Zámecký pán Buquoy ke sto letům VŘSR: Nic z toho, co se o tom tvrdí, není
pravda. Kdo volí komunisty, ten ztratil rozum, nebo propadl z dějepisu

Lež má krátké nohy, daleko neujde, ale polopravda, ta má zatraceně tuhý
život. Jejím hnacím motorem je propaganda. Ta může mít ovšem mnoho
tváří. Základem propagandistické polopravdy je povýšit výjimku na
úroveň pravidla. V tom byli bolševici dokonalí mistři. Jejich říše,
kterou vytvořili v roce 1917, vydržela až do roku 1991, tedy skoro
pětasedmdesát let.

Jan Berwid Buquoy je svérázný komentátor, člen KDU-ČSL, někdejší
přispěvatel Dikobrazu, později emigrant a dnes majitel zámku v Táboře-
Měšicích. Na blogu Aktuálně.cz se rozepsal o tajemných podvodech
komunistů. „Jejich Velká říjnová revoluce ve skutečnosti s říjnem
neměla nic společného a vypukla až sedmého listopadu 1917. Začala
výstřelem z křižníku Aurora, ale novější postbolševické výzkumy
prokazují, že křižník v té době nebyl schopen provozu, a i kdyby byl,
neměl k dispozici žádnou munici,“ zdůraznil Buquoy.

Podle bolševické legendy výstřel z Aurory měl znamenat signál pro něvský
dělostřelecký pluk k útoku na Zimní palác, a tím zahájit Velkou
říjnovou revoluci. Ve skutečnosti na Zimní palác prý nikdo nezaútočil.

Podle slov Berwida Buquoye o žádnou revoluci nešlo. Skupinka bolševiků
vnikla zadním vchodem do paláce, prohlásila právě jednající prozatímní
ruskou vládu za nelegitimní a převzala moc do svých rukou.

„Členové vlády nekladli ani nejmenší odpor. Vše se odehrávalo v klidu,
bez jediného výstřelu. Nikdo nebyl zabit ani zraněn. Nedošlo ani k
žádnému zatčení,“ upřesňuje Buquoy s tím, že Velká říjnová
revoluce vůbec nikdy neexistovala. „Jedná se o propagandistický podvod,“
napsal.

„To, co se v říjnu 1917 v Zimním paláci v Petrohradu odehrálo, bych
nazval sametovým pučem,“ rozhořčuje se. S neexistujícím výstřelem z
Aurory to celé nemělo nic společného.

Jako mystifikaci Buquoy označuje i pozdější film sovětského režiséra S.
M. Ejzenštejna z roku 1927 Říjen – deset dní, které otřásly světem,
kde je znázorněn útok na Zimní palác. „Něco takového se nikdy neudálo.
Scéna je hraná. Není historickým dokumentem,“ míní. Často se buď z
neznalosti reálných faktů, nebo úmyslnou propagandou za historický dokument
vydává. „Režisér Ejzenštejn si scénku vymyslel,“ upozorňuje Buquoy.

To, co bylo po neexistující Velké říjnové revoluci nastoleno, se podle
Buquoye nazývalo diktatura proletariátu. Ve vládních lavicích však
žádný proletariát nezasedal.

Ani vedení bolševické strany nemělo s proletariátem podle slov Buquoye
absolutně nic společného a členové vládních složek pocházeli z
buržoazních, nebo dokonce šlechtických rodin a používali smyšlená jména,
jež si sami vymysleli.

Například Vladimir I. Lenin byl pravým jménem Vladimir I. Uljanov. Byl
šlechticem „dvorjanin“, v hodnosti barona.

Josef Stalin byl pravým jménem Soso Džugašvili. Studoval na kněze. Jeho
otec byl podnikatelem v oboru obuvnictví.

L. D. Trockij byl pravým jménem L. D. Bronštejn. Vystudoval matematiku v
Oděse. Jeho otec byl na Ukrajině velkostatkářem.

Grigorij J. Zinověv byl pravým jménem Grigorij J. Hirsch-Apfelbaum,
vystudoval filozofii, literaturu a dějiny. Jeho otec byl úspěšným sadařem.
Na Ukrajině obchodoval s ovocem.

Lev B. Kameněv byl pravým jménem Leo Rosenfeld, studoval na Moskevské
univerzitě. Jeho otec vystudoval technologii na Petrohradské univerzitě a
posléze nastoupil službu coby železniční ředitel na nádraží v Tiflisu.

Vječeslav M. Molotov byl pravým jménem Vječeslav M. Skrjabin, vystudoval v
Petrohradě ekonomii. Jeho otec byl správcem šlechtického velkostatku. Matka
pocházela z velmi bohaté obchodnické rodiny.

Michail N. Tuchačevskij byl pravým jménem Michal hrabě Tuchaczewski,
aristokrat polského původu. Studoval na Smolenské vojenské akademii. Jeho
otec vlastnil zámek, který byl v první světové válce zničen německým
dělostřelectvem. Jeho matka byla hraběnkou z Flandern.

„Tito uvedení proletáři rozpoutali neexistující Velkou říjnovou
revoluci a ustanovili vládu dělnické třídy, ve které vládli oni sami nad
dělnickou třídou a nemilosrdně zatočili s každým, kdo by se odvážil jim
odporovat,“ říká Buquoy s přesvědčením, že šlo o jakýsi druh
únosců a pracující lid byl jejich rukojmí.

„Podařilo se jim vytvořit novodobý totalitní stát, jenž doposud neměl
žádné historické zázemí,“ dodal.

Tento způsob vládnutí jedné politické strany nad celým národem převzalo
po roce 1933 i nacistické Německo. „Po roce 1945 se totalitní rudá
diktatura rozšířila do ostatních částí Evropy a Asie, kde získala název
lidová demokracie.

„Ty nejbrutálnější zásahy komunistických vůdců arogantně se
vydávajících za dělnickou třídu a režiséři těch nejkrvavějších
politických procesů, byly provozovány pod heslem lidová demokracie,“
napsal. Podle Buquoye jde o vrchol lidské arogance a cynismu.

V letech 1917–1989 bylo v komunistických zemích tohoto světa popraveno,
umučeno anebo zemřelo ve věznicích okolo dvaceti milionů lidí. K takovému
gigantickému číslu se doposud žádný režim v dějinách lidstva od dob
Adama a Evy ani náznakem nedopracoval.

„Kdo na této planetě volí komunistickou stranu, buďto přišel o rozum,
anebo patrně propadl z dějepisu,“ vzkazuje Buquoy voličům.
