Odchod Rusů ze Sýrie: Je to jinak, píše Tereza Spencerová

Redaktorka Literárních novin a analytička Tereza Spencerová se zabývá na
serveru Literárky.cz odchodem Ruska ze Sýrie. „Rusko ‚odchází‘ ze
Sýrie, aby v Sýrii zůstalo,“ konstatuje.

„Putinovo rozhodnutí odsunout část sil ze Sýrie ze všeho nejvíc
připomíná ‚odcházení‘ západních armád třeba z Afghánistánu,“
konstatuje Spencerová a hodnotí další kolo „mírových“ rozhovorů v
Ženevě.

Podle ní se v současné době o rozruch postaral pouze ruský prezident
Vladimir Putin, který v pondělí vpodvečer oznámil stažení ruských sil ze
Sýrie. A to se slovy, že úkoly, které mělo ministerstvo obrany splnit, byly
splněny. Jak následně Spencerová konstatuje, například The Guadian uvádí,
že Putin Západ zaskočil. Podle šéfa německé diplomacie Franka-Waltera
Steinmeiera je to pro změnu vzkaz Asadovi, aby se podvolil a začal seriózně
jednat. „Kolem Putinova rozhodnutí, které bylo zcela jistě s Damaškem
dopředu konzultováno, je víc otazníků než odpovědí. Co třeba znamená
ono ‚splnění úkolů‘? Loni v říjnu Putin konstatoval, že hlavním
cílem vstupu do války je ‚konsolidace zákonné moci a vytvoření
předpokladů pro politický kompromis‘. Znamená to, že taková situace už
nastala, když Asadova vláda kontroluje území, na němž žije asi 85 procent
Syřanů? Nebo k rozhodnutí přispěl stabilizující faktor, že si Rusko na
letecké základně Hmejmím ‚utvořilo‘ vlastní koalici syrské ‚umírněné‘
opozice, která nebude bojovat proti vládním vojskům?“ ptá se Spencerová.
Původní text ZDE. Spekuluje také nad tím, zda Rusko tímto nenabídlo
Spojeným státům možnost dosáhnout v Sýrii alespoň „malého vítězství“
v boji proti terorismu tím, že jim přenechá Daeš v jeho „hlavním městě“
Rakká. „Očividným zdá se být jen to, že rozhodnutí o stažení –
blíže neurčeného počtu – letadel ze Sýrie je rozhodnutí politické a
diplomatické, nikoli vojenské, a hlavně že to není rozhodnutí učiněné
ze dne na den. V pozadí mohou být dohody s USA a regionálními hráči o
rozdělení sfér vlivu a o dostatečných zárukách pro Bašára Asada,
stejně jako třeba snaha Ruska ukázat blízkovýchodním režimům, že umí
držet slovo, což do budoucna může pozici Ruska v regionu jen posílit. Na
druhou stranu Rusko zcela určitě nekončí s podporou Damašku a navíc si
ponechává své základny v Tartúsu, Hmejmímu i Latákii, které mají ‚fungovat
v dosavadním režimu‘, což ze všeho nejvíc vyvolává paralelu s
americkým ‚odcházením‘ třeba z Afghánistánu,“ uzavírá Spencerová
se slovy, že válka proti Daeši, Al-Káidě i dalším teroristům pokračuje.
