Analýza: Dělníci a nezaměstnaní, to jsou voliči protiuprchlické AfD. „Enderáci“
toho mají dost a chtějí chvíli klid, ne cizí kultury

Zemské volby ve třech spolkových zemích Německa připomněly německým
politikům jeden ze zákonů moderní politiky: za politická rozhodnutí se
nese nejenom odpovědnost, ale mají svoje konkrétní politické důsledky. Ty
se různě promítají v konkrétních číslech do volební podpory
politických stran. Výsledky třech víkendových zemských voleb, které
Německu do budoucna věští nárůst politického konfliktu, analyzuje pro
Parlamentnílisty.cz Veronika Sušová-Salminen.

Kde se v Německu volilo

Zemské volby, tedy volby do zemských parlamentů a následné zformování
zemských vlád, se konaly ve třech spolkových zemích. Největší z nich je
západní soused Bavorska asi 10 milionové Bádensko-Württembersko, které
patří k jedné z nejbohatších spolkových zemí s asi 41 000 eur HDP na
osobu. Po zemských volbách v roce 2011 tu vládla koalice Zelených a
sociálních demokratů. Jednalo se o jedinou spolkovou zemi, kde měli Zelení
svého předsedu zemské vlády.

Porýní-Falc je spolková země s asi 4 miliony obyvatel na západě Německa.
Hrubý domácí produkt země je 31 000 eur počítáno na osobu a po roce 2011
tady vládla koalice sociální demokracie a Zelených. A konečně nejmenší
spolkovou zemí v tomto turnusu voleb bylo Sasko-Anhaltsko situované na
severovýchodu Německa s asi 2 miliony lidí a HDP na osobu v hodnotě 24 000
eur. Země měla vládní koalici složenou po volbách v roce 2011 z CDU a
sociálních demokratů. Sasko-Anhaltsko je spolková země, která byla do roku
1990 součástí východního Německa.

Ve všech třech spolkových zemích měly doposud pevné postavení vládní
strany, v Sasku-Anhaltsku zemská koalice kopírovala kontury současné
spolkové vlády. V Porýní-Falci vládli sociální demokraté spolu se
Zelenými, kteří jsou na spolkové úrovni v opozici, nicméně nestaví se
opozičně například k azylové politice. A v Bádensku-Württembersku vznikla
koalice Zelených a CDU kancléřky Merkelové. Taková byla tedy základní
stranicko-mocenská konstelace před právě proběhlými volbami, které byly v
něčem zlomové, ale také vykazovaly silné prvky kontinuity a rozhodně z
hlediska celkových výsledků nijak hlasitě neodmítly politickou linii
Merkelové.

Kontinuita a vzestup Alternativy pro Německo

V Bádensku-Württembersku Zelení svoje zemské pozice nejenom obhájili, ale
také výrazně posílili. Podobně je tomu také v Porýní-Falci, kde s
přehledem zvítězili sociální demokraté a svojí politiku obhájila stejně
jako v Bádensku-Württembersku sociálně-demokratická premiérka Malu
Dreyerová. Příběh Saska-Anhaltska je ale trochu jiný, i když neznamenal
dramatické snížení dosavadní podpory CDU v této spolkové zemi. Pro
vládní CDU je ale první zprávou z těchto voleb, že vládu má šanci
sestavit jenom v Sasku-Anhaltsku, kde však paradoxně na druhém místě
skončila populistická opozice. Celkově ale všichni tři vítězové a
výsledky dalších stran ukazují na to, že rázné NE dosavadní politice
učiněno ještě nebylo.

Německá média (příklad je z Der Spiegel) se vcelku shodují (http://www.spiegel.de/politik/deutschland/landtagswahlen-2016-in-der-blitzanalyse-afd-triumph-cdu-debakel-a-1082090.html)
na tom, že tyto volby byly triumfem pro nováčka zemských voleb, stranu
Alternative für Deutschland (AfD, Alternativa pro Německo), která je obvykle
hodnocena jako „pravicově populistická“ strana s řadou euroskeptických
názorů a otevřeně artikulovanou xenofobií. Populismus tu přitom není
označením politické ideologie nebo programu, ale je spíše označením
způsobu artikulování politiky a politických problémů, který se většinou
staví proti dosavadnímu statu quo, či konsensu uzavřenému mezi
standardními politickým stranami počínaje sociální demokracií, Die Linke,
přes Zelené až ke konzervativní CDU. AfD byla v uplynulých měsících
často politicky nekorektním kritikem nejenom liberální imigrační politiky
současné vlády, ale také EU, islámu anebo celkové práce německých
mainstreamových médii. AfD je tak možné vidět jako komunikační kanál či
hlásnou troubou celkové (i když nuancované) nespokojenosti.

