Profesor Keller po zvolení Trumpa: Ty, kdo teď žvaní o potřebě vyzbrojit
se, bych poslal do první linie. No a smlouva TTIP...

ROZHOVOR „Vypadá to, že běžní Američané jsou v šoku z přesunu
průmyslu do zemí s lacinější pracovní silou,“ komentuje úspěch Donalda
Trumpa v prezidentských volbách europoslanec, vysokoškolský pedagog a
publicista Jan Keller (ČSSD). K tomu pak ještě vysvětluje: „Když
Američan přejde z automobilky pracovat do McDonalda, klesne jeho plat zhruba o
dvě třetiny, přestává být schopen splácet hypotéku a jeho děti, pokud
chtějí studovat, se musejí tvrdě zadlužit, aniž by měly jistotu, že
studium dokončí. Tohle nemá s americkým snem společného už vůbec nic.“

Donald Trump k překvapení mnohých vyhrál. Co od něho lze po nástupu do
úřadu očekávat? Bude skutečně tak razantní, jak sliboval v kampani? A v
čem se jeho způsob výkonu funkce bude nejmarkantněji lišit od toho, kdyby
vyhrála Hillary Clintonová?

Myslím, že na tyto otázky by byl schopen odpovědět jenom on. A dost možná
ani on ne. Během své kampaně se vymezil proti establishmentu velkých bank,
korporací a médií. Ale s jeho zvolením nic z toho nepřestane existovat.
Tyto nejsilnější a nejvlivnější instituce všech dob buď podcenily jeho
kandidaturu, anebo nevěří, že by byl schopen nějak jejich vládu omezit.
Přinejmenším od přelomu 70. a 80. let 20. století jim šli na ruku všichni
američtí prezidenti, což se dá dokázat na vývoji příjmových a
majetkových rozdílů v USA během těchto posledních desetiletí.

Někteří komentátoři prezentují Donalda Trumpa jako „poslední vzpouru
bílého muže“, či poslední tón „klasické“ politiky dvacátého
století. Lze to tímto způsobem popsat? Co jeho úspěchu nejvíce pomohlo?

Vypadá to, že Američané jsou v šoku z vlny dezindustrializace, která u
nich v rekordně krátkém čase proběhla. Ne všechna města dnes vypadají
jako Detroit, ale přesun průmyslu do zemí s lacinější pracovní silou
znamená pro americké zaměstnance konec snů o vstupu do středních vrstev.
Když Američan přejde z automobilky pracovat do McDonalda, klesne jeho plat o
zhruba dvě třetiny, přestává být schopen splácet hypotéku a jeho děti,
pokud chtějí studovat, se musejí tvrdě zadlužit, aniž by měly jistotu,
že studium dokončí. Tohle nemá s americkým snem společného už vůbec nic.

V moderní historii se občas stávalo, že politici, kteří uspěli v USA,
následně „strhli“ řadu světových politiků, kteří se jimi inspirovali.
V osmdesátých letech Ronald Reagan, o dekádu později Bill Clinton…
Zažijeme podle vás něco podobného nyní s Donaldem Trumpem? V čem
konkrétně by byla, či naopak nebyla, taková inspirace přínosná?

Trump postavil svoji kampaň na kritice etablované politiky. U nás to samé
udělal Andrej Babiš. Síla této strategie je v tom, že sbíráte body z
každého průšvihu, kterého se etablovaní politici zprava i zleva dopustí.
Problém je naopak v tom, že se nelze donekonečna tvářit jako revoltující
prvek – když jste v nějakém systému už docela dobře zabydlen, máte v
něm vliv a zodpovídáte za rozhodnutí v něm učiněná. Časem se prostě
sami stanete etablovanou silou a někdo druhý a protisystémový začne sbírat
body proti vám.

Michael Žantovský ještě před sečtením výsledků na svém Twitteru napsal,
že „svět, který jsme znali, skončil“. Je to jenom rétorika poražených,
nebo můžeme být skutečně na prahu zásadní proměny světa? A co se vůbec
dá od Trumpa očekávat ve světové politice?

Pro Michaela Žantovského možná skutečně jeho svět skončil. Netroufám si
však hodnotit, zda je to pro ty ostatní dobře, anebo zle.

Od odpůrců Trumpa můžeme slyšet, že bude oslabovat NATO, soustředí se
hlavně na vnitropolitické věci, Evropa zůstane sama a těžko bude čelit
ruským hrozbám. Mají tyto obavy reálný základ? Měli bychom se začít
obávat toho, že dojde k oslabení NATO?

