"Že si s českým právem vytírají zadek muslimové, neznamená, že máte
dovoleno si s ním vytírat pozadí vy!" Samková se pořádně naštvala kvůli
dokumentu z ČT

Uprchlíci a jejich pomocníci versus lidé, kteří mají z jejich příchodu
strach. To je téma dokumentárního filmu režisérky Zuzany Piussi Český
Alláh, který uvedla v pátek večer Česká televize v rámci cyklu Český
žurnál. Nebo také o střetávání a rozchodech. Konkrétně dobrovolnice Evy
Zahradníčkové a jejího dnes již bývalého muslimského přítele na
straně jedné a tragikomický příběh spolupráce a dramatického "rozvodu"
Martina Konvičky a Petra Hampla s Janou Volfovou a Úsvitem na straně opačné.
Dokument velmi rozlítil advokátku Kláru Samkovou.

Advokátka Klára Samková k dokumentu včera napsala velmi rozčílelný
veřejný vzkaz. "Že se na focení točí, jsem ani nevěděla. To, že někdo
z vás poskytl bez mého souhlasu dokumenty, které měly sloužit pro propagaci
Bloku proti islámu rozvracečskému pseudodokumentu ČéTé, pak je
jednoznačně neoprávněné nakládání s mými osobními materiály,"
vzkázala Evě Hrindové, zakladatelce hnutí Naštvané matky, která se v
pořadu rovněž objevuje.

"Jestli ještě jednou použijete materiál, ve kterém jsem v dobré víře
poskytla svou tvář a hlas pro jiný účel, než pro který byl točen/filmován,
tak vás normálně zažaluju o náhradu škody za podvod. Zatím se spokojím s
omluvou, leč s jedním či druhým z vás jsem definitivně skončila. Jinak
pokud nezjistím, kdo z vás to byl, zeptám se České televize a bude to
horší. A nakonec: to, že si s českým právem vytírají zadek muslimové,
neznamená, že máte dovoleno si s ním vytírat pozadí vy!" napsala ještě
jedné osobě, kterou však nejmenuje.

A o čem že zmíněný dokument je? Už úvodní sekvence filmu dokumentují, o
čem bude řeč. Na prvních záběrech je vidět proud pochodujících
migrantů maďarskou obcí na jaře 2015 a do toho promlouvá Tomio Okamura v
jednom ze svých vášnivých proslovů. "Náš strach je oprávněný. Hrnou se
na nás statisícové hordy nepřátelských vetřelců. Pokud chceme přežít,
pokud chceme, aby naše děti vyrůstaly jako svobodní občané a žily v
bezpečí, musíme tyto hordy zastavit a vrátit, kam patří. Muslimští
imigranti se nebudou snažit včlenit a naučit se náš jazyk. Budou se
sdružovat a jejich imámové jim budou vykládat, co je všechno u nás
špatně a co je potřeba změnit podle práva šaría. Je potřeba plnou vahou
občanů České republiky po naší vládě a po Bruselu chtít, aby přestali
přijímat imigranty a všechny země, ve kterých ilegálové končí, migranty
nekompromisně vracely tam, odkud přišli."

Další záběry jsou na demonstrace či debaty protimigračních sil. Vidíme
Petra Hampla, jak návštěvníkům takovéto akce dramaticky sděluje. "Jsme
tady proto, abychom zachránili svět. Nejde o nic menšího. Děkuji, že jste
přišli." Na jiné demonstraci zase Martin Konvička hřímá k davu
příznivců: "Pořádejte akce, vzdělávejte se. Prostě jsme vojáci. Jsme ve
válce. Ale my ji vyhrajeme!"

