Jsme svědky ovládnutí české politiky slovenským oligarchou. A premiér
není moc odvážný, varuje Karolína Peake

PŮLNOČNÍ ROZHOVOR Jsme svědky ovládnutí české politiky slovenským
oligarchou, kterému může být Česká republika ukradená. Andrej Babiš
podle bývalé vícepremiérky vlády Karolíny Peake okupuje politický prostor,
čímž dovršil problémy politické scény. V rozhovoru pro ParlamentníListy.cz
řekla, že už nejde o vizi a ideu, ale o souboj o zdroje. Tvrdí také, že
Evropská unie je přebujelá svojí byrokracií a socialistickou snahou vše
přeregulovat.

Co obvykle děláte o sobotní půlnoci?

Na ponocování mě moc neužije, takže asi spát. Momentálně žije celá
rodina synovou přípravou na přijímačky na gymnázium. Občas se mi teď v
noci asi právě proto zdá o mých vlastních zkouškách, maturitách a
státnicích. Jsem ráda, že už to mám za sebou. Ty zkoušky. Těch nočních
můr se asi nezbavím.

Kde podle vás nyní tkví bezpečnost Evropy? Je to spíše v ostnatých
drátech, nebo větším sebevědomí Evropanů a větší víře v jejich
hodnoty?

V obojím. Co se ostnatých drátů týká, tak dodávám – bohužel. Nemám
pocit, že by se ochrana hranic vylučovala se sebevědomím a ochranou
vlastních hodnot. Hodnoty ale neuchráníte jen slovy. Svobodu, demokracii,
štědrý sociální systém - popravdě řečeno neudržitelný, rovná
politická a občanská práva tu máme z historického hlediska jen chvilku.
Přesto je bereme jako samozřejmost. Nejsou samozřejmostí. Tím nechci říct,
že se máme zcela uzavřít do sebe. Ale měli bychom si všech těchto
moderních a dlouho vybojovávaných vymožeností vážit, a to znamená být
také racionální při jejich ochraně. Potřebným lidem dát pomocnou ruku,
ale při dodržení jasných pravidel, která sebevědomě nastavíme my.
Obávám se, že je na to ale trochu pozdě.

Uzavření „balkánské trasy“ způsobilo hromadění uprchlíků na
hranicích. Uzavíráme Evropu, odmítáme pouštět další. Postupujeme
správně?

Pokud po roce nepřichází Evropská unie stále s žádnými opatřeními,
která by krizi pomohla řešit, tak nezbývá než přílivu bránit takto.
Není přece možné nekontrolovaně pouštět do Evropy ohromné množství
lidí, o kterých nic nevíme. Minimálně z hlediska bezpečnosti vlastních
občanů.

Jak silné je spojení evropské osmadvacítky nyní? Velká Británie chce
referendum a i další státy se v krizích nechávají slyšet, že
neuposlechnou Evropskou unii (například kvóty a podobně). Ukazuje se tím,
že nelze sjednotit různorodé národy? Nebo se jedná jen o přechodnou krizi?

Ukazuje se, že Evropská unie není v krizových situací akceschopná a není
jasné, kdo vlastně rozhoduje. Je německá kancléřka šéfkou Evropské unie?
Nemyslím si, že jde o přechodnou krizi. Jednotlivé národní státy cítí
nátlak ve věcech, které jsou proti jejich bytostnému zájmu. To musí nutně
vytvářet nedůvěru a odpor k Evropské unii. Bližší košile než kabát.
Každý samozřejmě řeší hlavně ty problémy, které cítí on sám jako
nejpalčivější. Evropská unie není schopna v uprchlické krizi reflektovat
a uspokojit priority a potřeby všech. Evropská unie přes všechny výhody
společného trhu, volného pohybu osob a tak dále má v sobě jeden zhoubný
gen, a to je strašná vzdálenost evropské politické reprezentace od
běžného voliče v členských zemích. To si vybírá svou daň, kterou
vidíme nejen v Británii, ale v posledních zemských volbách i v Německu.

Jak přístup těchto zemí změnit? Co Evropské unii podle vás chybí?