Anatomie voliče AfD

Ve všech třech spolkových volbách AfD získala podporu, která budí respekt
a naznačuje, že německá politika má problém, a to bez ohledu na
pohoršlivé, moralizující odsudky. Ty ostatně tento problém zcela určitě
nevyřeší.

V Bádensku-Württembersku AfD nasbírala 15,1 %, v Porýní-Falci přes 10 % a
v Sasku-Anhaltsku se s celkem 24, 2 % stala druhou nejsilnější politickou
stranou na zemské úrovni. Konkrétnější výzkumy, které už zveřejnil
německý Der Spiegel, ukazují alespoň částečně na složitou sociální
realitu, která za výsledky AfD konkrétně stojí.

Ve všech třech spolkových zemích, které se liší nejen velikostí, ale
také socio-ekonomicky, AfD získávala největší díl podpory od dělníků a
od nezaměstnaných. V Sasku-Anhaltsku (http://www.spiegel.de/politik/deutschland/wahl-in-sachsen-anhalt-2016-wie-die-afd-punktete-a-1081497.html)
tvořili 37 % voličů AfD dělníci a 38 % nezaměstnaní. Z hlediska
vzdělání byli největší skupinou jejích voličů lidé se středním
vzděláním, v čemž AfD předešla konzervativní CDU. Mimochodem CDU tady
volila také obrovská skupina lidí s nižším vzděláním, než je střední,
a v tomto kritériu předčila CDU o 5 % AfD. Tedy v Sasku-Anhaltsku neplatí
stereotypy pravicových populistů o málo vzdělaných či nevzdělaných
voličích a o CDU jako o sofistikované straně vysokoškoláků s vyššími
nebo vysokými příjmy. Taky v Porýní-Falci (http://www.spiegel.de/politik/deutschland/landtagswahl-2016-wie-die-spd-rheinland-pfalz-verteidigt-a-1081495.html)
se voliči AfD rekrutovali ze dvou skupin – dělníků (24 %) a
nezaměstnaných (27 %). Lidé s nižším vzděláním tu měli tendenci
spíše podpořit sociální demokraty, zatímco AfD měla proporcionálně
nejvíce voličů mezi středoškolsky vzdělanými a nejméně získala mezi
vysokoškoláky.

Podobný trend se ukázal (http://www.spiegel.de/politik/deutschland/landtagswahl-in-baden-wuerttemberg-2016-wie-die-gruenen-volkspartei-wurden-a-1081493.html)
také v případě Bádenska-Württemberska, kde 30 % voličů AfD byli
dělníci a 32 % nezaměstnaní. A také tady AfD měla největší díl
voličů se středním vzděláním a nejmenší mezi vysokoškoláky. CDU
rovněž v Bádensku-Württembersku získala nepřehlédnutelnou podporu mezi
lidmi s nízkým vzděláním, zatímco vítězní Zelení měli největší
podporu u vysokoškoláků.

Hledání alternativ a AfD

Dalším fenoménem spojeným s AfD byl fakt, že přitáhla pozornost
dosavadních nevoličů. Zemské volby letos zvedly volební účast ve všech
třech zemích, nejvíce ale právě v Sasku-Anhaltsku. Podle výše citovaných
výzkumů se hlasy AfD v Bádensku-Württembersku rekrutovaly z nevoličů,
voličů ostatních kandidátů (malých stran nebo nezávislých) a dále z CDU,
soc. dem. a také od Zelených a Linke. V Porýní-Falci a Sasku-Anhaltsku se
jednalo o podobný trend. S jedním rozdílem – v případě Saska-Anhaltska
AfD rekrutovala největší skupinu nevoličů vůbec. To ukazuje, že její
agenda a celkový kontext pomohly zpolitizovat pasivní občany.

Tato čísla signalizují jednak, že AfD byla skutečně chápána německým
voličem jako „alternativa“ – jako strana, kterou má smysl jít volit (z
hlediska nevoliče), a strana volitelná těmi, kteří v minulých volbách
odmítli hlasovat pro etablované politické strany. Nicméně z hlediska
etablovaných stran AfD „očesala“ konkurenty bez ohledu na pravou nebo
levou příslušnost. Na druhou stranu propad levice v podobě sociální
demokracie a Die Linke byl ostře viditelný zase v postkomunistickém a
ekonomicky slabším Sasku-Anhaltsku.

