoriku. Existuje poučka, že kandidát, který vyhraje
primárky v Jižní Karolíně, zpravidla bývá republikánským nominantem.
Bude tomu tak podle vás i v tomto případě? Co by měl český čtenář
vědět o průběhu primárek v USA? Komu dáváte šance?

Volební kampaň v USA. To my Evropané nepochopíme. Byl jsem dosti pilným
studentem amerického politického prostředí a žil jsem tam dosti dlouho, ale
neporadím. Jen jednu poučku přece jenom mohu dát. Tam je velký rozdíl mezi
kandidátem a poté prezidentem. Kandidát je televizní šoumen a prezident je
politik a má odpovědnost. Takže nedejme na řeči a nebojme se. Prezidenti
mívají velmi malý manévrovací prostor.

Mnozí ekonomové stále výrazněji připouštějí, že svět stojí na prahu
další ekonomické krize a finanční trhy připomínají situaci z roku 2008.
Důvodů je několik. Ekonomický pokles v Číně, kde ekonomika rostla
nejpomaleji za 25 let, rekordně nízké ceny ropy nebo nafukující se bubliny
na realitním trhu. Je to reálná obava, nebo nesmysl? Jaké důsledky by pro
Západ v současné velmi problematické době měla po uprchlické krizi a
ukrajinské krizi další rána v podobě ekonomické krize?

Kritikům současných poměrů, mezi které se řadím, se směřování vaší
otázky nabízí. Předkládáte dokonce několik skutečných námětú jako
problémy, které před námi stojí. Neviděl bych stav globální ekonomiky z
makroekonomického hlediska tak krizový. Svět jde kupředu. Bohužel není to
zrovna náš případ. Na řadě byly kolonie, třetí svět, tygři a nyní je
možno hovořit právě z globálního hlediska stále o pozitivním pohybu, a
to včetně Číny i Ruska, v naději. Problém je jinde. U nás doma. Teprve
nyní nám ekonomové na základě faktů dokázali, že jsme kolonií, stejně
jako jiné státy „nové Evropy“. Netvrdí to jenom Švihlíková, levice,
ale i „experti“ cizích společností a bank, které dodávají opět v
souladu s poradci premiéra, že rozdíly se nevyrovnávají a vyrovnávat se
již ani nebudou. Rozdíly, které vzhledem k faktu, že produktivita práce je
již souměřitelná, vznikají právě díky pravidelnému odvodu až 500
miliard korun ročně do zemí nových koloniálních držav (vlastníků).

Máme li se vyhnout ekonomické krizi a krizi sociální, musí nastoupit role
odborů. I Jan Švejnar jim vytýká malou razantnost a bojí se sociálních
nepokojů. Bohužel jejich postavení a případné oprávněné nároky
nepodpoří Sobotkova vláda (poradci). Je tu však ještě nezanedbatelná role
pana prezidenta, ten již dovedl kritizovat systém neschopnosti správy státu,
pokud nemá k dispozici banky. Správně nakročil a zůstane na jeho erudici a
odpovědnosti, zda přijme určitá stanoviska i případně v mezinárodní
souvislosti stejně postižených evropských kolonii.

Závěrem se podívejme na Rusko a Ukrajinu. V Kyjevě se rozkládá vláda,
premiér Jaceňuk přišel o většinovou podporu v parlamentu, nestojí za ním
ani prezident Porošenko. Současně se nijak nezlepšuje ekonomická situace
Ruska a na Donbase jsou sporadické přestřelky. Co očekávat od příštího
vývoje? Je možné ještě vlastně zajistit územní celistvost Ukrajiny v
jejích hranicích z konce roku 2013?

Rusko a Ukrajina – nekonečný hraniční a zájmový příběh. Hranice vždy
byly obtížně definovatelné, a to již od Kyjevské Rusi. I politické
postavení bylo vždy složité včetně jazyka. Myslím, že hranice mohou být
vyřešeny, Krym byl, je a bude ruským, jak řekl prezident Zeman, stejně tak
rovnoprávnost jazyků. Ty mohou sjednocovat. Známe historii připojení
Donbasu k Ukrajině, ale nikdo nenárokuje odtržení. Zajištění práv rusky
orientovaného obyvatelstva by rovněž nemělo být problémem.

Vnitropolitická situace Ukrajiny je velmi složitá a pro zjednodušení
opomenu ekonomiku, jejíž současný stav nenapomáhá stabilizaci. Boje
různých frakcí, skupin, paramilitantních a sociálně a národnostně
zaměřených uskupení, nemají svůj politický či ideový základ. Proto
jejich vývoj a vzájemné střety jsou těžko předvídatelné. Do toho všeho
vstupují cizí prvky; ten ruský bych pokládal spíš za stabilizační,
nenarušující celistvost země. Jakékoliv obnovení nepokojů na donbaských
hranicích by mohlo být vyvoláno jako součást k zakrytí vnitropolitických
střetů.

Snaha západních zemí posílit svůj vliv se utlumuje tím, jak přicházejí
k uvědomění stabilní pozice samotného Ruska a já doufám, že to tak
zůstane. Takže překvapivý závěr. Nemyslím, že dojde ke zhoršování
vztahů k Rusku, i když jednotlivé vnitropolitické střety, a to i v divoké
formě, nelze vyloučit.
