Upálení policisté v autě. Tisíc útoků měsíčně, napadení už nikdo
nepočítá. Znalec Francie docent Eichler ukazuje, proč nejspíš vyhraje
Marine Le Penová

ROZHOVOR Likvidace uprchlického tábora v Calais pomohla tamním obyvatelům,
ale místo něj vzniklo několik set menších táborů, z nichž se nakonec
stanou vyloučené lokality i v malých městech nebo městysech. Docent Jan
Eichler z Ústavu mezinárodních vztahů tvrdí, že migrace a s ní spojená
kriminalita budou ústředním tématem prezidentských voleb na jaře
příštího roku, a vysvětluje, proč francouzská vláda nepřistoupila ke
zrušení výjimečného stavu, který v zemi panuje už celý rok.

Česká média v minulých týdnech příliš neinformovala o protestech
francouzských policistů, ke kterým došlo po nebývale krutém útoku na
jejich kolegy, jimž šlo doslova o život. Přinesly nějaký výsledek, ať
už v reakcích veřejnosti nebo politiků?

Nejdřív bych se vrátil k tomu, co se stalo ve městě Viry-Châtillon, kde
agresivní útočníci obklíčili policejní auto, v němž seděli čtyři
policisté, a to auto zapálili. To byla poslední kapka. Už předtím byli
policisté obětí mnoha útoků. Ve Francii se každý měsíc eviduje tisíc
útoků na policisty. A ti, kdo je napadají, nejsou ani pořádně potrestaní.
Vím o případu policisty, kterého zmlátil jeden recidivista s velmi dlouhým
a bohatým trestním rejstříkem a ani nebyl odsouzen. Dostal jenom patnáct
set euro pokuty, ale nedostal ani podmíněný trest, což je opravdu do nebe
volající. A k té události ve Viry-Châtillon připomenu, že tam policisty
obklíčili, auto jim zapálili a nenechali je z něj vystoupit. Dva policisté
byli popáleni lehce a dva těžce. Měli popáleniny na rukou a na obličeji,
navíc tam bylo ještě přidušení v důsledku otravy zplodinami, poškozené
zdraví měl policista i v důsledku vysokých teplot, jak musel čelit velkému
horku, které se v důsledku zapálení auta vyvinulo. Dlouhou dobu byl ve velmi
vážném stavu, dokonce byl i v bezvědomí. Takže to byla otřesná brutalita,
které se ti útočníci na policistech dopustili.

Říkáte, že to byla poslední kapka. Jak se policisté začali bránit?

Ve dvou klíčových městech – v Paříži a v Marseille – uspořádali
rozsáhlé protestní akce. V Paříži vzali auta a jeli na Champs-Élysées,
kde kolem jedné hodiny po půlnoci stále jezdili kolem dokola toho kulatého
náměstí, které je okolo Vítězného oblouku, blokovali dopravu a na
střechách vozů měli puštěné majáky. Francouzi to kvitovali, tleskali jim,
nakonec se zpívala i hymna. Francouzi si uvědomili, že toto jsou naprosto
nepřijatelné útoky. Protest policistů nebyl organizován žádnými
policejními odboráři, byla to spontánní akce, na niž se svolávali
prostřednictvím esemesek. A totéž se potom stalo i v Marseille, kde se
sešli na Canebě, na té hlavní třídě, chvíli blokovali dopravu, také to
bylo v jednu hodinu ráno, což je typické pro středomořské národy, a potom
šli k moři. Tam drželi minutu ticha a pak zazpívali Marseillaisu. Takže
francouzská veřejnost si těch protestů všimla. Ale generální policejní
ředitel, u nás by se řeklo policejní prezident, je kritizoval, že zneužili
majáčky a také svoje automobily. Ale sám byl potom velmi kritizován a na
mnoha shromážděních ho policisté vypískali a skandovali, že musí ze své
funkce odejít. Zpočátku se k těm protestům kriticky vyjádřil i Bernard
Cazeneuve, ministr vnitra, ale potom začal své výroky mírnit. Už i on si
musí uvědomovat, že situace zašla až příliš daleko.

Dá se z některých vyjádření francouzských politiků očekávat, že by se
situace policistů mohla po těch protestních akcích nějak zlepšit?

Tak vyjádřil se k tomu i francouzský premiér Valls. Ale to je člověk,
který má krásný baryton, umí moc hezky mluvit a umí říkat silná slova.
Řekl je i tentokrát: „Nenecháme si útočit na naše policisty, na naše
hasiče nebo na naše učitele na školách.“ Ale je otázka, jaké
konkrétní činy budou za těmito jeho vzletnými slovy následovat. On toho
premiér Manuel Valls zatím navykřikoval a nadeklamoval docela dost, je však
otázka, kdy přijdou nějaká konkrétní opatření, aby francouzští
policisté měli nějakou ochranu a aby se nestávali lovnou zvěří pro tyto
kriminální teroristické živly.

Nespokojenost policistů souvisí i s jejich únavou a vyčerpáním, což
souvisí s tím, že v zemi po teroristických útocích už rok platí
výjimečný stav. Jak dlouho ještě potrvá, nebude už navždy?

