Současný svět skončí velkou válkou, obává se světaznalý ekonom
Campbell. A nevylučuje ani nepřirozenou smrt prezidenta Trumpa

ROZHOVOR „Pro Rusko je jak trvalá, tak i dočasná globalizace v současné
formě smrtonosná. To proto, že není potřebou, ani nutností, ale parazitem.“
Nad stavem velmocí na světovém kolbišti se zamýšlí pro ParlamentníListy.cz
znalec geopolitiky doktor Jan Campbell, který vedl celou řadu projektů
nadnárodních společností v Evropě. , Rusku, Malajsii apod. Věnuje se
podrobně otázkám pozice Donalda Trumpa, u kterého předpokládá chování
sólisty, pokud nebude potřebovat souhlas Kongresu. „V případě, že by
Trumpův narcismus škodil národním zájmům USA, je představitelné, že
odejde ze světa nepřirozenou smrtí,“ říká Campbell a také vysvětluje,
proč nový americký prezident k Rusku vstřícný nebude. Dostává se také k
otázkám situace EU i českého státu.

Zaměřme se nejprve na prognózy, jak se nový prezident Donald Trump bude
chovat na světovém kolbišti. Někteří tvrdí, že bude vstřícný k Rusku,
že neuznává „umírněné rebely“ v Sýrii a již dříve říkal, že by
uznal Krym jako součást Ruska a podobně. Mnohé prý rovněž vypovídá jeho
návrh na jmenování generála Flynna, který je vstřícný k Rusku, poradcem
pro národní bezpečnost. Na druhou stranu Trump chce mít šéfem CIA Mika
Pompea, který bývá označován za jestřába. Jak se v tom všem máme
orientovat? Dá se už dnes charakterizovat Trumpův budoucí vztah k Rusku?

V úvodu odpovědí na vaše otázky si dovoluji poznamenat, že odpovědi jsou
dávany bezprostředně po přijetí rezoluce EP o boji s ruskou propagandou.
Rezoluce se psala a uschovávala dlouho, nese všechny symptomy politické
inerce a ukazuje na vztah EU – EP k Rusku. Přijatá rezoluce dokumentuje
rozkol mezi jednotlivými členskými státy EU, mezi parlamentskými frakcemi a
v neposlední řade diagnostikuje stav EU a neuvědomění si elitami
skutečnosti, že o osudu Evropy a EU nebude nikdy rozhodvat ani EK, ani EP,
nýbrž občané Evropy a EU, sami. Pro porozumění uvádím, že rezoluce
dovoluje identifikovat jako přivržence ruské propagandy i účastníka
diskuse o Rusku, který zastupuje západní pozice. Současně rezoluce
identifikuje Rusko jako ochránce tzv. evropských hodnot a EU jako degradátora
těchže. Skutečností totiž je, že Rusko ani v těžkých dobách
nezakázalo například protiruskou stanici Radio Svobodná Evropa nebo nějaký
západní tisk. I dnes vystupují v ruských TV debatách patologičtí
rusofobové a kritici současného politického vedení Ruska a prezidenta
Putina. Z této absurdní pozice, kterou přijala za svou vlastní i ČR,
formuluji odpověi na vaše otázky.

Pro první část otázky se mi nabízí jednoduchá odpověď: Prezident Trump
se bude chovat na světovém kolbišti jako sólista všude tam, kde k jeho akci,
nebo akcím, bude stačit pouze jeho podpis, a ne souhlas například Kongresu.
Na kolbišti, kde bude potřebovat souhlas zákonodárců, bude jeho chování
ovlivněno především nikde jasně nedefinovanými národními zájmy USA,
zákonodárci a vývojem ve světě. Ten zcela jistě budou spoluurčovat USA,
ale i další státy, včetně Číny a Ruska. Pro další část otázky se
nabízí několik odpovědí. Všechny mají něco přímo nebo nepřímo
společného s odpovědí na první část.

