Největší hrozba a nebezpečí skrývající se za uprchlickou krizí. Toto
nám řekli ekonom a politolog

ROZHOVOR Ekonom Lubor Lacina a politolog Petr Strejček z Mendelovy univerzity v
Brně se v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz zamýšlejí nad ekonomickými
dopady migrační krize, jejími příčinami i možným vyústěním. A ne
všechno vidí tak černě.

Jak se posunulo uvažování o migraci za rok, během něhož přišlo do Evropy
přes milion lidí?

Petr Strejček: Podle statistik přišlo do Evropy 1,1 až 1,8 milionu lidí,
kteří se tady chtějí trvale usadit. To ale není nic nového, v letech 2008–2013
do Evropy ročně přicházelo kolem dvou až dvou a půl milionu lidí. Nové
je to, že je to masová migrační vlna, je ostře sledována médii a ti lidé
pocházejí z jednoho kulturního prostředí. To Evropany děsí a mě osobně
to děsí také, jak silně je věc medializována – každý den pak chtějí
novináři podávat nové a nové informace... a mnohokrát se posouvají mimo
realitu a důležitá fakta. Na druhou stranu evropští i národní politici
zatím lidem neukázali, že na krizi umí efektivně reagovat. Občan je pak v
situaci, kdy vidí bezradné politiky, média realitu zkreslují a následně se
pak vytváří v hlavách evropských občanů zmatek, a to naprosto zbytečně.

Lubor Lacina: Souhlasím s tím, že čistě z pohledu statistiky jde o
mediální výtvor, nepřichází více lidí než v minulých letech,
například do Španělska připlulo jen v letech 2006–2007 v průměru 800
tisíc uprchlíků z Afriky a nikdo se nad tím ve zbytku Evropy nepozastavoval.
Za poslední rok se ale v politické rovině, kvůli neschopnosti dohody všech
28 členských zemí, příliš neudálo. Evropská unie nevyužila zimních
měsíců k přípravě na očekávaný nárůst počtu migrantů během jara
2016 a reakce stále zůstává spíše na národní úrovni. Je dobré, že už
se začalo alespoň u politiků rozlišovat mezi uprchlíkem a migrantem, což
se zpočátku nedělalo. A snad se díky zavedení hot-spotů na hranicích
stávající schengenské hranice dozvíme, kdo do EU přichází. O milionu
migrantů, kteří do Evropy dorazili v roce 2015, prakticky nevíme téměř
nic, jaké znají jazyky, jaké mají vzdělání, kvalifikaci apod. Ekonom pak
nemůže ani říct, co by s nimi bylo možné dělat.

Německý ministr hospodářství řekl, že uprchlická vlna prověří slabiny
evropského systému a bude možné vyvodit nějaké poučení. Stalo se to?

Lubor Lacina: To je taková dlouhodobá víra, že Evropská unie se
kvalitativně vyvíjí během krizí, resp. v reakci na ně. V případě
uprchlické krize se to ale zatím neprojevilo. Zatím nelze pozorovat výrazný
pokrok v hledání společného stanoviska, programu a akce v podobě skutečně
společné evropské azylové politiky. Na příkladu vyjednávání o
požadavcích Británie je vidět, že státy mají úplně jiné problémy a
řeší jiné priority. Například Británie přišla s požadavky na EU,
které vůbec nesouvisejí s uprchlickou krizí. Je to ukázka, že dvacet osm
zemí není v uprchlické krizi schopno najít jediný společný prvek a akci,
na které by se shodly. Převažují národní zájmy a preference a Evropská
komise není schopna prosadit společný postup v této oblasti.

Petr Strejček: Samotné nastavení politického sytému EU je velmi
nešťastné, protože nejsou jasně dány kompetence Bruselu a národních
států. Při krizích, které jsme zatím sledovali například na Ukrajině, v
krizi eura (Řecko) a nyní v migrační krizi se většinou řeší nejdřív
vztah mezi Bruselem a národními vládami, a to, jak by měla EU na danou
situaci reagovat, se z problému vytrácí. Teprve až se vyřeší kompetence,
začíná se řešit skutečný problém.

Jaká vidíte největší rizika spojená s migrační krizí?

Petr Strejček: Největší riziko vidím v bezpečnosti. Když přichází
milion lidí do půlmiliardové Evropy, je migrace zvládnutelná, problém je
ale ve způsobu. Politici si totiž na tomto tématu budují politická témata
a bezpečnostní otázka se vytrácí. Občany přitom trápí právě to, že
chtějí mít klid a pocit bezpečí, a chtějí, aby byla migrační vlna pod
kontrolou. Kdyby politická garnitura takový signál veřejnosti vyslala a
předcházelo se takovým incidentům, jaké se staly v Kolíně nad Rýnem,
občané by to byli schopni lépe zvládnout. Nebezpečí vidím v takových
incidentech a v tom, když na ně zareaguje nějaká extremistická skupina. Pak
se mohou vystupňovat v odvetě muslimských extremistů a dostaneme se do
určité spirály. Nejdůležitější by mělo být dokázat veřejnosti, že
politici jsou schopni zajistit bezpečí obyvatel.