Tak navěky snad nebude. Ale v tomhle se musím francouzské vlády trochu
zastat, protože je ve dvojím tlaku. Na jedné straně se jí vytýká, že
panuje výjimečný stav, ale když pak přijdou další teroristické útoky,
je kritizována, že udělala málo. Netroufám si věštit, kdy konečně bude
výjimečný stav zrušen, protože pořád je nutné sledovat teroristické
organizace, pořád přicházejí nějaké znepokojivé zprávy a určitá
varování. To je důvod, proč Francouzi zatím stále nepřikročili k tomu,
aby výjimečný stav zrušili. Těch teroristických útoků bylo strašně
mnoho, zvláště v letošním roce, a to nám rok ještě neskončil, ještě
nějakých sedm týdnů do jeho konce zbývá. Doufejme, že už žádný
další teroristický útok nepřibude. Ale i tak jich bylo dost.

Nejde ale jen o policisty, potíže mají i hasiči a také řidiči městské
hromadné dopravy, kteří odmítají jezdit do těch ghett, kde je obrovská
kriminalita a jimž se Francouzi vyhýbají obloukem. Musejí se Francouzi s
existencí no-go zón už natrvalo smířit?

Řada Francouzů se s něčím takovým už dávno smířila. Já občas dávám
k dobrému, co mi asi před deseti lety povídala jedna tehdejší univerzitní
studentka. Říkala, že raději podstoupí leteckou cestu do Moskvy, kde byla
dvakrát, nebo do Ulánbátaru, kde byla jednou, než aby jela na konečnou
metra na sever Paříže. Takže mnozí z nich se s tím už, bohužel,
skutečně smířili. Je spousta Pařížanů, spousta Francouzů, kteří
vědí, že do těchto no-go zón se prostě nejezdí.

Jezdit tam ale musejí příslušníci bezpečnostních složek a záchranáři.
Jak ti to řeší?

Hasičům už se stalo několikrát, že byli napadeni, ačkoli jinak jsou
hasiči ve Francii velice uznávaní a velice populární. Přesto se i jim
stalo, že byli napadeni nebo že jim rozmlátili automobily. Přitom ty
moderní hasičské automobily jsou dnes strašně drahé, každé sklo stojí
několik tisíc eur, zrcátko je velmi drahé, ale i to jim rozbíjeli. Rozbili
jim karosérie, světlomety a napáchali na hasičských autech spoustu
dalších škod. Ta situace je opravdu velmi vážná.

V minulých dnech se podařilo zlikvidovat utečenecký tábor v Calais, bylo
přemístěno kolem šesti tisíc migrantů. Jak hodnotíte tento zásah
francouzských úřadů?

Jestli se tam někomu ulevilo, tak to byli občané města Calais, které do té
doby žilo velice poklidným a příjemným životem. Se vznikem uprchlického
tábora se všechno zásadně změnilo. Klesly ceny nemovitostí, lidé se
stěhovali pryč, stěžovali si, že nemají dostatečné vyžití, každý z
nich raději z práce mířil honem rychle domů, lidé se tam uzavírali do
sebe. Takže občané Calais toto velice uvítali. A to i z toho důvodu, že
tábor byl centrem zločinnosti. Páchaly se zločiny jednak uvnitř, když si
uprchlíci ubližovali mezi sebou, kolikrát se i zabíjeli, ale byl to zdroj
ohrožení i pro lidi, kteří bydleli v blízkosti uprchlického tábora
Džungle.

Když úřady začaly uprchlíky z Calais rozmísťovat do jiných lokalit, tak
se objevily informace, že na některých místech obyvatelé proti jejich
přijímání protestovali. Šlo o výjimky, nebo obavy z příchozích z
Džungle panují ve Francii všude? Mluví se o tom v zemi otevřeně?

Ti lidé mají z uprchlíků skutečně velké obavy, ale zároveň jsou
kritičtí na adresu francouzských novinářů a říkají: „Je tady
pluralita, co se týká vysokého počtu deníků a týdeníků, rozhlasových a
televizních stanic, ale není tu dostatečná a náležitá názorová
pluralita.“ A konkrétně poukazují právě na to, že se o spoustě věcí
nemluvilo a nepsalo. Řada těchto poznatků byla tabuizovaná, a tak se nakonec
nelze divit, že tam jsou protesty, že protestují dokonce i starostové nebo
generálové ve výslužbě a podobně. Takže i z tohoto úhlu pohledu je
situace ve Francii velice znepokojivá.

Není to ale jen přesouvání problému z jednoho místa na druhé, nebo je
snad pravděpodobné, že se migranti sžijí s tou zatím ještě většinovou
společností, když budou žít po menších skupinkách?