Omezím se na tři krátké části. První indikuje rozpětí potřeb a
nutností USA v současné a představitelné budoucnosti. Vychází z
objektivních příčin: a) obrovská a pokračující zadluženost USA, b)
uvědomění si amerických elit, že hospodářská dominance se musí opírat
o reálnou výrobní ekonomiku a kontrolu světového účetnictví c)
komplexita perestrojky postindustriální společnosti USA v globalizovaném
světě přesahuje rámec možností USA a hospodářského systému,
založeném na expansivitě. Jinak formulováno: Zubní pastu vymačkanou z tuby
nedá nikdo zpět beze zbytku a bez násilí.

Druhá odpověď indikuje aktuální stav Číny. Odpověď je velice komplexní,
protože se týká politické, hospodářské a individuální sféry.
Politické vedení Číny si uvědomilo závislost Číny na exportu, z něho
vyplývající zranitelnost a nejistotu, promítající se především do
vztahů k USA a k EU, potažmo i k Rusku, a k dalším přímým sousedům
Číny. Aby Čína překonala interní krizi a mohla přejít na kvalitativně
vyšší úroveň rozvoje, musí zabezpečit vnitřní stabilitu v zemi,
rozšířit domácí trh a zvýšit spotřebu. Zde se k čisté politice
přidává hospodářská politika. Obě budou vyžadovat ‚nové balení‘ ve
vlastních inovacích. To proto, že v kontextu politické ekonomie se nachází
skutečná potřeba vlastnictví přírodních zdrojů, nebo zabezpečený
přístup k nim, přístup k novým trhům, snížení úvěrování USA, a v
neposlední řadě systémový intenzivní rozvoj individuálních schopností
lidských zdrojů, zabezpečující inovace, jejich řízení, a v neposlední
řadě, plánovaní extrémních situací a jejich řízení v dynamickém
prostředí.

Třetí odpověď indikuje komplexitu stavu Ruska. Rusko, které si dnes drží
respekt v západním světě především díky vojenské moci se všemi
představitelnými pro a proti, nemá prokazatelně žádné politické,
finanční nebo hospodářské ambice na ovládnutí světa. Rusko nepotřebuje
být jedinou velmocí, protože již samo o sobě představuje samostatnou
civilizaci. Rusko chce ve své podstatě obchodovat se světem, a být
ponecháno svému vývoji. Stav Ruska se proto objektivně a podstatně
odlišuje od stavu USA a Číny, co se týče uvedených parametrů. Jestliže
pro USA je globalizace plnící svůj účel trvalou potřebou pro udržení
role centra vývoje a kontroly ve světě, pro Čínu není důležité, zda
globalizace plní svůj účel. Globalizace je pro Čínu totiž pouze dočasnou
nutností. Čína, nehledě na to, že se občas považuje za Říši středu,
praktikuje politiku, kterou lze pochopit z čínského přísloví – ‚Žij,
chráníc svůj klid, přijde doba a květy rozkvetou samy‘. Pro Rusko je jak
trvalá, tak i dočasná globalizace v současné formě smrtonosná. To proto,
že není potřebou, ani nutností, ale parazitem. Globalizace v současné
formě oslabuje roli státu, je v protikladu ke kulturním hodnotám
mnohoetnické společnosti Ruské federace, a k historické zkušenosti.
Současnou politiku prezidenta Putina lze popsat ruským příslovím – ‚Neexistují
silní soupeři, pouze my můžeme být slabými.‘ A chování obyčejných
Rusů: ‚Když se duše raduje, ničeho se nestrachuje. Ani smrti.‘

V kontextu uvedeného lze proto konstatovat, že prezident Trump se bude chovat
na světovém kolbišti jako všichni předešlí američtí prezidenti. Nikde
veřejně definovaný národní zájem USA, prosazovaný elitami, ukáže včas
zvolenému prezidentovi-narcistovi jeho místo. Podobně jako ukázal britský
soud Britům, kde je jejich místo v případě vystoupení Británie z EI. V
případě, že by Trumpův narcismus škodil národním zájmům USA, je
představitelné, že odejde ze světa nepřirozenou smrtí. USA mají v této
oblasti svoji historii. Že se 53 let nic podobného nestalo, není garancí,
že se to stát nemůže. Trump, který svou předvolební retórikou a s ní
spojenými stereotypy spoluvytvořil virtuálního nepřítele v podobě Ruska,
mluvil současně o Rusku jinak než všichni před ním a ostatní v kampani.
Trump nemůže být a nebude vstřícný k Rusku. To i proto, že Rusko vynesl
do výšin, do kterých by se Rusko pravděpodobně ani samo nedostalo. Strach z
ruských médií dokresluje budoucí obraz vztahu USA a Ruska. Trump bude jednat
pragmaticky, protože bez Ruska a Číny nevyřeší ani jeden zásadní
problém USA. Naopak: přivede USA a svět do obtížné situace, kterou bude
představovat nezbytná volba mezi dvěma vzájemně se vylučujícími
možnostmi. První: USA budou ochotny se dělit, a zachovat si tak, alespoň
dočasně, finanční kontrolu a účetnictví světa. Nebo druhá: globalizace
se transformuje do multipolární pod kolektivním vedením, bez pevné
struktury geopolitických a geohospodářských bloků, a tím i bez
monopolního účetnictví USA.