Lubor Lacina: Hlavní problém a riziko vidím v koncentraci uprchlíků do
několika málo zemí. Dříve se migranti rozprostřeli do více zemí celé
Evropy, dnes končí v Německu nebo Švédsku. Sami islámští sociologové
říkají, že muslimové jsou mnohem lépe integrovatelní jako jednotlivci
než jako větší skupiny. To, co z tohoto pohledu dělá Německo, je podle
mne správné – tedy jeho snaha rozdělit uprchlíky do více zemí, ale i to,
co Němci dělají na národní úrovni při rozdělování uprchlíků do obcí
podle počtu obyvatel, to dává větší šanci na integraci.

Jaké nároky klade migrace v současnosti na ekonomiku?

Lubor Lacina: Zátěž je relativní, jinak ji vnímá Německo jako
nejbohatší země EU s rozpočtovými přebytky a jinak třeba Maďarsko,
které je už deset let z fiskálního pohledu problémovou zemí. Náklady na
jednoho uprchlíka podle současných odhadů jsou kolem třiceti pěti tisíc
euro na osobu a rok. Kromě těchto přímo kvantifikovatelných nákladů jsou
to i výdaje na stavbu plotů, zvyšování ochrany hranic apod. Velmi
důležité je uvědomit si, že čím déle budou migranti v táborech a
azylových zařízeních, tím více budou frustrováni, že se nenaplňuje
jejich očekávání o zlepšení životní úrovně a bude těžší jejich
integrace. Já stále věřím, že většina z nich přichází právě proto,
aby zlepšili svou životní úroveň, a chtějí pracovat, aby si peníze
vydělali. Z ekonomického pohledu by mělo platit, že pokud je nedokážeme
vrátit zpátky do zemí původu, měli bychom je co nejrychleji zapojit do trhu
práce a využít jejich potenciálu jako levné pracovní síly.

Petr Strejček: Samotné německé výzkumy mezi uprchlíky říkají, že ti
lidé nejdou do EU vyloženě za dávkami, ale za prací a chtějí začít
nový život, to je jejich vize. Pokud žijí v táborech, je to pro ně
frustrující. Pro Německo by mělo být motivační, aby je převedlo co
nejrychleji do pracovního života. Německé, ale i české firmy poptávají
pracovní síly na jednoduché práce na plný úvazek a nemohou je sehnat. Na
jedné straně může být pro německou vládu motivující převést
uprchlíky do pracovního procesu a na druhou stranu se tím naplní poptávka
firem. Když k tomu problému Německo přistoupí účelně, může to být pro
jeho ekonomiku prospěšné, vždy se musí ale přihlížet k bezpečnostnímu
hledisku – to opět podtrhuji.

Lubor Lacina: Německo s tím má velké zkušenosti, velká část
poválečného německého boomu byla založena na tom, že si dováželi jako
levnou pracovní sílu negramotné Turky, avšak nebyli z nich pak pouze
zametači ulic, ale zaměstnali je v automobilkách a oni dosahovali
srovnatelné produktivity jako němečtí zaměstnanci.

Je to reálné i v této uprchlické vlně?

Lubor Lacina: Poptávka po pracovní síle je, překážkou jsou
administrativní omezení a nízká flexibilita na úrovní národních států
a EU, není zde zvládnutý převod uprchlíků k rychlému udělení azylu a
vstupu na trh práce.

Petr Strejček: V období do roku 2013 do Evropy přicházeli uprchlíci i na
základě požadavků států, které si vybíraly profese a dokázaly je pak
zařadit do trhu práce. Nyní ale přichází vlna v krátkém časovém
období a problém je ve více úrovních.

Lubor Lacina: Když přicházely statisíce migrantů z Afriky do Španělska,
ztratily se v obrovském množství pracovních příležitostí v
zemědělství. Španělé sami se už nechtěli těmto pracím věnovat a
migranti – i v rámci nelegální práce – se zařadili do pracovního trhu.
Dnes žádný politik neřekne, že by bylo dobré zaměstnávat i nelegální
pracovníky, získat dnes ale formální povolení a vyřídit formality v EU je
pro uprchlíka prakticky nemožné. Přestože je poptávka i nabídka na trhu
práce, není možné, aby se legálně migrant rychle zařadil do trhu práce.