Střídmost. Střídmost ve snaze ovlivňovat všechny složky života,
střídmost v byrokracii a nákladech na ni, střídmost v mentorování
jednotlivých členských států. Myšlenka Evropské unie jako takové je
dobrá z mnoha aspektů. Ať už ekonomických či mírových. Problémem je
provedení. Myslím tím třeba nízkou legitimitu vrcholných orgánů. Volíme
Evropský parlament, kde našich pár europoslanců má minimální pravomoci.
Exekutiva je v kompetenci Evropské komise, na jejímž vedení se vždy
dohodnou předem Francie s Německem. Přebujelý byrokratický aparát a
socialistická snaha vše přeregulovat také nepřidávají. Do toho přidejme
nátlak na chování některých suverénních států a je logické, že to
není správný přístup.

Turecký premiér se nechal slyšet, že za současnou migrační krizi nemůže
Turecko ani Evropská unie. Kdo za ni tedy může? Jaký je váš názor?

To je hrozně těžké ukázat na jednoho viníka. Všichni víme, že situace
ve státech jako Írán a Irák, Sýrie a Afghánistán je dlouhodobě
problematická a má to své historické souvislosti. Na první pohled by
člověk řekl, že cesta do pekel je dlážděna dobrými úmysly a snaha o
vývoz demokracie se nepovedla. Co si ale budeme povídat, on i ten vývoz
demokracie je hlavně o získání vlivu a moci nad zdroji. V některých
státech v posledních letech došlo k destabilizaci, která je jistě jednou z
příčin, stejně tak jako nechutný byznys kolem imigrantů. Evropa navíc
vytváří dojem, že je zaopatřovací ústav pro lidi z chudších zemích.
Prohlášení kancléřky Merkelové k tomu jenom přispěla.

Uvažovala jste, že se vrátite do politiky? Šla byste do toho „znovu“,
kdyby byla taková možnost? A co by vás k tomu přimělo?

Ale samozřejmě, že mě politika stále zajímá. Každodenní politická
práce, vyjednávání novel zákonů, cesty do krajů a debaty s občany,
řešení konkrétních problémů, to mě velmi naplňovalo. Nemám ale asi tu
nejlepší náturu pro politiku. Příliš o sobě pochybuji. A moc beru ohledy
na všechny kolem. Tedy jak říká můj manžel – na všechny kromě něho (s
úsměvem). V každém případě to není moc dobrá průprava pro soutěžení
s muži, kteří nepochybují nikdy, i když říkají naprostý nesmysl. Mohu
jen závidět. Politický prostor je ale teď okupovaný Andrejem Babišem,
který dovršil již dříve klíčící problém naší politické scény.
Politika se stala soubojem zdrojů, nikoli vizí a idejí. Snad se to zas jednou
změní.

Před rokem jste řekla, že česká vláda je spíše vládou Andreje Babiše a
on drží prst na spoušti a rozhoduje, zda a kdy ji nechá vybouchnout. Trvá
to stále a svědčí o tom například kauza Čapího hnízda, kdy se Bohuslav
Sobotka od Babiše výrazněji nedistancuje a nežádá jeho rezignaci?

Teď je to vidět víc, než kdy jindy. Pamatuji si, že za dob velmi
kritizované vlády, jejímž jsem byla členem, rezignoval tu jeden ministr
proto, že při rozvodu zatajil nějaké peníze před manželkou, tu zase jiný
ministr pro něco jiného. A bylo to tak správně. Teď si tady ministr
financí postaví chalupu z evropských dotací a premiér říká, že počká,
až se to došetří. A prezident? Prý ho zajímají jen krádeže nad miliardu,
padesát milionů jsou drobné. To je tak trapné, až to bolí. To ti lidé
nemají nějakou osobní hrdost? Když už ne z vlastní přirozenosti, tak
alespoň z majestátu své funkce by mohli. To se opravdu každý nechá koupit?
Faktem je, že Bohuslav Sobotka má dost svého másla na hlavě. Nemůže mít
lehký spánek už jen kvůli prodeji OKD. Babiš má ve vládě silné
postavení a plně ovládá svoji stranu. Má pravdu, když říká „strana
jsem já“. Bez něho by ANO nepochybně muselo rychle skončit. Když si bude
Bohuslav Sobotka příliš vyskakovat, tak se mu to může tvrdě vrátit. Byl
by to vabank a nemyslím si, že je premiér příliš odvážný.

Jak vnímáte postoj samotného Andreje Babiše k celé kauze?