Nebudu se podrobněji zabývat následky uvedených představitelných řešení.
Jedno je však pro mne zřejmé: pro USA je druhé řešení ještě dnes
neakceptovatelné. Čas přiznání pro USA se však blíží. Proto budou
finanční oligarchie a elity strašit asymetrické spojence a ostatní svět
natolik, že dojde k prodloužení akceptování současné egoistické verze
kapitalismu. Strach a svět postavený na izolacionismu po devalvaci USD, to si
dovedu jen těžko představit. Proč? Jedná se totiž o odpověď na otázku
bytí či nebytí kapitalismu, a tím i lidské civilizace. A historickou
zkušenost, že bez velké války se s největší možnou pravděpodobností
dluhů, a tudíž kapitalismu na dluh, nezbavíme.

Charakterová, profesionální, vnitropolitická a zahraničněpolitická
zkušenostní rozmanitost v masových médiích uváděných kandidátů je
proto pro zvoleného prezidenta nutností. Vnitropoliticky a
zahraničněpoliticky rozmanitost umožňuje rozehrát zajímavou hru, vyhnout
se systému prezidenství s přísnou vertikální hierarchií, a současně
garantovat, především EU, větší nervozitu, napětí a konfliktní
potenciál, než tomu bylo doposud. Trump zabalí svůj dárek EU do obalu s
nápisem politická svoboda a suverenita. Obě označení a obsahy dárku EU
jsou pro současnou EU cizí. Evropské elity nevědí a nebudou vědět, jak se
chovat, a co s nimi. Trump a jeho poradci to však ví. Nepřímé, veřejně
dostupné důkazy, dovolují mé tvrzení.

Analytik Lukáš Visingr řekl pro server idnes.cz, že Trump přestane s
politikou vývozu demokracie, místo toho nastolí realismus a společně s
Ruskem se spojí proti Číně. Do jaké míry je tohle reálné? Je
představitelný scénář, který zrealizoval Richard Nixon s Čínou, kdy
Trump by toto nyní udělal obráceně s Ruskem?

Jestliže analytik Lukáš Visingr opravdu řekl to, co přivádí k otázce,
tak musím konstatovat, že US politika doposud žádnou demokracii nikam
nevyvezla. USA vyvezly od roku 1945 tisíce tun bomb a vojenského materiálu
pro přibližně 150 válek, ale žádné poválečné scénáře nebo
demokracii. Demokracii USA vyvážet nemohou, protože je v USA deficitem. Trump,
jako nemovitostní magnát, se proto nebude zabývat vývozem deficitu, který
zvětšuje státní dluh USA, zvyšuje riziko pro své impérium, a staví do
stínu fundamentální problém současnosti. Tím je pro nás všechny,
včetně Trumpa, celosvětová, globalizovaná krize civilizačních hodnot a
atomizace hodnot. Nemohu samozřejmě vyloučit, že Trump pod tlakem elit
nebude muset v jiné formě „vyvážet“ demokracii. Zcela určitě ale ne ve
formě a v měřítku, jako tomu bylo doposud. Spojení se USA s Ruskem proti
Číně nehrozí. Jeví se mi také, že i po prezidentských volbách v Rusku v
roce 2018 – za předpokladu, že se do Kremlu nedostanou nepolepšitelní
neoliberálové či pučisté, se Rusko bude dále vyvíjet a chovat podle
přísloví: ‚Když se přátelíš s vlkem, měj sekyru po ruce.‘ Politika
USA, vycházející z podstaty svého hospodářského systému a mající za
cíl oslabit a případně si podmanit Rusko, podkopala prakticky veškerou
důvěru pracujících občanů Ruska k USA. Zvolený prezident Trump hlásá a
bude i nadále hlásat: Amerika především. Proto předpokládám, že se
prosadí stará pravda tvrdící, že nedůvěra osekává strom lásky. A také:
kde vládne síla, tam rozumu mohyla. Scénář, který zrealizoval Richard
Nixon s Čínou, je proto pro mne v současné době, stavu a pozic USA a Ruska
ve světě, a za vlády prezidenta Trumpa, nereálný.