No oni jsou dost nepřizpůsobiví, i když u nás tohle slovo má svůj význam.
Ale v tomhle případě sedí, protože se ti uprchlíci neradi přizpůsobují
a spíš čekají, že se jim bude přizpůsobovat země, do které oni přišli.
To rozmístění migrantů na jednu stranu pomohlo městu Calais, kde byla
vysoká koncentrace. Tak místo toho vzniklo několik set menších táborů,
ale i z nich se nakonec stanou vyloučené lokality i v těch malých městech
nebo městysech. A další problém je v tom, že to nikdy není konečný stav.
Přijíždějí tam za nimi další a další rodinní příslušníci, a jejich
počet tak narůstá. Narůstá také počet kriminálních činů, zvyšuje se
počet konfliktů a střetů s místním obyvatelstvem, sílí vzájemná
nesnášenlivost.

Budoucnost Francie se může hodně odvíjet od toho, jak dopadnou prezidentské
volby za půl roku. Budou témata, o nichž se bavíme, klíčová pro
rozhodování voličů? A pokud ano, kdo z uchazečů dává svými návrhy
řešení naději, že Francii „zachrání“?

To, o čem se spolu bavíme, bude ústředním tématem prezidentských voleb,
to je už dnes jisté. To nebude nic okrajového. Samozřejmě to vytváří
příznivou situaci pro Národní frontu, v jejímž čele je nyní Marine Le
Penová. Ta tu situaci obratně využívá a nabízí tato řešení: trvale
snižovat počet přistěhovalců v zemi, posílat je zpátky do zemí původu,
přijímat taková opatření, aby se museli přizpůsobovat Francii, a ne
Francie jim. Takže mnozí očekávají, že se Le Penová stane vítězkou
prvního kola prezidentské volby. Pokud jde o další kandidáty, také oni
přitvrzují svůj slovník. Ale jak může být věrohodný například Sarkozy,
který už jednou prezidentem byl, neuspěl a tuto funkci musel opustit? Stejně
tak je velice málo věrohodný i současný prezident François Hollande,
který je čím dál více kritizovaný, ale nadále tvrdohlavě stojí za tím,
že by chtěl znovu kandidovat. To usnadňuje situaci Marine Le Penové.
Skutečně lze očekávat, že ona by to první kolo vyhrát mohla, jenom je pak
otázkou, kdo s ní bude ve druhém kole a jak se všichni ostatní potom
dokážou spojit proti Marine Le Penové, jaký to bude mít výsledek a jak to
bude úspěšné.

Otec Marine Le Penové se v minulosti také dostal do druhého kola
prezidentských voleb, v čem by měl být osud nynější předsedkyně
Národní fronty jiný?

To bylo v roce 2002, ale on se tenkrát do druhého kola dostal velkou náhodou.
To si pak Francouzi rvali vlasy hrůzou, protože si jich hodně myslelo, že se
rozhodne až ve druhém kole, že to první je zbytečné. Proto jich přišlo
tak málo, a v důsledku toho se do druhého kola nedostal Jospin, který
přitom měl velkou šanci stát se prezidentem. Tohle nahrálo Chirakovi, že
byl podruhé zvolen. Ale to skutečně byla výjimečná situace, letos tak
výjimečná nebude. A skutečně spousta lidí tam půjde s tím, že ten
slovník Le Penové na ně zabírá.

V prvním kole nejspíš zabere, ale může mít šanci i ve druhém kole, u
něhož se dá předpokládat, že se vytvoří atmosféra „všichni proti Le
Penové“? Proti komu by v něm mohla mít největší šance a kdo z
kandidátů je v tuto chvíli jejím nejpravděpodobnějším protivníkem pro
druhé kolo?

Je tu ještě Alain Juppé. Je mu sice už přes sedmdesát, ale je to politik
velice zkušený, vysoce inteligentní, racionální, rozvážný a vyrovnaný.
Kdybych já byl Francouzem, tak bych volil Françoise Fillona, bývalého
premiéra, který vydržel se Sarkozym plných pět let mu dělat premiéra. Je
to věcný politik, velice úspěšný, ale nevím, jestli má šanci se dostat
do druhého kola. A také jestli vůbec projde primárkami Republikánské
strany, což je francouzská pravice. A pak je otázka, kdo z nich má na to,
aby se ve studiu hádal s Le Penovou. Ona je velice zdatná řečnice, je to
skvělá rétorka, je to manipulátorka a ovládá i demagogii. S ní to bude
mít v televizních diskusích kdokoli velice těžké. Proto jsem téměř
přesvědčen, že do druhého kola postoupí. Ale abych to vysvětlil, ne že
bych nevěřil tomu, že uspěje, ale já si nepřeju, aby uspěla. Já si
dokonce přeju, aby neuspěla. Ale je otázka, kdo bude schopen ji v tom druhém
kole porazit.

Nebylo by ale pro budoucnost Francie lepší, aby uspěla?

Ale pak už bychom si museli říct, že každý stát má takového prezidenta
nebo prezidentku, jaké si zaslouží, což ale platí nejenom pro Francii, ale
to platí i pro jiné republiky.

Může mít na výsledek francouzských voleb vliv i to, jak dopadly
prezidentské volby v USA i s ohledem na to, že Marine Le Penová byla jednou z
prvních, kdo vítěznému Donaldu Trumpovi gratuloval?

Ano, Le Penové to obrazně řečeno dodalo křídla, ona sama to bere jako
povzbuzení do svého boje o prezidentský úřad. Uvidíme, jak to dopadne.