První lekce z voleb

Podtrženo a sečteno, CDU se ukázala v těchto zemských volbách jako mírně
oslabená síla, která má podle prvních výsledků šanci získat posty
zemských předsedů vlády jenom v Sasku-Anhaltsku. Rázné NE dosavadní
politice kancléřky Merkelové ale nezaznělo, i když komentáře, že CDU
sice nevyhrála, ale Merkelová a její politika ano, jsou poněkud příliš
optimistické. Největší pokles podpory zaznamenala Merkelové strana přitom
– paradoxně – v Bádensku-Württembersku. V médiích už zazněla první
kritická slova vůči německé kancléřce a její politice, a to dost
nepřekvapivě z úst (http://www.welt.de/politik/deutschland/article153233403/Fluechtlingskrise-wirkt-wie-eine-Erosion-auf-die-CDU.html)
bavorského premiéra Seehofera.

Dosavadní styl politiky, který kulminoval do způsobů řešení uprchlické
krize, dostal dost jasný signál nespokojenosti od nezanedbatelné skupiny
německých voličů ve třech spolkových zemích. Výsledky ukazují, že v
německé politice se hromadí energie konfliktu. Je samozřejmě možné se
podivovat nad tím, že Němci volí pravicové populisty, kritické k
otevřené imigrační politice, odmítající EU a mediální mainstream s jeho
sterilitou, ale mnohem důležitější by mělo být si položit následující
otázky a hledat východiska:

Proč AfD volilo takové množství nezaměstnaných a lidí s dělnickým
povoláním? Proč tyto sociální skupiny nevidí alternativu u (radikálnější)
levice? A jak podpora pravicového populismu dělníky a nezaměstnanými
souvisí s xenofobními náladami vůči nově příchozím a anoncovanou
politikou integrace (a zaměstnávání) přibližně 750 tisíc až 1 milionu
imigrantů? Jak s tím potom souvisejí pocity sociální nejistoty (a pocitu
konkurence ze strany nově příchozích, která je prazákladem xenofobie) a
jakou na ně mají etablované politické strany politickou odpověď (nikoliv
jen morální apely)?

Další – roky pod koberec zametanou – otázkou, před kterou se už nedá
utéct, je stále patrnější nesouměrnost mezi bývalým západním Německem
a bývalou NDR. Tento problém se týká (úplně stejně jako v zemích V4)
nejen otázky kulturních a historických odlišností, ale hlavně otázky
sociálně-ekonomických dopadů transformace, v německém případě tzv.
sjednocení. Proč AfD získala takovou podporu v Sasku-Anhaltsku? A je
pravděpodobné, že by podobně triumfovala například v sousedním Sasku, kde
se volby (ještě) nekonaly?

Když budoucnost už byla

V jinak podle mého názoru ne moc povedeném článku o současných
protiimigrantských náladách v bývalém výchoevropském Sasku pro anglickou
edici Der Spiegelu (http://www.spiegel.de/international/germany/saxony-xenophobia-under-the-microscope-a-1079062.html)
jsou dva zajímavé momenty-svědectví: první mluví o tom, že rasisticky
nebo xenofobně motivované útoky a násilí nebyly problémem NDR před rokem
1990.

Druhý moment bije do očí a upozorňuje na něco, co mnozí nechtějí vidět,
anebo nechápou. Slovy jednoho v článku citovaných zdrojů Sasové museli po
roce 1990 vydržet celou řadu změn: „Teď potřebují čas na reflexi a
pořádně se nadechnout. Nechtějí sem dovézt konflikty jiných kultur.“
Jak autoři článku připomínají, jsou to často místní, kdo konflikty s
jinými kulturami vyvolávají, ale to není vůbec ten hlavní poznatek a
problém. Ten je mnohem prozaičtější, ale zároveň komplexní – je to
špatně strávená transformace, která dnes generuje mnohem silnější a snad
v něčem radikálnější potřebu po více či méně protestní,
populistické „alternativě“, která by nabídla jistoty a řád či onen
„čas na reflexi a nadechnutí“.

Relativní úspěch AfD ve všech třech volbách je na jednu stranu ukázkou
toho, že je Německo po 26 letech jednotná, politicky kompaktní země. Na
druhou stranu podpora blížící se 25 % pro AfD v Sasku-Anhaltsku je nejen
projevem politicky nepojmenovaných sociálních problémů, promítaných
kulturně na kupříkladu imigrační a azylovou otázku. Je snad také
Budenovou vzpourou (http://www.rybkapub.cz/rybka/eshop/0/0/5/142-Boris-Buden-Konec-postkomunismu)
„dětí postkomunismu“, zbavených politické zralosti a zinfantilizovaných
transformací. AfD či Pegida už nejsou jenom nějakou dětskou nemocí, ale
spíš (zatím) bezmocnou politickou reakcí na zjištění, že slibovaná
budoucnost už byla.