Několikrát padlo, že největším poraženým amerických voleb je Ukrajina.
Byl postup na Ukrajině natolik svázán s lidmi z Obamovy administrativy, že
to bude Trump moci hodit za hlavu a nechat Ukrajinu svému osudu? Do jaké míry
je možné dohoda budoucího prezidenta Trumpa s Ruskem ve smyslu, že
postovětský prostor nechá být a Rusko dá naopak záruky za klid v Pobaltí?
Je taková dohoda reálná?

Ukrajina nebyla poražena prezidentskými volbami v USA. Ukrajina byla poražena
svými elitami a vlastizradou. Porazila se sama za pomoci tandemu USA–EU a
idealizace hospodářského systému založeného na expanzivitě a
politicko-finanční korupci obrovských rozměrů. Proto se dnes Ukrajina
nachází ve stavu, který se v angličtině nazývá failed state. Trump nebude
moci, jak je formulována otázka, hodit za hlavu a nechat Ukrajinu svému osudu.
Ukrajina, jako failed state se totiž stala nepříjemnou vidličkou jak pro
Rusko, tak i EU, v ruce USA. Vidlička je velice výhodný instrument. Nejen
při zkoušce z etikety, při podávání hrášku, nebo rýže do úst. Každý
pohyb ruky, pád, nebo neopatrné zacházení s vidličkou může způsobit
zranění a bolest. Proto sdělil prezident Putin EU a USA, že nebude Ukrajinu
zachraňovat, nebo dokonce okupovat. Problém Ukrajina se tak stává problémem
EU.

USA, během prezidenství Trumpa budou počítat peníze a současně
přihlížet, jak rychle a v jakém měřítku se EU a Rusko oslabuje, nebo ne.
Trump ví, že problémem EU je již dnešní potřeba tvrdého vnějšího
zásahu do politiky Ukrajiny. EU ho není schopná. Proto nevylučuji, že se ke
slovu dostane mezinárodní tribunál a podobné soudy, které si pozvou
politiky a oligarchy typu Porošenko & Co. Problém pro Rusko je v tom, že
failed state nemá nic jiného pro udržení pozornosti na sebe, a tím i
očekávání nějaké pomoci, než provokace a terorismus. Zabití vojáka FSB
a řadového vojáka v srpnu, následné zatknutí ukrajinských diverzantů a
včerejší (21. 11.) unesení dvou ruských vojáků a jejich následné
věznění, dokumentují napsané, a dovolují předpověď, že ruská
veřejnost takové chování ukrajinských orgánů a gangů nebude dlouho
tolerovat, stejně jako nečinnost ruské vlády a ruských orgánů. Proto bude
Rusko ještě za prezidenství Putina muset jednat. Ne za jednacím stolem, ale
v tichu, bez veřejnosti. Podle svého zvyku, nebo zlozvyku, a čínského
přísloví: ‚Nemluvte, jestli to nezmění ticho k lepšímu.‘