Je to pokropený kropič. Všichni kradnů, prostě to zařídím, to jsou dvě
hesla, se kterými vyhrál volby. Postavil svou pověst na image politika -
podnikatele, který je multimiliardář, takže nepotřebuje krást. A to je
nějaká zákonitost? To je jako kdybychom řekli, že obézní lidé nejí,
protože už toho snědli dost… no není to tak. S jídlem roste chuť. Moc
dobře si pamatuji, jak jsem na podzim minulého roku četla u holiče časopis
OK, kde Monika Babišová provázela redaktorku svojí chalupou v areálu
Čapího hnízda. Chalupa za padesát milionů z veřejných peněz. Ale je
zábavné sledovat, jak Andrej Babiš kličkuje. Většinou, když na něj
protivník něco měl, tak se toho uměl rychle zbavit mávnutím ruky s tím,
že jde jenom o kampaň jeho nepřátel a že ho to nezajímá, protože oni
prostě kradou. Teď je mu zjevně horko.

Co si myslíte o rozporu mezi jeho předvolebními sliby, že všichni kradou,
kromě jeho samotného a že by nejraději zrušil anonymní akcie, a nynější
situací?

Za prvé, anonymní akcie zrušila naše vláda. Babiš a jeho kolegyně
Šlechtová na ministerstvu pro místní rozvoj za podpory zbytku vlády
nedávno schválili zákon o veřejných zakázkách, který zase rozváže ruce
všem, kdo to s neprůhledným čerpáním z veřejných peněz chtějí mít
trochu lehčí. Na ministerstvu obrany pod vedení ANO se skoro nevypisují
otevřené veřejné zakázky, jen takzvaná jednací řízení bez
uveřejnění. Takže skutečně je líp, ale ne v České republice.

O kumulaci zájmů Andreje Babiše se mluví již dlouho. Opozice to dlouhodobě
kritizuje a navrhuje různá opatření. Ať už návrh, že by ministři
nesměli vlastnit větší, jak čtyřicetiprocentní podíl ve firmách, ale
také by se takové společnosti nesměli ucházet o státní zakázky nebo
vlastnit média. Myslíte si skutečně, že omezi jeho moc a schválí podobné
návrhy? Dosud se nic nedělo…

Tohle je opravdu oříšek. Všichni víme, že převodem Agrofertu na manželku
nebo svěřenecký fond nepřestane mít Andrej Babiš zájem na prosperitě
Agrofertu. Jen se mu všechno trochu zkomplikuje. Zároveň mu ale vlastně bude
spíše uhlazena cesta k veřejným zdrojům a poskytnuto alibi. Vymyslet zákon
na každou lidskou špatnou vlastnost, na hamižnost a touhu po moci prostě
nejde. S tím bychom se měli smířit. Tohle prostě musí v demokracii
posoudit volič. Faktem ale je, že volič je masírován médii, které zase
vlastní ten stejný člověk. Chce to prostě chytrého voliče. Věřím, že
se to všichni pomalu učíme.

Sledujete politiku stále?

Samozřejmě, podrobně. Jsme momentálně svědky ovládnutí české politiky
slovenským oligarchou, kterému může být podle mého názoru Česká
republika ukradená. Zároveň je ale těžké tomu nějak oponovat, protože
veškerá kritika od bývalých politiků - včetně mě - i současné
parlamentní opozice zní jako kyselé hrozny. Doufám, že je to jen dočasná
vývojová fáze naší demokracie. Jsem optimista co?

Co vás v poslední době na politické scéně potěšilo?

Že mají Češi pořád výborný smysl pro humor. Kauza Čapí hnízdo a
reakce lidí na sociálních sítích to opět potvrdily.

Jak vnímáte práci médií v posledních letech? Co se podle vás změnilo?
Plní stále roli „hlídacích psů“?

Většinová média jsou nepochybně více než kdy dříve nástrojem
politických a ekonomických zájmů. Věřím ale, že lidé si nakonec
dokáží udělat vlastní obrázek o realitě. Některá média se snaží. Ale
jsou příliš okrajová, většina lidí je nečte. Musíme se zkrátka při
sledování médií naučit kritickému myšlení. Ovšem problém je v tom, co
se nepíše, ne v tom, co se píše. A to vyžaduje aktivního a velmi
poučeného čtenáře, diváka, posluchače. Ale už bylo i hůř v našich
krajích. Snad tuhle krizi demokracie překonáme bohatší o jednu zkušenost.
A hlavně moudřejší.