Někde jsem četl, že Rusové jsou už tak drzí, že přisunují své hranice
stále blíže a blíže našim tankům. Jsem z generace, která nezažila
světovou válku. Můj otec mi vykládal, jak mu bylo v bunkru při
bombardování Ostravy, matka byla nasazena v ozdravovně pečující o
německé sirotky. Ty, kdo žvaní o nutnosti zvyšovat bojeschopnost a těší
se na další frčky a politické ostruhy, bych poslal do první linie. Velice
rychle by tam přišli na jiné myšlenky.

Vztah evropských zemí s USA je testován rovněž chystanou obchodní dohodou
TTIP. Ta je některými kritizována proto, že prý USA příliš prosazují
své zájmy na úkor Evropy. Co se podle vás bude dít v tomto vyjednávání
po nástupu Donalda Trumpa? Je TTIP mrtvá, jak někteří již teď prorokují?

O tom, že je TTIP mrtvá, se tady v Bruselu mluvilo počátkem léta. Od té
doby je to bráno za dané. Teď se řeší, nakolik může podepsání smlouvy
CETA s Kanadou umožnit za několik let protlačit TTIP pod jiným jménem. Za
Trumpa to bude patrně mnohem obtížnější, než by bylo bývalo za
Clintonové.

O Trumpovi jeho odpůrci říkali, že přenechá Evropu vlivu Ruska.
Důležitý bude rovněž jeho postoj k Číně. Jaké proměny vztahů těchto
tří supervelmocí můžeme očekávat? Domluví se mezi sebou a Evropa bude v
podílu na rozhodování mimo hru?

Spojené státy byly k Číně ekonomicky docela úzce připoutány dávno
předtím, než Trump vstoupil do politiky. Čína se stala největším
zahraničním věřitelem USA mimo jiné za vlády prezidenta Clintona. Proč to
teď házet na Trumpa? Americké firmy delokalizovaly výrobu do Číny z měst,
jako je Detroit, také dávno před Trumpem. Nikomu to tehdy u nás nevadilo.
Teď to začnou vyčítat někomu, kdo s tím nemá nic společného.

Co se týče Ruska, je načase vymyslet nějaký způsob soužití, který by
neznamenal ani poklonkování Rusku, ani třetí světovou válku. Z
vyjádření některých politiků mám dojem, že žádná třetí cesta pro
ně neexistuje. V tom případě bude třeba nahradit je politiky, kteří ji
najdou.

Jak se podle vás bude Donald Trump stavět ke krizím, které zdědí po
prezidentu Obamovi? Co na základě jeho dosavadních výroků čekat ve vztahu
k Sýrii a k Ukrajině?

To opět nezáleží jen na Trumpovi, ale i na těch, proti kterým se vymezoval
jako proti establishmentu. Události na Ukrajině i v Sýrii zapadají do
mozaiky barevných revolucí. Jejich příprava a provedení nebyly jistě
zadarmo. Půjde nyní o to, jak si situaci vyhodnotí investoři.

Jak se podle vás budou se situací vyrovnávat české a světové elity,
které do poslední chvíle před Donaldem Trumpem varovaly?

Těžko. Buď se nyní jejich varování potvrdí a ony budou vypadat jako
docela neschopné, anebo se nepotvrdí a ony budou vypadat dost hloupě.
Nevylučoval bych ani, že obě možnosti se mohou doplňovat. Ale debatu o tom,
zda máme elity spíše neschopné, anebo spíše hloupé, bych nechal raději
na jindy.

Před šestnácti lety byl mezi všemi pokrokovými liberály světa podobně
nenáviděný vítěz amerických prezidentských voleb George Bush. Můžeme
teď čekat něco podobného, nebo ještě horšího, než tehdy?

Na tuto otázku nedokážu nijak jednoduše odpovědět. Na dlouhé zamyšlení
by bylo už to, v čem jsou vlastně dnešní liberálové pokrokoví. Na
stejně dlouhé zamýšlení by bylo, v čem jsou ve skutečnosti liberální.
Bez diskuse je jen to, že s nimi bude cloumat nenávist. K čemu až je
dotlačí, na to si počkejme. Jistě to bude něco velkého a hodně
pokrokového.

Premiér Bohuslav Sobotka uvedl, že Trump vsadil na agresivní populismus, jeho
tajemník pro EU Tomáš Prouza byl ještě ostřejší. Podle něho se
nenávist a populismus stávají účinným programem i za oceánem. Co k tomu
říci? Je diplomatické takto hovořit vůči našemu západnímu partnerovi?

Pokud vím, prezident Trump se k Tomáši Prouzovi nikdy tak ostře nevyjádřil.
A premiér Sobotka ve srovnání s jinými ostré formulace nezvolil. Když už
ale mluvíme o populismu, zajímalo by mne, jak nazvat situaci, kdy by se
prezidentská funkce ve státě o mnoha stech milionech obyvatelích předávala
v rodině. Co by asi řekli pokrokoví liberálové tomu, kdyby na příští
prezidentku Ruska kandidovala paní Putinová?