Proč nevidím žádný relevantní důvod pro dohodu budoucího prezidenta
Trumpa s Ruskem ve smyslu, že postovětský prostor nechá být a Rusko dá
naopak záruky za klid v Pobaltí? Rusko již dohodám s USA a s EU nevěří.
Nové dohody nebude tak rychle podepisovat, jak potřeba, nebo jak by si
někteří přáli. Za druhé, Rusko doposud nechalo, a nechává Pobaltí v
klidu. NATO tam haraší zbraněmi, stíhačkami a rotacemi vojáků. Pobaltí,
jako zapuštěná zelinářská zahrada NATO a EU, Rusku politicky,
hospodářsky, finančně, a dnes i vojensky, nic, kromě starostí a výdajů,
nenabízí. Za třetí, v případě západem vyprovokovaného konfliktu je
Pobaltí odsouzeno k slzám. Žádné smlouvy v takovém případě nebudou
platit. Po nedávné instalaci nových raketových systémů v Kaliningradu a
bůhvíkde ještě, by měli Poláci vyrábět kapesníky pro celou EU. Dohoda,
jak se ptáte, je již z uvedených důvodů proto nereálná.

Objevují se také úvahy o tom, že by mohla vzniknout jakási „Jaltská
dohoda číslo 2“, která by byla likvidační pro malé evropské národy,
stejně jako tomu bylo pro II. světové válce, kdy si USA a Rusko rozdělily
ve světě sféry svého vlivu. Moldavsko, Ukrajina a další země by prý tak
propadly znovu do vlivu Moskvy. Mají se tyto státy obávat? A jak bychom na
tom pak byli my v Česku?

S dohodou, nebo bez dohody – Jalta 2, nebo Jalta 3, nebo i jinak zvané dohody
–, malé národy to mají spočítané. Dokonce, malé národy sami počítaly.
A přitom se přepočítaly. Ignorovaly všechny základní psychologické pasti,
které je potřeba brát při jednáních a analýze v úvahu, o kterých jsem
nedávno psal, včetně mýtu o spravedlnosti, o zákonitosti vývoje
přírodních a umělých systémů v kontextu národních zájmů velkých
mocností. V neposlední řadě malé národy idealizovaly svůj význam
připisováním si vlastností, které buď vůbec nemají, nebo když je mají,
tak jsou tyto dnes bezcenné. Česko, a tady podtrhuji to dnešní, nebude
zachráněno od slz s pomocí mladé generace. Říkám generace, ne elitou,
nebo elitami. Ať se na mě, jako cizince, nikdo nezlobí, nebo se neurazí: ČR
se dnes nemůže chlubit suverénní elitou a osobnostmi. Kromě toho nevidím v
ČR vychovávání vlastní politické, hospodářské a kulturní elity,
oddané dnes nikde nedefinovanému národnímu zájmu, a schopné proplout
úspěšně mezi Scyllou nevylučitelného chaosu, včetně války v Evropě, a
Charybdou světa nacionalismu, izolacionismu a bůhvíčeho ještě. ČR,
včetně cizinců v ní žijících, má zatím obrovské štěstí a žije si
jako v bavlnce. Pozor však. Stejně jako nic netrvá věčně, ani láska k
jedné slečně, neroste žádný strom až do nebe. Jak moc tvrdý bude Trump
podle vás vůči Číně? Začne-li obchodní válku, bude ji chtít podpořit
vojensky v Tichomoří? Nabízí se, zda by to, co dělal Obama vůči Rusku,
nemohl začít Trump dělat vůči Číně. Z druhé strany, Číňané vlastní
značnou část dluhu USA a Američané si navykli na laciné čínské zboží.
Co z toho všeho může vzejít?

Čína, podobně jako USA, potřebují globalizaci – především globalizaci
obchodu a financí, byť každý z jiného důvodu. Zruší-li například Trump
smlouvu TPP (Transpacifické partnerství), získá hned několik výhod. Jednou
z nich bude indikace plnění předvolebního slibu o zamezení ztrát a
získáváni nových pracovních míst a příležitostí v USA. Druhou bude
výhoda bilaterálních smluv na základě amerického obchodního práva.
Třetí, a to zcela určitě ne poslední výhodou bude možnost utajování
obsahů bilaterálních smluv a doplňků k nim. To se nezmiňuji o skutečnosti,
že většinu tendrů na dodávky a služby vypisují státy USA. Menší část
tendrů vypisují federální orgány. Jim napovídají, když ne víc,
americké nadnárodní korporace, přísné bezpečnostní kontroly, a i v ČR
známý, protekcionismus. Zrušení TPP na druhé straně zvětší naději
Číně na rozvoj svého programu RCEP. Toho se USA neúčastní. Trump
zrušením TPP podpoří i snahu Ruska. Tímto způsobem získá Trump ihned dva
(vnitropolitické a zahraničněpolitické) trumfy, zabije dvě mouchy jednou
ranou (dovolíc Číně a Rusku pracovat na svých plánech), a současně
prodlouží život USD a americkému světovému účetnictví.