Oddělily matku od čtyřletého dítěte. To snad nejsou lidi

Druhou stranu barikády představují dobrovolníci z "Hlaváku", kde
vyzvedávají migranty a pomáhají jim. Ve filmu je vidět, jak jich několik
odvádějí do kanceláře, kde jim dobrovolnice Magdalena Pospíchalová
anglicky říká: "Nelíbí se nám, co dělá naše vláda. Nesouhlasíme s
tím. Chceme vám jen pomoci, abyste mohli odjet, kam chcete a mít se dobře."
K protistraně Pospíchalová zrovna řídící auto uvádí: "Vyvolávají
strach v lidech, aby je tady nechtěli. Mě na tom děsí, že se tím ve
společnosti vytvoří postoj nesounáležitosti. Lidé pak budou na sebe
nepříjemní i v rámci naší české vesnice." V autě s sebou veze
kultivovaně a vzdělaně působící ženu původem patrně z Blízkého
východu. Pospíchalová se jí ptá: Jak chcete dostat sestru do Švédska?
Jaký máte plán?" Žena neví. "Teď se jí snažím dostat z detence. Ale
nikdo nechce pomáhat, ani to řešit. Volala jsem na švédskou, ale i
rakouskou a německou ambasádu. Ale všude mají stejnou omluvu - Je nám to
líto, víme o tom, je to strašné. Ale nezlobte se, ona není ani Švédka,
ani Němka -. Tady jsem si poprvé uvědomila, že lidskost má svoji národnost.
Když najdeme tu správnou, možná s námi budou jednat jako s lidmi,"
postěžovala si. A povyprávěla zážitek své sestry. "Když je na hranicích
vytáhli z vlaku a vzali do Bělé, oddělili čtyřletého chlapce od jeho
matky. Drželi ho odděleně a on celou dobu brečel a křičel. Cesta trvala
šest hodin a oni nedovolili ani to, aby ho jeho máma pohladila. To už opravdu
není lidské. Byla tam policistka, a ta na dítě křičela, že mu jednu
vrazí, pokud nepřestane křičet. To snad nejsou lidi."

Naštvané matky se cítí ohrožené

Střih. Na demonstraci se objevuje jiná naštvaná matka. Eva Hrindová. "My
ženy jsme citlivější na nespravedlnost. Nebojíme se používat své
instinkty, které nám pomáhají bránit naše děti před nebezpečím.
Cítíme se ohrožené opravdu hodně. Ten pocit ohrožení spojuje všechny
občany České republiky, kteří si váží svojí svobody a cení si jí
více než svého pohodlí. Můžeme udělat velkou revoluci, a to bez jediného
výstřelu. Tím, že půjdeme k volbám a masově podpoříme ty, kteří se
dnes nebojí čelit posměchu a útokům falešných humanistů. Je to naše
jediná šance, jak ochránit svobodu a zajistit klidný život našim dětem,"
domnívá se. Pak se však „naštvaná matka“ dostává na demonstraci
Dělníků sociální spravedlnosti a s rozpaky poslouchá jejího lídra
Tomáše Vandase. „Tohle mi nedělá dobře. Když slyším o bakteriích a
podobných věcech. Tenhle člověk mluví tak, aby v lidech vyvolával
nenávist. Myslím, že by tu mělo být hnutí, které by v lidech vyvolávalo
pozitivní vlastnosti. Národní hrdost, humánnost, čestnost. A to tu
necítím,“ konstatovala.

Putna: Prezident se sešel s náčelníkem českých fašistů

Filmařka zdokumentovala i "historický okamžik", který se dle slov Martina
Konvičky stane ortelem smrti pro vládní koalici. Podpis dohody o koaliční
spolupráci mez Blokem proti islámu (Martin Konvička, Jana Volfová) a
Úsvitem (Miroslav Lidinský a Marek Černoch). O jejím dalším osudu se pak
dozvíme více v závěru filmu. V této fázi Konvičku vidíme při vrcholu
jeho dosavadní kariéry, kdy je na pódiu s Milošem Zemanem. Je 17. listopad a
lidé skandují Ať žije Zeman. Za pár vteřin vidíme další hrdinku tohoto
filmu, dobrovolnici Evu Zahradníčkovou. Předtím jsme ji viděli, jak
pomáhá uprchlíkům na chorvatsko-maďarské hranici či ve Vídni. Teď jde
průvodem a ten skanduje Ať žije Havel. Je to ten samý den, to samé město.
Jen někde jinde. Vidíme Zemanova velkého odpůrce Martina C. Putnu, jak
dramaticky oznamuje: „Jsme svědky toho, co se ještě nestalo nikdy v těchto
dějinách. Prezident této země stál na jednom pódiu s náčelníkem
českých fašistů.“ Zahradníčková zde též vystupuje, je však mnohem
mírnější. Vyvětluje, kdo je dobrovolník, a říká: „Buďme dobří,
buďme volní.“