V rozlišování pojmů „migrant“ a „uprchlík“ se preferuje ochrana
uprchlíka, ekonomický migrant je spíš hanlivé označení. Nebylo by ale
snazší si z těch „ekonomických“ vybírat podle potřeb trhu práce?

Lubor Lacina: U uprchlíka stále předpokládám, že až se u něj situace
doma časem zlepší, tak on se bude chtít vrátit, kdežto ekonomický migrant
chce primárně zlepšit svou hmotnou situaci a s velkou pravděpodobností se
dlouhodobě usadit v novém prostředí. Proto se ptám, jestli by nebylo
lepší řešit to stejně jako německá vláda v 60. letech, kdy najala
pracovní agentury, které vyslaly své zprostředkovatele do venkovských
oblastí Turecka a tam se vybírali lidé, kteří pak dostali víza a
odcestovali do Německa. To by bylo jednodušší řešení než současná
balkánská cesta do Evropy, která spíše připomíná migraci 18. století.
Dostat se do Evropy znamená nejdřív „přeplavat“ Egejské moře a pak
ještě pěšky dojít do Německa. Pojďme se vrátit k již vyzkoušenému
modelu – jestliže je většina uprchlíků v táborech v Turecku, Iráku a
Afghánistánu, pošleme tam pracovní agentury, vybírejme si již tam, a do
Evropy „dovezme“ pouze ty, kteří získají azyl. Z ekonomického pohledu
je podle mne nyní zajímavá myšlenka, která vychází z toho, že kapitál
je mnohem mobilnější než lidé, a proto začínají vznikat fondy, které
staví výrobní infrastrukturu a ekonomické zóny v blízkosti velkých
uprchlických táborů v Turecku nebo Jordánsku, to je podle mne výborné
řešení.

Petr Strejček: Terminologické rozlišování emigrant, uprchlík, imigrant
apod., je mi v této situaci lhostejné, protože ona terminologie odvádí
pozornost od hlavního problému, a tím je rychlé začlenění těchto lidí
do společnosti, případně jejich deportace zpět. Ať se k uprchlické vlně
stavíme jakkoli, je tady jeden zásadní faktor – demografie evropského
obyvatelstva. Neúprosné je, že za dvacet-třicet let bude mít například
Německo o desítky milionů obyvatel méně, například v roce 2050 bude mít
o 20 milionů lidí méně(?). Co s tím? Když spojíme tyto demografické
faktory, nezbývá než migranty postupně začleňovat do společnosti.

Lubor Lacina: Na to se ale můžeme podívat z opačné strany. Růst počtu
obyvatel zase zvyšuje zátěž životního prostředí a navíc zde existují
obavy, že velkou část pracovních činností nahradí automatizace a naopak
bude nadbytek pracovní síly. Pokud jde ale čistě o ekonomiku a současnost,
největší zkušenosti s migrací mají Spojené státy a existuje tam řada
studií, které se zabývají ekonomickými dopady jak legální, tak ilegální
migrace. A všechny ukazují, že ekonomické přínosy i té nelegální
migrace jsou pozitivní.

Ohrožuje migrace Schengen?

Petr Strejček: To je opět podle mne mediální a politická bublina. I kdyby
se postavily ploty a obnovily kontroly na hranicích, pořád bude fungovat to,
proč schengenský prostor vlastně vznikl, tedy volný pohyb zboží, služeb,
osob a kapitálu, ploty „smysl Schengenu“ nenaruší. Je to jen zbytečná
výhrůžka.

Lubor Lacina: Stávají se horší věci, než že bude kamion stát pár hodin
na hranicích.

EU je pod tlakem migrační krize, hrozí „brexit“. Jak se bude podle vás
vyvíjet situace a jaké jsou hrozby?

Petr Strejček: Bude otázkou času, než se vytvoří smysluplná strategie
vůči migrační vlně, a nakonec si budou migraci podle mne organizovat
jednotlivé státy a Brusel bude hrát roli jen jakéhosi koordinátora a
mediátora. Což se vlastně děje už nyní.

Lubor Lacina: Jde o otázku času. I USA řeší problematiku ilegálních
imigrantů již od vlády George Bushe staršího, tedy už čtyři
prezidentská období, a není to dodnes vyřešeno. Nastavit procesy trvá
dlouho a největší hrozbu bych viděl v tom, že lidé očekávají rychlé
řešení, a zároveň Evropu čekají volby v Německu, ve Francii a britské
referendum. Dá se čekat, že posílí euroskeptické strany, které mají
jednoduchý program – celé to rozpustíme. To je podle mne nyní největší
hrozba.