Mluví se o tom, že Trump je velký izolacionista a nepodporuje zamýšlenou
obchodní dohodu TTIP s Evropou. A o TPP (transpacifická obchodní dohoda,
např. s Japonskem, Austrálií atp.) se už vyjádřil, že ji chce zrušit
hned po svém nástupu do Bílého domu. Znamená to tedy, že se ztíží
přístup na americký trh? A postihne tato situace i Českou republiku, která
tak bude mít ještě více omezený přístup se svým zbožím do USA?

Trumpova předvolební retórika a přípravná jednání týkající se
složení jeho týmu indikují, že Trump ví, že izolacionismus (z franc.
isoler – odloučit, osamostatnit) je politická doktrína upřednostňující
domácí politiku před zahraniční. Ke zrušení TPP bude asi stačit jeho
podpis. K potratu TTIP stačí jeho nečinnost, i když nelze vyloučit, že
moment setrvačnosti americké a bruselské byrokracie je opravdu veliký, a
odejít dobrovolně z velice dobře placených pozic se nikomu nebude chtít. V
žádném případě zrušení TPP a neexistence TTIP nepředstavují větší
omezení přistupu na americký trh než doposud. Důvody jsem naznačil v
odpovědi obsahující popis rozdílu počtu tendrů na státní a federální
úrovni, a plánovanou platnost smluv TPP a TTIP s omezením na federální
tendry. V obchodu platilo a bude i nadále platit, že osobní přítomnost a
znalost krajiny a partnera, důvěra a spolehlivost rozhodují.

Předpokládám, že Trump se bude snažit kombinovat snahu minimálně se
angažovat v zahraničí a ekonomický protekcionismus. Má k tomu příklad z
dějin USA. Izolacionismus se uplatňoval v 30. letech 20. století v USA.
Tehdejší vláda odmítla spolupracovat se státy zapojenými do konfliktů a
věnovala se spíše domácím záležitostem. Ke změně tohoto přístupu
došlo po druhé světové válce. V současné době praktikují izolacionismus
různé státy, včetně USA, EU, Číny a Ruska v modifikovaných formách,
snažící se současně vyloučit označení jako státy nesvobodné či
totalitní. Všichni se hlásí k WTO a jejím principům vědíc, že WTO krizi
nepřežije. Touto tzv. narcistní nerovnováhou trpí mnoho jedinců a států.
Problém je, že jedinci a státy s těmito poruchami si neuvědomují
zvláštnost a následky chování a konání. Proto se v poslední době často
spekuluje o tom, zda může být narcismus brán jako životní styl. Životní
styl a psychická porucha se navzájem nevylučují. Ale partnerské vztahy jsou
pro narcisty skutečným problémem. Proto nic explicitně dobrého od vztahu EU,
Číny a Ruska k USA pro ČR neočekávám.

Zároveň Donald Trump usiluje o liberalizaci ekonomiky kapitálových trhů.
Dokáže se při té deregulaci vyhnout katastrofám, které nastaly po pádu
Lehman Brothers v roce 2008? A co nebepečí obřího amerického zadlužení?

Liberalizace ekonomiky kapitálových trhů podle mého skončila. Případné
další deregulace mohou pouze zhoršit současný stav nemocného (západního
společenství). Co nevylučuji, je snížení daní pro korporace jak v USA,
tak i ve Velké Británii, což přinese s sebou nové problémy a boj. Obří
americké zadlužení se při absenci neochoty USA se spravedlivě dělit s
asymetrickými spojenci a partnery ve světě, neochotou nechat padnout USD a
zaměnit USD opravdovou demokratizací systému světových rezervních valut
– bude řešit válka.