Alláh určil: Muž má v domě hlavní slovo

Na jaře 2016 navštěvuje Zahradníčková se svým přítelem Kavkazanem
Izákem muslimský kongres ve slovenské Žilině. A je z toho značne
rozpačitá. Není divu. Vyslechne například projev muslimky Češky, která
submisivním hlasem říká: „Muž má trochu navíc před ženou. Tak je tomu
dáno od Alláha. Musíme to repektovat. Poznaly jsme důvody, proč tomu tak je.
Určitě je to ve prospěch žen. V dnešní době cítím, že žena přebírá
hlavní slovo v rodině. Myslím, že to není dobré. Mělo by se to udržovat
tak, jak nám to Alláh určil. Muž má hlavní slovo v domě a celá rodina ho
respektuje.“ Což Zahradníčková komentuje: „Myslím, že v islámu je
něco špatně vůči ženám.“ Jejímu příteli se tento její výklad
příliš nelíbí.

Jejich vztah pak dostává těžkou ránu. Kavkazan oznamuje, že ho ve
Vršovicích přepadli dva útočníci a bodli ho do břicha. A dává to do
souvislosti s jejich občanskými aktivitami. Policie mu nevěří a domnívá
se, že si to udělal sám. Zahradníčková z toho má smíšené pocity.
Přítel se jí dušuje. „Já si to neudělal. Udělali mi to oni.“ Češka
rezignovaně odvětí: Chci mít hlavně klid.“ On opáčí: „V Čechách
nebude klid, dokud bude na Hradě Zeman a jeho psi – Ovčáček a Konvička.“
V závěru filmu se dozvídáme, že se Zahradníčková s muslimským
přítelem rozešla. „Alláh letěl do prdele. Nejdřív Izák a pak všechno
s Alláhem,“ komentuje to s nadsázkou. Pak vysvětluje: „Když jsme spolu
žili, tak se začaly vyjevovat dost velké nesrovnalosti v tom, co on tvrdí, a
co žije. Co se postupně potvrzuje jako realita. Že mu to splývá, že nemá
hranici mezi fantazií a realitou. Docela se obávám, že to pobodání bylo
jinak. Fakt tomu nevěřím.“

Volfová mě vodila na špagátkách

Další rozchod se odehrává na rovině politické, ale i lidské. Martin
Konvička a Petr Hampl oznamují, že vypovídají smlouvu s Úsvitem. Eva
Hrindová objasňuje proč: „Nemohli jsme mít vliv na kampaň, na to, jaké
akce budeme dělat, jak budeme komunikovat směrem ven. Prostě nic jsme nemohli
ovlivňovat.“ Martin Konvička a Petr Hampl se však při vysvětlování
tohoto kroku pořádně zapotili a od některých kolegů to schytali. „Podle
mě jste lidi, co úplně zkazili protiislámský tah v republice. Vy dva jste
to zničili, jsme nedůvěryhodní. Odepsali jste celou naši práci,“
zkritizoval je jeden z nich. Konvička se bránil. „Čelili jsme několik
týdnů trvajícímu nátlaku včetně lživých telefonátů a triků nejen od
Jany Volfové, ale i vedení Úsvitu. Zbav se Hampla, zbav se toho, udělej
tohle. Dalším důvodem je žádná možnost na spolurozhodvání o vedení
kampaně. Ty šlapej a vaši pěšáci budou roznášet noviny.“ Přidal se i
Hampl. „Vnímám kritiku, že celá velká organizace byla zničena jednou
Janou Volfovou. Zní to absurdně. Kdybyste ji znali více zblízka, už by vám
to tak absurdní nepřipadalo. Je to těžký soupeř, je velmi chytrá. Mě
nějakou dobu vodila na špagátkách. Ano, stačila jedna Volfová, aby nás
téměř zničila. Je to tak.“ Zajímavý příspěvek měl další jejich
spolupracovník. „Dostal jsem v jednu chvíli strach, že pomáhám něčemu
– co tím, jak je řízeno totalitně shora – kdyby vyhrálo volby, tak by
zem uvrhlo do marastu. Asi jako když někdo byl nadšený komunista po roce
1945 a v padesátých letech se probral. Toho bych se nechtěl dožít. I kdyby
se to hnutí rozpadlo, tak se tím udělá míň škody, než kdyby tyhle lidi
vytáhlo k moci.“ V závěru vidíme, jak někteří z nich zakládají
Alternativu pro Českou republiku.