Britský tisk uvedl, že generální tajemník NATO si nechal vypracovat
analýzu, která ve své mírnější podobě znamená, že Trump nebude chtít
platit vojenské výdaje na starém kontinentu a hodí to „na hrb“ Evropě.
V horším důsledku to prý znamená absolutní konec angažmá v Pobaltí a na
Ukrajině ze strany USA. Hrozí, že v takovém případě evropští členové
NATO nebudou chtít požadované peníze uvolnit a ohrozí to i bezpečnost
některých evropských států?

Pro tvrzení, že Trump, ani jiní z potenciálních lídrů USA nebudou ochotni
chtít platit za bezpečnost Evropy, nemusím číst britský tisk a poslouchat
generálního tajemníka NATO. Dnes, kdy čas přiznání pro Evropu již
přišel – a lámání chleba začalo –, by evropské elity měly buď
odejít na nemocenskou, nebo do důchodu a při předání úřadů poprosit o
dialog se sousedem. Vyrovnaný vztah se sousedem je totiž důležitější než
láska ke vzdálenému a v zámoří žijcímu přibuznému a asymetrickému
spojenci.

Bezpečnost evropských států nezachrání peníze a vyzbrojování.
Bezpečnost evropských států může zabezpečit pouze dialog a spolupráce s
Ruskem a se všemi těmi, kteří mají opravdovou potřebu s Evropou a s Ruskem
spolupracovat a soužít. Skutečnost všedního dne je zcela jiná: stačí se
vrátit na začátek odpovědí na vaše otázky a uvědomit si význam rezoluce
bezvýznamného EP pro budoucnost Evropy. Komu to nestačí, může napovědět
přísloví: ‚Neštěstí vchází těmi dveřmi, které jsme mu otevřeli.‘
Lidem, kteří se neumějí červenat, nelze prostě věřit. Podobně: ‚Je
lepší být jeden den člověkem, než tisíc dní stínem.‘ To i proto, že
člověk se nikdy nevrací z cesty takovým, jakým byl před jejím začátkem.
To platí i pro odpověď na vaší další otázku.

Angela Merkelová ohlásila svoji kandidaturu na post kancléřky i v
příštím roce. Je „šedou eminencí EU“ a klasickým představitelem
evropského korektního politického stylu, který se mimo jiné vyznačuje i
velkou vstřícností k migraci. Jak může fungovat vztah mezi ní a novým
americkým prezidentem, který hledí s despektem na celou Evropskou unii?

Kancléřka Merkelová, by měla k ohlášení své kandidatury připojit
vysvětlení, proč chce kandidovat. Je kvalitativní rozdíl, jestli je
důvodem kandidatury absence osobností, slabost politických elit v SRN a v EU,
nebo osobní ambice, či příkaz třetího. Vědět důvod kandidování by
dovolilo lépe ohodnotit, nakolik jsou si kandidátka a s ní spojené elity
vědomy konce tzv. politické korektnosti.

Trumpovo předvolební hřímání ‚Amerika především‘, i kdyby padlo jen
částečně na plodnou a měkkou půdu a nebylo tak slyšet, má druhou stranu
určenou pro Evropu: Evropo, probuď se. Prolhaná, lenivá a lakomá Evropa se
bude jenom pomalu probouzet a těžko stavět na své nohy bez pomoci.
Vstřícnost kancléřky k migraci se bude transformovat do ještě více
komplexních lží. Ty svými následky umocní lenivost a lakomost
prostřednictvím strachu a paralyzování společenského života. Protože
Trump nemůže Evropě pomoci jinak, než když bude na kolenou, nabídne
Evropě více politické svobody a suverenity. Tato, jako nová svoboda a
suverenita i ve vztahu k USA, ovlivní i vztah mezi staronovou kancléřkou a
Trumpem. Vztah bude věcný s absolutní koncentrací na americké národní
zájmy. To indikuje chtěně-nechtěný obsah textu dokumentu, který nesl Kris
Kobach, a který ofotografoval fotograf AP po návštěvě u Trumpa. To málo,
co se dá přečíst, stačí k tomu, aby si vítačí migrantů hledali jiného
partnera než Trumpa. Fotografii zveřejnil Süddeutsche Zeitung.

Hřímání pan Fillona, vítěze prvního kola primárek ve Francii, že je to
Západ, kdo odmítl spolupracovat s Ruskem a ne Rusko, a že je to Čína, kdo
představuje nebezpečí pro EU a ne Rusko, nebo že Rusko není ve své
podstatě protivníkem Evropy, nebude přesto v Berlíně vyslyšeno. Podobně
jako nebude uviděno a uslyšeno Trumpovo hřímání na účet amerických
masových médií, která si pozval do svého mrakodrapu, aby jim tam četl
levity a současně ladil s nimi kontakt na prahu dalšího boje, kterým bude
100 dní ve funkci prezidenta. Zástupci všech pozvaných amerických medií
přijali Trumpovo pozvání a akceptovali bez křiku zákaz fotografování,
elektronických a ručních zápisů během návštěvy u Trumpa. To neznamená,
že Trump již vyhrál nad medii. Je to ale indikace, že čas začít mluvit
jinak s manipulátory veřejnosti přišel.

Je to indikace, že včerejší rezoluce EP týkající se boje s ruskou
propagandou, která prý rozkoluje EU, je hloupost. Podobná hlouposti tvrdit,
že Trump se prvních 100 dní v úřadu bude zabývat výlučně vnitřní
politikou a problémy USA. Sýrie, Ukrajina, Afganistán a Irák, stejně jako
všeobecný boj s terorismem budou brát své z pracovního času Trumpa. V
kontextu představitelného společného boje Trumpa a Putina proti
mezinárodnímu terorismu se může dokonce potvrdit, že EP se svou rezolucí
proti Rusku vědomě narušuje možnost sjednocení v boji proti terorismu,
proti IS, proti fundamentalistům apod. Nedat možnost, nebo omezit možnosti
veřejnosti srovnávat informace, fakta a analýzy – to lze již dnes
kvalifikovat jako informační přestupek. Nevím, jak je tomu v ČR. Ale dovedu
si představit, že v několika státech EU lze tento přestupek soudně
napadnout.

Má pravdu Hynek Kmoníček, který říká, že konec politiky šíření
demokracie všemi prostředky pro nás bude výhodný? Anebo máme i navzdory
Trumpovi podpořit tvrdý postoj vůči Rusku? V případě, že bude Trump
razit protičínskou politiku, mělo by smysl, abychom pokračovali v naší
vstřícné politice vůči Číně? Co bude pro nás výhodnější?

Vážím si a respektuji znalosti a zkušenosti pana Kmoníčka. Souhlasím s
jeho hodnocením, že konec politiky šíření demokracie všemi prostředky
pro nás bude výhodný za předpokladu, že budeme připraveni, vědět a umět
využít novou situaci. Podporovat tvrdý postup proti Rusku, to ČR může.
Podle mého hodnocení by ale neměla. Výsledkem podpory proti Rusku bude
volná cesta k samobičování a k úpadku, minimálně hospodářskému a
kulturnímu. Jakou by Trump realizoval politiku ve vztahu a Číně – ČR by
si měla uvědomit, že Čína nepotřebuje z ČR nic, kromě přístupu na trh
místní a evropský, něco málo z místního a středoevropského
logistického potenciálu, a několika talentů.

Proto jaká bude v konečném výsledku politika ČR vůči Číně, zda
vstřícná nebo méně, bude rozhodovat především Čína. Pro ČR a její
občany bude vždy výhodnější, uvědomí-li si co nejdříve, že ani
nejsilnější vítr nepohne skálou. Bude-li vláda schopná a ochotná si
vytvářet pro různé, a především extrémní, situace svá vlastní
alternativní řešení, plány a strukturu řízení na základě reflexe
minulosti, ale i přítomnosti včetně amerického hnutí Alt-right (National
Policy Institute, NPI, prezident Richard Spencer), bude jí možné si
představit budoucnost. Do budoucnosti a na horu vede mnoho cest, krajina se ale
nemění. Platí totiž, že u hloupého je i štěstí hloupé. A také, že
když jsi jednou upadl, neznamená to, že nejdeš správnou cestou. Proto,
když uděláte chybu, smějte se. Nesmějte se ale starcům – jednou jimi
budete sami. Souhlasu netřeba.

Autoři: Daniela Černá, Jan Štěpán
